ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" листопада 2016 р. Справа № 914/1338/16

Львівський апеляційний господарський суд в складі колегії:

головуючого-судді: Якімець Г.Г.,

суддів: Кравчук Н.М., Мирутенко О.Л.,

при секретарі судового засідання Федорів Н.В.,

за участю представників:

від позивача за первісним позовом ОСОБА_1

від відповідача за первісним позовом ОСОБА_2

розглянувши апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Укртрансгаз» в особі Філії «Управління магістральних газопроводів «Львівтрансгаз», вих.№4380/6-06 від 09 серпня 2016 року

на рішення Господарського суду Львівської області від 26.07.2016 року (підписане 01.08.2016 року), суддя Петрашко М.М.

у справі №914/1338/16

за первісним позовом Публічного акціонерного товариства «Укртрансгаз» в особі Філії «Управління магістральних газопроводів «Львівтрансгаз», м. Львів

до відповідача ОСОБА_3 з обмеженою відповідальністю «Смарт Фабрікс», м. Львів

про стягнення 644 461,26 грн.

за зустрічним позовом ОСОБА_3 з обмеженою відповідальністю «Смарт Фабрікс», м. Львів

до Публічного акціонерного товариства «Укртрансгаз» в особі Філії «Управління магістральних газопроводів «Львівтрансгаз», м. Львів

про стягнення 1 974 299,78 грн.

в с т а н о в и в :

13 травня 2016 року Публічне акціонерне товариство «Укртрансгаз» в особі Філії «Управління магістральних газопроводів «Львівтрансгаз» звернулось до Господарського суду Львівської області з позовом до ОСОБА_3 з обмеженою відповідальністю «Смарт Фабрікс» про стягнення 644 461,26 грн., з яких: 290 822,34 грн. пені, 19 309,92 грн. 7% штрафу та 334 329 грн. 10% штрафу.

З урахуванням заяви за вих.№3925/6 від 20.07.2016 року Публічне акціонерне товариство «Укртрансгаз» в особі Філії «Управління магістральних газопроводів «Львівтрансгаз» просило суд стягнути з ОСОБА_3 з обмеженою відповідальністю «Смарт Фабрікс» 569 347,39 грн., з яких: 215 708,47 грн. пені, 19 309,92 грн. 7% штрафу та 334 329 грн. 10% штрафу (арк. справи 132).

06 червня 2016 року ОСОБА_3 з обмеженою відповідальністю «Смарт Фабрікс» звернулось до місцевого господарського суду з зустрічним позовом до Публічного акціонерного товариства «Укртрансгаз» в особі Філії «Управління магістральних газопроводів «Львівтрансгаз» про стягнення 1 974 299,78 грн., з яких: 1 826 658 грн. основний борг за договором купівлі-продажу від 19.06.2015 року, 110 835,39 грн. інфляційні втрати та 36 806,39 грн. 3% річних (арк. справи 66).

Рішенням Господарського суду Львівської області від 26.07.2016 року по справі №914/1338/16 первісний позов задоволено частково: присуджено до стягнення з відповідача на користь позивача 20 826,05 грн. пені та 1 930,99 грн. 7% штрафу. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Крім того, наведеним рішенням частково задоволено зустрічний позов: присуджено до стягнення з Публічного акціонерного товариства «Укртрансгаз» в особі Філії «Управління магістральних газопроводів «Львівтрансгаз» на користь ОСОБА_3 з обмеженою відповідальністю «Смарт Фабрікс» 1 826 658 грн. основного боргу, 86 562,98 грн. інфляційних втрат та 36 806,39 грн. 3% річних. В задоволенні решти зустрічних позовних вимог відмовлено. Здійснено розподіл судових витрат.

Рішення суду щодо первісного позову мотивоване тим, що продавцем (ТзОВ «Смарт Фабрікс») порушено строки поставки товару за договором купівлі-продажу від 19.06.2015 року, у звязку з чим останній зобовязаний понести відповідальність, передбачену п.10.2 вказаного договору щодо сплати покупцю пені та штрафу в розмірі 7%. Щодо стягнення штрафу в розмірі 10% суд визнав таку вимогу безпідставною, зважаючи на те, що подвійне стягнення штрафу за несвоєчасне виконання зобов'язання не узгоджується з приписами ст.61 Конституції України, відповідно до якої ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Поряд з цим, суд враховуючи положення ч.6 ст. 232 ГК України, перерахував заявлену до стягнення пеню. Крім того, суд першої інстанції, посилаючись на п.3 ст.83 ГПК України, ст.233 ГК України, ч.3 ст.551 ЦК України, вирішив зменшити розмір правомірно нарахованої пені та 7% штрафу на 90%.

