ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"29" листопада 2016 р. Справа № 914/1645/16

Львівський апеляційний господарський суд в складі колегії:

головуючого - судді Кравчук Н.М.

суддів Бонк Т.Б.

Якімець Г.Г.

розглянувши апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Аптека № 39" (надалі ТзОВ "Аптека № 39"), б/н та б/д (вх. №ЛАГС 01-05/4473/16 від 15.09.2016р.

на рішення господарського суду Львівської області від 15.08.2016р.

у справі № 914/1645/16

за позовом: ТзОВ "Аптека № 39", м. Львів

до відповідача: публічного акціонерного товариства "Райффайзен Банк Аваль" (надалі ПАТ "Райффайзен Банк Аваль"), м. Київ в особі Львівської обласної дирекції ПАТ "Райффайзен Банк Аваль", м. Львів

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійні вимоги на предмет спору на стороні відповідача: ОСОБА_3 (надалі ОСОБА_3), м. Львів

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійні вимоги на предмет спору на стороні позивача: приватний нотаріус Лаврик Тетяна Ярославівна (надалі Лаврик Т.Я.), м. Львів

про визнання недійсним договору іпотеки

за участю учасників судового процесу:

від позивача: Худоба Г.М. - адвокат (свідоцтво НОМЕР_1 від 22.02.2006р.), Ліпенцева К.В. - представники (довіреність б/н від 10.06.2016р.)

від відповідача: не з'явився

від третьої особи на стороні відповідача: не з'явився

від третьої особи на стороні позивача: ОСОБА_7 - представник (довіреність № НАІ479677 від 24.05.2016р.)

Учасникам судового процесу роз'яснено права та обов'язки передбачені ст.ст. 20, 22, 27, 28 ГПК України. Заяв про відвід суддів та клопотань про здійснення технічної фіксації судового процесу від сторін не надходило.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Львівської області від 15.08.2016р. у справі №914/1645/16 (суддя Мазовіта А.Б.) в задоволенні позовних вимог відмовлено повністю.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд виходив з того, що доказів, які б встановлювали недійсність прийнятого та оформленого протоколом від №8 від 15.08.2007р. рішення загальних зборів щодо надання в забезпечення виконання ОСОБА_3 зобов'язань перед Райффайзен Банк Аваль ЛОД нерухомого майна в іпотеку, яке належить ТзОВ "Аптека №39" на праві власності, позивачем суду не представлено. Відтак, суд дійшов висновку, що рішення загальних зборів від 15.08.2007р., яке оформлене протоколом №8 від 15.08.2007р. та яким надано в забезпечення виконання ОСОБА_3 зобов'язань перед Райффайзен Банк Аваль ЛОД нерухоме майно в іпотеку, яке належить ТзОВ "Аптека №39" на праві власності, узгоджується з вимогами статуту ТзОВ "Аптека №39" в редакції, яка діяла на момент укладення спірного договору. Відповідно підстав для визнання договору іпотеки недійсним у суду відсутні.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, ТзОВ "Аптека № 39" подало апеляційну скаргу, в якій вказує, що судом першої інстанції не в повному обсязі з'ясовано всі обставини справи, які мають значення для правильного вирішення господарського спору, не враховано надані ним докази, а відтак, винесено необ'єктивне рішення, просить його скасувати, прийняти нове, яким задоволити позовні вимоги повністю. Зокрема, скаржник стверджує, що 15.08.2007р. загальними зборами учасників ТзОВ "Аптека №39" було прийнято рішення про надання згоди на забезпечення виконання зобов'язань учасника ТзОВ "Аптека №39" ОСОБА_8 перед банком Оскільки вищий орган товариства не давав згоди забезпечувати майном товариства кредитні зобов'язання ОСОБА_3, то у банку були відсутні підстави для укладання спірного договору іпотеки. Крім того, скаржник стверджує, що суд першої інстанції, відкладаючи справу на 15.08.2016р. належним чином не повідомив позивача про дату слухання справи, відповідно виніс рішення без врахування позиції та доказів позивача, що є порушенням норм процесуального права.

