УХВАЛА

28.11.2016Справа № 910/13428/15

Скаржник (стягувач) Публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"

Боржник Комунальне підприємство "Севтеплоенерго" Севастопольської міської Ради

Суб'єкт оскарження Відділ примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України

про скарга відповідно до ст. 121-2 ГПК України

По справі № 910/13428/15

За позовом Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"

до Комунального підприємства "Севтеплоенерго" Севастопольської міської Ради

про стягнення 64701527,02 грн.

Суддя Гумега О.В.

Представники сторін:

від скаржника (стягувача, позивача): Кость О.Г. за довіреністю № 14-73 від 21.04.2016

від боржника (відповідача): не з'явився

від суб'єкта оскарження: не з'явився

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Рішенням Господарського суду міста Києва від 27.07.2015 у справі № 910/13428/15 позов Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" задоволено повністю; стягнуто з Комунального підприємства "Севтеплоенерго" Севастопольської міської ради на користь Публічного акціонерного товариства Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" 21922010,70 грн. основного боргу, 1830645,26 грн. пені, 2520525,56 грн. 3% річних, 38428345,50 грн. інфляційних втрат, 73080,00 грн. судового збору.

11.08.2016 на виконання рішення Господарського суду міста Києва від 27.07.2015 у справі № 910/13428/15, яке набрало законної сили 11.08.2015, видано наказ (далі - Наказ).

09.11.2016 через відділ діловодства Господарського суду міста Києва від Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (далі - скаржник) надійшла скарга на дії органу державної виконавчої служби від 07.11.2016 № 14/5-2135В (далі - скарга на дії органу державної виконавчої служби від 07.11.2016 № 14/5-2135В або скарга).

Відповідно до скарги скаржник просить суд:

- визнати незаконним рішення державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Пироговської-Харітонової Я.О. про повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання від 07.10.16 № 430/6;

- визнати недійсним повідомлення про повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання від 07.10.16 № 430/6;

- зобов'язати державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Пироговську- Харітонову Я.О. прийняти до виконання наказ Господарського суду міста Києва від 11.08.2015 № 910/13428/15 та відкрити виконавче провадження.

Скаржник вважає, що повідомлення про повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання від 07.10.16 № 430/6 було винесене державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Пироговською-Харітоновою Я.О. безпідставно, з порушенням вимог чинного законодавства, у зв'язку з чим є незаконним та підлягає скасуванню. В обґрунтування зазначених тверджень та поданої у зв'язку з ними до Господарського суду міста Києва скарги, скаржник вказує на те, що у випадку прийняття до виконання наказу Господарського суду міста Києва від 11.08.2015 № 910/13428/15 за заявою стягувача від 30.09.2016 № 14/2-1907В державним виконавцем повинні були вчинятись виконавчі дії відповідно до Закону України "Про виконавче провадження" в редакції до 05.10.2016, статтями 20 та 21 якого було визначено місце та підвідомчість виконання судового рішення. Скаржник також звертає увагу, що зазначена редакція Закону України "Про виконавче провадження" не передбачала винесення державним виконавцем такого процесуального документу як повідомлення про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання. Крім того, скаржник вказав, що при винесенні оскаржуваного повідомлення державний виконавець посилався на положення Інструкції з організації примусового виконання рішень, зміни до які були внесені наказом Мін'юсту від 29.09.2016 № 2832/5, який набрав чинності з 05.10.2016.

Згідно частини 1 статті 121-2 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) стягувачем, боржником або прокурором можуть бути подані скарги на дії чи бездіяльність органів Державної виконавчої служби щодо виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів протягом десяти днів з дня вчинення оскаржуваної дії, або з дня, коли зазначеним особам стало про неї відомо, або з дня, коли дія мала бути вчинена.

Згідно частини 2 наведеної статті ГПК України скарги на дії органів Державної виконавчої служби розглядаються господарським судом, про час і місце якого повідомляються ухвалою стягувач, боржник чи прокурор та орган виконання судових рішень.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 14.11.2016 призначено розгляд скарги Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" на дії органу державної виконавчої служби від 07.11.2016 № 14/5-2135В у справі № 910/13428/15 на 28.11.2016 о 12:50 год.

