ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.11.2016р. Справа№ 914/2628/16

Господарський суд Львівської області розглянув у відкритому судовому засіданні матеріали справи:

За позовом: до відповідача: Публічного акціонерного товариства ДТЕК ЗАХІДЕНЕРГО в особі відокремленого підрозділу ГАЛРЕМЕНЕРГО Публічного акціонерного товариства ДТЕК ЗАХІДЕНЕРГО, м.Львів Колективного виробничого підприємства ЕНЕРГОМОНТАЖ, м.Львів
про: стягнення заборгованості. Ціна позову: 372885,06 грн.

Суддя Кітаєва С.Б.

Представники:

від позивача: ОСОБА_1 - представник (довіреність в матеріалах справи);

ОСОБА_2 - представник (довіреність в матеріалах справи);

від відповідача: ОСОБА_3 - представник (довіреність в матеріалах справи);

Права та обовязки згідно ст. ст. 20, 22 ГПК України суд розяснив представникам позивача і відповідача. Заяви про відвід судді не надходили. Клопотань про технічну фіксацію від сторін не надходило.

Суть спору: На розгляд господарського суду Львівської області подано позов Публічного акціонерного товариства ДТЕК ЗАХІДЕНЕРГО в особі відокремленого підрозділу ГАЛРЕМЕНЕРГО Публічного акціонерного товариства ДТЕК ЗАХІДЕНЕРГО, м.Львів до відповідача, Колективного виробничого підприємства ЕНЕРГОМОНТАЖ, м.Львів про стягнення заборгованості. Ціна позову: 372885,06 грн.

Ухвалою суду від 13.10.2016р. порушено провадження за даним позовом та призначено справу до розгляду в судовому засіданні на 09.11.2016р. Вимоги до сторін по підготовці справи до розгляду в судовому засіданні висвітлені в ухвалі.

Ухвалою суду від 09.11.2016р. відкладено розгляд справи на 21.11.2015р.

Ухвалою суду від 21.11.2016р. відкладено розгляд справи на 30.11.2016р.

Представник позивача в судове засідання зявився, подав в судовому засіданні довідку про стан заборгованості станом на 30.11.2016р. з якої вбачається, що відповідачем частково погашено заборгованість по основному боргу у розмірі 10000 грн., позовні вимоги підтримав, просив позов задоволити.

Відповідач явку повноважного представника в судове засідання забезпечив, у відзиві на позовну заяву зазначає, що на даний момент КВП «Енергомонтаж» перебуває у складному матеріальному становищі, проте відповідачем поступово проводяться розрахунки з Позивачем. Так, платіжним дорученням від 17.11.2016р. №578 відповідачем частково погашено заборгованість по основному боргу у розмірі 10000 грн. та зазначається, що відповідно до п.п. 7.3. п.7 Договору підряду №88-ЗЄ-ГРЄ від 01.03.2016 року передбачено, що «у випадку прострочення виконання зобовязання Замовником щодо оплати Підряднику виконаних робіт, а саме, порушення Замовником строку розрахунку, передбаченого в п.3.1.3 цього Договору, Замовник зобовязаний, на першу письмову вимогу Підрядника, сплатити Підряднику пеню у розмірі 0,1 % від суми заборгованості за кожен прострочений день оплати».

Відповідач зазначає, що письмова вимога (претензія від 05.09.2016 року №458-759) Позивача, на адресу відповідача надійшла 09.09.2016, а тому вважає, що відповідальність в частині нарахування пені, передбаченої п.п.7.3 п.7 Договору настає саме з моменту отримання даної вимоги.

Дані твердження Відповідача спростовуються Позивачем у запереченнях на відзив (від 25.11.2016р. вх.№47382/16), де останній зазначає, що згідно п. 7.3 Договору № 88-ЗЭ-ГРЭ від 01.03.2016 - «У випадку прострочення виконання зобовязання Замовником щодо оплати Підряднику виконаних робіт, а саме, порушення Замовником строку розрахунку, передбаченого в п. 3.1.3. цього Договору, Замовник зобов'язаний, па першу письмову вимогу Підрядника, сплатити Підряднику пеню у розмірі 0,1% від суми заборгованості за кожен прострочений день оплати.»

