РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.11.2016Справа №910/19980/15

За позовомТовариства з обмеженою відповідальністю «Інвестком Плюс»
до1) Товариства з обмеженою відповідальністю «АТБ-Маркет», 2) Товариства з обмеженою відповідальністю «Юніон Груп»
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача Товариство з обмеженою відповідальністю «Продекспорт-2009»
простягнення 110494894,67 грн
Та за зустрічним
позовомТовариства з обмеженою відповідальністю «АТБ-Маркет»
до1) Товариства з обмеженою відповідальністю «Інвестком Плюс», 2) Товариства з обмеженою відповідальністю «Продекспорт-2009»
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідачів Товариство з обмеженою відповідальністю «Юніон Груп»
провизнання договору недійсним

Суддя Смирнова Ю.М.

Представники (за первісним позовом):

від позивачане з'явилися
від відповідача 1Вітович О.Я., Дорогін С.А., Мацюк А.І., Пророк В.В. - представники
від відповідача 2не з'явилися
від третьої особине з'явилися

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Продекспорт-2009» звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «АТБ-Маркет» та Товариства з обмеженою відповідальністю «Юніон Груп» про стягнення основної заборгованості за договором № 25007 від 15.05.2010 у розмірі 60309921,66 грн, 46245918,39 грн інфляційних втрат та 3939054,62 грн 3 % річних.

Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідач 1 в порушення норм чинного законодавства України та договору №25007 від 15.05.2010 належним чином не виконав взяті на себе зобов'язання щодо здійснення розрахунків з постачальником за поставлений товар, у зв'язку з чим у відповідача 1 виникла заборгованість з оплати отриманого товару, яку позивач просить стягнути з урахуванням інфляційних втрат та 3 % річних.

Враховуючи, що Товариство з обмеженою відповідальністю «Юніон Груп» на підставі договору поруки №17/06 від 17.06.2010 зобов'язалося відповідати за виконання ТОВ «АТБ-Маркет» зобов'язань за договором №25007 від 15.05.2010, позивач також просить суд стягнути з відповідача 2 як поручителя за даним договором поруки частину заборгованості за поставлений товар у розмірі 50000,00 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 31.08.2015 у справі №910/19980/15 замінено позивача - Товариство з обмеженою відповідальністю «Продекспорт-2009» на його правонаступника - Товариство з обмеженою відповідальністю «Інвестком Плюс».

Рішенням Господарського суду міста Києва від 21.10.2015 у справі №910/19980/15, залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 10.08.2016, позов задоволено частково, присуджено до стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «АТБ-Маркет» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Інвестком Плюс» заборгованість у розмірі 60259921,66 грн, інфляційні втрати у розмірі 46245918,39 грн, 3 % річних у розмірі 3939054,62 грн та витрати по сплаті судового збору у розмірі 73043,46 грн. Припинено провадження у справі в частині стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Юніон Груп» заборгованості у розмірі 50000,00 грн. Також присуджено до стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Юніон Груп» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Інвестком Плюс» витрати по сплаті судового збору у розмірі 36,54 грн.

Постановою Вищого господарського суду України від 05.10.2016 рішення Господарського суду міста Києва від 21.10.2015 та постанову Київського апеляційного господарського суду від 10.08.2016 у справі №910/19980/15 скасовано, а справу №910/19980/15 направлено на новий розгляд до Господарського суду міста Києва.

За результатами повторного автоматизованого розподілу справу №910/19980/15 передано на розгляд судді Смирновій Ю.М.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 28.10.2016 суддею Смирновою Ю.М. прийнято справу №910/19980/15 до провадження та призначено розгляд справи на 15.11.2016.

14.11.2016 до суду надійшла зустрічна позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «АТБ-Маркет» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Інвестком Плюс» та Товариства з обмеженою відповідальністю «Продекспорт-2009» про визнання недійсним договору відступлення права вимоги (цесії) від 11.08.2015.

Зустрічні позовні вимоги мотивовано тим, що на момент укладення спірного правочину Товариство з обмеженою відповідальністю «АТБ-Маркет» не мало заборгованості за договором поставки №25007 від 15.05.2010, а тому зміст договору відступлення права вимоги (цесії) від 11.08.2015 суперечить положенням ч. 1 ст. 514 Цивільного кодексу України, оскільки за ним було передано неіснуюче право вимоги.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 15.11.2016 прийнято для спільного розгляду з первісним позовом зустрічний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «АТБ-Маркет» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Інвестком Плюс» та Товариства з обмеженою відповідальністю «Продекспорт-2009» про визнання договору недійсним.

В судовому засіданні 15.11.2016 оголошувалась перерва до 24.11.2016.

24.11.2016 до початку судового засідання на адресу Господарського суду міста Києва від Товариства з обмеженою відповідальністю «Інвестком Плюс» надійшла заява, в якій позивач зазначає, що Товариство з обмеженою відповідальністю «Інвестком Плюс» за договором відступлення права вимоги (цесії) відступив іншому підприємству право вимоги за договором поставки №25007 від 15.05.2010, а тому не може виступати позивачем у справі №910/19980/15. У заяві позивач зазначає, що відповідний договір цесії, документи, які підтверджують передання права вимоги та пояснення щодо такого відступлення будуть надані суду у судовому засіданні.

