ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.11.2016 Справа № 917/368/16

за позовом Державної екологічної інспекції в Полтавській області, вул. Коцюбинського, 6, м. Полтава, 36039

до Приватної агрофірми "Подоляка", с. Байрак, Диканський р-н, 38543

Третя особа яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача ОСОБА_1 сільська рада, вул. Калініна, 3, с. Байрак, Диканський район, Полтавська область

про стягнення збитків

Суддя Сірош Д.М.

Представники:

від позивача: ОСОБА_2, довіреність №24/01-14/02-20 від 04.01.2016

від відповідача: ОСОБА_3, паспорт серії КО 416905

У судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини рішення та повідомлено дату складення повного рішення у відповідності до вимог ст. 85 ГПК України.

Суть спору: Розглядається позов про стягнення з відповідача 84797,75 грн збитків, завданих незаконною вирубкою дерев.

Представник позивача в судовому засіданні підтримав позов в повному обсязі та наполягав на його задоволенні. В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що обов'язки із забезпечення охорони, захисту лісових насаджень покладено саме на лісокористувачів, які й повинні нести відповідальність за невиконання та неналежне виконання зазначених обовязків, зокрема, за незабезпечення охорони та захисту лісів від незаконних рубок та пошкодження дерев. Також, позивач зазначив, що цивільно-правову відповідальність за порушення лісового законодавства мають нести не лише особи, які безпосередньо здійснюють самовільну вирубку лісів (пошкодження дерев), а також і лісокористувачі, вина яких полягає у допущенні та не перешкоджанні незаконному вирубуванню лісових насаджень (пошкодженню дерев). Тобто проявом їх вини є незабезпечення охорони і захисту лісів, внаслідок чого відбувається вирубування дерев.

Відповідач у відзиві проти позову заперечив, посилаючись на те, що перевірка здійснювалась з порушенням Закону України Про основні засади здійснення заходів державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності, зокрема, представники ПАФ Подоляка не були попереджені про проведення заходів державного нагляду, не були присутніми під час складання акту обстеженням про нарахований розмір збитків дізналися лише після отримання претензії Держекоінспекції від 12.01.2015.

Також, відповідач зазначив, що Держекоінспекцією зафіксовано факт незаконної вирубки дерев невстановленими особами, будь-яких доказів причетності працівників ПАФ Подоляка до вказаних правопорушень позивачем не надано. Отже, ПАФ Подоляка не може нести майнову відповідальність за незаконну вирубку дерев невстановленими особами, які не є працівниками підприємства.

Третя особа письмових пояснень по суті предмету спору не надала. Представник третьої особи в судовому засіданні зазначив, що роботи по вирубці дерев проводилися засудженим, який відбував громадські роботи.

20.10.2016 від відповідача надійшло клопотання про заміну первісного відповідача на належного - ОСОБА_1 сільську раду.

25.10.2016 від позивача надійшло клопотання про залучення до участі у справі в якості відповідача ОСОБА_1 сільської ради, оскільки сільською радою було організовано проведення громадських робіт, в результаті яких було знесено 108 дерев.

Суд відмовляє в задоволенні зазначених вище клопотань, оскільки сільська рада не є належним відповідачем за позовом про відшкодування збитків із зазначених матеріально - правових підстав позову.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши представників сторін, суд встановив:

Під час натурного обстеження території лісосмуги за межами ОСОБА_1 сільської ради біля с. Петренки Диканського району Полтавської області Державною екологічною інспекцією виявлено знесення сироростучих дерев до ступеня припинення росту в кількості 108 штук, що зафіксовано актом обстеження від 28.11.2014 № 07-20-198.

Лісорубний квиток на знесення 108 дерев відсутній.

Відповідно до листа відділу Держземагенства у Диканському районі Полтавської області від 08.12.2014 № 4105/08-10, лісосмуги, розміщені за межами сільської ради біля с. Петренки Диканського району Полтавської області, надані в оренду ПАФ Подоляка (відповідач) згідно з Додатковою угодою № 8 до договору № 3 від 28.01.2008.

Враховуючи, те, що у відповідача був відсутній лісорубний квиток на знесення 108 дерев, розміщених в лісосмузі, наданій відповідачу у користування, позивач вважає, що ним порушено ст. 20, 69 Лісового кодексу України.

Держекоінспекцією розраховано відповідачу шкоду, заподіяної лісу, відповідно до Такс для обчислення розміру шкоди, заподіяної лісу, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 23.07.2008 N 665, яка становить 84797,75 грн.

12.01.2015 Держекоінспекцією на адресу відповідача направлено претензію № 01/02-08 щодо відшкодування заподіяних державі збитків у розмірі 84797,75 грн.