Щодо зустрічного позову, суд у рішенні, посилаючись на ст.ст.525, 526, 530, 610 ЦК України та ст.193 ГК України та відсутність доказів оплати поставленого товару, дійшов висновку, що позовна вимога позивача за зустрічним позовом про стягнення основного боргу за договором купівлі-продажу є обґрунтована, підтверджена матеріалами справи та підлягає задоволенню. Крім того, враховуючи положення ч.2 ст.625 ЦК України, здійснивши перерахунок інфляційних втрат (з урахуванням як інфляції, так і дефляції), суд вирішив стягнути з відповідача за зустрічним позовом 3% річних та частково суму інфляційних втрат.

Не погоджуючись з рішенням місцевого господарського суду, Публічне акціонерне товариство «Укртрансгаз» в особі Філії «Управління магістральних газопроводів «Львівтрансгаз» подало апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Львівської області від 26.07.2016 року по справі №914/1338/16 та прийняти нове рішення, яким первісний позов задоволити у повному обсязі, а у задоволенні зустрічного позову відмовити. Зокрема, зазначає, що місцевий господарський суд помилково не врахував положень п.5.1 та 7.1 Договору, відповідно до яких датою поставки товару вважається дата підписання акту прийому-передачі товару, а розрахунки проводяться покупцем протягом 10 днів з дня підписання такого акту. Поряд з тим, вважає невмотивованим клопотання відповідача за первісним позовом про зменшення розміру неустойки та зазначає про відсутність підстав для застосування судом ст.83 ГПК України. Одночасно, посилаючись на свободу договору вважає помилковим висновок суду про відмову в задоволенні вимоги про стягнення штрафу в розмірі 10%. Заперечуючи зустрічний позов, скаржник вказує, що у нього немає необхідних, належно оформлених документів, відповідно до п.7.1 Договору, для проведення оплати за поставлений товар, а також вважає помилковим нарахування 3% річних та інфляційних втрат на заборгованість за поставлений товар поза межами дії Договору.

Представник позивача за первісним позовом в судовому засіданні вимоги апеляційної скарги підтримав, просив задоволити в повному обсязі: скасувати рішення Господарського суду Львівської області від 26.07.2016 року по справі №914/1338/16 та прийняти нове рішення, яким первісний позов задоволити у повному обсязі, а у задоволенні зустрічного позову відмовити.

Представник відповідача за первісним позовом в судовому засіданні проти вимог апеляційної скарги заперечив, просив оскаржуване рішення залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення, з підстав, наведених у відзиві на апеляційну скаргу (б/н та б/д). Зокрема, зазначав, що не підписання відповідачем за зустрічним позовом актів приймання-передачі є недобросовісним перешкоджанням настанню обставин щодо оплати всупереч виникненню боргу за фактом отримання товарів, оскільки останнє ним не заперечується. Разом з тим, вважає що суд першої інстанції обґрунтовано зменшив належну до стягнення суму неустойки.

Суд, заслухавши пояснення представників сторін, розглянувши доводи апеляційної скарги та дослідивши наявні докази по справі, вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного:

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено місцевим господарським судом, 19 червня 2015 року між Публічним акціонерним товариством «Укртрансгаз» в особі Філії «Управління магістральних газопроводів «Львівтрансгаз» (в тексті договору покупець) та ОСОБА_3 з обмеженою відповідальністю «Смарт Фабрікс» (в тексті договору продавець) укладено договір купівлі-продажу, відповідно до умов якого, а саме: п.1.1 продавець, який є власником товару, зобовязався поставити і передати його у власність, а покупець прийняти і оплатити його на умовах цього договору.

Згідно з п.5.1 Договору товар повинен бути повністю поставленим покупцю протягом 30 днів після підписання договору, на умовах СРТ центральний склад с. Угерсько Стрийського району Львівської області, згідно вимог міжнародних правил щодо тлумачення термінів Інкотермс в редакції 2010 року.

