РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.11.2016Справа №910/17680/16

За позовомТовариства з обмеженою відповідальністю "Торгово-логістичний комплекс "Арктика"
до1. Товариства з обмеженою відповідальністю "Нагваль-Фіш"
2. Приватного підприємства "Екстра Грейд"
3. Товариства з обмеженою відповідальністю "Крупенія"
простягнення 40 000,00 грн.
Суддя Ващенко Т.М.

Представники сторін:

від позивача:Кравчук А.С.
від відповідача 1:не з'явився
від відповідача 2:не з'явився
від відповідача 3:не з'явився

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Торгово-логістичний комплекс "Арктика" (далі - позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Нагваль-Фіш" (далі - відповідач 1), Приватного підприємства "Екстра Грейд" (далі - відповідач 2) та Товариства з обмеженою відповідальністю "Крупенія" (далі - відповідач 3) про стягнення 40 000,00 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідачі безпідставно користуються належним позивачу майном, що розташоване за адресою: Київська обл., Києво-Святошинський район, с. Софіївська Борщагівка, вул. Чорновола, 46А, а саме: комплексом споруд, який складається з адміністративного корпусу "А", рибного ярмарку "Б", комплексу по зберіганню продуктів харчування "В", механічної майстерні "Д", насосної підстанції "Г", та обладнанням: двома кімнатами для комірника з масляними вимикачами 10 кВ (КВ2001-13), які знаходяться в ОЗТП-2325 і встановлені на І-й секції шини 10 кВ (К1 №0502009) та ІІ-й секції шини 10 кВ (К13 №05014948), електричними мережами комірника з масляними вимикачами 10 кВ (КВ2001-13), які знаходяться в ОЗТП-2325, встановленого на І-й секції шини 10 кВ (К1 №0502009), електричними мережами комірника з масляними вимикачами 10 кВ (КВ2001-13), які знаходяться в ОЗТП-2325, встановленого на ІІ-й секції шини 10 кВ (К13 №05014948), холодильним обладнанням на базі компресорних станцій, електричними системами "Рибний ярмарок", у зв'язку з чим позивач вказує на завдання йому збитків у вигляді упущеної вигоди, обов'язок з відшкодування яким просить покласти на відповідачів.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 29.09.16 порушено провадження у справі №910/17680/16 та призначено її до розгляду на 18.10.16.

13.10.16 через відділ діловодства суду представником відповідача 1 було подано відзив за змістом якого в задоволенні позову просив відмовити, вказував на недоведеність позивачем безпідставного користування відповідачем 1 належним позивачу майном та відсутність обґрунтованого розрахунку збитків.

В зв'язку з неявкою в судове засідання 18.10.16. представників відповідачів 1, 3 та з огляду на невиконання ними вимог ухвали суду від 29.09.16., розгляд справи на підставі ст. 77 ГПК України було відкладено на 25.10.16., про що судом було прийнято відповідну ухвалу, якою також в порядку ст. 38 ГПК України витребувано від відповідача 1 документи, пов'язані з користуванням майном, яке розташоване за адресою: Київська обл., Києво-Святошинський р-н, с. Софіївська Борщагівка, вул. Чорновола, 46А (дві кімнати для комірника з масляними вимикачами 10 кВ (КВ2001-13), які знаходяться в 03ТП-2325 і встановлені на 1-й секції шини 10 кВ (К1 №0502009) та ІІ-й секції шини 10 кВ (КІЗ №05014948); електричні мережі комірника з масляними вимикачами 10 кВ (КВ2001-13), які знаходяться в 03ТП-2325, встановленого на 1-й секції шини 10 кВ (К1 №0502009); електричні мережі комірника з масляними вимикачами 10 кВ (КВ2001-13), які знаходяться в 03ТП-2325, встановленого на ІІ-й секції шини 10 кВ (КІЗ №05014948); холодильне обладнання на базі компресорних станцій; електричні системи "Рибний ярмарок") в тому числі, проте не обмежуючись: договір №16/10/15-1ч від 16.10.2015; договір № 23/06/15-2 від 23.06.2015; договір № 23/06/15-1 від 23.06.2015; договір № 01/09/15-2 від 01.09.2015; договір № 354-Т від 23.06.2015; рахунок № 803 від 31.05.2016 та пояснення щодо правової підстави його виставлення; всі наявні додатки, додаткові угоди до вказаних договорів та інші документи (акти, рахунки, платіжні доручення, тощо), що складалися протягом строку виконання вказаних договорів.