24.11.2016 до початку судового засідання від Товариства з обмеженою відповідальністю «Інвестком Плюс» надійшла телеграма, в якій позивачем за первісним позовом заявлено клопотання про відкладення розгляду справи. Клопотання мотивовано тим, що у зв'язку з поломкою автомобіля біля м. Кобеляки представники позивача не мають можливості своєчасно прибути на судове засідання, призначене на 24.11.2016, а тому у зв'язку з необхідністю надання необхідних додаткових доказів та пояснень позивач просить відкласти судове засідання на іншу дату.

Розглянувши клопотання позивача про відкладення розгляду справи, суд відзначає, таке.

Відповідно до ст. 77 Господарського процесуального кодексу України господарський суд відкладає в межах строків, встановлених статтею 69 цього Кодексу, розгляд справи, коли за якихось обставин спір не може бути вирішено в даному засіданні. Такими обставинами, зокрема, є: 1) нез'явлення в засідання представників сторін, інших учасників судового процесу; 1-1) виникнення технічних проблем, що унеможливлюють участь особи у судовому засіданні в режимі відеоконференції, за наявності ухвали суду про таку участь, крім випадків, коли відповідно до цього Кодексу судове засідання може відбутися без участі такої особи; 2) неподання витребуваних доказів; 3) необхідність витребування нових доказів; 4) залучення до участі в справі іншого відповідача, заміна неналежного відповідача; 5) необхідність заміни відведеного судді, судового експерта.

Як зазначено в п. 3.9.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 №18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції», у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Суд відзначає, що позивачем у справі є юридична особа - Товариство з обмеженою відповідальністю «Інвестком Плюс», а не конкретні представники.

Обставини, наведені позивачем у клопотанні, не є поважними причинами неявки представників в судове засідання, оскільки про дату та час судового засідання позивача повідомлено завчасно (в судовому засіданні 15.11.2016), відповідно, позивач не був позбавлений можливості забезпечити явку представників, врахувавши необхідний час для прибуття їх до місця розгляду справи, в тому числі з урахуванням ризику настання обставин, які можуть зумовити витрачання додаткового часу в дорозі.

Позивач мав достатньо часу для підготовки правової позиції по справі та не був позбавлений можливості подати пояснення та додаткові докази завчасно через канцелярію суду або надіслати поштою.

Оскільки пояснення по суті спору надані представниками позивача у судовому засіданні 15.11.2016, а наведені позивачем обставини не є поважними причинами неявки представників в судове засідання, належними та допустимими доказами неможливості заміни представників, а також неможливості розгляду справи без участі представника позивачем не доведено, клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю «Інвестком Плюс» про відкладення розгляду справи задоволенню не підлягає.

В судове засідання, призначене на 24.11.2016, з'явилися представники відповідача 1 (позивача за зустрічним позовом), які проти задоволення первісного позову заперечили, зустрічні позовні вимоги підтримали.

Відповідач 2 - Товариство з обмеженою відповідальністю «Юніон Груп» повноважних представників в судове засідання не направив, про причини неявки представників суд не повідомив, відзив на позов не надав. Також Товариством з обмеженою відповідальністю «Юніон Груп» не надано суду пояснень щодо зустрічного позову.

Як зазначено в п. 3.9.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції», особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 64 та статті 87 ГПК.

За змістом зазначеної статті 64 ГПК, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом. Доказом такого повідомлення в разі неповернення ухвали підприємством зв'язку може бути й долучений до матеріалів справи та засвідчений самим судом витяг з офіційного сайту Українського державного підприємства поштового зв'язку «Укрпошта» щодо відстеження пересилання поштових відправлень, який містить інформацію про отримання адресатом відповідного поштового відправлення, або засвідчена копія реєстру поштових відправлень суду.

Місцезнаходження відповідача 2 за адресою: 90201, Закарпатська обл., місто Берегове, вулиця Лісова, будинок 8, на яку направлялись ухвали суду підтверджується відомостями, наявними в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань. Також ухвали суду направлялись відповідачу 2 на адресу: 03061, м.Київ, вул. Пост-Волинська, буд. 5, вказану як адреса місцезнаходження відповідача 2 у позовній заяві.

Таким чином, про час і місце розгляду справи відповідача 2 було повідомлено належним чином.

Товариство з обмеженою відповідальністю «Продекспорт-2009» (третя особа за первісним позовом, відповідач 2 за зустрічним позовом) представників в судове засідання не направило, відзиву на зустрічну позовну заяву не надало.

Належне повідомлення Товариства з обмеженою відповідальністю «Продекспорт-2009» про час та місце розгляду справи підтверджується долученою до справи засвідченою копією реєстру поштових відправлень суду від 17.11.2016 та інформацією щодо відстеження пересилання поштових відправлень, що міститься на офіційному сайті Українського державного підприємства поштового зв'язку «Укрпошта».

Оскільки учасники процесу належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи у відповідності до ст. 75 Господарського процесуального кодексу України справа розглядається за наявними в ній матеріалами.

У судовому засіданні судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

15.05.2010 між Товариством з обмеженою відповідальністю «АТБ-Маркет» (покупець) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Продекспорт-2009» (постачальник) було укладено договір №25007 (надалі - Договір), відповідно до умов якого постачальник зобов'язується в порядку та строки, встановлені договором, виготовити і передати товар у власність покупця, в певній кількості, відповідної якості і за погодженою ціною, а останній прийняти товар і оплатити його на умовах, визначених у цьому договорі.