Тобто, саме за Позивачем визначено право предявити вимогу про сплату пені. При чому, ні Договором ні іншими нормативно-правовими актами не визначається форма та зміст вимоги, а відтак це може бути лист, претензія, позов. В даному випадку, вимога про сплату пені була в формі претензії, яка була залишена без реагування Відповідачем. В подальшому вимога про стягнення пені була кореспондована в формі позову.

Твердження Відповідача, що пеня повинна нараховуватись з моменту предявлення письмової вимоги про її сплату, є необгрунтована та безпідставна, оскільки предявивши вимогу про сплату пені - її необхідно було нарахувати.

Згідно статті 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями в цьому Кодексі визначаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобовязаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобовязання.

Право встановити в договорі розмір та порядок нарахування пені надано сторонам частиною четвертою статті 231 Господарського кодексу України, в разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в передбаченому договором розмірі. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобовязання або в певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобовязання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Так, Позивачем на адресу Відповідача було скеровано лист № 82/1534 від 15.07.2016 про те, що ним прострочено оплату по Договору, на який не було отримано відповіді.

В подальшому на адресу Відповідача було скеровано повторно лист № 112-675 від 04.08.2016 (отриманий відповідачем, згідно повідомлення про вручення 08.08.2016), та залишеного Відповідачем без реагування.

06 вересня 2016 на адресу Відповідача було направлено претензію № 458-759 від 05.09.2016, яка отримана Відповідачем 09.09.2016 (наявна в матеріалах справи).

Як і попередні звернення до Відповідача про сплату заборгованості по Договору, дана претензія залишена без відповіді.

Щодо, тверджень Відповідача про важке матеріальне становище, ПАТ «ДТЕК ЗАХІДЕНЕРГО» зазначає, що Відповідачем з 20.06.2016 не вчинено жодної дії для укладення угоди про відтермінування оплати по Договору або її оплати частинами (розтермінування) в добровільному порядку.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, повно та обєктивно дослідивши докази в їх сукупності, суд встановив наступне.

01.03.2016 між ПАТ «ДТЕК ЗАХІДЕНЕРГО» (надалі Позивач) та КВП «ЕНЕРГОМОНТАЖ» (надалі Відповідач ) було укладено Договір підряду № 88-ЗЭ-ГРЭ (надалі Договір).

Пунктом 1.1. вищезазначеного Договору передбачено, що Замовник доручає, а Підрядник, в особі ГАЛРЕМЕНЕРГО зобов'язується виготовити 1-у ступінь водяного економайзера лівої шахти, II -у ступінь водяного економайзера та верхній аеродинамічний виступ тилового екрану котла № 2 Калуської ТЕЦ (надалі Роботи). Згідно умов зазначеного вище Договору Замовник зобов'язується в порядку та на умовах, визначених в Договорі, прийняти і оплатити таку Роботу.

Згідно умов Договору Позивач свої зобовязання виконав сумлінно, якісно та у встановлені Договором строки, про що свідчать ОСОБА_4 приймання виконаних будівельних робіт від 30.05.2016 року, підписані уповноваженими представниками сторін Договору.

Відповідно до п. 3.1.3. вищевказаного Договору розрахунок проводиться Замовником в наступному порядку:

- передоплата в розмірі 30% від суми Договору, зазначеної в п. 2.1. Договору повинна бути перерахована на поточний рахунок ГАЛРЕМЕНЕРГО протягом 5 (пяти) календарних днів після підписання Сторонами цього Договору;

- остаточний розрахунок за виконані роботи, у розмірі 70% від суми Договору сплачується на поточний рахунок ГАЛЕРЕМЕНЕРГО протягом 20 (двадцяти) календарних днів після підписання сторонами ОСОБА_4 приймання виконаних робіт.

