ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

"22" листопада 2016 р. Справа № 926/2752/16

За позовом Регіонального відділення Фонду державного майна по Чернівецькій області м. Чернівці

до відповідача ОСОБА_1 підприємця ОСОБА_2 м. Чернівці

третя особа без самостійних вимог на стороні відповідача ПАТ «Укрзалізниця» м. Київ

про стягнення 3872,65 грн.

Суддя Бутирський А.А.

Представники:

Від позивача ОСОБА_3 головний спеціаліст (довіреність від 11.12.2015 р.)

Від відповідача ОСОБА_2 приватний підприємець

СУТЬ СПОРУ: Регіональне відділення Фонду державного майна по Чернівецькій області м. Чернівці звернулося з позовом до ОСОБА_1 підприємця ОСОБА_2 м. Чернівці про стягнення 3872,65 грн. неустойки, що виникла у результаті несвоєчасного повернення приміщення загальною площею 23,2 кв.м., що знаходиться за адресою: м. Чернівці, вул. Гагаріна, 38, переданого на виконання умов договору оренди № 433 від 20.12.2013 р.

Ухвалою від 07.09.2016 р. порушено провадження у справі, її розгляд призначено на 03.10.2016 р.

Розгляд справи неодноразово відкладався. В останнє, ухвалою від 27.10.2016 р. залучено до участі у справі в якості третьої особи без самостійних вимог на стороні відповідача ПАТ «Укрзалізниця» м. Київ, а розгляд справи відкладено на 16.11.2016 р.

У судовому засіданні 16.11.2016 р. оголошено перерву до 22.11.2016 р.

У судовому засіданні 22.11.2016 р. позивач підтримав заявлені вимоги, мотивуючи це тим, що 20.10.2015 р. закінчив свою дію договір оренди № 433 від 20.12.2013 р., однак відповідач повернув приміщення лише 30.11.2015 р.

Відповідач проти позову заперечує, посилаючись при цьому на те, що договір оренди № 433 від 20.12.2013 р. діяв до 31.12.2015 р., а у подальшому його дію було продовжено згідно додаткового договору до договору оренди № 433 від 20.12.2013 р., який укладено відповідачем з ПАТ «Укрзалізниця» 29.01.2016 р.

Третя особа по суті позову пояснила, що Регіональне відділення Фонду державного майна по Чернівецькій області є неналежним позивачем, оскільки саме третя особа є власником орендованого майна і, відповідно, стороною договору оренди від 20.12.2013 р.

Розглянувши подані документи, зясувавши обставини справи, проаналізувавши законодавство, яке регулює спірні правовідносини, суд

ВСТАНОВИВ:

20.12.2013 р. між сторонами укладено договір оренди № 443 нерухомого майна, що належить до державної власності (далі Договір), відповідно до якого позивач передав по акту приймання-передавання від 20.12.2013 р., а відповідач прийняв у строкове платне користування частину вбудованих приміщень у правому крилі вокзалу станції Чернівці (Літ. А-Е), загальною площею 23,2 кв.м., розташоване за адресою: м. Чернівці, вул. Гагаріна, 38, що перебуває на балансі ВП «Вокзал станції Чернівці» ДТГО «Львівська залізниця».

Майно передається в оренду з метою розміщення субєкта господарювання, що здійснює побутове обслуговування населення (розміщення перукарні) (п. 1.2 Договору).

Строк дії Договору встановлено з 20.12.2013 р. по 19.12.2014 р. (п. 10.1 Договору).

У подальшому сторони укладали додаткові договори до Договору, продовжували його дію. В останнє, додатковим договором від 13.07.2015 р. сторони продовжили термін дії Договору на строк з 01.08.2015 р. до моменту створення (реєстрації) публічного акціонерного товариства Українська залізниця, але не більше ніж до 31.12.2015 р.

Згідно відомостей, вміщених станом на 30.09.2016 р. до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань 21.10.2015 року проведено державну реєстрацію юридичної особи Публічного акціонерного товариства Українська залізниця ().

04.11.2015 р. позивач вручив відповідачеві заяву про припинення Договору, в якій повідомив відповідача про державну реєстрацію 21.10.2015 р. публічного акціонерного товариства Українська залізниця та припинення в звязку з цим 20.10.2015 р. дії Договору і висунув вимоги про негайне повернення орендованого майна по акту приймання-передачі.

Орендоване майно відповідач повернув ВП «Вокзал станції Чернівці» ДТГО Львівська залізниця (Балансоутримувачеві) 30.11.2015 р. по акту приймання-передачі нерухомого майна, що належить до державної власності.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Дослідивши зміст укладеного між позивачем та відповідачем договору, суд дійшов висновку, що даний правочин за своєю правовою природою є договором оренди комунального майна.

Відповідно до норм ч. 1 та 2 ст. 283 Господарського кодексу України за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності. У користування за договором оренди передається індивідуально визначене майно виробничо-технічного призначення (або цілісний майновий комплекс), що не втрачає у процесі використання своєї споживчої якості (неспоживна річ).

Згідно з ч. 3 ст. 283 Господарського кодексу України об'єктом оренди можуть бути: державні та комунальні підприємства або їх структурні підрозділи як цілісні майнові комплекси, тобто господарські об'єкти із завершеним циклом виробництва продукції (робіт, послуг), відокремленою земельною ділянкою, на якій розміщений об'єкт, та автономними інженерними комунікаціями і системою енергопостачання; нерухоме майно (будівлі, споруди, приміщення); інше окреме індивідуально визначене майно виробничо-технічного призначення, що належить суб'єктам господарювання.

До відносин оренди застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом (ч. 6 ст. 283 Господарського кодексу України).

Відповідно до ч. 1 ст. 759 Цивільного кодексу України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 287 Господарського кодексу України та ст. 5 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" орендодавцями щодо державного та комунального майна є державні (комунальні) підприємства, установи та організації - щодо нерухомого майна, загальна площа якого не перевищує 200 квадратних метрів на одне підприємство, установу, організацію, та іншого окремого індивідуально визначеного майна, якщо інше не передбачено законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 759 Цивільного кодексу України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк

У відповідності до ст. 651 Цивільного кодексу України договір найму укладається на строк, встановлений договором.

У зв'язку зі створенням Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця", відповідно до Закону України "Про особливості утворення публічного акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування" від 23.02.2014 р. № 4442-VI, постанови Кабінету Міністрів України "Про утворення публічного акціонерного товариства "Укрзалізниця" від 25.06.2014 р. № 200 та ст. 15 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" усі права та обов'язки орендодавця за Договором перейшли до третьої особи. Вказане підтверджується Передавальним актом від 31.07.2015 р., затвердженим Міністром інфрастуктури 18.08.2015 р. Таким чином, з моменту державної реєстрації Публічного акціонерного товариства "Укрзалізниця" 21.10.2015 р. до останнього перейшло право власності на спірне майно і, відповідно, право вимагати сплати неустойки за несвоєчасне повернення майна.

У свою чергу, у позивача 21.10.2015 р. таке право припинилось.

Згідно ст. 1 Господарського процесуального кодексу України підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності (далі - підприємства та організації), мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням, а, як зазначалося вище, на момент предявлення позову право позивача не було порушено.

За таких обставин справи у задоволенні позову слід відмовити.

Судові витрати віднести на позивача.

Керуючись статтями 49, 82, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

У позові відмовити.

Повний текст рішення складено 25.11.2016 р.

Суддя ОСОБА_4