Датою поставки вважається дата підписання сторонами акту прийому-передачі (п.5.2 Договору).

Відповідно до п.6.2 Договору його ціна складає 3 343 290 грн., в тому числі ПДВ 557 215 грн.

У п.7.1 Договору передбачено, що покупець проводить розрахунки з продавцем протягом 10 днів після підписання акта прийому-передачі товару шляхом перерахування грошових коштів з банківського рахунку покупця на банківський рахунок продавця.

Згідно з п.10.1 Договору за порушення умов договору продавець відшкодовує причинені цим збитки покупцю, у тому числі неодержаний прибуток, а покупець застосовує штрафні (в розмірі, визначеному ст.231 ГК України) та оперативно-господарські ( в переліку ст.236 ГК України за вибором постраждалої сторони) санкції в порядку, передбаченому діючим законодавством України.

У разі порушення з вини продавця строків поставки товарів, передбачених цим договором, продавець сплачує покупцю неустойку в розмірі, встановленому абзацом 3 п.2 ст.231 ГК України, окрім того, за прострочення понад 30 днів додатково сплачує штраф у розмірі 10% від суми договору, зазначеної в п.6.2 договору (п.10.2 Договору).

Згідно з п.9.1 договір вступає в силу з моменту підписання його сторонами і діє до 31.12.2015 року.

На виконання умов договору ТзОВ «Смарт Фабрікс» поставило ПАТ «Укртрансгаз» товар на загальну суму 3 067 434 грн., що підтверджується видатковими накладними: від 23 червня 2015 року на суму 1 301 814 грн., від 24 червня 2015 року на суму 93 186 грн., від 16 вересня 2015 року на суму 805 536 грн., від 23 жовтня 2015 року на суму 123 888 грн., від 02 листопада 2015 року на суму 70 596 грн., від 11 листопада 2015 року на суму 184 050 грн., від 01 грудня 2015 року на суму 306 822 грн., від 28 грудня 2015 року на суму 181 542 грн.

Крім того, у матеріалах справи містяться видаткові накладні: від 21 січня 2016 року на суму 110 028 грн. та від 10 березня 2016 року на суму 63 744 грн., які також містять посилання на укладений між сторонами договір купівлі-продажу. Зазначені накладні не підписані покупцем, проте, як вбачається з податкової декларації та листа Залізничної обєднаної державної податкової інспекції ГУ ДФСУ Львівської області №8315/8/13-03-12-01/373 від 01.07.2016 року в розрізі контрагентів не встановлено розбіжностей між ПАТ «Укртрансгаз» в особі філії управління магістральних газопроводів «Львівтрансгаз» та ТОВ «Смарт фабрікс» за вищезазначеними податковими накладними, виписаними за січень та березень 2016 року.

Враховуючи наведене, продавець поставив покупцю товар, передбачений договором на загальну суму 3 241 206 грн.

Також у матеріалах справи містяться акти прийому-передачі: №1 від 23 червня 2015 року на суму 1 301 814 грн., №2 від 24 червня 2015 року на суму 93 186 грн., №3 від 16 вересня 2015 року на суму 805 536 грн., №5 від 23 жовтня 2015 року на суму 123 888 грн., №6 від 02 листопада 2015 року на суму 70 596 грн., №7 від 11 листопада 2015 року на суму 184 050 грн., №8 від 01 грудня 2015 року на суму 306 822 грн., №9 від 28 грудня 2015 року на суму 181 542 грн., №10 від 21 січня 2016 року на суму 110 028 грн. та №11 від 10 березня 2016 року на суму 63 744 грн.

Зазначені акти підписані з боку продавця ТзОВ «Смарт Фабрікс».

Зважаючи на п.5.1 Договору, за умовами якого продавець зобовязався поставити покупцю товар протягом 30 днів після підписання договору, тобто до 19 липня 2015 року, судом встановлено, що продавець порушив строки поставки товару, передбачені п.5.1 Договору, у звязку з чим, покупець нарахував останньому пеню та штрафи, передбачені п.10.2 Договору.