24.06.16 відповідачем 2 через відділ діловодства суду було подано письмовий відзив на позовну заяву, в якому він проти позову заперечував та вказував на недоведеність позивачем користування відповідачем 2 належним позивачу майном.

В зв'язку з неявкою в судові засідання 25.10.16. та 09.11.16. представників відповідачів та з огляду на невиконання ними вимог ухвал суду від 29.09.16., 18.10.16. та 09.11.16., розгляд справи на підставі ст. 77 ГПК України відкладався на 09.11.16. та 24.11.16., про що судом було приймалися відповідні ухвали.

В судовому засіданні 24.11.16. представником позивача було підтримано позовні вимоги в повному обсязі, а також подано заяву про вихід за межі позовних вимог за змістом якої просив суд вийти за межі позовних вимог та визнати недійсним договір купівлі-продажу №23/05-КП1 від 23.05.16, укладений між ТОВ "Нагваль-Фіш" та ТОВ "Торгово-логістичний комплекс "Арктика".

Відповідачі в судове засідання 24.11.16. вкотре не з'явилися, заяв чи клопотань не подавали і не надсилали, про причини неявки суд не повідомили, про дату, час та місце проведення судового засідання були повідомлені належним чином.

При цьому, відомості про місцезнаходження відповідачів були встановлені судом під час прийняття позовної заяви до розгляду та порушення провадження у справі за даними Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

У випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору (п. 3.9.2. постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.11. "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції").

Зважаючи на те, що неявка представників відповідачів не перешкоджає всебічному, повному та об'єктивному розгляду всіх обставин справи, враховуючи предмет спору, надані відповідачами 1, 2 до матеріалів справи письмові відзиви на позовну заяву, а також доказове наповнення матеріалів справи, суд вважає за можливе розглянути справу за наявними в ній матеріалами в порядку ст. 75 ГПК України.

За результатами дослідження доказів, наявних в матеріалах справи, суд в нарадчій кімнаті, у відповідності до ст. ст. 82-85 ГПК України, ухвалив рішення у справі № 910/17680/16.

В судовому засіданні 24.11.16. судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представника позивача, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

ТОВ "Торгово-логістичний комплекс "Арктика" є власником комплексу споруд "Рибний ярмарок та комплекс по зберіганню, виробництву продуктів харчування для ТОВ "Логістик центр "Скандинавія", який складається з: адміністративного корпусу "А", загальною площею 1 237,2 кв.м.; рибного ярмарку "Б", загальною площею 2 983,0 кв.м.; комплексу по зберіганню продуктів харчування "В", загальною площею 16 522,2 кв.м.; насосної підстанції "Г", загальною площею 37,5 кв.м.; механічної майстерні "Д", загальною площею 128,7 кв.м., та обладнання: двох комірок з масляними вимикачами 10 кВ (КВ 2001-13), які знаходяться в ОЗТП-2325 і встановлені на І-й секції шини 10 кВ (К1 №0502009) та ІІ-й секції шини 10 кВ (К13 №05014948); кабельної лінії від комірки №1 - Л-ТП-2323-І (3хАПвЭгп 1 х 120 1,6 км); кабельної лінії від комірки №3 - Л-ТП-2323-ІІ (3хАПвЭгп 1 х 120 1,6 км); світлофорного об'єкту на заїзді-виїзді біля автомобільної дороги 0101304 Київське півкільце - Крюківщина - Боярка, км 4+430 (ліворуч), що підтверджується наявними в матеріалах справи свідоцтвом про право власності на нерухоме майно від 14.10.11. та проектно-технічною документацією на підключення до електричної мережі зазначених господарських споруд.

Спір у справі стосується наявності правових підстав для покладення на відповідачів обов'язку по відшкодуванню завданих позивачу збитків у вигляді упущеної вигоди, у зв'язку із користуванням належним йому майном за відсутності відповідних правових підстав.