В подальшому між покупцем та постачальником укладалися додаткові угоди до Договору № 25007 від 15.05.2010, а саме: № 1 від 15.05.2010, № 2 від 01.01.2011, № 3 від 31.12.2011, № 4 від 31.05.2012 та № 5 від 31.12.2012, відповідно до яких вносилися зміни та доповнення до умов Договору №25007 від 15.05.2010.

Згідно з п. 10.1 Договору №25007 від 15.05.2010 (в редакції додаткової угоди № 5 від 31.12.2012) договір набирає чинності з моменту його підписання уповноваженими представниками сторін та діє до 31.12.2013.

17.06.2010 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Продекспорт-2009» (кредитор за договором) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Юніон Груп» (поручитель за договором) у забезпечення виконання всіх зобов'язань Товариства з обмеженою відповідальністю «АТБ-Маркет» (боржник за договором), що виникли з договору №25007 від 15.05.2010 (основний договір) зі всіма змінами та доповненнями, який був укладений між кредитором та боржником, укладено договір поруки №17/06 (надалі - Договір поруки).

Згідно з п. 3.1. Договору поруки поручитель та боржник несуть солідарну відповідальність перед кредитором за неналежне виконання боржником забезпеченого зобов'язання, але в будь-якому випадку розмір відповідальності поручителя не повинен перевищувати розміру забезпеченого зобов'язання зазначеного в пункті 4 цього договору.

У відповідності до п. 4.1 Договору поруки поручитель відповідає перед кредитором за виконання будь-яких зобов'язань боржником, згідно основного договору у сумі, що не перевищує 100000,00 грн.

Відповідно до п.п. 5.1.1 Договору поруки при порушенні боржником зобов'язання перед кредитором за основним договором, поручитель зобов'язаний виконати за боржника зобов'язання у строк протягом 3 календарних днів з дня отримання вимоги від кредитора.

11.08.2015 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Продекспорт-2009» (первісний кредитор/цедент) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Інвестком Плюс» (новий кредитор/цесіонарій) було укладено договір відступлення права вимоги (цесії) (надалі - Договір цесії).

Відповідно до п. 1 Договору цесії в порядку та на умовах, визначених цим договором, цедент відступає цесіонарієві право вимоги до Товариства з обмеженою відповідальністю «АТБ-Маркет» (боржник) щодо стягнення заборгованості за договором №25007 від 15.05.2010, укладеним між цедентом і боржником, з урахуванням нарахованих 3% річних, інфляційних збитків та понесених цедентом витрат, пов'язаних із розглядом спору в Господарському суді у справі №910/19980/15, а цесіонарій набуває право вимоги грошових коштів у загальній сумі 110519801,67 грн.

Договір вважається укладеним і набирає чинності з моменту його підписання сторонами та діє до повного виконання сторонами прийнятих за цим договором зобов'язань (п.п. 11, 12 Договору цесії).

Пунктом 2 Договору цесії визначено, що за цим договором цесіонарій набуває право вимоги до боржника щодо стягнення: грошової заборгованості за поставлений цедентом товар, що виникла у боржника перед цедентом на підставі договору № 25007 від 15.05.2010 в сумі 60259921,66 грн, в т.ч. ПДВ 20 %; 3 % річних в розмірі 3939054,62 грн; збитків від інфляції в розмірі 46245918,39 грн; витрат по сплаті судового збору за подання позовної заяви до господарського суду в сумі 73080,00 грн та витрат по сплаті судового збору за подання заяви про забезпечення позову в розмірі 1827,00 грн.

Відповідно до п. 6 Договору цесії всі права за даним Договором, в т.ч. ті, які забезпечують виконання обов'язків боржника, переходять до цесіонарія з моменту підписання даного договору.

У відповідності до п. 5 Договору цесії за відступлення права вимоги за даним договором цесіонарій зобов'язується сплатити цеденту 110519801,67 грн в наступному порядку: 1% від загальної суми в розмірі 1105198,02 грн - протягом 10 банківських днів з моменту підписання сторонами даного договору; 99% від загальної суми в розмірі 109414603,65 грн протягом 12 календарних місяців з моменту підписання сторонами даного договору.

За змістом акту прийому-передачі документів, що засвідчують право вимоги від 11.08.2015, відповідно до умов договору відступлення права вимоги від 11.08.2015 цедент передав, а цесіонарій прийняв документи, згідно переліку, які засвідчують право вимоги до боржника, що відступається цесіонарієві.

Крім того, Товариство з обмеженою відповідальністю «Інвестком Плюс» здійснило оплату за Договором відступлення права вимоги (цесії) від 11.08.2015, що підтверджується наявними в матеріалах справах копіями платіжних доручень №232 від 11.08.2015 на суму 1105198,02 грн, № 235 від 11.08.2015 на суму 1230700,00 грн, №234 від 12.08.2015 на суму 41300,00 грн, № 235 від 12.08.2015 на суму 3101000,00 грн, а також копією простого векселя серії АА 2258989 від 13.08.2015 на суму 105041603,65 грн та акту приймання-передачі цінних паперів від 13.08.2015.

У зустрічній позовній заяві Товариство з обмеженою відповідальністю «АТБ-Маркет» вказує на наявність підстав для визнання недійсним Договору відступлення права вимоги (цесії) від 11.08.2015. В обґрунтування своїх вимог позивач за зустрічним позовом стверджує, що станом на момент укладення спірного Договору цесії заборгованість за Договором №25007 від 15.05.2010 була відсутня, а тому Договір цесії суперечить вимогам ст.ст. 203, 514 Цивільного кодексу України.