Згідно протоколу про автоматичний розподіл справ між суддями від 15.09.2016р. дану справу розподілено до розгляду судді-доповідачу Кравчук Н.М., склад колегії сформований з суддів: Кравчук Н.М. - головуючий суддя, Бонк Т.Б. та Якімець Г.Г.

Ухвалою Львівського апеляційного господарського суду від 19.09.2016р. прийнято апеляційну скаргу до провадження та призначено її розгляду на 11.10.2016р.

Ухвалою Львівського апеляційного господарського суду від 11.10.2016р. розгляд апеляційної скарги відкладено на 08.11.2016р.

Ухвалою Львівського апеляційного господарського суду від 08.11.2016р. розгляд апеляційної скарги відкладено на 22.11.2016р.

Ухвалою Львівського апеляційного господарського суду від 22.11.2016р. розгляд апеляційної скарги відкладено на 29.11.2016р.

Представники позивача в судовому засіданні доводи апеляційної скарги підтримали повністю. В судовому засіданні 29.11.2016р. представники позивача заявили усне клопотання про витребування з Шевченківського районного суду м. Львова справи (суддя Зима І.Є.) у якій, на думку заявників, знаходиться долучений ПАТ "Райффайзен Банк Аваль" оригінал протоколу № 8 від 15.08.2007р.

Відповідно до ч. 1 ст. 38 ГПК України сторона або прокурор у разі неможливості самостійно надати докази вправі подати клопотання про витребування господарським судом доказів.

Згідно ч. 2 ст. 38 ГПК України у клопотанні повинно бути зазначено: 1) який доказ витребовується; 2) обставини, що перешкоджають його наданню; 3) підстави, з яких випливає, що цей доказ має підприємство чи організація; 4) обставини, які може підтвердити цей доказ.

У п. 2.1 постанови пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" № 18 від 26.12.2011р. зазначено, що згідно з ч.2 ст. 43 ГПК та ст.33 ГПК кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Якщо подані сторонами та іншими учасниками судового процесу докази є недостатніми, господарський суд може за їх клопотанням чи за власною ініціативою витребувати в порядку підготовки справи до розгляду необхідні для цього письмові і речові докази, інші матеріали (пункти 3, 4, 6, 8 і 11 статті 65 ГПК), притому не лише від учасників судового процесу, а й від інших підприємств, установ, організацій, державних органів. У разі неможливості самостійно подати необхідні для розгляду справи докази сторона, прокурор, третя особа вправі звернутися до господарського суду, в тому числі й апеляційної інстанції, з клопотанням про витребування доказів; при цьому обґрунтування такої неможливості покладається на особу, що заявляє відповідне клопотання. Звертаючись з клопотанням про витребування доказів до суду апеляційної інстанції, заявник, з огляду на вимоги частини першої статті 101 ГПК, повинен також обґрунтувати неможливість подання цих доказів до місцевого господарського суду. Така неможливість може бути зумовлена, зокрема, тим, що: сторона (сторони) заявляла в місцевому господарському суді клопотання про витребування в інших осіб відсутніх у неї (них) доказів, але зазначеним судом таке клопотання не задоволено; на час прийняття рішення місцевим господарським судом заявникові не було і не могло бути відомо про існування відповідних доказів; докази з'явилися після розгляду справи судом першої інстанції. Відповідне клопотання має заявлятися (подаватися) в письмовій формі.

З матеріалів справи вбачається, що позивачем не заявлялося такого клопотання в суді першої інстанції. Крім того, заявляючи вказане вище клопотання, представники не навели причин чи обставин, які перешкоджали їм самостійно надати такий доказ.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів, порадившись на місці, відмовляє в задоволенні даного усного клопотання в зв'язку з необґрунтованістю.

