РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

"23" листопада 2016 р. Справа № 918/842/16

Рівненський апеляційний господарський суд у складі колегії:

головуючий суддя Грязнов В.В.

суддя Маціщук А.В. ,

суддя Мельник О.В.

секретар судового засідання Петрук О.В.,

за участю представників сторін:

позивача- Кузьмич-Браток Р.А.(довіреність від 09.03.2016р.);

відповідача- Ковальчук І.В.(довіреність №16-169 від 04.01.2016р.),

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Позивача-Товариства з обмеже-ною відповідальністю «Міжнародна юридична компанія «ОСОБА_1 і партнери» на рішен-ня господарського суду Рівненської області від 04.10.2016р. у справі №918/842/16

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Міжнародна юридична

компанія «ОСОБА_1 і партнери» м.Київ

до Дочірнього підприємства «Рівненський облавтодор»

ВАТ «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» м.Рівне

про стягнення 576 694 грн. 70 коп. боргу, інфляційних втрат та 3% річних,-

Представникам сторін розяснено права та обовязки, передбачені ст.ст.22, 28 ГПК Украї-ни. Клопотання про здійснення технічної фіксації судового процесу заявлено не було. Заяви про відвід суддів не надходило.

Рішенням господарського суду Рівненської області від 04.10.2016р. у справі №918/842/16 (суддя Марач В.В.) відмовлено у задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Міжнародна юридична компанія «ОСОБА_1 і партнери» (надалі в тексті Товариство) до Дочірнього підприємства «Рівненський облавтодор» ВАТ «Державна акціонерна компанія «Авто-мобільні дороги України» (надалі в тексті Дочірнє підприємство) про стягнення 576 694 грн. 70 коп. заборгованості по розрахунках, інфляційних втрат та 3% річних.(т.1, арк.справи 196-204).

Приймаючи рішення, суд погодився, що право або охоронюваний законом інтерес Позива-ча дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у спра-ві, а тому за відсутності наведених Позивачем поважних причин її пропущення відмовлено в позо-ві у звязку зі спливом строку позовної давності.(т.1, арк.справи 202-203).

Не погоджуючись із винесеним рішенням, Позивач подав апеляційну скаргу до Рівненсько-го апеляційного господарського суду, в якій просить, скасувати рішення господарського суду Рів-ненської області від 04.10.2016р. у даній справі та прийняти нове, яким задоволити позовні вимоги у повному обсязі та покласти судові витрати на Відповідача.(т.1, арк.справи 210-217).

Обґрунтовуючи скаргу Позивач зазначає, що приймаючи рішення господарський суд непов-но зясував всі обставини справи, прийнявши рішення з порушенням норм матеріального права. Скаржник зауважує, що спірний договір у податковій звітності Позивач відобразив, що підтверджує визнання боргу саме Дочірнім підприємством. Крім того, зазначає, що оскільки Відповідач схвалив правочин філії, то й схвалив усі подальші дії щодо цього правочину, в том числі й підписання акта звірки. Вважає, що господарський суд Рівненської області необґрунтовано задоволив заяву про зас-тосування строку позовної давності, оскільки підписавши та скріпивши печаткою акт взаємозвірки розрахунків Позивач, в особі своєї філії, визнав існування боргу, а тому строк позовної давності перервався і не був порушеним на момент звернення до суду.(т.1, арк.справи 212-216).

Ухвалою Рівненського апеляційного господарського суду від 01.11.2016р. прийнято до про-вадження та призначено розгляд скарги Позивача на 23.11.2016р.(т.1, арк.справи 208).

Відповідач у відзиві просить суд залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення су-ду першої інстанції без змін. Перед початком судового засідання 23.11.2016р. Позивач подав кло-потання про відшкодування судових витрат, повязаних із явкою представника у судове засідання. (т.2, арк.справи 1-2, 9-10).

У судовому засіданні апеляційної інстанції 23.11.2016р. представник Позивача підтримав апеляційну скаргу в повному обсязі та надав пояснення в обґрунтування своєї правової позиції. Представник Відповідача заперечив проти доводів та вимог апеляційної скарги та надав свої пояс-нення.

Позивач підтримав подане через канцелярію клопотання про відшкодування витрат на при-буття представника в судове засідання. Відхиляючи зазначене клопотання колегія суду зауважує, що явка представників сторін не визнавалася обовязковою.(т.1, арк.справи 208). Такої ж практики дотримується Вищий господарський суд України, що знайшло відображення у ч.2 п.1 постанови Пленуму від 21.02.2013р. №7 «Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України».