Проте, відповідач не відшкодував вказаної суми збитків.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази, суд дійшов висновку відмовити в позові, виходячи з наступного:

Статтею 18 Лісового кодексу України передбачено, що тимчасове користування лісами може бути: довгостроковим - терміном від одного до п'ятдесяти років і короткостроковим - терміном до одного року. Враховуючи, що вказана лісосмуга перебуває у відповідача в користуванні з 2008 року, він є довгостроковим тимчасовим користувачем.

У відповідності до ст. 20 Лісового кодексу тимчасові лісокористувачі на умовах довгострокового користування зобов'язані, серед іншого, вести роботи способами, які забезпечують збереження оздоровчих і захисних властивостей лісів, а також створюють сприятливі умови для охорони, захисту і відтворення типових та унікальних природних комплексів і об'єктів, рідкісних і таких, що перебувають під загрозою зникнення, видів тваринного і рослинного світу, сприяти формуванню екологічної мережі.

Статтею 67 Лісового кодексу України передбачено, що заготівля деревини здійснюється у порядку спеціального використання лісових ресурсів. У відповідності до ст. 69 Лісового кодексу України спеціальне використання лісових ресурсів на виділеній лісовій ділянці проводиться за спеціальним дозволом - лісорубним квитком.

У відповідності до ст. 68 Закону України Про охорону навколишнього природного середовища ст. 105 Лісового кодексу України порушення законодавства України про охорону навколишнього природного середовища тягне за собою встановлену цим Законом та іншим законодавством України дисциплінарну, адміністративну, цивільну і кримінальну відповідальність.

Відповідно до частини 4 статті 68 Закону України Про охорону навколишнього природного середовища, підприємства, установи, організації та громадяни зобов'язані відшкодовувати шкоду, заподіяну ними внаслідок порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища, в порядку та розмірах, встановлених законодавством України.

Згідно зі ст. 1166 Цивільного кодексу України заподіяна шкода відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

По зазначеному факту незаконної порубки дерев прокуратурою Диканського району 02.04.2015 зареєстроване кримінальне провадження за ст. 246 КК України.

У ході досудового розслідування встановлено, що порубка дерев здійснювалася Мамішевим Шакірою Алі-огли у ході відбування покарання і полягала в очищенні території, що прилягала до кладовища від аварійних дерев.

Оскільки, в діях ОСОБА_4, який проводив вирубку дерев, відсутній склад злочину, передбачений с 246 КК України (заподіяна шкода не є істотною), слідчим СВ Диканського РВ 30.06.2015 винесено постанову про закриття кримінального провадження.

Факт непричетності посадових осіб ПАФ Подоляка до вирубки дерев в лісосмузі біля с. Петренки Диканської району також підтверджується поясненнями Мамішева Шакіра Алі-огли від 26.01.2015, довідкою ОСОБА_1 сільської ради №02-30/19 від 26.01.2015, направленням КВІ.

Відшкодування шкоди, заподіяної порушенням природоохоронного законодавства, за своєю правовою природою є відшкодування позадоговірної шкоди, тобто деліктною відповідальністю.

Позадоговірна (деліктна) відповідальність, яка є видом цивільно-правової відповідальності, настає при існуванні складу правопорушення, що включає такі елементи, як: а) протиправність поведінки; б) шкода; в) причинний зв'язок між протиправною поведінкою та шкодою, що є обов'язковою умовою відповідальності та виражається в тому, що шкода має виступати об'єктивним наслідком поведінки заподіювача шкоди; г) вина заподіювача шкоди. Зазначені підстави є загальними та необхідними у всіх випадках, якщо інше не обумовлено законом, для стягнення шкоди поза договірними зобов'язаннями. Вказані обставини підлягають встановленню на підставі належних та допустимих доказів, які оцінюються самостійно судом в їх сукупності.

Таким чином, обов'язок по відшкодуванню майнової шкоди, заподіяної незаконною вирубкою дерев, покладається саме на осіб, які безпосередньо вчинили дане правопорушення і їх вина встановлена у визначеному законом порядку.

За таких обставин, з огляду на наведене вище, заявляючи позов про відшкодування відповідачем шкоди, завданої внаслідок незаконної рубки дерев, позивач повинен довести наявність усіх зазначених вище елементів складу цивільного правопорушення.

Водночас, позивач в обґрунтування своїх вимог про відшкодування шкоди, оціненої як за незаконну рубку дерев, вказує на незабезпечення відповідачем належної охорони та збереження лісосмуги, що знаходилася на земельній ділянці, переданій відповідачу в тимчасове користування.

Відповідно до положень ст. 107 Лісового кодексу України, підприємства, установи, організації і громадяни зобов'язані відшкодувати шкоду, заподіяну ними лісу внаслідок порушення лісового законодавства, у розмірах і порядку, визначених законодавством України. Дана норма закону передбачає загальну підставу відповідальності, відсилаючи до застосування спеціальних норм за конкретне правопорушення.