Згідно із ч.ч. 1, 2 ст. 22 Цивільного кодексу України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Відповідно до ст. 224 Господарського кодексу України учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов'язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб'єкту, права або законні інтереси якого порушено. Під збитками розуміються витрати, зроблені управленою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управлена сторона одержала б у разі належного виконання зобов'язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Згідно з приписами ч. 1 ст. 225 Господарського кодексу України до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб'єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов'язання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов'язання другою стороною; матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом.

Для застосування такої міри відповідальності, як стягнення збитків, потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення:

1) протиправної поведінки;

2) розміру збитків;

3) причинного зв'язку між протиправною поведінкою боржника та збитками;

4) вини.

Отже, для застосування такої міри відповідальності, як відшкодування збитків, потрібна наявність повного складу цивільного правопорушення, як-то: протиправна поведінка, дія чи бездіяльність особи; шкідливий результат такої поведінки (збитки); причинний зв'язок між протиправною поведінкою та збитками; вина правопорушника. Слід довести, що протиправна дія чи бездіяльність заподіювача є причиною, а збитки, які виникли у потерпілої особи, - наслідком такої протиправної поведінки. Тобто, протиправна дія є причиною, а шкода -наслідком протиправної дії. Відсутність будь-якої з зазначених ознак виключає настання цивільно-правової відповідальності відповідача у вигляді покладення на нього обов'язку з відшкодування збитків.

При цьому, суд відзначає, що в даному випадку для встановлення наявності протиправної поведінки та вини відповідачів існує необхідність у дослідженні питання користування відповідачами спірним майном.

Так, заперечуючи проти позовних вимог відповідачі 1, 2 в поданих до суду відзивах вказували на недоведеність позивачем користування ними відповідним майном.

В той же час, на підтвердження викладених в позові обставин позивачем вказувалося на те, що 07.08.2016 група невстановлених осіб в масках увірвалася до приміщення офісу ТОВ "Торгово-логістичний комплекс "Арктика" та за допомогою фізичної сили нейтралізувала охоронців і вивезла всю бухгалтерію, однак, йому вдалося відновити документацію на підтвердження права власності на спірне нерухоме майно (свідоцтво про право власності на нерухоме майно від 14.10.11.) та на підтвердження облаштування, налагодження, придбання, сертифікацію ним обладнання, що забезпечує електропостачання до такого комплексу споруд (проектно-технічна документація на підключення до електричної мережі).

Також, позивачем в підтвердження користування зокрема відповідачем 1 спірним майном було надано договір купівлі-продажу від 23.05.16. №23/05-КП1, відповідно до умов якого ТОВ "Торгово-логістичний комплекс "Арктика" продало на користь ТОВ "Нагваль-Фіш": дві комірки з масляними вимикачами 10 кВ (КВ 2001-13), які знаходяться в ОЗТП-2325 і встановлені на І-й секції шини 10 кВ (К1 №0502009) та ІІ секції шини 10 кВ (К13 №05014948); кабельну лінію від комірки №1 - Л-ТП-2323-І (3хАПвЭгп 1х120 1,6 км); кабельну лінію від комірки №13 - Л-ТП-2323-ІІ (3хАПвЭгп 1х120 1,6 км); світлофорний об'єкт на заїзді-виїзді біля автомобільної дороги 0101304 Київське півкільце - Крюківщина - Боярка, км 4+430 (ліворуч).

Наведені обставини, на думку позивача, в повній мірі підтверджують наявність його права власності на спірне майно, а в частині заявлених позовних вимог до відповідача 1 - користування останнім таким майном.

При цьому, 24.11.16. позивачем було подано заяву в якій останній просить суд з метою захисту його прав та інтересів вийти за межі позовних вимог та визнати недійсним договір купівлі-продажу №23/05-КП1 від 23.05.16, укладений між ТОВ "Нагваль-Фіш" та ТОВ "Торгово-логістичний комплекс "Арктика", вказуючи, що такий правочин вчинено з порушенням приписів ст.ст. 92, 232, 237, 238 Цивільного кодексу України.

Суд вважає за можливе вийти за межі позовних вимог та визнати вказаний правочин недійсним з огляду на наступне.

