ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.12.2016р. Справа№ 914/2494/16

За позовом: Департаменту житлового господарства та інфраструктури Львівської міської ради, м.Львів

До відповідача: Фізична особа підприємець ОСОБА_1, м.Львів

Третя особа без самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача : Львівська міська рада, м.Львів

Про стягнення заборгованості та зобов'язання звільнити земельну ділянку на АДРЕСА_1 площею 287,5 кв.м.

Суддя Березяк Н.Є

Секретар судового засідання Кравець О.І.

В судове засідання з'явились:

від позивача: Кохан О.І. - представник за довіреністю

від відповідача: ОСОБА_3 -представник за довіреністю

від третьої особи : Гордєєва О.В. - представник за довіреністю

Представникам сторін роз'яснено права та обов'язки, передбачені ст.ст. 20, 22 ГПК України.

Суть спору: Позов заявлено Департаментом житлового господарства та інфраструктури Львівської міської до Фізичної особи підприємця ОСОБА_1, за участю третьої особи без самостійних вимог на предмет спору Львівської міської ради про стягнення 86877,23 грн. заборгованості за несплату щомісячних авансових внесків , як збору за місця паркування транспортних засобів; 12356,25 грн. пені, 79258,64 грн. інфляційних, 15501,73 грн. - три відсотки річних та зобов'язання звільнити земельну ділянку на АДРЕСА_1 площею 287,5 кв.м.

Розгляд справи неодноразово відкладався з підстав і мотивів, викладених в ухвалах суду.

10.10.2016 року позивачем було подано заяву про зменшення позовних вимог в якій він просить стягнути з відповідача заборгованість перед міським бюджетом в розмірі 10211,11 грн. за несплату щомісячних авансових внесків у місцевий бюджет, як збору за місця для паркування транспортних засобів, пеню в розмірі 11571,69 грн.; інфляційне збільшення заборгованості в розмірі 6708,70 грн., три відсотки річних в сумі 1200,39 грн., недоотримані кошти в місцевий бюджет згідно проектів додаткових Договорів з 01.01.2012 року по 31.12.2013 року у розмірі 8733,96 грн., інфляційне збільшення заборгованості за період з 01.01.2012 по 31.12.2013 року за недоотримані кошти у місцевий бюджет згідно проектів додаткових договорів в розмірі 20,62 грн.; заборгованість з врахуванням незаконної господарської діяльності з 01.01.2014 в сумі 67932,16 грн.; суму інфляційних втрат від суми боргу за незаконну господарську діяльність станом на 01.08.2016 року в розмірі 19413,28 грн., три відсотки річних від суми боргу за незаконну господарську діяльність станом на 01.08.2016 року в розмірі 2721,48 грн. та зобов'язання звільнити земельну ділянку на АДРЕСА_1 площею 287,5 кв.м..

31.10.2016 року відповідачем було подано ряд заяв та клопотання про залишення позову без розгляду в порядку п.1 ч.1 ст.81 ГПК України з огляду на те, що позовна заява підписана особою, яка не має права її підписувати. Проаналізувавши подане відповідачем клопотання суд відмовляє в його задоволенні з огляду на ті обставини, що на час підписання позовної заяви ОСОБА_5 виконував обов'язки директора Департаменту із всіма наданими йому повноваженнями на підставі Положення.

02.12.2016 року позивачем вдруге було подано заяву про зменшення позовних з огляду на ті обставини, що вже є рішення Львівського окружного адміністративного суду від 08.05.2015 року про стягнення з ФОП ОСОБА_1 заборгованості, яка виникла через несплату по збору за місця для паркування транспортних засобів по договору №134 П/Т від 01.04.2011 року. Згідно поданої заяви про зменшення позовних вимог позивач просить стягнути з відповідача : недоотримані кошти в місцевий бюджет згідно проектів додаткових Договорів з 01.01.2012 року по 31.12.2013 року у розмірі 8733,96 грн.; інфляційне збільшення заборгованості за період з 01.01.2012 по 31.12.2013 року за недоотримані кошти у місцевий бюджет згідно проектів додаткових договорів в розмірі 20,62 грн.; заборгованість з врахуванням незаконної господарської діяльності з 01.01.2014 в сумі 67932,16 грн.; суму інфляційних втрат від суми боргу за незаконну господарську діяльність станом на 01.08.2016 року в розмірі 19413,28 грн., три відсотки річних від суми боргу за незаконну господарську діяльність станом на 01.08.2016 року в розмірі 2721,48 грн. та зобов'язати відповідача звільнити земельну ділянку на АДРЕСА_1 площею 287,5 кв.м.