Розглянувши доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення представників, вивчивши матеріали справи, наявні в ній докази, перевіривши правильність застосування судом першої інс-танції норм матеріального та процесуального права, Рівненський апеляційний господарський суд

ВСТАНОВИВ:

Як вбачається з матеріалів справи, Товариством з обмеженою відповідальністю «Дігюнса» в особі директора-продавець та Дочірнє підприємство «Рівненський облавтодор», Філія «Рівненсь-кий райавтодор» в особі начальника філії, який діє на підставі доручення №11-13 від 02.01.2013р. (надалі в тексті Філія)-покупець уклали 18.04.2013р. Договір купівлі-продажу №03/13М від (нада-лі в тексті Договір) відповідно до пункту 1.1 якого продавець зобовязується передати у власність покупця однокомпонентну бітумну мастику Beram 3060 LM (виробник «McAsphalt Industries Ltd» Канада, надалі товар), а покупець зобовязується прийняти товар та оплатити його на умовах да-ного Договору.(т.1, арк.справи 8-10).

Ціна за один кілограм товару складає 67 грн. 00 коп. разом з ПДВ. Загальна кількість товару становить 4 358,6 кг. Загальна ціна Договору складає 292 026 грн. 20 коп. разом з ПДВ.(п.п. 2.2, 3.1 Договору).

Договір підписаний директором товариства та начальником Філії, скріплений відтисками пе-чаток Товариства та Філії.(т.1, арк.справи 10).

Матеріалами справи стверджується, що на виконання умов Договору Товариство передало, а Філія прийняла товар на загальну суму 292 026 грн. 20 коп., що підтверджується актом прийман-ня-передачі від 15.07.2013р., підписаним директором Товариства та керівником Філії, скріпленим печатками Товариства та Філії (т.1, арк.справи 11); видатковою накладною №1/15 від 15.07.2013р., підписаною представниками та скріпленою печатками Товариства та Філії (т.1, арк.справи 12) та довіреністю на отримання товару №441 від 10.07.2013р., виданою Філією представнику ОСОБА_2, підписаною керівником Філії, головним бухгалтером та скріпленою печаткою Філії.(т.1, арк. справи 13).

Як вбачається з акту приймання-передачі від 15.07.2013р. оплата за поставлену бітумну мастику Beram 3060 LM проводиться не пізніше 3-х робочих днів з моменту підписання даного акту.

Доказів повної та своєчасної оплати товару матеріали справи не містять.

Разом з тим, матеріали справи містять копію Акта звіряння взаємних розрахунків від 30.07. 2014р., з якого вбачається, що заборгованість Філії ДчП «Рівненський облавтодор» ВАТ «ДАК «Ав-томобільні дороги України» перед ТзОВ «Дігюнса» за Договором №03/13М від 18.04.2013р. скла-дає 292 026 грн. 20 коп. Акт звіряння підписаний директором і скріплений печаткою Товариства та підписаний представником Філії без зазначення посади та прізвища, скріплений печаткою Філії.(т. 1, арк.справи 15).

Як вбачається з матеріалів справи, 21.07.2016р. ТзОВ «Дігюнса»-первісний кредитор та То-вариство з обмеженою відповідальністю «Міжнародна юридична компанія «ОСОБА_1 і пар-тнери»-новий кредитор уклали Договір про відступлення права вимоги №10 (надалі в тексті Дого-вір цесії), відповідно до п.1.1 якого первісний кредитор відступає (передає), а новий кредитор при-ймає на себе, належне первісному кредитору, право вимагати від Філії «Рівненський райавтодор» ДчП «Рівненський облавтодор» ВАТ «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги Украї-ни» (; місцезнаходження юридичної особи: вул.Гагаріна,32, м.Рівне, 33028) погашення заборгованості в загальному розмірі 377 526 грн. 20 коп.(т.1, арк.справи 16).

Відповідно до п.1.2 Договору цесії, новий кредитор одержує право замість первісного кре-дитора вимагати від боржника Філії належного виконання зобовязань по сплаті заборгованості у сумі 377 526 грн. 20 коп. на підставі:

- Договору купівлі-продажу №03/13М від 18.04.2013р.;

- Договору купівлі-продажу укладеного у спрощений спосіб на підставі накладної №41 від 05.10.2011р. та акта приймання-передачі від 05.10.2011р.