В судове засідання, призначене на 28.11.2016, представник скаржника (стягувача, позивача) з'явився.

Представники боржника (відповідача) та суб'єкта оскарження в судове засідання, призначене на 28.11.2016, не з'явилися, про причини неявки суд не повідомили, про час та місце судового розгляду були повідомлені належним чином, що підтверджується матеріалами справи.

Приписами ч. 2 ст. 121-2 ГПК України встановлено, що скарги на дії органів Державної виконавчої служби розглядаються господарським судом, про час і місце якого повідомляються ухвалою стягувач, боржник чи прокурор та орган виконання судових рішень. Неявка боржника, стягувача, прокурора чи представника органу Державної виконавчої служби в судове засідання не є перешкодою для розгляду скарги.

За наведених обставин розгляд скарги Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" на дії органу державної виконавчої служби від 07.11.2016 № 14/5-2135В у справі № 910/13428/15 здійснювався за відсутності представників боржника (відповідача) та суб'єкта оскарження (Відділ примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України).

Представник скаржника (стягувача) в судовому засіданні 28.11.2016 надав усні пояснення, відповідно до яких підтримав подану ним скаргу на дії органу державної виконавчої служби від 07.11.2016 № 14/5-2135В у справі № 910/13428/15.

При розгляді даної скарги Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

Частиною 1 статті 121-2 Господарського процесуального кодексу України (надалі - ГПК України) передбачено, що скарги на дії чи бездіяльність органів Державної виконавчої служби щодо виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів можуть бути подані стягувачем, боржником або прокурором протягом десяти днів з дня вчинення оскаржуваної дії, або з дня, коли зазначеним особам стало про неї відомо, або з дня, коли дія мала бути вчинена.

Публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (стягувач, скаржник) звернулось до Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України із заявою про відкриття виконавчого провадження від 30.09.2016 № 14/2-1907В, відповідно до якої просило прийняти до виконання наказ Господарського суду міста Києва від 11.08.2015 у справі № 910/13428/16, відкрити виконавче провадження з примусового виконання вказаного наказу, накласти арешт на кошти та майно боржника, в межах суми боргу, та оголосити заборону на його відчуження, здійснити всі можливі заходи щодо виконання вказаного наказу в межах строків, визначених ст. 30 Закону України "Про виконавче провадження".

Згідно наявного в матеріалах справи Реєстру передачі документів, заява від 30.09.2016 № 14/2-1907В Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання наказу господарського суду по справі № 910/13428/15 (разом з оригіналом наказу, копією постанови про закінчення ВП, належним чином завіреною копією довіреності на представника) (п. 19 вказаного Реєстру), була одержана Відділом примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України 30.09.2016, що підтверджується зазначенням відповідної дати та підписом уповноваженої особи Управління документального забезпечення Департаменту організаційного забезпечення та контролю з відтиском печатки на Реєстрі передачі документів ПАТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України".

07.10.2016 старшим державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Пироговською-Харітоновою Я.О. (далі - державний виконавець) винесено повідомлення про повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання від 07.10.16 № 430/6 (далі - повідомлення).

В обґрунтування вказаного повідомлення державний виконавець зазначив таке:

"Відповідно до абзацу третього частини 4 розділу першого Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої у редакції наказу Міністерства юстиції України від 29.09.2016 № 2832/5, виконання рішень щодо боржників, які знаходяться на території, яка відповідно до Закону України "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України" є тимчасово окупованою територією України, здійснюється Відділом примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Херсонській області.

У пред 'явленому на виконання виконавчому документі боржник знаходиться на території АРК, а саме: м. Севастополь, вул. Павліченко, 2, що є підставою для повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання".

За вказаних обставин, керуючись пунктом 10 частини 4 статті 4 Закону України "Про виконавче провадження", державний виконавець і виніс повідомлення, яким повернув виконавчий документ (наказ Господарського суду міста Києва від 11.08.2015 у справі № 910/13428/16) стягувачу без виконання.

Зокрема, згідно з пунктом 10 частини 4 статті 4 Закону України "Про виконавче провадження" (в редакції Закону, чинній станом на час винесення державним виконавцем повідомлення) виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред'явлення, якщо виконавчий документ пред'явлено не за місцем виконання або не за підвідомчістю.

