ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 листопада 2016 р. Справа № 917/1/16

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Приват-Агро2", Дніпропетровська, 1, с.Шевченко, Дніпропетровський район, Дніпропетровська область, 52053

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Лозівський молочний завод", вул. Будька 45 А, м.Гадяч, Гадяцький район, Полтавська область, 37300

про стягнення 1 357 277,85 грн.

Суддя Гетя Н.Г.

Представники сторін 01.11.2016 та 22.11.2016.:

від позивача: ОСОБА_1

від відповідача: ОСОБА_2

після перерви:

від позивача: ОСОБА_3

від відповідача: ОСОБА_2

В судовому засіданні 01.11.2016 була оголошена перерва до 22.11.2016 в порядку ст. 77 ГПК України про що представники сторін були повідомлені під розписку (Т.5, а.с. 238) .

Після виходу з нарадчої кімнати, суд оголосив вступну та резолютивну частини рішення згідно ст.85 ГПК України та повідомив дату складання повного тексту рішення.

Суть спору: розглядається позовна заява про стягнення з відповідача 1357277,85 грн. заборгованості за договором поставки № 0104 від 01.04.2015 р. з яких: 1356977,85 грн. основної заборгованості; 414296,84 грн. пені; 23968,21 грн. 3 % річних; 113091,84 грн. інфляційного збільшення ( в редакції заяви про уточнення позовних вимог від 28.01.2016 р.).

Представник позивача 15.09.2016 р. подав до суду заяву про зменшення позовних вимог (Т. 5, а.с - 65-66). Згідно ст.22 ГПК України, позивач має право зменшити розмір позовних вимог.

Дана заява приймається судом до розгляду, і позовні вимоги розглядаються в новій редакції. Таким чином, позивач просить стягнути з відповідача 881977,85 грн. основного боргу по вказаному договору, 171536,37 грн. пені, 20291,08 грн. 3% річних та 63150,48 грн. інфляційних втрат.

Крім того, у вказаній заяві позивач просить у звязку із зменшенням позовних вимог повернути судовий збір у сумі 4445,68 грн. У відповідності до ч. 1п.1 Закону України " Про судовий збір" за клопотанням сторони в разі зменшення розміру позовних вимог сума сплаченого судового збору повертається ухвалою суду.

У відзиві на позовну заяву №301 від 24.02.2016 р. (Т, 4, а.с. - 33-34) та доповненнях до нього відповідач проти задоволення позовних вимог заперечує та зазначає, що :

- Договором не встановлено строк, протягом якого покупець має здійснити свій обовязок з оплати поставленого товару;

- 08.10.2015 р. між сторонами було укладено до Договору поставки №0104 від 01.04.2015 р. Відповідно до п. 3 вказаної додаткової угоди: «Підписанням цієї угоди Покупець зобовязується повністю сплатити заборгованість за поставлене молоко в розмірі, визначеному в п. 2 цієї угоди, до 31.12.2015 р. включно, а також у повному обсязі сплатити вартість за фактично поставлене молоко за Договором у період з 07.10.2015 р. по 30 жовтня 2015 р. у строк до 31.12.2015 р. Таким чином відповідач вважає, що вказаною угодою погодили між собою змінити строк виконання відповідачем свого грошового зобовязання з оплати поставленого позивачем молока за договором поставки №0104 від 01.04.2015 р. до 31.12.2015 р.; нарахування 3% річних та інфляційне збільшення, виходячи з викладеного слід нараховувати лише починаючи з 01.01.2016 р.

- позовні вимоги щодо стягнення пені відповідач вважає безпідставними та необґрунтованими оскільки умови вказаного договору поставки не містять положень, які передбачають порядок та розмір нарахування пені за порушення зобовязань з оплати поставленого товару.

Також відповідачем надано контррозрахунок 3% річних та інфляційних втрат.

02.08.2016 р. відповідачем подана заява про розстрочку виконання рішення суду №692 від 01.08.2016 р. та (Т. 5, а.с. - 78-153) та клопотання про зменшення розміру штрафних санкцій № 719 від 23.08.2016 р. (Т. 6, а.с. - 15-17). Про розгляд вказаної заяви буде зазначено в мотивувальній частині рішення.

Представник відповідача проти задоволення заяви про розстрочку виконання рішення заперечує, з підстав, викладених в поясненнях від 29.08.2016 р. (Т.6, а.с. -81-86).

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, оцінивши надані докази, суд, встановив:

01.04.2015 року між сторонами було укладено договір поставки №0104 (надалі за текстом -Договір, Т. 1, а.с - 16-19) згідно якого, у порядку та на умовах визначених цим Договором, Постачальник зобов'язується систематично передавати у власність Покупця молоко коров'яче незбиране ДСТУ 3662-97, далі за текстом - молоко, а Покупець зобов'язується приймати й оплачувати молоко на умовах та в порядку визначеному цим Договором (п. 1.1 Договору).