З урахуванням заяви (вих.№3925/6 від 20.07.2016 року) покупець Публічне акціонерне товариство «Укртрансгаз» в особі Філії «Управління магістральних газопроводів «Львівтрансгаз» просить суд стягнути з продавця ОСОБА_3 з обмеженою відповідальністю «Смарт Фабрікс» 569 347,39 грн., з яких: 215 708,47 грн. пені, 19 309,92 грн. 7% штрафу та 334 329 грн. 10% штрафу (арк. справи 132).

Статтею 11 ЦК України встановлено, що підставами виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема є договори та інші правочини.

Відповідно до вимог ст.ст.526, 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами, а зобов'язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Статтею 655 ЦК України передбачено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно з ст.663 ЦК України продавець зобов'язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.

За умовами укладеного між сторонами договору купівлі-продажу товар повинен бути повністю поставленим покупцю протягом 30 днів після підписання договору, на умовах СРТ центральний склад с. Угерсько Стрийського району Львівської області, згідно вимог міжнародних правил щодо тлумачення термінів Інкотермс в редакції 2010 року.

Відтак, продавець зобовязався поставити покупцю товар на загальну суму 3 343 290 грн. до 19 липня 2015 року включно, проте, матеріалами справи підтверджено та не заперечується сторонами, продавець свого обовязку щодо вчасної поставки товару не виконав.

Вимогами ст.530 ЦК України передбачено якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

В силу ст.610 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (п.1 ст. 612 ЦК України).

Відповідно до ст.611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Згідно з ч.1 ст.546 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися, серед іншого, неустойкою.

Статтею 549 ЦК України встановлено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення зобовязання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання.

У п.10.2 Договору сторони погодили, що у разі порушення з вини продавця строків поставки товарів, передбачених цим договором, продавець сплачує покупцю неустойку в розмірі, встановленому абзацом 3 п.2 ст.231 ГК України, окрім того, за прострочення понад 30 днів додатково сплачує штраф у розмірі 10% від суми договору, зазначеної в п.6.2 договору.

Так, абзацом 3 п.2 ст.231 ГК України встановлено, що у разі якщо порушено господарське зобов'язання, в якому хоча б одна сторона є суб'єктом господарювання, що належить до державного сектора економіки, або порушення пов'язане з виконанням державного контракту, або виконання зобов'язання фінансується за рахунок Державного бюджету України чи за рахунок державного кредиту, штрафні санкції застосовуються, якщо інше не передбачено законом чи договором, у таких розмірах: за порушення строків виконання зобов'язання стягується пеня у розмірі 0,1 відсотка вартості товарів (робіт, послуг), з яких допущено прострочення виконання за кожний день прострочення, а за прострочення понад тридцять днів додатково стягується штраф у розмірі 7% вказаної вартості.

Відтак, у п.10.2 Договору сторони погодили розмір неустойки (пені та штрафу), який встановлено у п.2 ст.231 ГК України 0,1% пені та 7% штрафу.

Наведене також підтверджується п.10.1 Договору, в якому сторонами погоджено, що за порушення умов договору продавець відшкодовує причинені цим збитки покупцю, у тому числі неодержані прибутку, а покупець застосовує штрафні (в розмірі, визначеному ст.231 ГК України) та оперативно-господарські (в переліку ст.236 ГК України за вибором постраждалої сторони) санкції в порядку, передбаченому діючим законодавством України.

Щодо зазначення в договорі умови про сплату продавцем на користь покупця за прострочення поставки товару понад 30 днів додатково штрафу в розмірі 10%, колегія суддів погоджується з твердженням місцевого суду, що така умова договору суперечить приписам статті 61 Конституції України, за змістом якої ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення, оскільки п.10.2 Договору, який відсилає до ч.2 ст.231 ГК України вже передбачено сплату продавцем на користь покупця за прострочення поставки товару понад 30 днів штрафу в розмірі 7%.

Відтак, зважаючи на наведене, колегія суддів вважає правомірною та обґрунтованою вимогу позивача за первісним позовом про стягнення з відповідача за порушення строків поставки товару понад 30 днів 7% штрафу. Вимога про стягнення штрафу в 10% розмірі задоволенню не підлягає.