Також, представниками позивача в судовому засіданні було подано клопотання про призначення у справі № 914/1645/16 почеркознавчої експертизи щодо підписання протоколу № 8 від 15.08.2007р. учасниками ТзОВ «Аптека № 39», який став підставою для укладання договору іпотеки від 31.08.2007р. між ПАТ "Райффайзен Банк Аваль" та ТзОВ «Аптека № 39» (зареєстроване в канцелярії суду за вх№ 01-05/5568/16 від 29.11.2016р.).

Відповідно до ч.1 ст. 41 ГПК України для роз'яснення питань, що виникають при вирішенні господарського спору і потребують спеціальних знань, господарський суд призначає судову експертизу.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про судову експертизу" судова експертиза - це дослідження експертом на основі спеціальних знань матеріальних об'єктів, явищ і процесів, які містять інформацію про обставини справи, що перебуває у провадженні, зокрема, суду.

У пункті 2 постанови пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики призначення судової експертизи" № 4 від 23.03.2012р. роз'яснено, що судова експертиза призначається лише у разі дійсної потреби у спеціальних знаннях для встановлення фактичних даних, що входять до предмета доказування, тобто у разі, коли висновок експерта не можуть замінити інші засоби доказування

Відповідно до п. 5 вказаної постанови пленуму питання про призначення судової експертизи повинно вирішуватися лише після ґрунтовного вивчення обставин справи і доводів сторін щодо необхідності такого призначення.

Предметом спору у даній справі є визнання недійсним договору іпотеки від 31.08.2007р., у зв'язку з тим, як стверджує позивач, що даний договір був укладений всупереч волі ТзОВ «Аптека № 39», без згоди вищого органу управління товариства.

Однак, колегія суддів звертає увагу на те, що позивачем не надано суду доказів, які б встановлювали недійсність прийнятого та оформленого протоколом від №8 від 15.08.2007р. рішення загальних зборів щодо надання в забезпечення виконання ОСОБА_3 зобов'язань перед Райффайзен Банк Аваль ЛОД нерухомого майна в іпотеку, яке належить ТзОВ "Аптека №39" на праві власності.

Крім того, суд апеляційної інстанції зазначає, що заперечуючи оригінальність підписів засновників товариства та оригінальність печатки на наданому відповідачем документові (протоколу № 8 від 15.08.2007р.), уповноважені особи позивача не були позбавлені права та можливості звернутися до правоохоронних органів за місцезнаходженням як позивача так і відповідача із відповідною заявою. Проте такі докази в матеріалах справи відсутні.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів, порадившись на місці, відмовляє в задоволенні клопотання про призначення експертизи в зв'язку з необґрунтованістю.

Відповідач участі уповноваженого представника в судове засідання не забезпечив, надіслав клопотання про розгляд справи за його відсутності (зареєстроване в канцелярії суду за вх№ 01-04/8426/16 від 24.11.2016р.). У запереченнях на апеляційну скаргу проти доводів скаржника заперечив, рішення суду першої інстанції вважає законним та обґрунтованим, відтак просить суд залишити його без змін (зареєстровані в канцелярії суду за вх№ 01-04/7545/16 від 13.10.2016р.).

Третя особа на стороні відповідача участі уповноваженого представника в судові засідання жодного разу не забезпечила, хоча належним чином була повідомлена про дату, час і місце розгляду справи

Представник нотаріуса в судовому засідання в усному порядку проти доводів скаржників заперечив, рішення суду першої інстанції вважає законним та обґрунтованим, відтак просить суд залишити його без змін, а апеляційну скаргу без задоволення. На вимогу ухвали суду представник нотаріуса надав суду для огляду в судовому засіданні оригінал нотаріальної справи, що стала підставою для посвідчення договору іпотеки від 31.08.2007р., та належним чином засвідчену копію нотаріальної справи долучив до матеріалів справи № 914/1645/16.

