ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"01" грудня 2016 р. Справа № 911/3239/16

За позовом Публічного акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України

до відповідача ОСОБА_1 підприємства Фастівтепломережа

про стягнення 124 779,92грн

Суддя С.І. Чонгова

Представники:

від позивача ОСОБА_2 (довіреність №14-137 від 13.05.2014);

від відповідача ОСОБА_3 (довіреність №10-07/25 від 01.12.2016).

СУТЬ СПОРУ: Публічне акціонерне товариство Національна акціонерна компанія Нафтогаз України (далі Національна акціонерна компанія Нафтогаз України) звернулось до господарського суду Київської області з позовом до ОСОБА_1 підприємства Фастівтепломережа (далі КП Фастівтепломережа) про стягнення 124 779,92грн у т.ч.:

- 5923,98грн проценти за період з 15.02.2015 по 27.12.2015; 15.01.2016 по 01.03.2016;

- 75 811,30грн пеня за період з 15.02.2015 по 27.12.2015; 15.01.2016 по 01.03.2016;

- 43 044,64грн збитки від інфяляції за період з січень-квітень 2015; жовтень 2015.

В обґрунтування заявлених вимог, позивач посилається на порушення відповідачем зобовязань за договором купівлі-продажу природного газу №2290/15-ТЕ-17 від 22.12.2014 в частині оплати за поставлений природний газ у січні квітні, жовтні грудні 2015 року у в становлений договором строк.

Відповідач у справі КП Фастівтепломережа у своєму запереченні на позовну заяву, вказує на те, що невиконання відповідачем договірних зобов'язань виникло з об'єктивних причин, зокрема, через несвоєчасну оплату заборгованості споживачами. Також відповідач просить зменшити розмір пені 50% від заявленої суми, а саме 37 905,65грн.

Представник позивача позовні вимоги підтримав у повному обсязі.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, суд

ВСТАНОВИВ:

22.11.2014 між сторонами у справі - Національною акціонерною компанією Нафтогаз України (далі продавець) та ОСОБА_1 підприємством Фастівтепломережа(далі покупець) укладено договір № 2290/15-ТЕ-17 купівлі-продажу природного газу (далі договір).

Укладений сторонами договір є підставою для виникнення у його сторін господарських зобовязань, а саме майново-господарських зобовязань в силу ст. ст. 173, 174, ч. 1 ст. 175 ГК України.

За умовами договору, позивач (продавець) взяв на себе зобовязання передати у власність відповідачу (покупцеві) у 2014 році природний газ, а покупець - зобовязується прийняти та оплатити природний газ на умовах договору (п. 1.1 договору).

Відповідно до п. 2.1 договору продавець передає з 01.01.2015 по 31.12.2015 природний газ у обсязі до 419,0 тис. куб.м.

Як визначено п. 5.1 договору, ціна (граничний рівень ціни) на газ і тарифи на його транспортування установлюється уповноваженим державною владою України органом. Ціна 1000 куб.м. газу, відповідно до п. 5.2 договору, становить з урахуванням збору у вигляді цільової надбавки до затвердженого тарифу на природний газ, тарифів на транспортування, розподіл і постачання природного газу за регульованим тарифом до сплати з ПДВ 1309,20грн.

Пунктом 5.3 визначено, що у разі зміни уповноваженим органом ціни на газ та/або тарифів на його транспортування, розподіл і постачання вони є обовязковими для сторін за цим договором з моменту введення їх в дію.

Договором встановлено, що він набирає чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення їх підписів печатками сторін, діє в частині реалізації газу до 31.12.2014, а в частині проведення розрахунків до їх повного здійснення (п. 11.1 договору).

Крім того, відповідно до додаткових угод сторонами вносились зміни щодо ціни за 1000куб.м. газу на відповідні дати.

На виконання п. 2.1 договору, позивач поставив протягом січня-квітня, жовтня-грудня 2015 року, а відповідач прийняв природний газ на загальну суму 551 141,60грн, що підтверджується актоми приймання-передачі природного газу, копії яких долучено до матеріалів справи (а.с. 20-26).

Станом на 02.03.2016 відповідач повністю розрахувався за природний газ переданий у 2015 році на загальну суму 551 141,60грн, що не заперечується сторонами у справі.

Предметом спору у даній справі є виконання відповідачем обовязку щодо оплати переданого товару та застосування до відповідача відповідальності, встановленої договором, а також чинним законодавством за прострочення виконання зобовязання.

Майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України, що визначено ст. 175 ГК України.