Згідно п. 1.2 Договору кількість молока зазначається у спеціалізованій товарній накладній на перевезення молочної сировини за формою -1 ТН (МС), затвердженою Наказом Міністерства аграрної політики України №176 від 01 липня 2002 року (далі за текстом - Товарна накладна), ціна - у протоколах погодження цін (Додаток №1), які після погодження (в порядку передбаченому цим Договором), належного оформлення та підписання Сторонами, є невід'ємною частиною даного Договору.

Пунктом 4.2.3. Договору визначено, що покупець зобов'язаний проводити оплату за молоко, за цінами визначеними Сторонами у Додатку № 1.

Відповідно до п. 5.4. Договору, Покупець здійснює оплату за обємом поставленого постачальником покупцю після 5 календарних днів у безготівковому порядку шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок Постачальника.

Згідно п. 10.1 Договору, даний договір набирає чинності з дати підписання та діє до 31 грудня 2015 року.

З матеріалів справи слідує, що відповідно до Договору, сторони домовилися починаючи з 1 квітня 2015 року встановити наступну планову закупівельну ціна за 1 кг молока коров'ячого незбираного ДСТУ 3662-97: 5 грн. 20 коп.

Відповідно до Протоколу погодження ціни від 15.04.2015р. (Додаток № 1 до Договору), сторони Договору домовилися починаючи з 16 квітня 2015 року встановити наступну планову закупівельну ціну за 1 кг молока коров'ячого незбираного ДСТУ 3662-97: 5 грн. 10 коп.

Відповідно до Протоколу погодження ціни бід 30.04.2015р. (Додаток № 1 до Договору), сторони Договору домовилися з 01 травня 2015 року встановити наступну планову закупівельну ціна за 1 кг молока коров'ячого незбираного ДСТУ 3662-97: 4 грн. 95 коп.

Відповідно до Протоколу погодження ціни від 02.10.2015р. (Додаток № 1 до Договору), сторони Договору домовилися з 02 жовтня 2015 року встановити наступну планову закупівельну ціна за 1 кг молока коров'ячого незбираного ДСТУ 3662-97: 5 грн. 00 коп.

Відповідно до Протоколу погодження ціни від 05.10.2015р. (Додаток № 1 до Договору), сторони Договору домовилися з 05 жовтня 2015 року встановити наступну планову закупівельну ціна за 1 кг молока коров'ячого незбираного ДСТУ 3662-97: 5 грн. 05 коп.

Позивач вказує, що він на протязі 01.04.2015 - 07.09.2015 pp. поставило відповідно до умов Договору молоко на загальну суму 5 798 977,85 грн., що підтверджується спеціалізованими товарними накладними на перевезення молочної сировини за Формою-1 ТН (МС) за період 01.04.2015 по 08.10.2015р., приймальними квитанціями за період 01.04.2015 по 08.10.2015р.

Як вказує позивач, відповідач взяті на себе зобов'язання щодо оплати поставленого за договором товару здійснив частково на суму4442000,00 грн.

Таким чином, позивач зазначає, що відповідач у встановлені Договором строки своїх обов'язків по оплаті поставленого товару в повному обсязі не виконував і допустив прострочення виконання грошового зобов'язання, в зв'язку з чим відповідач має прострочену заборгованість за поставлений товар на загальну суму 1356977,85 грн.

Позивач зазначає, що 08 жовтня 2015 року між ТОВ «Приват-Агро 2» та ТОВ «Лозівський молочний завод» підписано додаткову угоду до договору поставки № 0104 від 01.04.2015 р. (далі - Додаткова угода), відповідно до пункту 1 Сторони дійшли згоди припинити Договір шляхом його розірвання з 08 жовтня 2015 року.

Пунктом 3 Додаткової угоди передбачено, що Покупець зобов'язується повністю сплатити заборгованість, що існувала на момент підписання даної угоди та сплатити вартість фактично поставленого молока за період з 07.10.2015 по 31.10.2015 року.

Крім того, позивач, на підставі умов Договору ст. 625 ЦК України нарахував та просить стягнути з відповідача 171536,37 грн. пені, 20291,08 грн. 3% річних та 65150,48 грн. інфляційних втрат (в редакції заяви про зменшення позовних вимог).

Таким чином, загальна сума заборгованості, яка заявлена позивачем до стягнення, складає 1136955,78грн.

При винесенні рішення суд виходив з наступного.

Згідно ст.11 ЦК України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ст.626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст.629 ЦК України). Відповідно до ст.631 ЦК України, строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права та виконати обов'язки відповідно до договору.