До нового кредитора (п.1.3) переходить право вимагати від боржника стягнення неустойки, інфляційних втрат та 3% річних (згідно ст.625 ЦК України).

Договір цесії (п.5.1) набирає чинності з моменту його підписання і діє до повного виконання сторонами своїх зобовязань, його підписано керівниками первісного та нового кредитора, скріпле-но відтисками печаток сторін.(т.1, арк.справи 16-зворот).

Крім того, матеріали справи містять:

- Положення Філії «Рівненський райавтодор» Дочірнього підприємства «Рівненський облав-тодор» ВАТ «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» (т.1, арк.справи 67-73).

- податкову накладну від 15.07.2013р. ТзОВ «Дігюнса», у якій відображено господарську операцію за Договором (т.1, арк.справи 135), а також реєстр виданих та отриманих накладних, у якому відображено видачу Філії податкової накладної (т.1, арк.справи 143), податкову декларацію з податку на додану вартість з розшифровкою податкових зобовязань (т.1, арк.справи 147-150).

Матеріалами справи стверджено, що адресована керівнику Філії пропозиція сплатити борг в сумі 377 526 грн. 20 коп., яка вбачається з листа Позивача вих.№10/07 від 21.07.2016р. залишена Філією без відповіді та без задоволення.(т.1, арк.справи 17, 18-19).

Тому, вважаючи своє право порушеним, ТзОВ «Міжнародна юридична компанія «ОСОБА_1 і партнери» звернулося до суду із позовом, в якому просить стягнути з ДчП «Рівненський облавтодор» ВАТ «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» 292 026 грн. 20 коп. основного боргу, 258 050 грн. 11 коп. інфляційних втрат та 26 618 грн. 39 коп. -3% річних, нара-хованих за період з 19.07.2013р. по 01.08.2016р.(т.1, арк.справи 2-5).

Під час провадження в суді першої інстанції Відповідач подав заяву про застосування стро-ку позовної давності.(т.1, арк.справи 78-79).

Як вже зазначалось, господарський суд Рівненської області рішенням від 04.10.2016р. виз-нав порушеним право Позивача, разом з тим, відмовив у задоволенні позову через пропуск строку звернення із майновою вимогою.(т.1, арк.справи 196-204).

Перевіривши дотримання місцевим судом вимог чинного законодавства при ухваленні ос-каржуваного рішення, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга Позивача безпідставна і не підлягає задоволенню, з огляду на наступне:

Предметом даного спору є стягнення заборгованості за договором цесії.

Відповідно до ст.173 Господарського кодексу України (надалі в тексті ГК України) госпо-дарський договір є однією з підстав виникнення господарських зобовязань і є обовязковим для ви-конання сторонами. Аналогічно врегульовано підстави виникнення господарського зобовязання у ст.ст. 11, 629 Цивільного кодексу України (надалі в тексті ЦК України).

Зобовязанням, згідно ст.509 ЦК України, є правовідношення, в якому одна сторона (борж-ник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, вико-нати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку.

Згідно ст.655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона-продавець передає майно (товар) у власність другій стороні-покупцеві, а покупець приймає або зобовязується прий-няти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Статтею 33 ГПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Право на звернення до суду Позивач обґрунтовує тим, що у звязку з укладенням відповідно до статтей 512-517 ЦК України Договору цесії до нього від ТзОВ «Дігюнса» перейшло право вима-гати у Філії сплату 292 026 грн. 20 коп. вартості товару, а також нарахованих з 19.07.2013р. по 01.08.2016р. інфляційних втрат в сумі 258 050 грн. 11 коп. та 3% річних в сумі 26 618 грн. 39 коп.

В силу статті 193 ГК України, субєкти господарювання та інші учасники господарських від-носин повинні виконувати господарські зобовязання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобовязання відпо-відно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобовязання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтере-су.

Господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом Ук-раїни з урахуванням особливостей, передбачених Цивільним кодексом України, іншими норматив-но-правовими актами щодо окремих видів договорів.(ч.7 ст.179 ГК України).