У відповідності до п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 83 ГПК України господарський суд, приймаючи рішення, має право: визнати недійсним повністю чи у певній частині пов'язаний з предметом спору договір, який суперечить законодавству; виходити за межі позовних вимог, якщо це необхідно для захисту прав і законних інтересів позивачів або третіх осіб з самостійними вимогами на предмет спору і про це є клопотання заінтересованої сторони.

Згідно із п. 2.3 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.13. №11 "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними" якщо, вирішуючи господарський спір, суд встановить, що зміст договору, пов'язаного з предметом спору, суперечить законодавству, чинному на момент укладення договору, він, керуючись пунктом 1 частини першої статті 83 ГПК, вправі за власною ініціативою визнати цей договір недійсним повністю або у певній частині із застосуванням за необхідності й наслідків визнання недійсним нікчемного правочину (абзац другий частини п'ятої статті 216 ЦК України). Реалізація господарським судом цього права здійснюється незалежно від наявності відповідного клопотання сторони (на відміну від припису пункту 2 частини першої тієї ж статті ГПК).

Наведене право суду не порушує принципу диспозитивності сторін у господарському процесі, оскільки як виняток передбачено положеннями ст. 83 Господарського процесуального кодексу України, до того ж наявне клопотання однієї із сторін.

Із матеріалів справи вбачається, що обладнання (дві комірки з масляними вимикачами 10 кВ (КВ 2001-13), які знаходяться в ОЗТП-2325 і встановлені на І-й секції шини 10 кВ (К1 №0502009) та ІІ секції шини 10 кВ (К13 №05014948); кабельну лінію від комірки №1 - Л-ТП-2323-І (3хАПвЭгп 1х120 1,6 км); кабельну лінію від комірки №13 - Л-ТП-2323-ІІ (3хАПвЭгп 1х120 1,6 км); світлофорний об'єкт на заїзді-виїзді біля автомобільної дороги 0101304 Київське півкільце - Крюківщина - Боярка, км 4+430 (ліворуч)), питання законності користування яким відповідачами є предметом даного позову, в той же час, є предметом продажу за договором купівлі-продажу №23/05-КП1 від 23.05.16, укладеним між ТОВ "Нагваль-Фіш" та ТОВ "Торгово-логістичний комплекс "Арктика", (далі - Договір).

Відтак, суд вважає, що такий Договір безпосередньо пов'язаний із предметом спору у даній справі, адже його дослідження безпосередньо стосується питання наявності чи відсутності протиправно поведінки як елементу спірних збитків, а тому за наявності визначених законодавством підстав може бути визнаний недійсним в межах розгляду даної справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5 та 6 ст. 203 цього кодексу.

Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Частинами 1-3, 5 та 6 ст. 203 Цивільного кодексу України встановлено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

В даному випадку спірний Договір стосується відчуження на користь відповідача 1 обладнання, а саме: двох комірок з масляними вимикачами 10 кВ (КВ 2001-13), які знаходяться в ОЗТП-2325 і встановлені на І-й секції шини 10 кВ (К1 №0502009) та ІІ секції шини 10 кВ (К13 №05014948); кабельної лінії від комірки №1 - Л-ТП-2323-І (3хАПвЭгп 1х120 1,6 км); кабельної лінії від комірки №13 - Л-ТП-2323-ІІ (3хАПвЭгп 1х120 1,6 км); світлофорного об'єкту на заїзді-виїзді біля автомобільної дороги 0101304 Київське півкільце - Крюківщина - Боярка, км 4+430 (ліворуч).