Матеріали справи свідчать про те, що між позивачем та відповідачем у справі виникли зобов'язання з договору поставки, згідно якого, в силу ст.712 ЦК України, продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Частини перша та шоста статті 265 Господарського кодексу України передбачають, що за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму. До відносин поставки, не врегульованих цим Кодексом, застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України про договір купівлі-продажу.

Згідно норм цивільного та господарського законодавства договір купівлі-продажу є оплатним, тобто при набуванні речі у власність, покупець сплачує продавцеві вартість (ціну) речі, яка обумовлена договором, зобов'язуючим, що обумовлено взаємним виникненням у кожної із сторін прав та обов'язків, а саме, зобов'язання продавця передати покупцю річ та право вимоги оплати і зобов'язання покупця сплати вартість отриманої речі та право її вимоги.

Отже, змістом договору купівлі-продажу є ті умови, з приводу яких сторони досягли згоди.

За змістом статті 692 ЦК України покупець зобов'язаний оплатити продукцію (товар) після його прийняття або прийняття товарно-розпорядчих документів на нього, якщо договором чи товарно-розпорядчими документами не визначено іншого строку оплати.

У відповідності до ст. 509 Цивільного кодексу України, ст. 173 Господарського кодексу України, в силу господарського зобов'язання, яке виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання, один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Відповідно до вимог ст. 526 Цивільного кодексу України, ст. 193 Господарського кодексу України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Частиною 1 ст. 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Судом встановлено, що підписаними між сторонами накладними, приймальними квитанціями та довіреностями виданими відповідачем на отримання цінностей підтверджується факт поставки позивачем товару відповідачу на загальну суму 5798977,85 грн.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач свої зобов'язання щодо оплати поставленого товару за договором поставки №0104 року від 01.04.2015 р., виконав частково, зобов'язання відповідача в частині сплати 881977,85 грн. ним не виконані.

На підставі матеріалів справи, поданих сторонами доказів, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги в частині стягнення основного боргу в сумі 881977,85 грн. є правомірними, обґрунтованими, підтверджуються належними та допустимими доказами (договір поставки, видаткові накладні, які містять всі необхідні реквізити, передбачені ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", довіреність на отримання товарно-матеріальних цінностей, приймальні квитанції) та підлягають задоволенню.

Відповідно до частини 1 статті 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Відповідно до ст.546 ЦК України, виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Правочин щодо забезпечення виконання зобов'язання вчиняється у письмовій формі (ст.547 ЦК України).

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ст.549 ЦК України).

З огляду на ч.6 ст.232 Господарського кодексу, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Враховуючи вищевикладене та дослідивши умови договору, суд приходить до висновку, що позивач не мав права нараховувати відповідачу пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, оскільки умови Договору 0104 від 01.04.2015 р. не містять положень, які передбачають порядок та розмір нарахування пені за порушення зобовязань з оплати поставленого товару. За даних обставин, позовні вимоги в частині стягнення 171536,37 грн. пені задоволенню не підлягають.

Відповідно до ст.625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних з простроченої суми, якщо законом або договором не встановлений інший розмір процентів.

При розгляді позовних вимог в частині стягнення 3% річних та інфляційних втрат, суд бере до уваги положення Додаткової угоди №3 від 08.10.2015 р. (Т. 1,а.с. 35) згідно умов якої:

1. Сторони дійшли згоди припинити договір шляхом його розірвання з 08.10.2015 р. При

цьому , останнім днем дії Договору сторони домовились вважати 08.10.2015 р.

2. Підписанням цієї угоди покупець підтверджує, що на дату укладення цієї Угоди має перед Постачальником заборгованість по сплаті за поставлене за Договором Молоко в розмірі 1 414813,40 грн, що склалась станом на 07.10.2015 р. з урахуванням поставки молока, здійсненого 07.10.2015 р.

3. Підписанням цієї Угоди Покупець зобовязується повністю сплатити заборгованість за поставлене молоко в розмірі, визначеному п. 2 цієї Угоди, до 31.12.2015 р. включно, а також у повному обсязі сплатити вартість за фактично поставлене молоко за договором у період з 07.10.2015 р. по 30.10.2015 р. Договору у строк до 31.12.2015 р. включно.

Таким чином, підписанням 08.10.20154 р. додаткової угоди до Договору поставки №0104 від 01.04.2015р. сторони погодили між собою зміну строку виконання відповідачем свого грошового зобовязання з оплати поставленого позивачем молока за договором поставки №0104 від 01.04.2015 р. до 31 грудня 2015 р.