Згідно зі ст. 202 Цивільного кодексу України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків; правочин може вчинятися усно або в письмовій формі.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5 та 6 ст. 203 цього кодексу.

Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Частинами 1-3, 5 та 6 ст. 203 Цивільного кодексу України встановлено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

За своєю правовою природою укладений 11.08.2015 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Продекспорт-2009» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Інвестком Плюс» договір є договором відступлення права вимоги.

Відповідно до ст.512 Цивільного кодексу України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Згідно з ч. 1 ст. 513 Цивільного кодексу України правочин щодо заміни кредитора у зобов'язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов'язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові.

У відповідності до ст.514 Цивільного кодексу України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Отже, згідно з нормами чинного законодавства, відступлення права вимоги може здійснюватися тільки відносно дійсної вимоги, що існувала на момент переходу цих прав. (Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 02.10.2012 №3-42гс12).

За умовами спірного Договору цесії позивачу передано право вимоги до боржника щодо стягнення: грошової заборгованості за поставлений цедентом товар, що виникла у боржника перед цедентом на підставі Договору № 25007 від 15.05.2010 в сумі 60259921,66 грн, в т.ч. ПДВ 20 %; 3 % річних в розмірі 3939054,62 грн; збитків від інфляції в розмірі 46245918,39 грн; витрат по сплаті судового збору за подання позовної заяви до господарського суду в сумі 73080,00 грн та витрат по сплаті судового збору за подання заяви про забезпечення позову в розмірі 1827,00 грн.

В свою чергу, за правовою природою Договір №25007 від 15.05.2010, укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю «АТБ-Маркет» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Продекспорт-2009», є договором поставки.

Відповідно до ч. 1 ст. 265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

У відповідності до ч. 6 ст. 265 Господарського кодексу України до відносин поставки, не врегульованих цим Кодексом, застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України про договір купівлі-продажу.

Згідно зі ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ст. 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Частиною 1 ст. 656 Цивільного кодексу України встановлено, що предметом договору купівлі-продажу може бути товар, який є у продавця на момент укладення договору або буде створений (придбаний, набутий) продавцем у майбутньому.

Згідно з ч. 1 ст. 662 Цивільного кодексу України продавець зобов'язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу.

У відповідності до ч.ч.1,2 ст. 664 Цивільного кодексу України обов'язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент: вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов'язок продавця доставити товар; надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару. Якщо з договору купівлі-продажу не випливає обов'язок продавця доставити товар або передати товар у його місцезнаходженні, обов'язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент здачі товару перевізникові або організації зв'язку для доставки покупцеві.

Пунктом 1.2 Договору визначено, що найменування, асортимент і ціна товару, що поставляється вказуються в додатку № 2 до цього договору (специфікація/прайс-лист), який є його невід'ємною частиною. Орієнтовні річні обсяги закупівель узгоджуються постачальником і покупцем і вказуються в додатку № 6 даного договору.

Товар поставляється партіями. Узгоджені сторонами найменування, асортимент, номенклатура, кількість і ціна за одиницю товару, що підлягає поставці вказуються в накладних на товар. Накладні на товар є невід'ємною частиною цього договору і складаються на підставі заявок покупця на поставку товару (п. 2.1 Договору).

Відповідно до ч. 1 ст. 692 Цивільного кодексу України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Частиною 1 ст. 694 Цивільного кодексу України договором купівлі-продажу може бути передбачений продаж товару в кредит з відстроченням або з розстроченням платежу.

Пунктом 3.1 Договору сторони погодили, що покупець після прийняття товару та необхідних документів зобов'язаний здійснити оплату за товар у безготівковій формі шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок постачальника протягом 21 календарного дня з дня поставки.

Відповідно до ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться, одностороння відмова від виконання зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно зі ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим до виконання сторонами.

Відповідно до ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Як свідчать матеріали справи, на виконання умов Договору поставки №25007 від 15.05.2010 в період з 22.06.2010 по 31.12.2013 Товариством з обмеженою відповідальністю «Продекспорт-2009» було поставлено, а Товариством з обмеженою відповідальністю «АТБ-Маркет» прийнято товар на загальну суму 134397315,42 грн, що підтверджується наявними в матеріалах справи копіями товарно-транспортних та видаткових накладних та сторонами не заперечується.

В обґрунтування первісних позовних вимог позивач стверджує, що відповідачем 1 (покупцем) здійснено оплату (у тому числі шляхом повернення товару та проведення заліку зустрічних зобов'язань) на загальну суму 74037393,76 грн. Також в рахунок оплати товару надійшло 100000,00 грн, що сплачені поручителем за Договором поруки №17/06 від 17.06.2010 - Товариством з обмеженою відповідальністю «Юніон Груп» (50000,00 грн сплачено до звернення з даним позовом до суду, решта - після порушення провадження у справі). Тобто, доводи позивача за первісним позовом зводяться до того, що на момент укладення Договору цесії прострочена заборгованість відповідача 1 за поставлений на підставі Договору №25007 від 15.05.2010 товар (з урахуванням оплати, здійсненої поручителем) становила 60259921,66 грн (в т.ч. ПДВ 20%), та станом на момент розгляду справи дана заборгованість не погашена.