Так, Позивачем були виконані, а відповідачем прийняті роботи згідно ОСОБА_4 форми «Кб2в», а саме: за березень 2016 на суму 227 430,14 грн. та 253 563,65 грн.; за квітень 2016 на суму 186 011,52 грн.; за травень 2016 на суму 84 271,03 грн. та 331 942,04 грн. Всього разом виконано робіт на суму 1 083 218,38 грн.

ОСОБА_4 приймання виконаних будівельних робіт, у Відповідача перед Позивачем, згідно умов Договору та відповідно до ст. 509 ЦК України, виникли зобов'язання по оплаті за виконані роботи.

Так, згідно з банківських виписок, Відповідачем здійснено оплату виконаних робіт:

11.03.2016р. на суму 200 000,00 грн.;

31.03.2016р. на суму 40 000,00 грн.;

01.04.2016р. на суму 60 000,00 грн.;

29.04.2016р. на суму 350 000,00 грн.;

01.07.2016р. на суму 100 000,00 грн.

Всього на суму 750 000,00 грн.

Позивач стверджує на момент подання позову, що починаючи з 20.06.2016р. Відповідач фактично не виконав свої зобовязання по сплаті коштів по Договору в добровільному порядку та вважає, що заборгованість становить 333218,38 грн. з врахуванням ПДВ.

Проте в процесі розгляду справи відповідачем частково погашено заборгованість по основному боргу у розмірі 10000 грн.

Крім того, позивач просить суд стягнути з відповідача 3012,66 грн. 3 % річних, 36654,02 грн. пені.

Дослідивши представлені суду докази, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими, підставними та такими, що підлягають до задоволення частково з огляду на наступне.

Відповідно до ст.11 ЦК України цивільні права та обов»язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обовязки.

Підставою заявлених Позивачем вимог є Договір № 88-ЗЄ9 від 01.03.2016 року, який за своєю правовою природою є договором підряду.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.837 ЦК України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов»язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов»язується прийняти та оплатити виконану роботу.

Договір підряду може укладатись на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові.

Згідно з ч.1 ст.509 ЦК України зобов»язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов»язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов»язку.

Відповідно до ст.525 ЦК України одностороння відмова від зобов»язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно зі ст.526 ЦК України зобов»язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільногно законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ч.1 ст.530 ЦК України , якщо у зобов»язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно з ч.1 ст.173 ГК України господарським визнається зобовязання, що виникає між субєктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один субєкт (зобовязана сторона, у тому числі боржник) зобовязаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого субєкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший субєкт (управлена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобовязаної сторони виконання її обовязку.

Відповідно до ст.174 ГК України Господарські зобов»язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Згідно ст.629 ЦК України договір є обов»язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків

Договір є двостороннім, якщо правами та обов»язками наділені обидві сторони договору.До договорів, що укладаються більш як двома сторонами (багатосторонні договори), застосовуються загальні положення про договір, якщо це не суперечить багатосторонньому характеру цих договорів.

Відповідно до ч.1 ст.628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов»язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Власне, це ті умови, на яких сторони погодилися виконувати договір. Зміст договору як підстави виникнення цивільно-правового зобов»язання визначається тими правами та обовязками, які взяли на себе учасники договору відповідно до умов договору і які закріплені і сформульовані у договорі.

Відповідно до ст.638 ЦК України договір вважається укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Відповідно до ч.1 ст.181 ГК України господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами та скріпленого печатками.

Відповідно до ч.2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства, та скріплюється печаткою.

Аналіз наведених норм свідчить про те, що підпис сторони (сторін) на правочині підтверджує форму правочину, в якій його вчинено (письмово), а відповідно, сам факт вчинення правочину юридичними особами підтверджується наявністю печатки (печаток) на документі, що має письмову форму.

Таким чином, наявністю печаток Підрядника та Замовника на Договорі №689 від 07.08.2013 року підтверджується факт його вчинення на умовах, які вказані у Договорі.