Розглянувши апеляційну скаргу, матеріали справи, заслухавши учасників судового процесу, Львівський апеляційний господарський суд встановив наступне.

31.08.2007р. між ВАТ "Райффайзен Банк Аваль, правонаступником якого є ПАТ "Райффайзен Банк Аваль" (іпотекодержатель) та ТзОВ "Аптека №39" (іпотекодавцем) було укладено договір іпотеки, що посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Лаврик Т.Я. за реєстровим №5745 (а.с. 37-38).

Відповідно до п. 1.1. договору іпотеки від 31.08.2007р. цей договір забезпечує вимогу іпотекодержателя (відповідача), що випливає з кредитного договору №014/0384/74/51553 від 31.08.2007р., укладеного між іпотекодержателем та позичальником - ОСОБА_3, за умовами якого іпотекодержатель надає йому кредит у вигляді невідновлювальної кредитної лінії з лімітом 84 000,00 доларів США, а позичальник зобов'язується повернути суму отриманого кредиту не пізніше 31.08.2027р. та сплатити проценти за користування ним згідно умов кредитного договору, а також можливу неустойку у розмірі і у випадках, передбачених кредитним та цим договором.

Предметом іпотеки є нерухоме майно: приміщення аптеки, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, загальна площа 109,4 кв.м.

Як вбачається з тексту договору іпотеки від 31.08.2007р., він підписаний заступником директора ТзОВ "Аптека №39" ОСОБА_8, яка діяла на підставі статуту, протоколу № 8 від 15.08.2007р., протоколу №7 від 02.08.2004р., та скріплений печаткою позивача.

Відповідно до п. 6.3.15 статуту ТзОВ "Аптека №39" (в редакції, яка діяла на момент укладення спірного договору), затвердженого загальними зборами учасників 03.07.2007р. (протокол №7) та зареєстрованого державним реєстратором 02.08.2007р., до компетенції зборів учасників товариства відноситься вирішення питання про купівлю чи продаж товариством нерухомості, укладення договорів у випадку, якщо їх сума перевищує суму еквівалентну 500 000,00 грн. (а.с. 28-36).

Позивач, стверджує, що вищий орган ТзОВ "Аптека №39" (збори учасників товариства) не давав згоди на забезпечення майном товариства кредитних зобов'язань ОСОБА_3 перед банком, оскільки він не був учасником товариства, відповідно у банку були відсутні підстави для укладання спірного договору іпотеки, відтак, позивач звернувся до суду про визнання недійсним договору іпотеки від 31.08.2007р.

При винесенні постанови колегія суддів керувалася наступним.

Відповідно до ст. 11 ЦК України, однією з підстав виникнення зобов'язань, є зокрема договори та інші правочини.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно ст. 204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Згідно ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів може бути, в тому числі, визнання правочину недійсним.

Відповідно до ст. 207 ГК України господарське зобов'язання, що не відповідає вимогам закону, або вчинене з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, або укладено учасниками господарських відносин з порушенням хоча б одним з них господарської компетенції (спеціальної правосуб'єктності), може бути на вимогу однієї із сторін, або відповідного органу державної влади визнано судом недійсним повністю або в частині.

Згідно ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою ст. 203 ЦК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити ЦК, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Частиною 2 ст. 203 ЦК встановлено, що особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності.

Юридична особа набуває цивільних прав та обов'язків і здійснює їх через свої органи, які діють відповідно до установчих документів та закону. Порядок створення органів юридичної особи встановлюється установчими документами та законом (ч. 1 ст. 92 ЦК України).

Пунктами 1, 3, 5 ст. 65 ГК України встановлено, що управління підприємством здійснюється відповідно до його установчих документів на основі поєднання прав власника щодо господарського використання свого майна і участі в управлінні трудового колективу. Для керівництва господарською діяльністю підприємства власник (власники) або уповноважений ним орган призначає (обирає) керівника підприємства. Керівник підприємства без доручення діє від імені підприємства, представляє його інтереси в органах державної влади і органах місцевого самоврядування, інших організаціях, у відносинах з юридичними особами та громадянами, формує адміністрацію підприємства і вирішує питання діяльності підприємства в межах та порядку, визначених установчими документами.

