РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.11.2016Справа №910/19083/16

За позовомСпільного українсько-англійського підприємства «Західна нафтова група» у формі Товариства з обмеженою відповідальністю
доДержавного підприємства дорожнього зв'язку, інформаційного забезпечення та автоматики «Укрдорзв'язок»
простягнення 12 224,00 грн.
Суддя Босий В.П.

Представники сторін:

від позивача:Рогак В.А.
від відповідача:Похиленко А.В.
ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Спільне українсько-англійське підприємство «Західна нафтова група» у формі Товариства з обмеженою відповідальністю (надалі - «Товариство») звернулося до господарського суду міста Києва з позовом до Державного підприємства дорожнього зв'язку, інформаційного забезпечення та автоматики «Укрдорзв'язок» (надалі - «Підприємство») про стягнення 12 224,00 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що на виконання умов договору оренди нерухомого майна №66/11-О від 18.07.2011 р. позивач передав відповідачу у строкове платне користування приміщення, а відповідач належним чином грошове зобов'язання по внесенню орендної плати не виконав, у зв'язку з чим у нього виникла заборгованість у розмірі 12 224,00 грн.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 24.10.2016 р. порушено провадження у справі та призначено її до розгляду на 07.11.2016 р.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 07.11.2016 р. розгляд справи відкладено на 28.11.2016 р. у зв'язку із неявкою представника позивача та неподанням витребуваних доказів.

В судове засідання представник позивача з'явився, на виконання вимог ухвал суду надав пояснення стосовно суті спору, позовні вимоги підтримав повністю.

Представник відповідача в судове засідання з'явився, вимоги ухвали суду не виконав, проти задоволення позовних вимог заперечував з підстав пропуску позивачем строку позовної давності.

В судовому засіданні судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

У судових засіданнях складалися протоколи згідно статті 81-1 Господарського процесуального кодексу України.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

18.07.2011 р. між Товариством (орендодавець) та Підприємством (орендар) був укладений договір оренди нерухомого майна №66/11-О (надалі - «Договір»), відповідно до п. 1.1 якого орендодавець передає, а орендар приймає в тимчасове платне користування на умовах оренди частину нежилого приміщення загальною площею 20,8 кв.м, що знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Академіка Заболотного, 3-Б, пов. 1, блок №20, кім. 3.

Пунктом 1.2 Договору передбачено, що вступ орендаря у користування приміщенням наступає з моменту підписання сторонами акту приймання-передачі вказаного приміщення.

За змістом п. 5.2 Договору орендар сплачує орендодавцю суму в розмірі орендної плати за один місяць оренди. Орендна плата сплачується щомісячно в безготівковому порядку на розрахунковий рахунок орендодавця до 10 числа наступного за розрахунковим місяцем за попередній на підставі виставлених орендодавцем рахунків.

На виконання умов Договору орендодавець передав, а орендар прийняв в оренду нежитлове приміщення), що підтверджується актом приймання-передачі до Договору від 18.07.2011 р.

02.12.2013 р. між сторонами було укладено договір про реструктуризацію заборгованості від 02-12/13-1, відповідно до якого позивач надав відповідачу розстрочку у погашенні заборгованості із сплати орендної плати за Договором, що утворилася станом на 02.12.2013 р. на суму 12 224,00 грн. на термін з 02.12.2013 р. по 20.05.2014 р.

Спір у справі виник у зв'язку із неналежним, на думку позивача, виконанням відповідачем грошового зобов'язання за Договором, у зв'язку з чим позивач вказує на існування заборгованості з орендної плати у розмірі 12 224,00 грн.

Договір є договором оренди, а відтак між сторонами виникли правовідносини, які підпадають під правове регулювання Глави 58 Цивільного кодексу України та Глави 30 Господарського кодексу України.

Вказаний договір є підставою для виникнення у його сторін господарських зобов'язань, а саме майново-господарських зобов'язань згідно ст. ст. 173, 174, 175 Господарського кодексу України, ст. ст. 11, 202, 509 Цивільного кодексу України, і згідно ст. 629 Цивільного кодексу України є обов'язковим для виконання сторонами.

Частиною 1 ст. 173 Господарського кодексу України визначено, що господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Відповідно до ч. 1 ст. 283 Господарського кодексу України за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності.

Згідно із ч. 1 ст. 759 Цивільного кодексу України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Матеріалами справи підтверджується факт передачі позивачем в оренду, прийняття відповідачем та користування ним спірними приміщеннями за Договором у період з 18.07.2011 р. по 31.12.2012 р.

Відповідно до ч. 1 ст. 762 Цивільного кодексу України за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму.

Частинами 1, 4 ст. 285 Господарського кодексу України визначено, що орендна плата - це фіксований платіж, який орендар сплачує орендодавцю незалежно від наслідків своєї господарської діяльності. Розмір орендної плати може бути змінений за погодженням сторін, а також в інших випадках, передбачених законодавством. Строки внесення орендної плати визначаються в договорі.

Відповідно до ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Матеріалами справи підтверджується, що заборгованість відповідача з орендної плати становить 12 224,00 грн., а строк виконання грошового зобов'язання на момент подання позовної заяви настав.