При цьому, згідно наявної в матеріалах справи проектно-технічної документації (технічних умов №К-00-10-0959 від 08.09.10., договору про надання послуг з приєднання до електричних мереж №К-00-10-0959 від 08.09.10., робочого проекту "Зовнішнє електропостачання ТОВ "Логістик центр "Скандинавія", в с. Софіївська Борщагівка, Києво-Свяотшинського району, Київської області", рішення по проекту №К-00-10-0959 від 28.03.11., акту розмежування балансової належності електромереж та експлуатаційної відповідальності сторін, акту технічної комісії про прийняття закінченого будівництвом об'єкта в експлуатацію від 05.04.2011, карти змін в електричних мережах №К-14-0-0051 від 15.04.2011, акту підтвердження готовності до роботи електроустановки №106 від 19.04.2011, акту обстеження №51-0 електроустановки після виконання будівельно-монтажних та налагоджуваних робіт від 22.04.11, акту №479 від 05.04.11. прийому-передачі виконаних робіт, акту допуску №45 на підключення до електричної мережі електроустановки та огляду засобів обліку електроенергії) вбачається, що таке обладнання було спроектовано, виготовлено, налагоджено і запущено на замовлення ТОВ "Торгово-логістичний комплекс "Арктика" для забезпечення електропостачання комплексу споруд "Рибний ярмарок та комплекс по зберіганню, виробництву продуктів харчування для ТОВ "Логістик центр "Скандинавія" з розробленою потужністю для можливості безперервного забезпечення електропостачання холодильних камер і логістичного центру, здача в оренду яких є основним видом діяльності такого товариства.

Тобто, за наслідками вчинення Договору можливість функціонування комплексу "Рибний ярмарок та комплекс по зберіганню, виробництву продуктів харчування для ТОВ "Логістик центр "Скандинавія", а відтак, і підприємницька діяльність ТОВ "Торгово-логістичний комплекс "Арктика" в цілому (основним видом якої зі слів представника позивача є здача в оренду такого комплексу), залежить виключно від волі ТОВ "Нагваль-Фіш", як набувача функціонально необхідного для комплексу спірного обладнання, оскільки ТОВ "Торгово-логістичний комплекс "Арктика" зобов'язане отримувати відчужене за Договором майно в користування від ТОВ "Нагваль-Фіш" та здійснювати оплату за користування ним, в іншому випадку функціонування холодильних камер та логістичного центру буде неможливим.

У відповідності до ч. 3 ст. 92 Цивільного кодексу України орган або особа, яка відповідно до установчих документів юридичної особи чи закону виступає від її імені, зобов'язана діяти в інтересах юридичної особи, добросовісно і розумно та не перевищувати своїх повноважень.

Із тексту Договору вбачається, що від імені ТОВ "Торгово-логістичний комплекс "Арктика" такий правочин було вчинено в.о. директора Грушком Віталієм Юрійовичем, який діяв на підставі наказу №03-в від 16.05.2016.

З огляду на викладені обставини вбачається, що має місце обставин, за яких в.о. директора Грушко В.Ю., виступаючи від імені ТОВ "Торгово-логістичний комплекс "Арктика", вчиняє правочин який зумовлює позбавлення права власності останнього на майно з виникненням необхідності у подальшому несенні додаткових витрат для забезпечення провадження своєї підприємницької діяльності, а тому підстави вважати такі дії вказаної особи було вчинено в інтересах такого товариства, добросовісно, розумно і логічно відсутні, що в свою чергу свідчить про порушення закріпленого в ч. 3 ст. 92 Цивільного кодексу України принципу дієздатності юридичної особи.

Відповідно до ч. 1 ст. 232 Цивільного кодексу України правочин, який вчинено внаслідок зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною, визнається судом недійсним.

В п. 22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 №9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" зазначено, що для визнання правочину недійсним на підставі статті 232 ЦК необхідним є встановлення умислу в діях представника: представник усвідомлює, що вчиняє правочин всупереч інтересам довірителя та бажає (або свідомо допускає) їх настання, а також наявність домовленості представника однієї сторони з іншою стороною і виникнення через це несприятливих наслідків для довірителя. При цьому не має значення, чи одержав учасник такої домовленості яку-небудь вигоду від здійснення правочину, чи правочин був вчинений з метою завдання шкоди довірителю.

Тобто, умовою недійсності, в порядку ч. 1 ст. 232 Цивільного кодексу України, правочину є встановлення того, що представник за правочином вступив у зловмисну домовленість із другою стороною і діє, при цьому, у власних інтересах або в інтересах інших осіб, а не в інтересах особи, яку представляє.

При цьому, під зловмисною домовленістю мається на увазі саме навмисні дії представника, тобто він повинен усвідомлювати, що вчиняє правочин, всупереч інтересам довірителя, передбачати настання невигідних для довірителя наслідків та бажати (або свідомо допускати) їх настання.

