ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"24" листопада 2016 р. Справа № 911/3429/16

Господарський суд Київської області у складі судді Антонової В.М., розглянувши матеріали справи

За позовом Приватного підприємства «Будівельна компанія «Славутич»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Видавничий дім «Місто світла»

про стягнення 134 133,15 грн

За участю представників:

від позивача ОСОБА_1 (дов. б/н від 01.11.2016);

від відповідача ОСОБА_2 (керівник згідно витягу з ЄДРПОУ).

Обставини справи:

Приватне підприємство «Будівельна компанія «Славутич» (далі позивач) звернулось з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Видавничий дім «Місто світла» (далі відповідач) про стягнення 134 133,15 грн заборгованості, з яких: 125 154,99 грн основного боргу, 3 407,55 грн пені, 2 845,27 грн інфляційних втрат та 2 725,34 грн 3% річних.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем своїх зобовязань за договором оренди №СКС-17/04-1 від 17.04.2015.

Крім того, разом з позовною заявою позивач подав заяву про забезпечення позову №109 від 17.10.2016, згідно якої просив вжити заходів по забезпеченню позову та накласти арешт на належне відповідачу майно, а саме квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

Ухвалою господарського суду Київської області від 13.06.1016 порушено провадження у справі № 911/3429/16, розгляд справи призначено на 24.11.2016.

21.11.2016 до канцелярії господарського суду Київської області від представника відповідача надійшов супровідний лист №33 від 18.11.2016 (вх. №23959/16) з долученими до нього документами.

24.11.2016 до канцелярії господарського суду Київської області від представника позивача надійшов супровідний лист від 24.11.2016 (вх. №24347/16) з доданими до нього документами.

Відповідач не скористався своїм правом, наданим ст. 59 Господарського процесуального кодексу України, та відзив на позовну заяву не надав.

Заяв чи клопотань про застосування позовної давності до вимог позивача відповідачем не заявлено.

Розглянувши у судовому засіданні 24.11.2016 заяву позивача про забезпечення позову, суд дійшов висновку про відмову в її задоволенні з огляду на наступне.

В обґрунтування поданої заяви позивач зазначає, що за відповідачем існує заборгованість у розмірі 125 154,99 грн, що стала предметом позову, з відповідачем неодноразово проводились розмови з приводу погашення зазначеної заборгованості в добровільному порядку, однак ніяких дій вчинено не було.

Крім того, як зазначає позивач, йому стало відомо, що у відповідача існує заборгованість по заробітній платі та податках з лютого 2016 року, а тому позивач просить накласти арешт на належну відповідачу квартиру за адресою: АДРЕСА_1.

Відповідно до ст. 66 ГПК України господарський суд за заявою сторони, прокурора або з власної ініціативи має право вжити передбачених статтею 67 цього Кодексу заходів до забезпечення позову. Забезпечення позову допускається в будь-якій стадії провадження у справі, якщо невжиття таких заходів може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення господарського суду.

Згідно з ст. 67 ГПК України позов забезпечується, зокрема, забороною відповідачеві вчиняти певні дії, забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору. Види забезпечення позову повинні бути співвідносними із заявленими позивачем вимогами.

Забезпечення позову є засобом, спрямованим на запобігання можливим порушенням майнових прав чи охоронюваних законом інтересів юридичної або фізичної особи. Воно полягає у вжитті заходів, за допомогою яких у подальшому гарантується виконання судових актів.

При цьому, сторона, яка звертається із заявою про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення з такою заявою. З цією метою та з урахуванням загальних вимог, передбачених ст. 33 ГПК України, обовязковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими повязується застосування певного заходу до забезпечення позову.

У вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності звязку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у звязку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими повязується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобовязання після предявлення вимоги чи подання позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобовязання тощо). Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється господарським судом, зокрема, з урахуванням співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту, або майнових наслідків заборони відповідачеві вчиняти певні дії.

Вказані розяснення викладені в постанові пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування заходів до забезпечення позову" від 26.12.2011 №16.

Так, предметом позову є вимоги позивача про стягнення 125 154,99 грн основного боргу, 3 407,55 грн пені, 2 845,27 грн інфляційних втрат та 2 725,34 грн 3% річних.

Враховуючи вищевикладене, недоведеність позивачем навмисного ухилення від сплати заборгованості, що може призвести до ускладнення виконання рішення, суд дійшов висновку, що заява позивача про забезпечення позову №109 від 17.10.2016 є необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню.

У судовому засідання 24.11.2016 представник позивача підтримав позов повністю.