Як зазначалося вище, 31.08.2007р. між ВАТ "Райффайзен Банк Аваль, правонаступником якого є ПАТ "Райффайзен Банк Аваль" (іпотекодержатель) та ТзОВ "Аптека №39" (іпотекодавцем) було укладено договір іпотеки, що посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Лаврик Т.Я. за реєстровим №5745.

Позивач в своїх доводах щодо недійсності договору іпотеки від 31.08.2007р. в силу ст.ст. 203, 215 ЦК України посилається на те, вказаний договір іпотеки був укладений на підставі рішення. загальних зборів учасників ТзОВ "Аптека №39" від 15.08.2007р про надання згоди на забезпечення виконання кредитних зобов'язань учасника ТзОВ "Аптека №39" ОСОБА_8, а не ОСОБА_3 (її сина).

Згідно з ст. 1 Закону України "Про нотаріат" нотаріат в Україні - це система органів і посадових осіб, на які покладено обов'язок посвідчувати права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняти інші нотаріальні дії, передбачені цим Законом, з метою надання їм юридичної вірогідності.

Відповідно до ст. 44 Закону України "Про нотаріат" (в редакції, яка була чинною на момент укладення спірного договору) при посвідченні угод з'ясовується дієздатність громадян і перевіряється правоздатність юридичних осіб, які беруть участь в угодах. У разі укладення угоди представником перевіряються його повноваження.

Пунктом 41 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 03.03.2004р. №20/5 (яка була чинною на момент посвідчення спірного договору) було встановлено, що при перевірці обсягу цивільної правоздатності юридичних осіб, які беруть участь у правочинах, нотаріуси зобов'язані ознайомитись з установчими документами (статут, засновницький договір), установчими актами, свідоцтвом про державну реєстрацію (перереєстрацію) суб'єкта підприємницької діяльності (витягом з Єдиного державного реєстру підприємств та організацій України), положенням про філію та представництво юридичної особи, наказом юридичної особи про призначення керівника філії або представництва і перевірити, чи відповідає нотаріальна дія, яка вчиняється, обсягу цивільної правоздатності юридичної особи.

Для встановлення дійсних обставин справи, колегією суддів було витребувано у нотаріуса Лаврик Т.Я. оригінал нотаріальної справи, що стала підставою для посвідчення договору іпотеки від 31.08.2007р., з якої вбачається, що:

31.08.2007р. між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» (кредитор) та ОСОБА_3 (позичальник) було укладено кредитний договір № 014/0384/74/51553, за умовами якого кредитор надає позичальнику кредит у вигляді невідновлювальної кредитної лінії з лімітом 84 000,00 доларів США, а позичальник зобов'язується повернути суму отриманого кредиту не пізніше 31.08.2027р. та сплатити проценти за користування ним згідно умов кредитного договору, а також можливу неустойку у розмірі і у випадках, передбачених кредитним та цим договором.

В забезпечення вимог по кредитному договору 31.08.2007р. між ВАТ "Райффайзен Банк Аваль (іпотекодержатель) та ТзОВ "Аптека №39" (іпотекодавцем) від імені якого діє на підставі статут та протоколу № 8 від 15.08.2007р., протоколу № 7 від 02.08.2004р. заступник директора ОСОБА_8, було укладено договір іпотеки.