Щодо заявленої до стягнення пені, колегія суддів зазначає, що така нарахована позивачем за період з 20.07.2015 року по 17.02.2016 року без урахування положень ч.6 ст.232 ГК України щодо шестимісячного строку для нарахування останньої, відтак, здійснивши перерахунок пені, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про підставність та обґрунтованість вимоги про стягнення пені в розмірі 208 260,50 грн. Зазначені висновки суду першої інстанції сторонами не спростовані.

Враховуючи все наведене вище, вимога позивача за первісним позовом є підставною та обґрунтованою в частині стягнення з відповідача 208 260,50 грн. пені та 19 309,92 грн. 7% штрафу.

Поряд з тим, слід зазначити, що відповідачем за первісним позовом подано клопотання (б/н від 16.06.2016 року) про зменшення розміру неустойки, яка підлягає стягненню з нього на користь позивача за первісним позовом на 90%.

З приводу наведеного колегія суддів зазначає наступне:

Пунктом 3 ч.1 ст.83 ГПК України передбачено право господарського суду зменшувати у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання.

Відповідно до ч.1 ст.233 ГК України суд має право зменшити розмір санкцій, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Згідно з ч.3 ст.551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Разом з тим, у п.3.17.4 постанови Пленуму Вищого господарського суду України №18 від 26.12.2011 року «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» розяснено, що вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобовязання, господарський суд повинен обєктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеня виконання зобовязання, причини неналежного виконання або невиконання зобовязання, незначності прострочення виконання, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобовязання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо.

Зменшуючи на 90% розмір неустойки (пені та штрафу), суд першої інстанції взяв до уваги, зокрема, те, що причиною прострочення поставки товару продавцем слугувало несвоєчасне виконання зобовязань покупцем щодо оплати товару, що також підтверджується поданням зустрічного позову в даній справі, також судом встановлено, що за першою та другою поставкою товару покупцем допущено прострочення оплати товару на суму 45614 грн. на 48 днів, на суму 1 256 200 грн. на 52 дні та на суму 93 186 грн. на 120 днів, а прострочення покупцем строків оплати товару в цілому є значно більшим ніж прострочення продавцем строків поставки такого товару, поряд з тим, судом враховано відсутність доказів завдання покупцю збитків внаслідок порушення продавцем строків поставки товару.

Поряд з тим, судом апеляційної інстанції встановлено, що дебіторська заборгованість ТзОВ «Смарт Фабрікс» станом на 01 червня 2016 становить 2 295 892,17 грн., з яких 1 946 629,68 грн. заборгованість ПАТ «Укртрансгаз» філія УМГ «Львівтрансгаз», а розмір кредиторської заборгованості становить 3 563 907,69 грн., що підтверджується довідкою за вих. №05/06 від 15.06.2016 року. Одночасно з банківської довідки вих.№109-0/10/135 від 15.06.2016 року вбачається залишок коштів на банківських рахунках ТзОВ «Смарт Фабрікс», відкритих у ПАТ «Банк інвестицій та заощаджень», станом на 14.06.2016 року становить 59 968,65 грн.

Беручи до уваги все наведене вище, суд першої інстанції, відповідно до положень п.3 ст.83 ГПК України, правомірно зменшив розмір належної до стягнення суми неустойки на 90% та присудив до стягнення з відповідача за первісним позовом на користь позивача за первісним позовом 20 826,05 грн. пені та 1 930,99 грн. 7% штрафу.

Крім того, як зазначалось вище, ОСОБА_3 з обмеженою відповідальністю «Смарт Фабрікс» звернулось до суду з зустрічним позовом до Публічного акціонерного товариства «Укртрансгаз» в особі Філії «Управління магістральних газопроводів «Львівтрансгаз» про стягнення 1 974 299,78 грн., з яких: 1 826 658 грн. основний борг за договором купівлі-продажу від 19.06.2015 року, 110 835,39 грн. інфляційні втрати та 36 806,39 грн. 3% річних (арк. справи 66).

Як встановлено судом, продавець поставив покупцю товар, передбачений договором, на загальну суму 3 241 206 грн., однак, покупець (відповідач за зустрічним позовом) поставлений товар оплатив лише частково, у звязку з чим, в останнього виникла заборгованість в розмірі 1 826 658 грн., що відповідачем за зустрічним позовом не спростовано.