Представник відповідача у судовому засіданні 24.11.2016 визнав позовні вимоги в повному обсязі.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши наявні в ній докази, оцінивши їх в сукупності та заслухавши пояснення представників сторін, суд

ВСТАНОВИВ:

17.04.2015 між Приватним підприємством «Будівельна компанія «Славутич» (орендодавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Видавничий дім «Місто Світла» (орендар) укладено договір оренди №СКС-17/04-1, згідно якого орендодавець передає, а орендар приймає в строкове платне користування приміщення №3нежитлової будівлі Виробничого корпусу «Автогосподарства бази механізації» загальною площею 325,10 кв.м надалі обєкт оренди, визначений п. 2.1 договору.

Відповідно до п. 2.1 договору обєктом оренди є приміщення №3 нежитлової будівлі Виробничого корпусу «Автогосподарства бази механізації» загальною площею 325,10 кв.м. (відповідно до технічного паспорту, інвентаризаційна справа №598, що наданий Славутицьким міським бюро технічної інвентаризації), що знаходиться за адресою: Київська обл., м. Славутич, вул. Центральна (Будбаза), буд. 1.

Згідно п. 3.1-3.3, 3.5 договору розмір орендної плати за один календарний місяць за договором складає 6 502,00 грн, в т.ч. ПДВ 20% - 1 083,67 грн.

Орендна плата сплачується орендарем щомісячно авансом до 20 числа поточного місяця на підставі наданого орендодавцем рахунку-фактури, в безготівковому порядку, на поточний рахунок орендодавця.

Орендна плата сплачується орендарем починаючи з дати підписання акту приймання-передачі обєкту оренди.

Вартість послуг з електроенергії, холодного водопостачання тощо не входить до складу орендної плати. Орендар зобовязаний, не пізніше трьох банківських днів з моменту надання орендодавцем (уповноваженою третьою особою) відповідних рахунків, компенсувати орендодавцю вартість наданих таких послуг наступним чином: вартість електроенергії, холодного водопостачання відповідно до показників лічильників.

Відповідно до п. 11.1 договору договір набирає чинності з 17.04.2015 і діє до 17.10.2015.

Додатковими угодами №1 від 16.10.2015 та №2 від 16.04.2016 сторони продовжили строк дії договору до 17.04.2016 та до 31.12.2016 відповідно.

На виконання умов договору 17.04.2015 позивач передав, а відповідач прийняв в строкове платне користування приміщення №3 нежитлової будівлі Виробничого корпусу «Автогосподарства бази механізації» загальною площею 325,10 кв.м, що підтверджується актом прийому-передачі від 17.04.2015, підписаному та скріпленому печатками обох сторін договору.

За період з квітня 2015 року по серпень 2016 року вартість оренди склала 128 189,26 грн, що підтверджується наявними в матеріалах справи актами здачі-прийняття робіт (надання послуг) №БКС-000070 від 29.05.2015, №БКС-000058 від 31.05.2015, №БКС-000088 від 31.07.2015, №БКС-000106 від 31.08.2016, №БКС-000125 від 30.09.2015, №БКС-000135 від 30.10.2015, №БКС-000160 від 30.11.2015, №БКС-000176 від 31.12.2015, №БКС-000010 від 31.01.2016, №БКС-000026 від 29.02.2016, №БКС-000038 від 31.03.2016, №БКС-000056 від 29.04.2016, №БКС-000068 від 31.05.2016, №№БКС-000084 від 30.06.2016, №БКС-000100 від 29.07.2016, №БКС-000114 від 31.08.2016, підписаними та скріпленими печатками обох сторін договору та не заперечується сторонами.

Проте, відповідачем неналежно виконуються умови договору щодо щомісячної сплати орендної плати на користь позивача.

14.03.2016 відповідач частково сплатив суму боргу у розмірі 3 034,27 грн, що підтверджується наявною в матеріалах випискою по рахунку позивача, актом звірки взаємних розрахунків від 30.06.2016 та не заперечується відповідачем.

Відтак за відповідачем утворилась заборгованість з орендної плати у розмірі 125 154,99 грн за період з квітня 2015 року по серпень 2016 року, що не заперечується сторонами.

11.08.2016 позивач на адресу відповідача направив претензію №89 від 11.08.2016, згідно якої просив сплатити заборгованість.

Зазначена претензія отримана представником відповідача 19.08.2016, однак залишена без задоволення.

Предметом позову є вимоги про стягнення 125 154,99 грн основного боргу, 3 407,55 грн пені, 2 845,27 грн інфляційних втрат та 2 725,34 грн 3% річних.

Суд встановив, що між сторонами виникли орендні правовідносини.

Частиною першою ст. 173 Господарського кодексу України визначено, що господарським визнається зобовязання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обовязку.

Майнові зобовязання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом (абз. 2 ч. 1 ст. 175 ГК України).