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Згідно із статтями 525, 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частиною 1 ст. 625 Цивільного кодексу України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Матеріалами справи підтверджується наявність у відповідача грошового зобов'язання по сплаті на користь позивача 12 224,00 грн. на підставі Договору. Відповідачем вказана заборгованість не спростована, доказів її погашення не надано.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Підприємством обставин, з якими чинне законодавство пов'язує можливість звільнення його від відповідальності за порушення зобов'язання, не наведено.

Таким чином, позовні вимоги Товариства про стягнення з Підприємства заборгованості з орендної плати та інших платежів у розмірі 12 224,00 грн. є правомірними та обґрунтованими.

Стосовно заперечень відповідача щодо стягнення з нього суми заборгованості у зв'язку з пропуском позивачем строку позовної давності суд відзначає наступне.

Згідно із ст.ст. 256, 257 Цивільного кодексу України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до статті 257 Цивільного кодексу України позовна давність установлюється тривалістю в три роки. Для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю (частина перша статті 258 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ч. 5 ст. 261 Цивільного кодексу України за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Згідно зі статтею 267 Цивільного кодексу України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові

За змістом п. 2.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013 р. № 10 «Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів» законом не встановлено вимог щодо форми заяви сторони про сплив позовної давності. Відтак її може бути викладено у відзиві на позов або у вигляді окремого клопотання, письмового чи усного. В останньому випадку воно обов'язково має бути зазначене в протоколі судового засідання (пункт 6 частини другої статті 81 1 ГПК); господарський суд може також запропонувати відповідачеві викласти таку заяву в письмовій формі та долучити її до матеріалів справи.

Як вбачається із матеріалів справи, останнім місяцем сплати відповідачем орендної плати, стягнення якої є предметом даного спору, є грудень 2012 року, а позовну заяву від 13.10.2016 р. позивачем подано до суду 19.10.2016 р., що підтверджується вхідним штамом канцелярії.

В той же час, відповідно до ч. 1 ст. 264 Цивільного кодексу України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку.

Як встановлено судом, 02.12.2013 р. між сторонами було укладено договір про реструктуризацію заборгованості від 02-12/13-1, відповідно до якого позивач надав відповідачу розстрочку у погашенні заборгованості із сплати орендної плати за Договором, що утворилася станом на 02.12.2013 р. на суму 12 224,00 грн. на термін з 02.12.2013 р. по 20.05.2014 р.

У відповідності до п. 4.4 Постанови Пленуму ВГСУ від 29 травня 2013 року № 10 «Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів» - правила переривання перебігу позовної давності (стаття 264 ЦК України) застосовуються господарським судом незалежно від наявності чи відсутності відповідного клопотання сторін у справі, якщо в останніх є докази, що підтверджують факт такого переривання. Суду слід встановлювати, коли конкретно вчинені боржником відповідні дії, що свідчать про визнання боргу, маючи на увазі, що переривання перебігу позовної давності може мати місце лише в межах строку давності, а не після його спливу.

До дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов'язку, можуть, з урахуванням конкретних обставин справи, належати: визнання пред'явленої претензії; зміна договору, з якої вбачається, що боржник визнає існування боргу, а так само прохання боржника про таку зміну договору; письмове прохання відстрочити сплату боргу; підписання уповноваженою на це посадовою особою боржника разом з кредитором акта звірки взаєморозрахунків, який підтверджує наявність заборгованості в сумі, щодо якої виник спір; письмове звернення боржника до кредитора щодо гарантування сплати суми боргу; часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій.

Вчинення боржником дій з виконання зобов'язання вважається таким, що перериває перебіг позовної давності, лише за умови, коли такі дії здійснено уповноваженою на це особою, яка представляє боржника у відносинах з кредитором у силу закону, на підставі установчих документів або довіреності.

Таким чином, підписання відповідачем 02.12.2013 р. договору про реструктуризацію заборгованості №02-12/13-1 свідчить про переривання перебігу строку позовної давності, а відтак строк позовної давності для звернення позивача із даним позовом до суду станом на 19.10.2016 р. не сплив.

З огляду на викладене, підстави для застосування у даному випадку наслідків спливу строку позовної давності, про які заявлено відповідачем, у суду відсутні.

Відповідно до вимог ст. 49 Господарського процесуального кодексу України судові витрати покладаються на відповідача.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги Спільного українсько-англійського підприємства «Західна нафтова група» у формі Товариства з обмеженою відповідальністю задовольнити повністю.

2. Стягнути з Державного підприємства дорожнього зв'язку, інформаційного забезпечення та автоматики «Укрдорзв'язок» (03179, м. Київ, вул. Михайла Чалого, 3; ідентифікаційний код 05422987) на користь Спільного українсько-англійського підприємства «Західна нафтова група» у формі Товариства з обмеженою відповідальністю (43010, м. Луцьк, вул. Кременецька, 38; ідентифікаційний код 30887609) заборгованість у розмірі 12 224 (дванадцять тисяч двісті двадцять чотири) грн. 67 коп. та судовий збір у розмірі 1 378 (одна тисяча триста сімдесят вісім) грн. 00 коп. Видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 30.11.2016 р.

Суддя В.П. Босий