Заява про зменшення позовних вимог подана позивачем з дотриманням порядку її подання. Спір розглядається в межах поданої Департаментом житлового господарства та інфраструктури Львівської міської ради заяви про зменшення позовних вимог.

05.12.2016 року відповідачем було подано клопотання про припинення провадження у справі з огляду на ті обставини, що є рішення Львівського окружного адміністративного суду від 08.05.2015 року у справі №813/615/15 яким стягнуто з ФОП ОСОБА_1 суми заборгованості по договору № 134 П/Т від 01.04.2011 року.

З огляду на ті обставини, що позивачем подано заяву про зменшення позовних вимог в тій частині, щодо якої є рішення суду, клопотання про припинення провадження у справі не підлягає до задоволення.

В судовому засіданні 05.12.2016 року представник позивача зменшені позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив суд їх задоволити з підстав та мотивів, викладених в позовній заяві та наданих в засіданнях поясненнях. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що відповідач неналежним чином виконував договірні зобов'язання, не підписав Додаткових договорів щодо збільшення розміру збору за місця для паркування транспортних засобів до Договору №134 П/Т, не сплачував збільшений розмір збору відповідно до проектів Договорів, не звільнив земельної ділянки після закінчення терміну дії договору, внаслідок чого виникла заборгованість, яку він просить стягнути з врахуванням індексу інфляції та трьох відсотків річних, нарахованих за порушення строків сплати платежів. Також позивач просить зобов'язати відповідача звільнити займану земельну ділянку площею 287,5 кв.м. на АДРЕСА_1.

Відповідач проти позову заперечує з підстав і мотивів, викладених в письмових поясненнях та матеріалах справи, просить в задоволення позову відмовити з огляду на ті обставини, що заборгованість по сплаті збору за місця для паркування транспортних засобів по Договору №134 П/Т у нього відсутня, а всі інші нарахування є безпідставними, нічим не обґрунтованими і не підтверджені належними доказами.

Представник третьої особи позовні вимоги в частині звільнення земельної ділянки підтримала, з підстав і мотивів, викладених в письмових поясненнях.

В ході розгляду справи по суті, ухвалами суду у позивача витребовувались документи, та докази, якими він обґрунтовує свої позовні вимоги, а саме: обґрунтований розрахунок позовних вимог із зазначенням періодів нарахування та бухгалтерські документи на підтвердження наявної заборгованості.

На виконання вимог ухвали суду позивач обґрунтованого розрахунку із зазначенням періодів нарахування інфляційних та трьох відсотків річних з врахуванням строків виникнення заборгованості, строків оплати суду не надав, як і не надав бухгалтерських документів, що підтверджують заявлену до стягнення заборгованість.

В судовому засіданні 05.12.2016 року оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Суд заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, та оцінивши докази в їх сукупності, встановив наступне:

01.04.2011 року між Департаментом житлового господарства та інфраструктури Львівської міської ради (Замовник) та Фізичною особою підприємцем ОСОБА_1 (Виконавець), було укладено договір №134 П/Т про використання земельної ділянки, спеціально визначеної для забезпечення паркування транспортних засобів відповідно до умов якого Замовник зобов'язувався надати Виконавцю в користування спеціально визначену земельну ділянку для обслуговування майданчика для паркування на АДРЕСА_1 площею 287,5 кв.м., а Виконавець зобов'язувався організувати роботу майданчика для паркування транспортних засобів з 01.04.2011 року, обладнати майданчик для паркування дорожніми знаками, розміткою тощо і утримувати його у належному технічному та санітарному стані.

За приписами п.5.1 Договору термін його дії з 01.04.2011 року по 31.12.2013 року.

Як стверджує позивач, відповідач зміни до Договору не підписав, збільшений розмір збору за паркування транспортних засобів не вносив, в зв'язку з чим виникла заборгованість недоотриманих коштів в місцевий бюджет згідно проектів додаткових Договорів з 01.01.2012 року по 31.12.2013 року у розмірі 8733,96 грн., на яку позивачем, згідно поданої заяви про зменшення позовних вимог, нараховані інфляційні в розмірі 26,20 грн. ( період нарахування не визначений).