Згідно ч. 1 ст. 759 Цивільного кодексу України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Пунктом першим статті 193 Господарського кодексу України та статтею 526 Цивільного кодексу України передбачено, що субєкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобовязання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобовязання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ч. 1 ст. 530 ЦК України).

Згідно ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Враховуючи вищевикладене та те, що борг відповідача перед позивачем на час прийняття судового рішення не погашено, розмір вказаного боргу відповідає фактичним обставинам справи та визнано відповідачем, вимога позивача про стягнення з відповідача 125 154,99 грн боргу за договором оренди №СКС-17/04-1 від 17.04.2015 є обґрунтованою, підтверджується наявними в матеріалах справи доказами і відповідно підлягає задоволенню.

У звязку з неналежним виконанням відповідачем грошового зобовязання за договором оренди №СКС-17/04-1 від 17.04.2015, позивачем за період з 04.05.2016 по 30.09.2016 нарахована пеня в сумі 3 407,55 грн.

Частинами першою і третьою ст. 549 Цивільного кодексу України визначено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові в разі порушення боржником зобовязання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення.

У сфері господарювання згідно ч. 2 ст. 217 та ч. 1 ст. 230 ГК України застосовуються господарські санкції, зокрема, штрафні санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобовязання.

Відповідно до п. 6 ст. 231 Господарського кодексу України штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Згідно п. 8.3 договору за порушення строків оплати орендної плати, визначених в п.3.2 договору, більше ніж на п'ятнадцять днів, сплачує пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період прострочення, від несплаченої суми за кожен день прострочення.

Враховуючи положення вищезазначених норм, а також періоди нарахування пені, що вказані позивачем в поданих ним розрахунках пені, арифметично вірний розмір пені, нарахованої за період з 04.05.2016 по 30.09.2016 становить 3 193,78 грн. Отже, вимога про стягнення 3 407,55 грн пені підлягає задоволенню частково у розмірі 3 193,78 грн.

У звязку з неналежним виконанням відповідачем грошового зобовязання за договором оренди №СКС-17/04-1 від 17.04.2015, позивачем за період з червня 2015 року по серпень 2016 року нараховано 2 845,27 грн інфляційних втрат та за період з 21.05.2015 по 30.09.2016 нараховано 2 725,34 грн 3 % річних.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

З огляду на викладене, а також приймаючи до уваги періоди нарахування інфляційних втрат та 3 % річних, що вказані позивачем у розрахунку інфляційних втрат та 3 % річних, арифметично вірний розрахунок інфляційних втрат, нарахованих за період з червня 2015 року по серпень 2016 року та 3 % річних, нарахованих за період з 21.05.2015 по 30.09.2016 складає 4 803,18 грн інфляційних втрат та 2 837,99 3 % річних відповідно. Відтак, вимоги позивача про стягнення 2 845,27 грн інфляційних втрат та 2 725,34 грн 3 % річних підлягають задоволенню повністю, оскільки суд не може вийти за межі позовних вимог.

З урахуванням вищевикладеного, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача про стягнення 125 154,99 грн основного боргу, 3 407,55 грн пені, 2 845,27 грн інфляційних втрат та 2 725,34 грн 3% річних підлягають частковому задоволенню у розмірі 125 154,99 грн основного боргу, 3 193,78 грн пені, 2 845,27 грн інфляційних втрат та 2 725,34 грн 3%. В іншій частині позову суд відмовляє.

Оскільки спір виник внаслідок неправильних дій відповідача, витрати по сплаті судового збору, відповідно до статей 44, 49 ГПК України, покладаються судом на відповідача.

Керуючись ст.ст. 44, 49, 82-85 ГПК України, суд

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Видавничий дім «Місто Світла» (07100, АДРЕСА_2; ідентифікаційний код 36793417) на користь Приватного підприємства «Будівельна компанія «Славутич» (07100, Київська обл., м. Славутич, Київський Квартал, буд. 27; ідентифікаційний код: 30334584) 125 154 (сто двадцять пять тисяч сто пятдесят чотири гривні) 99 коп. основного боргу, 3 193 (три тисячі сто девяносто три гривні) 78 коп. пені, 2 845 (дві тисячі вісімсот сорок пять гривень) 27 коп. інфляційних втрат, 2 725 (дві тисячі сімсот двадцять пять гривень) 34 коп 3% та 2 012 (дві тисячі дванадцять гривень) 00 коп. судового збору.

3. У задоволенні решти позову відмовити.

4. Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Дане рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його належного оформлення та підписання, і може бути оскаржено в апеляційному порядку.

Повне рішення складено: 28.11.2016

Суддя В.М. Антонова