Проте, з матеріалів справи вбачається, що ТзОВ «Дігюнса» свідомо уклало договір купівлі-продажу не з юридичною особою, а саме з її філією і зі сторони покупця договір підписав началь-ник Філії «Рівненський райавтодор» ОСОБА_3, який діяв на підставі Положення про філію та довіреності №11-13 від 02.01.2013р. Крім того, саме представнику Філії, на підставі довіреності Філії було передано товар.

У матеріалах справи відсутні докази звернення ТзОВ «Дігюнса» до ДчП «Рівненський обл-автодор» з вимогою про оплату вартості товару.

Вирішуючи дану справу, колегія суддів приймає до уваги, що правила щодо філії юридичної особи встановлені ст.95 ЦК України, згідно ч.ч. 1, 3, 4 якої філією є відокремлений підрозділ юри-дичної особи, що розташований поза її місцезнаходженням та здійснює всі або частину її функцій. Філії та представництва не є юридичними особами. Вони наділяються майном юридичної особи, що їх створила і діють на підставі затвердженого нею положення. Керівники філій та представ-ництв призначаються юридичною особою і діють на підставі виданої нею довіреності. Відтак, да-ною правовою нормою установлено, що філія не є юридичною особою, за таких обставин вона не є дієздатною особою, а отже не може від свого імені набувати цивільних прав та обовязків. Саме від імені юридичної особи керівник філії може діяти на підставі затвердженого юридичною особою положення або виданої юридичною особою довіреності, отже і представляти у цивільних право-відносинах саме юридичну особу.

Матеріалами справи стверджено, що пунктами 3,1, 3.2, 3.5, 5.5 Положення про філію, перед-бачено, що філія не є юридичною особою, має окремий баланс, розрахунковий рахунок у банку, печатку зі своїм найменуванням, здійснює бухгалтерський та податковий облік, здійснює діяль-ність на принципах внутрішнього господарського розрахунку, підпорядкованості і підзвітності ор-ганам управління підприємства, яке несе відповідальність по зобовязаннях філії.

Керівник філії несе матеріальну та дисциплінарну відповідальність за стан фінансово-гос-подарської діяльності і внутрішнього обліку Філії. Крім того, Філія може від імені та за доручен-ням директора Підприємства, зокрема, укладати договори відповідно до предмета діяльності Підп-риємства.(п.п. 3.2, 3.3 Положення про Філію).

Правочин, вчинений представником, створює, змінює, припиняє цивільні права та обовязки особи, яку він представляє.(ст.239 ЦК України).

Колегія суддів звертає увагу, що матеріали справи не місять доказів визнання Договору не-дійсним, відсутній також висновок суду про його неукладеність через відкликання чи визнання не-дійсною довіреності начальника Філії «Рівненський райавтодор» ОСОБА_3 №11-13 від 02.01. 2013р., а юридична особа-Дочірнє підприємство «Рівненський облавтодор» ВАТ «Державна акціо-нерна компанія «Автомобільні дороги України», відобразивши у податковій звітності за липень 2013р. господарську операцію за договором купівлі-продажу №03/13М від 18.04.2013р., чим фак-тично схвалило Договір і прийняло на себе зобовязаня за ним.(арк.справи 140-150).

Із зазначених мотивів колегія суддів дійшла висновку, що 18.04.2013р. з моменту укладення Договору між ТзОВ «Дігюнса» і Дочірнім підприємством виникли відносини купівлі-продажу. А в силу ст.ст. 655, 692 ЦК України факт прийняття Філією товару зумовив виникнення у Відповіда-ча зобовязання оплатити вартість цього товару в сумі 292 026 грн. 20 коп.

Таким чином, на підставі Договору, Акта та Договору цесії у Відповідача виникла заборго-ваність перед Позивачем в сумі 576 694 грн. 70 коп., з яких 292 026 грн. 20 коп. основний борг, а також нараховані за період з 19.07.2013р. по 01.08.2016р. інфляційні втрати в сумі 258 050 грн. 11 коп. та 3% річних в сумі 26 618 грн. 39 коп. Зазначена заборгованість не погашена станом на дату прийняття рішення су-дом, як вірно встановлено місцевим господарським судом та стверджується матеріалами справи.

Разом з тим, Відповідачем заявлено про застосування позовної давності.(т.1, арк.справи 78-79).

Згідно із вимогами ст.ст. 256, 257, 261 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загаль-на позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

За змістом частини першої статті 261 ЦК України, позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи.