Вищевказане повідомлення Публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (стягувач, скаржник) вважає таким, що прийняте державним виконавцем з порушенням вимог чинного законодавства, а тому просить суд визнати дії державного виконавця з винесення цього повідомлення незаконними, визнати це повідомлення недійсним та зобов'язати державного виконавця прийняти до виконання наказ Господарського суду міста Києва від 11.08.2015 № 910/13428/15 та відкрити виконавче провадження.

Частина 1 статті 121-2 ГПК України встановлює право подання стягувачем, боржником або прокурором скарги на дії чи бездіяльність органів Державної виконавчої служби щодо виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів протягом десяти днів з дня вчинення оскаржуваної дії, або з дня, коли зазначеним особам стало про неї відомо, або з дня, коли дія мала бути вчинена.

Оскаржуване повідомлення винесене державним виконавцем 07.10.2016.

Як встановлено судом, повідомлення про повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання від 07.10.16 № 430/6 було направлено на адресу стягувача (скаржника) разом з оригіналом наказу органом державної виконавчої служби 24.10.2016 та отримано останнім 26.10.2016, що підтверджується відбитком календарного штемпеля відділення поштового зв'язку на конверті з штриховим кодовим ідентифікатором 520, а також інформацією з офіційного веб-сайту "Укрпошти" про відстеження пересилання поштових відправлень та відміткою штампу вхідної кореспонденції стягувача (вх. № 13533/12-16 від 26.10.2016) на отриманому повідомленні.

Відповідно до ч. 4 ст. 51 ГПК України, процесуальна дія, для якої встановлено строк, може бути вчинена до 24-ї години останнього дня строку. Якщо позовну заяву, відзив на позовну заяву, заяву про перегляд рішення та інші документи здано на пошту чи телеграф до 24-ї години останнього дня строку, строк не вважається пропущеним.

Отже, з урахуванням зазначених приписів частини четвертої статті 51 ГПК України, днем подання документів вважається дата поштового штемпеля підприємства зв'язку, через яке надіслано відповідний документ.

Водночас, за приписами частини 3 статті 51 ГПК України слід враховувати, що у випадках, коли останні день строку припадає на неробочий день, днем закінчення строку вважається перший наступний

Судом встановлено, що скарга на дії органу державної виконавчої служби від 07.11.2016 № 14/5-2135В була подана скаржником на пошту для відправлення до Господарського суду міста Києва 07.11.2016, що підтверджується датою поштового штемпеля підприємства зв'язку на поштовому конверті, в якому наведена скарга надійшла до суду.

За наведених обставин, скарга на дії органу державної виконавчої служби від 07.11.2016 № 14/5-2135В вважається поданою до Господарського суду міста Києва 07.11.2016 (перший робочий день, який слідує за останнім днем 10-денного строку на подання скарги), а отже, з дотриманням встановленого ч. 1 ст. 121-2 ГПК України процесуального строку на подання відповідної скарги.

Дослідивши подану скаргу, додані до неї документи, Господарський суд міста Києва визнає доводи скаржника правомірними, у зв'язку з чим задовольняє скаргу на дії органу державної виконавчої служби від 07.11.2016 № 14/5-2135В з огляду на таке.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Відповідно до статті 115 Господарського процесуального кодексу України рішення, ухвали, постанови господарського суду, що набрали законної сили, є обов'язковими на всій території України і виконуються у порядку, встановленому Законом України "Про виконавче провадження".

З 05.10.2016 набрав чинності Закон України "Про виконавче провадження" від 02.06.2016 № 1404-VІІІ, згідно якого втратив чинність, крім статті 4, Закон України "Про виконавче провадження від 21.04.1999 № 606-ХІV.

Відповідно, до 05.10.2016 діяла редакція Закону України "Про виконавче провадження" від 21.04.1999 № 606-ХІV (далі - Закон України в редакції до 05.10.2016).

Згідно з положеннями пункту 2 частини першої статті 22 Закону України в редакції до 05.10.2016, наказ господарського суду може бути пред'явлено до виконання протягом року.