При цьому, як передбачено ст. 105 Лісового кодексу України, порушення лісового законодавства тягне за собою дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність відповідно до закону. Відповідальність за порушення лісового законодавства несуть особи, винні у:

1) незаконному вирубуванні та пошкодженні дерев і чагарників;

2) знищенні або пошкодженні лісу внаслідок підпалу або недбалого поводження з вогнем, порушенні інших вимог пожежної безпеки в лісах;

3) знищенні або пошкодженні лісу внаслідок його забруднення хімічними та радіоактивними речовинами, виробничими і побутовими відходами, стічними водами, іншими шкідливими речовинами, підтоплення, осушення та інших видів шкідливого впливу;

4) засміченні лісів побутовими і промисловими відходами;

5) порушенні строків лісовідновлення та інших вимог щодо ведення лісового господарства, встановлених законодавством у сфері охорони, захисту, використання та відтворення лісів;

6) знищенні або пошкодженні лісових культур, сіянців або саджанців у лісових розсадниках і на плантаціях, а також природного підросту та самосіву на землях, призначених для відновлення лісу;

7) порушенні правил зберігання, транспортування та застосування засобів захисту лісу, стимуляторів росту, мінеральних добрив та інших препаратів;

8) розкорчовуванні лісових ділянок і використанні їх не за призначенням, у тому числі для спорудження жилих будинків, виробничих та інших будівель і споруд без належного дозволу;

9) самовільній заготівлі сіна та випасанні худоби на лісових ділянках;

10) порушенні правил заготівлі лісової підстилки, лікарських рослин, дикорослих плодів, горіхів, грибів, ягід тощо;

11) заготівлі лісових ресурсів способами, що негативно впливають на стан і відтворення лісів;

12) порушенні порядку заготівлі та вивезення деревини, заготівлі живиці і використання інших лісових ресурсів;

13) невнесенні плати за використання лісових ресурсів у встановлені строки;

14) знищенні та пошкодженні відмежувальних знаків у лісах;

15) введенні в дію нових і реконструйованих підприємств, споруд та інших об'єктів, не забезпечених обладнанням, що запобігає негативному впливу на стан і відтворення лісів;

16) порушенні строків повернення лісових ділянок, що перебувають у тимчасовому користуванні, або невиконанні обов'язків щодо приведення їх у стан, придатний для використання за призначенням;

17) пошкодженні сіножатей, пасовищ і ріллі на землях лісогосподарського призначення;

18) знищенні або пошкодженні лісоосушувальних канав, дренажних систем і доріг на лісових ділянках;

19) невиконанні приписів державної лісової охорони та органів виконавчої влади, які здійснюють державний контроль за додержанням законодавства у сфері охорони, захисту, використання та відтворення лісів.

Законом може бути встановлено відповідальність і за інші порушення лісового законодавства.

Суд зазначає, що нормами Лісового кодексу України не передбачено відповідальності за незабезпечення охорони та збереження лісу.

Більше того, суд наголошує на тому, що постановою Кабінету Міністрів України «Про затвердження такс для обчислення розміру шкоди, заподіяної лісу» від 23.07.2008 N 665, якими затверджені, зокрема, такси для обчислення розміру шкоди, заподіяної лісу підприємствами, установами, організаціями та громадянами незаконним вирубуванням та пошкодженням дерев і чагарників до ступеня припинення росту, на підставі яких, позивачем розраховано розмір шкоди, що є предметом розгляду, також не передбачено відповідальності за незабезпечення охорони та збереження лісу, так само як і, відповідно, порядку розрахунку розміру шкоди, завданої такою бездіяльністю.

Крім того, позивач не обґрунтував та не надав суду належних та допустимих доказів ведення відповідачем робіт, які не забезпечили збереження оздоровчих та захисних властивостей лісів. Тобто, відсутній причинний зв'язок між веденням відповідачем робіт та спричиненою шкодою.

При цьому, з'ясування питання щодо конкретних заходів, які повинен був вживати та які фактично вживав відповідач з метою забезпечення належної охорони лісу, не входить до предмету доказування у даній справі, так як у будь-якому випадку, які б ці заходи не були, на відповідача законом не покладено обов'язок відшкодування шкоди внаслідок невиконання обов'язку з забезпечення охорони лісу, розмір якої визначається фактично за таксами для обчислення розміру шкоди, заподіяної лісу незаконним вирубуванням.

З урахуванням викладеного, суд відмовляє в задоволенні позову.

Відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, судові витрати по сплаті судового збору покладаються на позивача.

Керуючись ст. ст. 32 - 33, 43 - 44, 49, 82-85 ГПК України, суд -

УХВАЛИВ:

У задоволенні позову відмовити.

Повне рішення складено 05.12.2016

Суддя Д.М. Сірош