Враховуючи, що згідно позовних вимог позивач нараховує 3% річних та інфляційні втрати за період з дати виникнення боргу по кожній накладній окремо до 31.12.2015 р. позовні вимоги про їх стягнення задоволенню не підлягають, оскільки строк виконання основного зобовязання закінчився лише 31.12.2015 р., а нараховувати інфляційні втрати та 3% річних позивач мав право лише з 01.01.2016 р.

Відповідачем подано заяву про розстрочку виконання рішення на 9 місяців згідно з графіком.

В обґрунтування заяви про розстрочку виконання рішення відповідач посилається на скрутне фінансове становище, яке зумовлене значним скороченням обсягів реалізації (зокрема ринків Російської Федерації, Республіки Казахстан та Киргизської Республіки) та як наслідок, обсягів виробництва молочної продукції. Втрата основних ринків збуту в сукупності з соціальними та економічними потрясіннями в нашій державі, збільшенням вартості палива та енергоносіїв, зменшення платоспроможності населення та ін. призвело до зменшення обсягів виробництва та реалізації продукції відповідачем. Також відповідач зазначає про велику кількості судових справ про стягнення заборгованості з ТОВ "Лозівський молочний завод".

Ст. 121 ГПК України передбачає, що за наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим, за заявою сторони виконавчого провадження або за власною ініціативою господарський суд, який видав виконавчий документ, у десятиденний строк розглядає це питання у судовому засіданні з викликом сторін, прокурора і у виняткових випадках, залежно від обставин справи, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, ухвали.

В постанові Пленуму ВГСУ України від 17.10.2012 №9 "Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України", п.п7.1.2, 7.2 зазначено, що розстрочка означає виконання рішення частками, встановленими господарським судом, з певним інтервалом у часі. Строки виконання кожної частки також повинні визначатись господарським судом. При цьому слід мати на увазі, що розстрочка можлива при виконанні рішення, яке стосується предметів, що діляться (гроші, майно, не визначене індивідуальними ознаками; декілька індивідуально визначених речей тощо).

Підставою для відстрочки, розстрочки, зміни способу та порядку виконання рішення можуть бути конкретні обставини, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим у визначений строк або встановленим господарським судом способом. При цьому слід мати на увазі, що згоди сторін на вжиття заходів, передбачених статтею 121 ГПК, ця стаття не вимагає, і господарський суд законодавчо не обмежений будь-якими конкретними термінами відстрочки чи розстрочки виконання рішення. Проте, вирішуючи питання про відстрочку чи розстрочку виконання рішення, зміну способу і порядку виконання рішення, господарський суд повинен враховувати матеріальні інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів у економіці держави та інші обставини справи, зокрема, щодо фізичної особи (громадянина) - тяжке захворювання її самої або членів її сім'ї, скрутний матеріальний стан, стосовно юридичної особи - наявну загрозу банкрутства, відсутність коштів на банківських рахунках і майна, на яке можливо було б звернути стягнення, щодо як фізичних, так і юридичних осіб - стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Суд відмовляє в задоволенні цього клопотання, оскільки позивач не надав документальних доказів, які б свідчили про вищевказані обставини та можливість сплати заборгованості у режимі заявленої розстрочки.

Відповідно до статті 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Згідно зі статтею 33 цього ж Кодексу кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. В силу вказаної норми предметом доказування є обставини, які свідчать про дійсні права та обов'язки сторін у справі та складаються з фактів, якими позивач обґрунтовує підстави позову, та фактів, якими відповідач обґрунтовує заперечення проти позову.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ст.34 ГПК України).

Частиною 1 ст.43 ГПК України встановлено, що господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та обєктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом, а згідно ч. 2 цієї ж статті ніякі докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили.

Згідно положень ст. 4-3 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності.

За викладеного, застосовуючи основні конституційні засади судочинства, принцип верховенства права, виходячи з фактичних обставин справи, зясування природи дійсних правовідносин між сторонами у даному спорі та чинного законодавства України, яке повинно застосовуватися до них при вирішенні спору, господарський суд дійшов до висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Судові витрати, згідно ст. 49 ГПК України, покладаються на відповідач, пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі матеріалів справи та керуючись статтями 22, 32, 33,43,49, ст. 82-85, ГПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Лозівський молочний завод" (вул. Будька 45 А, м.Гадяч, Гадяцький район, Полтавська область, 37300, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Приват-Агро 2" (вул. Дніпропетровська, 1, с.Шевченко, Дніпропетровський район, Дніпропетровська область, 52053, ) 881977,85 грн. основного боргу та 13229,66 грн. витрат по сплаті судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

3. В іншій частині позовних вимог - відмовити в задоволенні.

Повне рішення складено 25 листопада 2016 р.

Суддя Н.Г. Гетя