Крім того, позивачем заявлено до стягнення заборгованість з врахуванням незаконної господарської діяльності з 01.01.2014 в сумі 67932,16 грн.; суму інфляційних втрат від суми боргу за незаконну господарську діяльність станом на 01.08.2016 року в розмірі 19413,28 грн., три відсотки річних від суми боргу за незаконну господарську діяльність станом на 01.08.2016 року в розмірі 2721,48 грн. які просить стягнути з відповідача.

Однією із позовних вимог є зобов'язання відповідача звільнити займану земельну ділянку на АДРЕСА_1 площею 287,5 кв.м.

Проаналізувавши всі обставини та матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін суд прийшов до висновку, що зменшені позовні вимоги не обґрунтовані і не підлягають до задоволення.

При прийнятті рішення, суд виходив з наступного:

Згідно ст.11 Цивільного кодексу України, однією з підстав виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема є договори та інші правочини. Згідно ст.174 Господарського кодексу України однією з підстав виникнення господарського зобов'язання є господарський договір та інші угоди, передбачені законом, а також угоди не передбачені законом, але такі, які йому не суперечать.

Згідно ст.627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору, з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. За умовами ст.629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Як вже зазначалося раніше, 01.04.2011 року між Департаментом житлового господарства та інфраструктури Львівської міської ради (Замовник) та Фізичною особою підприємцем ОСОБА_1 (Виконавець), було укладено договір №134 П/Т про використання земельної ділянки, спеціально визначеної для забезпечення паркування транспортних засобів. Термін дії договору закінчився 31.12.2013 року.

Як вбачається з тексту позовної заяви та заяви про зменшення позовних вимог, позивач стверджує, що у зв'язку з не підписанням відповідачем проектів Додаткових угод до Договору №134 П/Т про використання земельної ділянки, спеціально визначеної для забезпечення паркування транспортних засобів, якими передбачалось внесення змін до Договору в частині зміни розміру плати за надані послуги, місцевий бюджет недоотримав за період з 01.01.2012 року по 31.12.2013 року кошти в сумі 8760,16 грн., з них 26,20 грн. інфляційне збільшення, які просить стягнути з відповідача.

Зазначені позовні вимоги необґрунтовані і не підлягають до задоволення з огляду на наступне:

Порядок укладення, зміни і розірвання договорів передбачений положеннями глави 53 ЦК України. Відповідно до ст. 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Як стверджував представник позивача в судовому засіданні, докази направлення відповідачу проектів Додаткових угод про зміну умов договору у нього відсутні, жодні дії для внесення змін у Договір в порядку чинного законодавства позивач суду не надав.

Положеннями п.2 ст.652 ЦК України передбачено, що якщо сторони не досягли згоди щодо приведення договору у відповідність з обставинами, які істотно змінились, або щодо його розірвання, договір може бути розірваний, а з підстав, встановлених частиною четвертою цієї статті ,- змінений за рішенням суду на вимогу заінтересованої сторони …

Доказів звернення до суду з позовом про внесення змін в Договір чи його розірвання в зв'язку з відмовою відповідача внести зміни в нього позивач суду не надав, відтак є безпідставним нарахування відповідачу заборгованості коштів по неукладених Додаткових договорах та нарахування на заявлену суму інфляційних.

Що стосується позовних вимог про стягнення з відповідача коштів за незаконну господарську діяльність, то зазначені позовні вимоги не обґрунтовані і не підлягають до задоволення з огляду на наступне:

При заявлені таких позовних вимог позивач не послався на жодну норму чинного законодавства, яка б давала йому право на звернення з таким позовом, як і не обґрунтував в чому полягає незаконна господарська діяльність відповідача і яким чином обраховується сума коштів від здійснення відповідачем такої діяльності.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначає, що після закінчення терміну дії Договору №134 П/Т про використання земельної ділянки, спеціально визначеної для забезпечення паркування транспортних засобів, термін дії якого закінчився 31.12.2013 року, відповідач без правових підстав здійснював незаконну господарську діяльність на суму 67932,16 грн., яку він розраховував виходячи із розміру щомісячних авансових платежів по Договору №134 П/Т. Позивачем нараховані інфляційні в розмірі 19413,28 грн. і три відсотки річних в розмірі 2721,48 грн. за порушення строків сплати коштів за незаконну господарську діяльність, які він просить стягнути з відповідача. Чим передбачений такий розмір нарахування коштів за незаконну господарську діяльність, яким чином, на який рахунок, в який термін повинна була здійснюватись оплата відповідачем коштів за незаконну господарську діяльність позивач суду не пояснив, як і не надав доказів звернення до відповідача з вимогою про припинення незаконної господарської діяльності чи вимогою про сплату таких коштів.