За загальним правилом, встановленим положеннями статті 255 Цивільного кодексу України, якщо строк встановлено для вчинення дії, вона може бути вчинена до закінчення останнього дня строку. У разі, якщо ця дія має бути вчинена в установі, то строк спливає тоді, коли у цій установі чи встановленими правилами припиняються відповідні операції. Письмові заяви та повідомлення, здані до установи зв'язку до закінчення останнього дня строку, вважаються такими, що здані своєчасно.

Оскільки матеріалами справи підтверджується, що із заявою про відкриття виконавчого провадження від 30.09.2016 № 14/2-1907В стягувач звернувся до Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України 30.09.2016, т.т. в період дії Закону України в редакції до 05.10.2016, то в даному випадку державним виконавцем повинні були вчинятись виконавчі дії відповідно до Закону України в редакції до 05.10.2016, статтями 20 та 21 якого було визначено місце виконання рішення та підвідомчість виконавчих проваджень відділам примусового виконання рішень.

Зокрема, згідно ч. 1 ст. 20 Закону України в редакції до 05.10.2016 виконавчі дії провадяться державним виконавцем за місцем проживання, перебування, роботи боржника або за місцезнаходженням його майна. У разі якщо боржник є юридичною особою, то виконання провадиться за місцезнаходженням його постійно діючого органу або майна. Право вибору місця виконання між кількома органами державної виконавчої служби, що можуть вчиняти виконавчі дії з виконання рішення на території, на яку поширюються їх функції, належить стягувачу.

Відповідно до ч. 1 ст. 21 Закону України в редакції до 05.10.2016 на відділ примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України покладається виконання рішень, за якими:

1) боржниками є Апарат Верховної Ради України, Адміністрація Президента України, вищі чи центральні органи виконавчої влади, Конституційний Суд України, Верховний Суд України, вищі спеціалізовані суди, апеляційні суди, Генеральна прокуратура України, регіональні прокуратури, Вища рада юстиції, Національний банк України, Рахункова палата, Управління справами Верховної Ради Автономної Республіки Крим, Рада міністрів Автономної Республіки Крим, обласні, Київська і Севастопольська міські ради або обласні, Київська і Севастопольська міські державні адміністрації та їх структурні підрозділи, інші органи державної влади та їх посадові особи;

2) сума зобов'язання становить десять та більше мільйонів гривень або еквівалентну суму в іноземній валюті.

Згідно з ч. 1 ст. 19 Закону України "Про виконавче провадження" в редакції до 05.10.2016, державний виконавець відкриває виконавче провадження на підставі виконавчого документа, зазначеного в статті 17 цього Закону, зокрема, за заявою стягувача або його представника про примусове виконання рішення.

Норми частини 1 статті 26 Закону України "Про виконавче провадження" в редакції до 05.10.2016 містять перелік підстав, за умови наявності яких державний виконавець відмовляє у відкритті виконавчого провадження.

Водночас, з оскаржуваного повідомлення вбачається, що при його винесенні державний виконавець безпідставно керувався нормою Закону України "Про виконавче провадження" в редакції після 05.10.2016 (п. 10 ч. 4 ст. 4).

Наразі, Закон України "Про виконавче провадження" в редакції до 05.10.2016 взагалі не передбачав винесення державним виконавцем такого процесуального документу як повідомлення про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання.

Крім цього, Законом України "Про виконавче провадження" в редакції до 05.10.2016 та Інструкцією з організації примусового виконання рішень, затвердженою Наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 № 512/5 (в редакції до внесення до неї змін наказом Міністерства юстиції України від 29.09.2016 № 2832/5, якими її викладено у новій редакції) спеціальне місце виконання рішень відносно боржників, які перебувають на території АР Крим та м. Севастополь, не визначалось.

Суд також зазначає, що положення абзацу третього частини 4 розділу першого Інструкції з організації примусового виконання рішень, якими державний виконавець також керувався при винесенні оскаржуваного повідомлення, були внесені згідно з наказом Міністерства юстиції України від 29.09.2016 № 2832/5. Пунктом 6 зазначеного наказу № 2832/5 визначено, що цей наказ набирає чинності одночасно з набранням чинності Законом України від 02.06.16 № 1404-VIII "Про виконавче провадження", але не раніше дня його офіційного опублікування. Наказ Міністерства юстиції України від 29.09.2016 № 2832/5 набрав чинності з 05.10.16.