Зміст Договору №88-ЗЭ-ГРЭ від 01.03.2016 року, як підстави виникнення цивільного-правового зобов»язання, визначається тими правами та обов»язками, які взяли на себе учасники (сторони) цього договору: Підрядник ВП «Галременерго» ПАТ «Західенерго» та Замовник КВП «Енергомонтаж», відповідно до умов цього Договору і які закріплені і сформульовані в цьому Договорі.

Договір №88-ЗЭ-ГРЭ від 01.03.2016 року є двостороннім договором, таким, що не укладений більш як двома сторонами, а лише Підрядником та Замовником; Договір не укладений на користь третьої особи.

Договір №88-ЗЭ-ГРЭ від 01.03.2016 року не був розірваним Сторонами, а як вбачається з його умов - Договір діє в частині виконання Відповідачем взятих на себе зобов»язанеь по оплаті виконаних робіт - до повного їх виконання.

Договір №88-ЗЭ-ГРЭ від 01.03.2016 року не визнавався Сторонами недійсним.

Доказів зворотнього Сторонами не подано, а матеріали справи не містять.

Матеріалами справи підтверджено, що на виконання умов Договору №88-ЗЭ-ГРЭ від 01.03.2016 року Позивач виконав , а Відповідач прийняв роботи по виготовленню 1-у ступінь водяного економайзера лівої шахти, II -у ступінь водяного економайзера та верхній аеродинамічний виступ тилового екрану котла № 2 Калуської ТЕЦ на загальну суму 1083218,38 грн., що підтверджується належними та допустимимими доказами у справі (первинними документами, які підтверджують здійснення господарської операції по виконанню підрядних робіт, а саме : ОСОБА_4 (примірна форма №КБ-2в) приймання будівельних робіт за березень, квітень, травень 2016 року. Відповідач прийняв виконані роботи на суму 1083218,38 грн. без зауважень та претензій до Позивача стосовно об»єму виконаних робіт, їх якості та вартості.

Прийняття Відповідачем виконаних робіт підтверджується підписом його уповноваженої особи на ОСОБА_4 встановленої форми, які скріплені печаткою Відповідача. Зауважень, претензій щодо кількості, якості та вартості виконаних робіт Замовником висунуто до Підрядника не було. Акт і Довідка містять посилання на Договір №88-ЗЭ-ГРЭ від 01.03.2016 року.

Відповідачем частково було погашено заборгованість у розмірі 750000 грн.

Проте, станом на 20.06.2016 року заборгованість відповідача перед позивачкм за виконані роботи складала 433 218,38 грн., а не 333 218,38 грн. як зазначає позивач, оскільки оплата в сумі 100 000,00 грн. була здійснена 01.07.2016 року. Станом же на момент звернення позивача з позовом до суду, враховуючи перерахування відповідачем позивачу 1000 000,00 грн. 01.07.2016 року борг за виконані роботи складав 333 218,38 грн.

Матеріалами у справі підтверджується, що в процесі розряду справи Відповідачем було погашено 10000 грн. основного боргу, що підтверджується платіжним дорученням від 17.11.2016р. №578 .

Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що в частині позовних вимог про стягнення 10000 грн. основного боргу слід припинити провадження, на підставі п.1-1 ст.80 ГПК України, у звязку з відсутністю предмету спору.

Стосовно позовної вимоги позивача про стягнення 323218,38 грн. основного боргу, то суд вважає таку вимоги підставною, неспростованою відповідачем належними і допустимими докази і такою, що підлягає до задоволення.

Згідно ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Як зазначено у п.4 (п.п.4.1) Постанови пленуму Вищого господарського суду України від 17 грудня 2013 року №14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобовязань» ,- сплата трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом), так само як й інфляційні нарахування, не мають характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові.

Перевіривши проведений Позивачем розрахунок 3% річних, судом зазначається, що позивачем зазначено період прострочення відповідачем виконання зобовязання з 20.06.2016р. по 07.10.2016р., проте суд вважає даний період неточним з огляду на наступне.