Що стосується позовних вимог про зобов'язання відповідача звільнити займану земельну ділянку спеціально визначену для забезпечення паркування транспортних засобів на АДРЕСА_1 площею 287,5 кв.м., то такі вимоги необґрунтовані і не підлягають до задоволення з огляду на наступне:

Як вбачається з тексту позовної заяви та наданих пояснень, позивач і третя особа стверджують, що після закінчення терміну дії договору відповідач незаконно займає земельну ділянку, яку не звільнив у встановлений строк. В обґрунтування своїх вимог, як доказ незаконного використання відповідачем земельної ділянки, позивач долучив до матеріалів справи Акт перевірки зон паркування (а.с.23), який не може бути належним і допустимим доказом, оскільки складений в односторонньому порядку працівниками управління транспорту та зв'язку Департаменту житлового господарства та інфраструктури Львівської міської ради без надання доказів належних повноважень на складання такого акта, без зазначення яким чином встановлено, що саме ФОП ОСОБА_1 здійснює збір коштів за паркування транспортних засобів на земельній ділянці, яка, як зазначено в акті, є вільною.

В ході розгляду справи судом було встановлено, що після укладення між сторонами Договору №134 П/Т про використання земельної ділянки, спеціально визначеної для забезпечення паркування транспортних засобів, земельна ділянка по АДРЕСА_1 площею 287,5 кв.м. по Акту відповідачу не передавалася і умовами зазначеного Договору не було передбачено порядок повернення позивачу спірної земельної ділянки.

В той же час, умовами п. 2.2.3 Договору № 134 П/Т від 01.04.2011 року передбачено, що після закінчення терміну дії договору або його дострокового розірвання будь-які споруди конструкції чи пристрої, що розміщені Виконавцем на майданчику для паркування, підлягають демонтажу, а у разі неможливості демонтажу - переходять у власність Замовника.

Жодних доказів звернення до відповідача про демонтаж споруд чи конструкцій після закінчення терміну дії договору позивач суду не надав, як і не надав доказів вжиття заходів для прийняття цих конструкції у власність Департаменту житлового господарства та інфраструктури Львівської міської ради. Не надано позивачем належних і допустимих доказів чинення перешкод з боку відповідача у використанні спірної земельної ділянки її власником чи будь-яким іншим особам.

Відповідно до п.2 ст.152 ЗК України, власник земельної ділянки, або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його права на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою і відшкодування завданих збитків.

Статтею 12 ЗК України передбачено, що до повноважень місцевих рад відноситься розпорядження землями територіальних громад.

Докази того, що Департаменту житлового господарства та інфраструктури Львівської міської ради наділений повноваженнями на розпорядження земельними ділянками комунальної власності та на захист таких прав в матеріалах справи відсутні.

Відповідно до ст. 32 ГПК України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Статтею 33 ГПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 34 ГПК України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до ст. 43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Жодних належних і допустимих доказів правомірності здійснення нарахувань по не підписаних Додаткових договорах та нарахувань за незаконну господарську діяльність та повідомлення відповідача про такі донарахування позивач суду не надав, як і не надав доказів порушення відповідачем своїх прав, що в порядку ст.1 ГПК України є підставою для звернення з позовом.

Враховуючи зазначене, позовні вимоги про стягнення вказаної заборгованості з відповідача в судовому порядку та зобов'язання його звільнити земельну ділянку є не обґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Враховуючи викладене та керуючись ст. ст. 3,4,41,42,43,44;45,46,12,32,33, 34,35,36,43,49,82,83,84,85 ГПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

1.В задоволенні зменшених позовних вимог відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено протягом 10 днів до Львівського апеляційного господарського суду .

Повний текст рішення виготовлений та підписаний 07.12.2016 року.

Суддя Березяк Н.Є.