Скасовуючи рішення Господарського суду міста Києва від 21.10.2015 та постанову Київського апеляційного господарського суду від 10.08.2016 у даній справі, Вищий господарський суд України наголосив на тому, що для правильного вирішення спору судам необхідно на підставі належних та допустимих доказів встановити не тільки зміст та обсяг проведених протягом спірного періоду господарських операцій за Договором поставки №25007 від 15.05.2010, але й розмір дійсного зобов'язання відповідача перед первісним кредитором на момент укладення правочину про відступлення права вимоги, з урахуванням глави 50 Цивільного кодексу України.

При цьому, Вищий господарський суд України вказав на необхідність здійснення аналізу наявних у справі документів, які не відповідають ознакам первинних, натомість можуть містити відомості та фактичні дані про розмір заборгованості відповідача, не обмежуючись лише змістом документів первинного бухгалтерського обліку.

Виконуючи обов'язкові для суду першої інстанції під час нового розгляду справи вказівки, що містяться у постанові касаційної інстанції, судом встановлено таке.

У 2010-2015 роках, окрім Договору поставки №25007 від 15.05.2010 (заборгованість за яким заявлено до стягнення в рамках первісного позову та право вимоги якої відступлено за Договором цесії), між Товариством з обмеженою відповідальністю «АТБ-Маркет» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Продекспорт-2009» існувало ще 5 договорів поставки аналогічного товару, а саме: договір поставки №23574 від 01.01.2010 (а.с. 12 том 6), договір поставки №28537 від 01.01.2011 (а.с. 45 том 6), договір поставки №35813 від 01.01.2012 (а.с. 61 том 6), договір поставки №35813 від 01.01.2013 (а.с. 78 том 6) та договір поставки №35813 від 01.01.2014 (а.с. 98 том 6).

Протягом дії наведених договорів поставки Товариство з обмеженою відповідальністю «АТБ-Маркет» здійснювало розрахунки та вело бухгалтерський облік взаємовідносин з Товариством з обмеженою відповідальністю «Продекспорт-2009» в розрізі контрагента, а не за конкретним договором окремо. Наведене, як пояснив позивач за зустрічним позовом, було зумовлено ідентичними умовами зазначених договорів щодо здійснення оплати за аналогічний поставлений товар - в безготівковій формі шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок постачальника з відстрочкою оплати поставленого товару.

Суд відзначає, що Товариством з обмеженою відповідальністю «Продекспорт-2009» було визнано факт ведення саме такої організації оплат (в розрізі контрагента, а не за кожним договором окремо), про що свідчить зміст поданої Товариством з обмеженою відповідальністю «Продекспорт-2009» позовної заяви у справі №910/22287/14 (а.с. 236 том 3). Так, у своєму позові про стягнення заборгованості, 3% річних та інфляційних втрат за договором поставки №35813 від 01.01.2013 у загальному розмірі 11167634,70 грн Товариство з обмеженою відповідальністю «Продекспорт-2009» зазначає, що на вимогу відповідача 1 у сторін склалася стійка практика, відповідно до якої сторони здійснювали звірку взаємних розрахунків одночасно за всіма договорами, які діяли в періоді, за який проводилася звірка взаємних розрахунків.

Крім того, здійснення Товариством з обмеженою відповідальністю «АТБ-Маркет» оплати в розрізі контрагента підтверджується, зокрема, тим, що згідно реєстру розрахункових документів з 01.01.2010 по 06.06.2014, сформованому 30.10.2015 Публічним акціонерним товариством «Райффайзен Банк Аваль», у ряді платіжних доручень в призначенні платежу вказано номери двох договорів поставки, що одночасно діяли у відповідний період, без визначення суми, що сплачується по кожному договору окремо (а.с. 225-230 том 6).

З матеріалів справи вбачається, що на виконання вищевказаних договорів поставки (включаючи Договір поставки №25007 від 15.05.2010) у 2010-2014 роках Товариством з обмеженою відповідальністю «Продекспорт-2009» було поставлено Товариству з обмеженою відповідальністю «АТБ-маркет» обумовлений договорами товар на загальну суму 402753527,75 грн (з урахуванням ПДВ).

Товар на суму 19841,08 грн було повернуто Товариством з обмеженою відповідальністю «АТБ-маркет» постачальнику.

Відповідно до Реєстру розрахункових документів, сформованого 30.10.2015 Публічним акціонерним товариством «Райффайзен Банк Аваль» (а.с. 205-256 том 6), в період з 01.01.2010 по 06.06.2014 за поставлений товар Товариством з обмеженою відповідальністю «АТБ-маркет» було сплачено 382278432,70 грн шляхом перерахування грошових коштів на рахунок постачальника.

Окрім того, питання щодо стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «АТБ-маркет» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Продекспорт-2009» заборгованості за поставлений товар згідно договорів №25007 від 15.05.2010, №35813 від 01.10.2013 та №35813 від 01.10.2014 було предметом розгляду Господарського суду міста Києва у справах №910/22290/14, №910/22287/14 та №910/22289/14 відповідно.