Згідно до ч.1 ст. 193 ГК України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. При цьому, до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України.

Так, в силу ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ч.1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до п. 6.1 договору оплати за газ здійснюється покупцем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки газу; остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14-го числа місяця, наступного за місяцем поставки газу.

Проте, відповідач, в порушення взятих на себе зобовязань, за природний газ, поставлений у січні-квітні, жовтні-грудні 2015 року, розрахувався з порушенням встановленого договором строку. Так, відповідачем остаточний розрахунок за газ, поставлений у вказаний період здійснено 02.03.2016.

Згідно ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Оскільки зобовязання з оплати природного газу виконані не у встановлений договором строк відповідач є таким, що допустив порушення зобовязання.

Позивачем заявлено вимоги про стягнення з відповідача 3% річних у розмірі 5 923,98грн за період з 15.02.2015 по 27.12.2015 та з 15.01.2016 по 01.03.2016 та втрат від інфляції у розмірі 43 044,64грн за період січень-квітень 2015 року, жовтень 2015 року.

Відповідно до ч.2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок 3% річних суд зазначає, що у січні, лютому та жовтні 2015 нарахування здійснено з 15 числа, проте, строк виконання зобов'язання 14 числа (п.6.1 договору), яке у перелічених місяцях припадає на суботу, та у відповідності до ст. 254 ЦК України, останній строк виконання зобов'язань у вказаних місяцях переноситься на понеділок 16 число, у зв'язку з чим прострочення виконання зобов'язань починається з 17 числа відповідних місяців.

Так, за розрахунком суду, розмір 3% річних становить 5886,42грн; вимоги про стягнення 37,57грн 3%річних заявлено необґрунтовано.

Крім того, позивачем заявлено вимогу про стягнення з відповідача 43044,64грн інфляційних втрат.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок інфляційних втрат, суд вважає його арифметично вірним, а вимоги позивача у відповідній частині такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі.

Також позивачем заявлені вимоги про стягнення пені у розмірі 75811,30грн за період з 15.02.2015 по 27.12.2015; 15.01.2016 по 01.03.2016.

В силу ч. ст. 216, ч. 1 ст. 218 ГК України, підставою господарсько-правової відповідальності у вигляді застосування господарських санкцій є вчинене учасником господарських відносин правопорушення у сфері господарювання. Одним з видів господарських санкцій, згідно ч.2 ст.217 ГК України, є штрафні санкції, до яких віднесені, у т.ч. штраф та пеня (ч.1 ст.230 ГК України).

Пунктом 7.2 договору передбачено, що у разі невиконання покупцем умов пункту 6.1 договору, він у безспірному порядку зобовязується сплатити продавцю, крім суми заборгованості, пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня від суми прострочення платежу за кожний день прострочення.

Встановлений відповідним пунктом договору розмір пені не перевищує максимального розміру, визначеного ст. 4 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобовязань»; проте пеня за зобов'язаннями з оплати газу за квітень розрахована позивачем за 184 дні, що перевищує строк, встановленого ч.6 ст. 232 ГК України, крім того, як зазначалось, що у січні, лютому та жовтні 2015 нарахування здійснено з 15 числа, проте, строк виконання зобов'язання 14 числа (п.6.1 договору), яке у перелічених місяцях припадає на суботу, та у відповідності до ст. 254 ЦК України, останній строк виконання зобов'язань у вказаних місяцях переноситься на понеділок 16 число, у зв'язку з чим прострочення виконання зобов'язань починається з 17 числа відповідних місяців.

Так, за розрахунком суду, розмір пені, що підлягає задоволенню становить 75188,02грн.

В задоволенні вимог про стягнення з відповідача пені у розмірі 623,28грн суд відмовляє.

Відповідно до ст. 49 ГПК України, судові витрати, понесені позивачем у звязку з оплатою позову судовим збором, підлягають частковому відшкодуванню позивачу за рахунок відповідача, а саме у розмірі 1871,70грн.

Керуючись ст. ст. 49, 82-84, 85 Господарського процесуального кодексу України, су

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з ОСОБА_1 підприємства Таращанської районної ради на користь Публічного акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України 75188,02грн пені, 5886,42грн 3% річних, 43044,64грн втрат від інфляції, а також 1871,70грн витрат, понесених на оплату позову судовим збором.

3. В частині стягнення 623,28грн пені, 37,57грн 3% річних у задоволенні позову відмовити.

4. Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Повний текст рішення складено 06.12.2016.

Суддя С.І. Чонгова