У вказаній нотаріальній справі наявний протокол № 8 зборів засновників ТзОВ «Аптека № 39», зі змісту якого вбачається, що 15.08.2007р. загальними зборами учасників ТзОВ "Аптека №39" було прийнято рішення (оформлене протоколом №8) про надання в забезпечення виконання ОСОБА_3 зобов'язань перед Райффайзен Банк Аваль ЛОД нерухоме майно в іпотеку, яке належить товариству на праві власності за адресою АДРЕСА_1, загальною площею 109,4 кв.м. Вирішено також уповноважити підписати відповідний договір іпотеки з усіма істотними умовами з Райффайзен Банк Аваль ЛОД заступника директора ТзОВ "Аптека №39" ОСОБА_8 (а.с. 89).

Твердження скаржника про те, що вказаний протокол є сфальсифікованим, а також заперечення щодо оригінальності підписів учасників товариства та оригінальності печатки, в зв'язку з тим, що на зборах учасників товариства 15.08.2007р. було прийнято рішення зовсім іншого змісту, а саме про надання згоди на забезпечення виконання зобов'язань учасника ТзОВ "Аптека №39" ОСОБА_8, колегія суддів вважає недоведеним.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень (ч.1 ст. 33 ГПК України).

За загальним правилом обов'язок (тягар) доказування певних обставин покладається на особу, яка посилається на ці обставини.

Згідно вимог ч.1 ст. 92 ЦК України юридична особа набуває цивільних прав та обов'язків і здійснює їх через свої органи, які діють відповідно до установчих документів та закону. Порядок створення органів юридичної особи встановлюється установчими документами та законом.

Приписами ч.1, ч.5 ст. 98 ЦК України встановлено, що загальні збори учасників товариства мають право приймати рішення з усіх питань діяльності товариства, у тому числі і з тих, що передані загальними зборами до компетенції виконавчого органу. Рішення загальних зборів може бути оскаржене учасником товариства до суду.

Як роз'яснено в абзаці 2 п.10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2008р. №13 "Про практику розгляду судами корпоративних спорів", рішення загальних зборів та інших органів управління господарського товариства, що за своєю правовою природою є актами, дійсні, якщо у судовому порядку не буде встановлено інше.

Однак, позивачем не надано суду доказів, які б встановлювали недійсність прийнятого та оформленого протоколом від №8 від 15.08.2007р. рішення загальних зборів щодо надання в забезпечення виконання ОСОБА_3 зобов'язань перед Райффайзен Банк Аваль ЛОД нерухомого майна в іпотеку, яке належить ТзОВ "Аптека №39" на праві власності. Також суду не надано доказів звернення до правоохоронних органів із відповідною заявою про підробку документів посадовою особою.

Таким чином, рішення загальних зборів від 15.08.2007р., що оформлене протоколом №8 від 15.08.2007р. та яким надано в забезпечення виконання ОСОБА_3 зобов'язань перед Райффайзен Банк Аваль ЛОД нерухоме майно в іпотеку, яке належить ТзОВ "Аптека №39" на праві власності, узгоджується з вимогами статуту ТзОВ "Аптека №39" в редакції, яка діяла на момент укладення спірного договору.

Крім того, апеляційна інстанція вважає, що саме такий зміст рішення загальних зборів учасників ТзОВ "Аптека №39", що оформлений протоколом №8 від 15.08.2007р., відповідає дійсним обставинам справи, оскільки в матеріалах справи наявні копії повідомлення про проведення загальних зборів учасниками ТзОВ «Аптека № 39» з питань забезпечення виконання зобов'язань перед «Райфайзен Банк Аваль» на купівлю нерухомості частини будинку по АДРЕСА_2 саме ОСОБА_3 Та надання повноважень на укладення відповідного договору іпотеки (а.с. 90-93).

Відповідно до ст. 18 Закону України "Про іпотеку" іпотечний договір укладається між одним або декількома іпотекодавцями та іпотекодержателем у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню.

Відтак, з огляду на наведене, суд вважає, що приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Лаврик Т.Я. під час посвідчення спірного договору було перевірено повноваження заступника директора ТзОВ "Аптека №39" на укладення спірного договору, та, оскільки договір було посвідчено у відповідній редакції, перешкод для підписання не було виявлено.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції погоджується з висновками місцевого господарського суду про відсутність передбачених ст.ст. 203, 215 ЦК України підстав для визнання оспорюваного договору недійсним. Відтак, суд першої інстанції правомірно відмовив у задоволенні позовних вимог в зв'язку з їх необґрунтованістю та недоведеністю.