На виконання рішень Господарського суду міста Києва від 11.11.2014 у справі №910/22290/14, від 12.11.2014 у справі №910/22289/14 та від 06.11.2014 у справі №910/22287/14 Товариством з обмеженою відповідальністю «АТБ-Маркет» було сплачено Товариству з обмеженою відповідальністю «Продекспорт-2009» заборгованість за поставлений товар у загальному розмірі 22694184,65 грн, з яких:

- 4664643,26 грн сплачено на виконання рішення Господарського суду міста Києва від 11.11.2014 у справі №910/22290/14 (яким присуджено до стягнення, зокрема, заборгованість за товар, поставлений в період з 02.01.2014 по 05.02.2014), що підтверджується копією платіжного доручення №15036 від 29.01.2015 (а.с. 112 том 6);

- 8657841,45 грн сплачено на виконання рішення Господарського суду міста Києва від 12.11.2014 у справі №910/22289/14 (яким присуджено до стягнення, зокрема, заборгованість за товар, поставлений в період з 02.01.2014 по 05.02.2014 на підставі договору поставки №35813 від 01.10.2014), що підтверджується копією платіжного доручення №45792 від 27.03.2015 (а.с. 113 том 6);

- 9371699,94 грн сплачено на виконання рішення Господарського суду міста Києва від 06.11.2014 у справі №910/22287/14 (яким присуджено до стягнення, зокрема, заборгованість за товар, поставлений в період з 03.01.2013 по 31.12.2013 на підставі договору поставки №35813 від 01.01.2013), що підтверджується копією платіжного доручення №49968 від 07.04.2015 (а.с. 114 том 6).

Крім того, в період з 2010 по 2015 роки між Товариством з обмеженою відповідальністю «АТБ-маркет» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Продекспорт-2009» здійснено залік зустрічних однорідних вимог на загальну суму 263274,66 грн.

Таким чином, на виконання укладених між Товариством з обмеженою відповідальністю «Продекспорт-2009» (як постачальником) та Товариством з обмеженою відповідальністю «АТБ-маркет» (як продавцем) договорів поставки №25007 від 15.05.2010, №23574 від 01.01.2010, №28537 від 01.01.2011, №35813 від 01.01.2012, №35813 від 01.01.2013 та №35813 від 01.01.2014 у 2010 - 2014 роках постачальником було поставлено покупцю товар на загальну суму 402733686,69 грн (з вирахуванням суми повернутого товару), а покупцем в рахунок оплати поставленого товару в період з 2010 по 2015 роки перераховано постачальнику грошові кошти у сумі 404972617,35 грн, а також здійснено залік зустрічних однорідних вимог на загальну суму 263274,66 грн.

Такий стан розрахунків між покупцем та постачальником підтверджується Довідкою Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у м.Дніпропетровську Міжрегіонального головного управління ДФС №2/28-01-49/30487219 від 14.01.2016 про результати документальної позапланової виїзної перевірки з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства України Товариства з обмеженою відповідальністю «АТБ-Маркет» (код за ) по взаємовідносинам з ТОВ «Продекспорт-2009» (код за ), а також з ТОВ «Інвестком Плюс» (код за ) за період з 01.01.2010 по 07.12.2015 (а.с.50 том 10).

Відповідно до наведених у Довідці №2/28-01-49/30487219 від 14.01.2016 відомостей, за результатами перевірки встановлено, що сума ПДВ, віднесена ТОВ «АТБ-Маркет» до податкового кредиту за 2010-2014 роки, складає 67122281,06 грн; розрахунки між підприємствами проводилися грошовими коштами у безготівковій формі на загальну суму 404972617,35 грн; залік взаємних вимог за перевірений період складає 263274,66 грн; за перевірений період отримано від ТОВ «Продекспорт-2009» товару на загальну суму 402753527,75 грн; у 2010 році здійснено повернення товару на загальну суму 19841,08 грн.

При цьому, у довідці вказано, що згідно даних перегляду результатів співставлення ІС «Податковий блок» за період 01.01.2010 по 07.12.2015 року розбіжність між задекларованими даними ТОВ «АТБ-Маркет» і ТОВ «Продекспорт-2009» відсутня, і зазначено, що взаємовідносини між ТОВ «АТБ-Маркет» та ТОВ «Продекспорт-2009» відображені в бухгалтерському та податковому обліку (дані журналу-ордеру та відомості по рахунку 63.1.1 за 2012-2014 роки) також підтверджено актами попередніх документальних планових виїзних перевірок з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства.

Доказів проведення коригувань вищезазначених податкових зобов'язань у податковій звітності постачальника суду не надано.

Враховуючи, що відповідно до положень ч. 2 ст. 3 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» податкова звітність ґрунтується саме на даних бухгалтерського обліку, результати проведеної фіскальним органом перевірки приймаються судом як належний і допустимий доказ щодо дійсного стану розрахунків сторін за спірними господарськими операціями.

Відсутність у відповідача 1 заборгованості за укладеними протягом 2010-2014 років договорами поставки, включаючи Договір поставки №25007 від 15.05.2010, підтверджується також висновками судових економічних експертиз, проведених в рамках кримінального провадження №000895, а саме:

- висновком судової економічної експертизи Харківського науково-дослідного інституту судових експертиз ім. Засл. проф. М. С. Бокаріуса Міністерства юстиції України №11269, складений 27.11.2015 (а.с.48 том 8);

- висновком судово-економічної експертизи Дніпропетровського науково-дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції України №6562/6563-15 від 13.03.2016 (а.с.63 том 11).

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про судову експертизу», судова експертиза - це дослідження експертом на основі спеціальних знань матеріальних об'єктів, явищ і процесів, які містять інформацію про обставини справи, що перебуває у провадженні органів досудового розслідування чи суду.