Відповідно до п.2.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі пи-тання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів» від 29.05.2013 року №10 перш ніж застосовувати позовну давність, суду слід зясувати чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише як-що буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але по-зовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у звязку зі спливом позовної давності за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення.

Початок перебігу позовної давності визначається за правилами статті 261 ЦК України. Як-що у передбачених законом випадках з позовом до господарського суду звернувся прокурор, що не є позивачем, то позовна давність обчислюватиметься від дня, коли про порушення свого права або про особу, яка його порушила, довідався або мав довідатися саме позивач, а не прокурор. У таких випадках питання про визнання поважними причин пропущення позовної давності може порушу-ватися перед судом як прокурором, так і позивачем у справі.(п.4.1 зазначеної постанови Пленуму).

При цьому, заміна сторін у зобовязанні не змінює порядку обчислення та перебігу позовної давності.(ст.262 ЦК України).

Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до вине-сення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної дав-ності, порушене право підлягає захисту.(ст.261 ЦК України).

Переглядаючи оскаржуване рішення, колегія суддів відхиляє як безпідставне посилання Скаржника на Акт звіряння взаємних розрахунків за Договором від 30.07.2014р. на суму 292 026 грн. 20 коп. між ТзОВ «Дігюнса» та Філією Відповідача, з огляду на те, що вказаний Акт від імені Філії підписаний невідомою особою без зазначення посади та прізвища, скріплений печаткою са-ме Філії, що не є доказом визнання боргу Відповідачем-Дочірнім підприємством. Твердження По-зивача та його представника, що Акт звіряння підписано головним бухгалтером Філії не підтверд-жується матеріалами справи, а сам лише факт скріплення даного Акта відбитком печатки Філії, не свідчить про його підписання уповноваженою особою Дочірнього підприємства.

У матеріалах справи відсутні як докази звернення ТзОВ «Дігюнса» до Дочірнього підприє-мства з вимогою про оплату вартості товару, так і докази визнання останнім боргу.

Позаяк, матеріали справи не містять доказів, що для складання Акту звіряння взаємних роз-рахунків від 30.07.2014р. на суму 292 026 грн. 20 коп. Дочірнє підприємство уповноважувало будь-кого з працівників Філії факт складання Акту не свідчить про визнання боржником боргу і не пе-рериває перебігу строку позовної давності згідно ст.264 ЦК України.

Дослідивши докази наявні у матеріалах справи та зважаючи на умову пунктів 3.4, 3.5 Дого-вору про 100% попередню оплату, колегія суддів дійшла висновку, що зобовязання оплатити то-вар виникло у Відповідача 18.04.2013р., а тому строк позовної давності закінчився 18.04.2016р. Од-нак, з позовом до господарського суду Позивач звернувся лише 03.08.2016р.(т.1, арк.справи 29), пропустивши строк позовної давності. Заяви про визнання поважними причин пропуску позовної давності Позивач суду не подав.

Колегія суддів вважає, що за наслідками дослідження матеріалів справи та з мотивів, викла-дених вище, судом першої інстанції встановлено, що позов обґрунтований і порушене право Пози-вача підлягає захисту, проте у звязку із спливом позовної давності у задоволенні позову правомір-но відмовлено.

Відповідно до ст.43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім пе-реконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об-єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

З огляду на викладене, доводи Скаржника зазначені в апеляційній скарзі, не визнаються апе-ляційним судом такими, що можуть бути підставою згідно ст.104 Господарського процесуального кодексу України для скасування чи зміни оскаржуваного рішення, тому суд апеляційної інстанції вважає, що рішення місцевого господарського суду прийняте у відповідності до норм матеріально-го та процесуального права, тому його слід залишити без змін, а апеляційну скаргу без задово-лення.

Керуючись, ст.ст. 33, 34, 35, 43, 49, 99, 101, 103, 105 Господарського процесуального ко-дексу України, Рівненський апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Міжнародна юридична компанія «ОСОБА_1 і партнери» на рішення господарського суду Рівненської області від 04.10.2016р. у справі №918/842/16 залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

2. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку згідно з Розділом ХІІ-1 Господарського процесуального кодексу України.

3. Справу №918/842/16 повернути до господарського суду Рівненської області.

Головуючий суддя Грязнов В.В.

Суддя Маціщук А.В.

Суддя Мельник О.В.