Відповідно до ч.1 ст. 692 ЦК України покупець зобовязаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Колегія суддів враховує умову п.7.1 укладеного між сторонами договору, згідно з яким покупець проводить розрахунки з продавцем протягом 10 днів після підписання акта прийому-передачі товару шляхом перерахування грошових коштів з банківського рахунку покупця на банківський рахунок продавця, однак, з матеріалів справи вбачається та відповідачем за зустрічним позовом не доведено протилежного, що акти приймання-передачі, які знаходяться у матеріалах справи не підписані з боку покупця саме з його вини, при цьому, поважних причин щодо не підписання таких актів останній не наводить, так само як і не заперечує отримання від ТзОВ «Смарт Фабрікс» передбаченого договором товару.

З наведеного можна зробити висновок, що не підписуючи такі акти, відповідач за зустрічним позовом створює умови для уникнення виконання свого обовязку щодо оплати поставленого товару.

Поряд з тим, колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції, що видаткові накладні, які містяться у матеріалах справи, в силу ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», відповідають вимогам первинних документів бухгалтерського обліку, які фіксують факти здійснення господарських операцій, і слугують підставою для проведення оплати за отриманий товар. Одночасно не заслуговує на увагу твердження скаржника про відсутність на видаткових накладних печатки юридичної особи покупця, оскільки остання не є обовязковою при підписанні вказаних документів.

Зважаючи на наведене вище, колегія суддів вважає підставною вимогу позивача за зустрічним позовом про стягнення з відповідача 1 826 658 грн. основного боргу за договором купівлі-продажу від 19.06.2015 року.

Крім того, згідно з ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

У п.4.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України №14 від 17.12.2013 року «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» розяснено, що індекс інфляції це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць.

Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

У застосуванні індексації можуть враховуватися рекомендації щодо порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ, викладені в листі Верховного Суду України від 03.04.97 №62-97р.

У вказаному листі розяснено, що індекс інфляції розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому на місяць, тому умовно слід вважати, що сума, внесена за період з 1 по 15 число відповідного місяця індексується за період з урахуванням цього місяця, а якщо з 16 по 31 число, то нарахування починається з наступного місяця.

Перевіривши розрахунок 3% річних та інфляційних втрат, колегія суддів вважає вірним висновок місцевого господарського суду про стягнення з ПАТ «Укртрансгаз» в особі Філії «Управління магістральних газопроводів «Львівтрансгаз» на користь ТзОВ «Смарт Фабрікс» 86 562,98 грн. інфляційних втрат та 36 806,39 грн. 3% річних.

Статтею 32 ГПК України передбачено, що доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Згідно із ст.33 ГПК України кожна з сторін повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Враховуючи все наведене вище, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про часткове задоволення первісного позову, а саме: в частині вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача 20 826,05 грн. пені та 1 930,99 грн. 7% штрафу та відмову в задоволенні решти первісних позовних вимог, а також часткове задоволення зустрічного позову в частині вимоги про стягнення з відповідача за зустрічним позовом на користь позивача 1 826 658 грн. основного боргу, 86 562,98 грн. інфляційних втрат та 36 806,39 грн. 3% річних та відмови в задоволенні решти зустрічних позовних вимог.

При прийнятті оскаржуваного рішення господарський суд повно і всебічно перевірив всі обставини справи, дав належну правову оцінку зібраним у справі доказам та прийняв законне і обґрунтоване рішення.

Враховуючи наведене, доводи скаржника про скасування рішення місцевого суду є безпідставними.

Рішення суду першої інстанції прийняте у відповідності з вимогами діючого законодавства, а тому підстав для його скасування апеляційний суд не вбачає.

Судовий збір за подання апеляційної скарги, в порядку ст.49 ГПК України, покладається на скаржника.

Керуючись ст.ст.101, 102, 103, 105 ГПК України, суд,

постановив:

Рішення Господарського суду Господарського суду Львівської області від 26.07.2016 року по справі №914/1338/16 залишити без змін, а апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Укртрансгаз» в особі Філії «Управління магістральних газопроводів «Львівтрансгаз» без задоволення.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку.

Матеріали справи №914/1338/16 повернути до Господарського суду Львівської області.

Повну постанову складено 28.11.2016 року

Головуючий-суддя Якімець Г.Г.

Судді Кравчук Н.М.

ОСОБА_4