За змістом ст. 7 Закону України «Про судову експертизу» судово-експертну діяльність здійснюють державні спеціалізовані установи, а також у випадках і на умовах, визначених цим Законом, судові експерти, які не є працівниками зазначених установ. До державних спеціалізованих установ належать, зокрема, науково-дослідні установи судових експертиз Міністерства юстиції України.

Відповідно до ст. 34 Господарського процесуального кодексу України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до ч.5 ст.42 Господарського процесуального кодексу України висновок судового експерта оцінюється господарським судом за правилами, встановленими статтею 43 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Вищевказані економічні експертизи здійснені державними спеціалізованими установами - науково-дослідними установами судових експертиз Міністерства юстиції України та були призначені в рамках кримінального провадження №000895 (тобто, з огляду на положення ст. 1 Закону України «Про судову експертизу», кваліфікуються як судові експертизи).

З огляду на наявність зв'язку між фактами, встановленими вказаними висновками, і предметом доказування у даній справі, а також враховуючи, що позивачем не доведено, а судом не встановлено невідповідності висновків вимогам законодавства, в тому числі положенням Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 08.10.1998 №53/5 (у редакції наказу Міністерства юстиції України від 26.12.2012 № 1950/5), висновки судової економічної експертизи №11269 від 27.11.2015 та №6562/6563-15 від 13.03.2016 відповідають критеріям щодо належності та допустимості письмових доказів у даній справі в розумінні ст.ст. 32, 34 Господарського процесуального кодексу України.

Посилання позивача за первісним позовом на висновок експертного економічного дослідження №555 від 27.05.2015, висновок №24-16, складений 27.07.2016 судовим експертом Лішко Ларисою Миколаївною, а також на інші висновки інших спеціалістів, що надані позивачем за первісним позовом, судом відхиляється, оскільки такі дослідження проводилися лише в контексті Договору №25007, в той час як за вказівками Вищого господарського суду України на новому розгляді справи суду слід встановити не тільки зміст та обсяг проведених протягом спірного періоду господарських операцій за Договором поставки №25007 від 15.05.2010, але й розмір дійсного зобов'язання відповідача перед первісним кредитором на момент укладення правочину про відступлення права вимоги.

Також судом враховується, що в матеріалах справи наявна копія Акта звірки взаєморозрахунків між ТОВ «Продекспорт-2009» і ТОВ «АТБ-маркет» за Договором №25007 від 15.05.2010 за жовтень 2013 року (а.с. 235 том 3; оригінал оглянуто судом в судовому засіданні 24.11.2016), за змістом якого станом на 31.10.2013 заборгованість Товариства з обмеженою відповідальністю «АТБ-маркет» за Договором становила 3167091,41 грн.

Товариство з обмеженою відповідальністю «Продекспорт-2009» безпосередньо у тексті своєї позовної заяви у справі №910/22287/14 визнало відповідність наведених у акті даних реальному стану розрахунків між постачальником та покупцем, посилаючись на вказаний акт в обґрунтування заявлених в рамках справи №910/22287/14 вимог.

Тобто Товариством з обмеженою відповідальністю «Продекспорт-2009» було визнано розмір заборгованості Товариства з обмеженою відповідальністю «АТБ-маркет» за Договором поставки №25007 станом на 31.10.2013 у сумі 3167091,41 грн, факт чого в подальшому підтверджено постачальником і у поданій до Господарського суду міста Києва позовній заяві.

Наявними в матеріалах справи копіями видаткових накладних (додатки 18, 19) підтверджується, що після 31.10.2013 в рамках спірного періоду (по 31.12.2013) постачальником було поставлено покупцю товар на загальну суму 6876630,02 грн, а згідно з реєстром розрахункових документів, сформованим 30.10.2015 (а.с. 205-256 том 6), з 01.11.2013 по 18.03.2014 Товариством з обмеженою відповідальністю «АТБ-маркет» в рахунок оплат по Договору №25007 від 15.05.2010 сплачено 12622999,87 грн (з урахуванням того, що заборгованість за товар, поставлений з 02.01.2014 по 05.02.2014, була сплачена покупцем у січні 2015 року на виконання рішення суду у справі №910/22290/14).

Відтак, співставлення визнаної постачальником суми заборгованості покупця станом на 31.10.2013 (3167091,41 грн), загальної вартості поставленого після 31.10.2013 товару (6876630,02 грн) та сплаченої покупцем в період з 01.11.2013 по 18.03.2014 в рахунок оплат по Договору суми коштів (12622999,87 грн), по-перше, виключає можливість існування у покупця суми заборгованості у розмірі, що перевищує 60 млн. грн (як про це стверджує позивач), а по-друге, свідчить про відсутність заборгованості за поставлений в межах спірного періоду товар взагалі.

Отже, судом встановлено, що протягом 2010-2014 років Товариством з обмеженою відповідальністю «Продекспорт-2009» здійснювалась поставка товару Товариству з обмеженою відповідальністю «АТБ-Маркет» на підставі шести договорів поставки (в тому числі Договору №25007 від 15.05.2010), а також те, що розрахунки та ведення бухгалтерського обліку здійснювалися сторонами в розрізі контрагента, а не за кожним договором окремо.