Частиною першою статті 237 Цивільного кодексу України передбачено, що представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов'язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє.

Проте згідно з частиною третьою статті 238 Цивільного кодексу України представник не може вчиняти правочин від імені особи, яку він представляє, у своїх інтересах або в інтересах іншої особи, представником якої він одночасно є, за винятком комерційного представництва, а також щодо інших осіб, встановлених законом.

Із відомостей Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань вбачається, що Грушко В.Ю. (особа, яка від імені ТОВ "Торгово-логістичний комплекс "Арктика" підписала Договір) є одночасно учасником ТОВ "Нагваль-Фіш", тобто, власником частки корпоративних прав в статутному капіталі особи, на користь якої було відчужено спірне обладнання.

Тобто, Грушко В.Ю., діючи від імені ТОВ "Торгово-логістичний комплекс "Арктика" вчинив правочин з продажу належного такому товариству майна, чим зумовив виникнення необхідності несення в подальшому додаткових витрат для можливості використання належного такому товариству нерухомого майна, на користь товариства, часником якого він є - ТОВ "Нагваль-Фіш", яке, за наслідками вчинення такого правочину буде отримувати прибуток передачі в користування ТОВ "Торгово-логістичний комплекс "Арктика" спірного обладнання, адже в іншому випадку використання належного останньому нерухомого майна (без енергопостачання) буде неможливим.

Наведені обставини беззаперечно свідчать про наявність умислу та власної зацікавленості Грушка В.Ю. у вчиненні Договору, адже відчуження товариством власного майна з метою подальшого несення витрат на оплату коштів за користування ним не піддається будь-яким іншим логічним висновкам, що в свою чергу свідчить про укладення договору з порушенням приписів ст.ст. 237, 238 Цивільного кодексу України.

Таким чином, судом встановлено, що Договір було укладено з порушенням приписів ст.ст. 92, 203, 237, 238 Цивільного кодексу України, що свідчить про наявність правових підстав у суду для виходу за межі позовних вимог за заявою позивача для визнання у відповідності до ст.ст. 215, 232 Цивільного кодексу України такого договору недійсним.

За змістом ч. 1 ст. 216 Цивільного кодексу України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю.

Оскільки судом встановлено недійсність Договору, то правові підстави вважати наявними у відповідача 1 права користування спірним майном відсутні.

В той же час, згідно зі ст. 623 Цивільного кодексу України для застосування таких правових наслідків порушення зобов'язань як стягнення збитків потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення: протиправної поведінки; шкоди; причинного зв'язку між протиправною поведінкою боржника та збитками; вини. Відсутність хоча б одного з вищезазначених елементів, які створюють склад цивільного правопорушення, звільняє боржника від відповідальності за невиконання або неналежне виконання ним взятих на себе зобов'язань.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Згідно із ст. 34 Господарського процесуального кодексу України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Статтею 36 вказаного кодексу встановлено, що письмовими доказами є документи і матеріали, які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього. Оригінали документів подаються, коли обставини справи відповідно до законодавства мають бути засвідчені тільки такими документами, а також в інших випадках на вимогу господарського суду.

В матеріалах справи відсутні, а позивача не надано доказів на підтвердження такого елементу цивільного правопорушення як розміру завданих останньому внаслідок безпідставного користування відповідачами належним йому майном, що виключає можливість для застосування судом такої міри відповідальності як стягнення збитків, адже позивачем не доведено існування усіх елементів складу цивільного правопорушення.

За таких обставин, в задоволенні позову про стягнення збитків в розмірі 40 000,00 грн. необхідно відмовити повністю.

Відповідно до вимог ст. 49 Господарського процесуального кодексу України судові витрати покладаються на позивача.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 32, 33, 36, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. В задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю "Торгово-логістичний комплекс "Арктика" відмовити повністю.

2. Визнати недійсним договір купівлі-продажу №23/05-КП1 від 23.05.16, укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю "Нагваль-Фіш" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Торгово-логістичний комплекс "Арктика".

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 30.11.16.

Суддя Т.М. Ващенко