Щодо посилання скаржника про порушення судом першої інстанції норм процесуального права, а саме розгляд справи за відсутності представника позивача в зв'язку з чим останній був позбавлений можливості подання додаткових доказів та пояснень на підтвердження своєї правової позиції, то колегія суддів зазначає наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, ухвалою суду першої інстанції від17.06.2016 р. було прийнято позовну заяву до розгляду, порушено провадження у справі та призначено до розгляду на 30.06.2016 р. В судовому засіданні 30.06.2016 р. представники позивача були присутні, підтримували вимоги позовної заяви. в судовому, розгляд справи було відкладено на 03.08.2016 р. В судове засідання 03.08.2016р. представники позивача не з»явилися, заявили клопотання про відкладення розгляду справи в зв'язку з неможливістю забезпечити участі уповноважених представників в судове засідання на 03.08.2016р., розгляд справи відкладено на 15.08.2016р. (а.с. 110-111). Ухвала суду від 03.08.2016 р. була надіслана сторонам по справі, в тому числі, на адресу ТзОВ «Аптека № 39», яка отримана останнім 08.08.2016р. (а.с. 112). Проте, представники позивача в судове засідання 15.08.2016 р. не з»явилися.

Таким чином, надіславши ухвали суду за вказаною ТзОВ "Аптека № 39" адресою, суд вчинив всі належні процесуальні дії щодо своєчасного повідомлення позивача про дату, час і місце розгляду справи і забезпечення його участі в судовому засіданні для реалізації ним права на судовий захист своїх прав та інтересів.

Відповідно до ч.3 ст. 22 ГПК України сторони зобов'язані добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами, виявляти взаємну повагу до прав і охоронюваних законом інтересів другої сторони, вживати заходи до всебічного, повного та об'єктивного дослідження всіх обставин справи.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів вважає, що позивач був належним чином повідомлений про дату час місце розгляду справи, відтак мав час та можливість подати свої доводи щодо підтвердження своєї правової позиції, проте, своїм конституційним правом на захист прав і охоронюваних законом інтересів не скористався.

Згідно з ч. 1 ст. 69 ГПК України спір має бути вирішено господарським судом у строк не більше двох місяців від дня одержання позовної заяви.

За таких обставин, суд розглянув справу у відповідності до ст. 75 ГПК України, за наявними в ній матеріалами, без участі повноважного представника позивача, запобігаючи, одночасно, безпідставному затягуванню розгляду спору та сприяючи своєчасному поновленню порушеного права.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що вказані скаржником порушення процесуального права щодо позбавлення його можливості надати суду відповідні докази та належним чином захищати свою правову позицію в суді першої інстанції, не знайшло свого підтвердження в матеріалах справи.

Статтею 32 ГПК України встановлено, що доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Згідно зі ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Частиною 2 ст. 34 ГПК України обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Однак, скаржником всупереч вищенаведеній нормі права, не подано доказів, які б підтвердили факти, наведені в позовній заяві, а доводи, зазначені в апеляційній скарзі не спростовують правомірність висновків, викладених в оспорюваному рішенні суду першої інстанції.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції вважає, що рішення місцевого господарського суду є законним, обґрунтованим, прийнятим з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому його слід залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Керуючись, ст.ст. 99, 101, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Львівський апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ :

1. Рішення господарського суду Львівської області від 15.08.2016р. у справі № 914/1645/16 залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

2. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно з розділом ХІІ-1 ГПК України.

3. Справу передати до господарського суду Львівської області.

Головуючий суддя Кравчук Н.М.

судді Бонк Т.Б.

Якімець Г.Г.