Як обумовлено сторонами у п.3.1.3 Договору остаточний розрахунок за виконані роботи, у розмірі 70% від суми Договору сплачується на поточний рахунок позивача протягом 20 (двадцяти) календарних днів після підписання сторонами ОСОБА_4 приймання виконаних робіт. Як вбачається з матеріалів справи ОСОБА_4 приймання виконаних будівельних робіт за травень 2016 року підписаний сторонами 30 травня 2016 року, а відтак 20 (двадцятий) день для розрахунку Відповідача за виконані роботи припадає на 19 червня 2016 року, який є вихідним днем і в силу ст. 254 ЦК України, де зазначено, що якщо останній день строку припадає на вихідний, святковий або інший неробочий день, що визначений відповідно до закону у місці вчинення певної дії, днем закінчення строку є перший за ним робочий день, а тому останнім днем для розрахунку Відповідача за виконані роботи є 20.06.2016р. і період прострочення виконання зобовязання повинен починатись з 21.06.2016р.

Враховуючи наведене, суд провівши перерахунок 3 % річних нарахованих позивачем зазначає, що за період з 21.06.2016р. по 30.06.2016р. від суми заборгованості 433218,38 грн. розмір 3% річних становить 356,07 грн., а за період з 01.07.2016р. по 07.10.2016р. від суми 333218,38 грн. (проплата відповідача у сумі 100000 грн. здійснена 01.07.2016р.) розмір 3% річних становить 2711,39 грн. - всього 3067,46 грн.

Враховуючи, що відповідачем заявлено до стягнення 3012,66 грн. 3 % річних, яка є меншою від розрахованої судом, то саме 3012,66 грн. 3 % річних підлягає до стягнення з відповідача, оскільки в порядку ч.4 ст.22 ГПК України позивач із заявами до суду не звертався.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. (ч.1 ст.549 ЦК України). Відповідно до ч. 3 ст.549 ЦК України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобовязання ( ч.1 ст.549 ЦК України). Штрафом є неустойка , що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобовязання ( ч.2 ст.549 ЦК України).

Відповідно до ч.2 ст.551 ЦК України, якщо предметом неустойки (штрафу, пені) є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Відповідно до частини 6 статті 231 ГК України штрафні санкції за порушення грошових зобовязань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Відповідно до ч.6 ст.232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов»язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов»язання мало бути виконано.

Згідно з частиною 2 статті 343 ГК України платник грошових коштів сплачує на користь одержувача цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін, але не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Стаття 1 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобовязань» передбачає, що платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі , що встановлюється за згодою сторін.

Стаття 3 Закону України Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобовязань визначає, що розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Відповідно до п.7.3 Договору, у випадку прострочення виконання зобовязання Замовником щодо оплати Підряднику виконаних робіт, а саме, порушення Замовником строку розрахунку, передбаченого в п.3.1.3 цього Договору, Замовник зобовязаний, на першу письмову вимогу Підрядника, сплатити Підряднику пеню у розмірі 0,1 % від суми заборгованості за кожен прострочений день оплати.

Як зазначено у п.2.9 Постанови пленуму Вищого господарського суду України від 17 грудня 2013 р. №14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобовязань», за приписом статті 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" та частини другої статті 343 ГК України розмір пені за прострочку платежу не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня. Якщо в укладеному сторонами договорі зазначено вищий розмір пені, ніж передбачений у цій нормі, застосуванню підлягає пеня в розмірі згаданої подвійної облікової ставки. Як вбачається з розрахунку пені позивача він проведений аналогічно до розрахунку 3% річних, а тому як зазначено вище судом, період прострочення виконання зобовязання повинен починатись з 21.06.2016р.

Враховуючи наведене, суд провів перерахунок пені, нарахованої позивачем, із врахуванням подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла в період оховлений розрахунком, та встановив, що розмір пені нарахованої із врахуванням подвійної облікової ставки НБУ буде меншим, ніж розмір пені розрахований із врахуванням 0,1% від суми заборгованості за умовами договору.