Той факт, що після перерахування покупцем у квітні 2015 року грошових коштів в сумі 9371699,94 грн (на виконання рішення Господарського суду міста Києва від 06.11.2014 у справі №910/22287/14), загальна сума здійснених Товариством з обмеженою відповідальністю «АТБ-Маркет» оплат перевищила загальну вартість товару, поставленого у 2010-2014 роках на виконання усіх шести договорів, свідчить про відсутність у покупця станом на 11.08.2015 заборгованості за названими договорами поставки в цілому, в тому числі і за Договором №25007 від 15.05.2010.

Таким чином, дослідивши розмір дійсного зобов'язання відповідача 1 перед первісним кредитором на основі наявних в матеріалах справи як документів первинного бухгалтерського обліку, так і документів, що не відповідають ознакам первинних, однак містять відомості про розрахунки між сторонами (на необхідність аналізу змісту яких вказав Вищий господарський суд України), суд дійшов висновку про відсутність у Товариства з обмеженою відповідальністю «АТБ-Маркет» станом на 11.08.2015 будь-якої заборгованості перед Товариством з обмеженою відповідальністю «Продекспорт-2009» за Договором поставки №25007 від 15.05.2010, а тому вимога щодо стягнення грошової заборгованості за поставлений цедентом товар в сумі 60259921,66 грн, 3 % річних в розмірі 3939054,62 грн та збитків від інфляції в розмірі 46245918,39 грн не є дійсною вимогою, що існувала на момент переходу цих прав.

Так само не є дійсною вимогою вимога щодо стягнення витрат по сплаті судового збору за подання позовної заяви у справі №910/19980/15 до господарського суду в сумі 73080,00 грн та витрат по сплаті судового збору за подання заяви про забезпечення позову в розмірі 1827,00 грн, оскільки станом на момент укладення Договору цесії розгляд справи №910/19980/15 завершено не було, а розподіл судових витрат здійснюється за результатами розгляду справи. Відповідно, обов'язок сторони відшкодувати іншій стороні сплачену суму судового збору (у разі покладення на неї таких витрат) виникає з моменту набрання відповідним судовим рішенням законної сили.

З огляду на те, що в силу положень ст.ст. 512, 513, 514 Цивільного кодексу України відступлення права вимоги може здійснюватися тільки відносно дійсної вимоги, що існувала на момент переходу цих прав, а заборгованість за Договором №25007 від 15.05.2010 з урахуванням нарахованих 3% річних, інфляційних збитків та понесених витрат, пов'язаних із розглядом спору в суді, у загальній сумі 110519801,67 грн, право вимоги зі сплати якої передано за спірним Договором цесії, не є дійсною вимогою, що існувала на момент переходу цих прав (11.08.2015), укладений між відповідачами за зустрічним позовом Договір відступлення права вимоги (цесії) від 11.08.2015 суперечить вимогам ст.ст. 203, 514 Цивільного кодексу України.

За таких обставин, вимоги позивача за зустрічним позовом про визнання Договору відступлення права вимоги (цесії) від 11.08.2015 недійсним є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Оскільки вимоги позивача за первісним позовом ґрунтуються на тому, що право вимоги заявленої до стягнення суми заборгованості за Договором №25007 від 15.05.2010 виникло у позивача на підставі Договору відступлення права вимоги (цесії) від 11.08.2015, укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю «Продекспорт-2009» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Інвестком Плюс», а суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення зустрічних позовних вимог та визнання вказаного Договору цесії недійсними (у зв'язку з чим такий правочин в силу ч.1 ст. 216 Цивільного кодексу України не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю), вимоги позивача за первісним позовом по відношенню до відповідача 1 є безпідставними та задоволенню не підлягають. Так само відсутні підстави для задоволення позову стосовно відповідача 2, оскільки жодного обґрунтування своїх вимог до відповідача 2 Товариство з обмеженою відповідальністю «Інвестком Плюс» суду не навело. Факту порушення прав позивача зі сторони відповідача 2 на момент розгляду справи судом не встановлено.

У відповідності до вимог ст. 49 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору за подання первісного позову, а також заяви про забезпечення позову покладаються на позивача за первісним позовом.

Витрати по сплаті судового збору за подання зустрічного позову покладаються на відповідачів за зустрічним позовом в рівних частинах.

Керуючись ст.ст. 33, 34, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. У задоволенні первісного позову відмовити повністю.

2. Зустрічний позов задовольнити повністю.

3. Визнати недійсним Договір відступлення права вимоги (цесії) від 11.08.2015, укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю «Продекспорт-2009» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Інвестком Плюс».

4. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Інвестком Плюс» (49054, Дніпропетровська обл., місто Дніпро, проспект Кірова, будинок 101, ідентифікаційний код 35339388) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «АТБ-маркет» (52005, Дніпропетровська обл., Дніпровський район, селище міського типу Слобожанське, вул.Радгоспна, будинок 76, ідентифікаційний код 30487219) судовий збір у розмірі 689 (шістсот вісімдесят дев'ять) грн 00 коп.

5. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Продекспорт-2009» (49000, Дніпропетровська обл., місто Дніпро, вулиця Молодогвардійська, будинок 32 Б, ідентифікаційний код 36573563) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «АТБ-маркет» (52005, Дніпропетровська обл., Дніпровський район, селище міського типу Слобожанське, вул.Радгоспна, будинок 76, ідентифікаційний код 30487219) судовий збір у розмірі 689 (шістсот вісімдесят дев'ять) грн 00 коп.

6. Видати накази після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено: 06.12.2016

Суддя Ю.М. Смирнова