Таким чином, застосування положень абзацу третього частини 4 розділу першого Інструкції з організації примусового виконання рішень (в редакції наказу Міністерства юстиції України від 29.09.2016 № 2832/5) при винесенні процесуального документу за заявою стягувача про відкриття виконавчого провадження, поданою 30.09.2016, а отже, в період, коли вказані зміни ще не набрали чинності, суд також вважає безпідставними.

Отже, відповідні доводи стягувача, викладені у скарзі на дії органу державної виконавчої служби від 07.11.2016 № 14/5-2135В у справі № 910/13428/15, суд визнає обґрунтованими та правомірними.

Таким чином, оскільки державний виконавець при винесенні повідомлення про повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання від 07.10.16 № 430/6 безпідставно керувався положеннями Закону України в редакції після 05.10.2016 та Інструкцією з організації примусового виконання рішень (в редакції наказу Міністерства юстиції України від 29.09.2016 № 2832/5), то такі дії суд визнає незаконними, у зв'язку з чим наявні підстави для визнання недійсним зазначеного повідомлення.

Відповідно до п. 9.13 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 9 від 17.10.2012 "Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України" господарським судам роз'яснено, що за результатами розгляду скарги виноситься ухвала, в якій господарський суд або визнає доводи заявника правомірними і залежно від їх змісту визнає постанову державного виконавця щодо здійснення заходів виконавчого провадження недійсною, або визнає дії чи бездіяльність органу Державної виконавчої служби незаконними, чи визнає недійсними наслідки виконавчих дій, або зобов'язує орган державної виконавчої служби здійснити певні виконавчі дії, якщо він ухиляється від їх виконання без достатніх підстав, або визнає доводи скаржника неправомірними і скаргу відхиляє.

Згідно частини 1 статті 25 Закону України "Про виконавче провадження" в редакції до 05.10.2016 державний виконавець зобов'язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк пред'явлення такого документа до виконання, він відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, і пред'явлений до виконання до відповідного органу державної виконавчої служби.

Згідно частини 2 вказаної статті Закону України "Про виконавче провадження" державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження.

З матеріалів справи вбачається, що станом на час судового розгляду даної скарги рішення Господарського суду міста Києва від 27.07.2015 у справі № 910/13428/15 в добровільному порядку боржником не виконано, докази протилежного в матеріалах справи відсутні.

Сам факт поданої скаржником скарги свідчить про невчинення Відділом примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України дій, передбачених Законом України "Про виконавче провадження" в редакції до 05.10.2016, направлених на примусове виконання наказу Господарського суду міста Києва від 11.08.2015 у справі № 910/13428/15, виданого на виконання рішення Господарського суду міста Києва від 27.07.2015 у справі № 910/13428/15.

Представник Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України в судове засідання не з'явився, доводи скаржника (стягувача) не спростував.

Отже, за результатами розгляду скарги Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" на дії органу державної виконавчої служби від 07.11.2016 № 14/5-2135В у справі № 910/13428/15 доводи скаржника визнаються судом правомірними, а тому скарга задовольняється.

Відповідно до ч. 3 ст. 121-2 ГПК України, за результатами розгляду скарги виноситься ухвала, яка надсилається стягувачеві, боржникові та органові виконання судових рішень.

Керуючись ст.ст. 86, 121-2 ГПК України, суд

У Х В А Л И В:

1. Скаргу Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" на дії органу державної виконавчої служби від 07.11.2016 № 14/5-2135В у справі № 910/13428/15 задовольнити.

2. Визнати незаконними дії державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Пироговської-Харітонової Я.О. з винесення повідомлення про повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання від 07.10.16 № 430/6.

3. Визнати недійсним повідомлення про повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання від 07.10.16 № 430/6.

4. Зобов'язати державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Пироговську- Харітонову Я.О. прийняти до виконання наказ Господарського суду міста Києва від 11.08.2015 № 910/13428/15 та відкрити виконавче провадження.

5. Копію ухвали направити скаржнику (стягувачу), боржнику та Відділ примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України.

6. Ухвалу може бути оскаржено у встановленому Господарським процесуальним кодексом України порядку.

Суддя О. В. Гумега