Оскільки, розмір пені за прострочку платежу не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня, то до стягнення підлягає пеня в розмірі 32263,33 грн., яка розрахована із застосуванням подвійної облікової ставки НБУ, а саме: за період з 21.06.2016р. по 30.06.2016р. від суми заборгованості 433218,38 грн. розмір пені становить 4012,60 грн., а за період з 01.07.2016р. по 07.10.2016р. від суми 333218,38 грн. (проплата відповідача у сумі 100000 грн. здійснена 01.07.2016р.) розмір пені становить 28250,73 грн. - всього 32263,33 грн. Відтак, суд приходить до висновку про часткове задоволення вимоги про стягнення пені, а саме в частині стягнення 32263,33 грн., а в частині решти вимоги стягнення 4390,69 грн. пені слід відмовити за безпідставністю.

Окрім того, суд вбачає за доцільне вказати наступне.

Як зазначено у п.2.5. Постанови пленуму Вищого господарського суду України від 17 грудня 2013 р. №14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобовязань» щодо пені за порушення грошових зобов'язань застосовується припис частини шостої статті 232 ГК України. Даним приписом передбачено не позовну давність, а період часу, за який нараховується пеня і який не повинен перевищувати шести місяців від дня, коли відповідне зобов'язання мало бути виконане; законом або укладеним сторонами договором може бути передбачено більшу або меншу тривалість цього періоду. Його перебіг починається з дня, наступного за останнім днем, у який зобов'язання мало бути виконане, і початок такого перебігу не може бути змінений за згодою сторін. Необхідно також мати на увазі, що умова договору про сплату пені за кожний день прострочення виконання зобов'язання не може розцінюватися як установлення цим договором іншого, ніж передбачений частиною шостою статті 232 ГК України, строку, за який нараховуються штрафні санкції. Із врахуванням зазначеного, враховуючи, що зобовязання по оплаті отриманого товару відповідач повинен був виконати включно по 20.06.2016 року, то розрахунок пені має проводитись з 21.06.2016р. і сторони не вправі змінювати з власної ініціативи порядок нарахування пені, встановлений законом. Таким чином умова в п.7.3 Договору про те, що лише на першу вимогу підрядника має сплачуватись пеня за порушення строків виконання грошового зобовязання є такою, що суперечить вищенаведеним нормам законодавства.

Відповідно до ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Згідно ст. 34 ГПК України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Оскільки спір виник з вини відповідача, у відповідності до ст. 49 ГПК України судовий збір слід покласти на нього пропорційно до задоволених позовних вимог, а саме в розмірі 5527,42 грн.

Керуючись ст.ст.1,2, 4-3, 32, 33, 34,43, 44, 49, п.1-1 ст.80, 82,84, 85, 116 ГПК України , суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задоволити частково.

2. Стягнути з Колективного виробничого підприємства ЕНЕРГОМОНТАЖ (79005, АДРЕСА_1, ) на користь Публічного акціонерного товариства ДТЕК ЗАХІДЕНЕРГО в особі відокремленого підрозділу ГАЛРЕМЕНЕРГО Публічного акціонерного товариства ДТЕК ЗАХІДЕНЕРГО (79026, м.Львів, вул.Козельницька, 7, ) 368586,99 грн. заборгованості, з якої: 323218,38 грн. основний борг, 3012,66 грн. 3% річних, 32263,33 грн. пені, а також стягнути 5527,42 грн. судового збору.

3. Провадження у справі, в частині вимог стягнення 10000 грн. основного боргу, припинити.

4. У задоволенні позовних вимог в частині стягнення 4390,69 грн. пені позивачу відмовити.

5. Наказ видати в порядку ст.116 ГПК України, після набрання судовим рішенням законної сили.

Повний текст складено 05.12.2016 р.

Суддя Кітаєва С.Б.