ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" листопада 2016 р. Справа № 911/3103/16

за позовом Державної екологічної інспекції в Київській області

до Комунального закладу Київської обласної ради "Київська обласна психоневрологічна лікарня № 2"

про стягнення 69 423,80грн

Суддя С.І. Чонгова

Представники:

від позивача: ОСОБА_1 (довіреність №3 від 29.06.2016);

від відповідача: ОСОБА_2 (довіреність №699 від 31.10.2016); ОСОБА_3 (довіреність №692 від 27.10.2016).

СУТЬ СПОРУ: Державна екологічна інспекція в Київській області звернулась до господарського суду Київської області з позовом до Комунального закладу Київської обласної ради "Київська обласна психоневрологічна лікарня № 2" про стягнення 69 423,80грн в рахунок відшкодування збитків, заподіяних внаслідок використання водних ресурсів без дозволу за період з 02.01.2014 по 02.12.2014.

В обґрунтування заявлених вимог, позивач посилається на те, що відповідач, в період з 02.01.2014 по 02.12.2014 самовільно користувався водними ресурсами, про що складено акт №22, яким встановлено порушення відповідачем норм Водного кодексу України та ЗУ «Про охорону навколишнього природного середовища».

Відповідач у справі у відзиві просить суд відмовити у задоволенні позову посилаючись на те, що відповідачем у 2014 році здійснювались відрахування до бюджету і звязку з користування водою та відповідно позивачем не доведено факту нанесення відповідачем збитку державі.

В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав у повному обсязі, представник відповідача - проти задоволення позовних вимог заперечував.

Дослідивши матеріали справи та заслухавши пояснення представників сторін, суд

ВСТАНОВИВ:

Наказом Державної екологічної інспекції України, №136 від 12.12.2011 (а.с.13), затверджено положення (далі - Положення), зокрема, про Державну екологічну інспекцію у Київській області (а.с.13-20).

Так відповідно до вказаного положення позивач у даній справі Державна екологічна інспекція у Київській області є територіальним органом Державної екологічної інспекції України, який діє в її складі та їй підпорядковується (п. 1 Положення).

Згідно п. 4.2 вказаного Положення, відповідно до покладених на Державну екологічну інспекцію у Київській області завдань, здійснює державний нагляд (контроль) за додержанням територіальними органами центральних органів виконавчої влади, місцевими органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування в частині здійснення делегованих ним повноважень органів виконавчої влади, підприємствами, установами та організаціями незалежно від форми власності і господарювання, громадянами України, іноземцями та особами без громадянства, а також юридичними особами-неризидентами вимог, зокрема, законодавства про екологічну та радіаційну безпеку, законодавства про охорону і раціональне використання вод та відтворення водних ресурсів щодо наявності та дотримання умов виданих дозволів, установлених нормативів гранично допустимого скидання забруднюючих речовин, лімітів забору і використання води та скидання забруднюючих речовин.

Відповідно до ст. 15-2 Водного кодексу, до компетенції центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику із здійснення державного нагляду (контролю) у сфері охорони і раціонального використання вод та відтворення водних ресурсів, у галузі управління і контролю за використанням і охороною вод та відтворенням водних ресурсів належить: 1) здійснення державного нагляду (контролю) за додержанням вимог законодавства про охорону і раціональне використання вод та відтворення водних ресурсів; 2) прийняття у встановленому порядку рішення про обмеження, тимчасову заборону (зупинення) діяльності підприємств, установ, організацій і об'єктів у разі порушення ними вимог водного законодавства; 3) вирішення інших питань у галузі використання і охорони вод та відтворення водних ресурсів.

Відповідно до наказу №13 від 14.01.2016 вирішено з 18.01.2016 по 31.01.2016 провести планову перевірку, зокрема, відповідача у даній справі (а.с.26) на що начальником інспекції виписано направлення №001642 на проведення перевірки.

Як вбачається з акту перевірки (а.с.28-32, зворот), вказаною перевіркою встановлено, зокрема, що з 02.01.2014 по 02.12.2014 відповідачем проводилось самовільне використання водних ресурсів та відсутній облік забраної води з підземних горизонтів.

Відповідно до ст. 29 ВК України, організаційно-економічні заходи щодо забезпечення раціонального використання і охорони вод та відтворення водних ресурсів передбачають, зокрема, видачу дозволів на спеціальне водокористування.

Під час розгляду справи сторонами у справі не заперечується, що відповідач у даній справі є водокористувачем, що здійснює спеціальне водокористування.

Так, як встановлено судом, відповідачу видано дозвіл на спеціальне водокористування №79-27 від 25.03.2011 терміном дії з 25.03.2011 по 01.01.2014, виданий Державним управлінням охорони навколишнього природного середовища в Київській області (а.с.34-35, зворот), та дозвіл на спеціальне водокористування №391/27 від 03.12.2014 терміном дії з 03.12.2014 по 03.12.2017, виданий Департаментом екології та природних ресурсів Київської обласної державної адміністрації (а.с.36-37, зворот).

Згідно ст. 48 ВК України, спеціальне водокористування - це забір води з водних об'єктів із застосуванням споруд або технічних пристроїв, використання води та скидання забруднюючих речовин у водні об'єкти, включаючи забір води та скидання забруднюючих речовин із зворотними водами із застосуванням каналів.

Спеціальне водокористування здійснюється юридичними і фізичними особами насамперед для задоволення питних потреб населення, а також для господарсько-побутових, лікувальних, оздоровчих, сільськогосподарських, промислових, транспортних, енергетичних, рибогосподарських (у тому числі для цілей аквакультури) та інших державних і громадських потреб.

Як встановлено п.9 ч. 1 ст. 44 ВК України, водокористувачі зобов'язані здійснювати спеціальне водокористування лише за наявності дозволу.

В силу ч. 3 ст. 45 ВК України, права водокористувачів, які здійснюють спеціальне водокористування, можуть бути обмежені органом, який видав дозвіл на спеціальне водокористування чи надав водний об'єкт у користування або в оренду.

Відповідно ч.ч. 1, 2 ст. 50 ВК України, строки спеціального водокористування встановлюються органами, які видали дозвіл на спеціальне водокористування.

Спеціальне водокористування може бути короткостроковим (на три роки) або довгостроковим (від трьох до двадцяти п'яти років).

Так, як зазначалось вище дозвіл № 79-27 від 25.03.2011, що був виданий Державним управлінням охорони навколишнього природного середовища в Київській області закінчився 01.01.2014, при цьому дозвіл №391/27 від 03.12.2014, виданий Департаментом екології та природних ресурсів Київської обласної державної адміністрації 03.12.2014.

Відповідач у судовому засіданні пояснив, що затримка з отриманням дозволу сталась у звязку з затримкою в узгодженні погоджень, що підтверджується датами погоджень на дозволі.

Крім того, відповідач посилається на те, що фактичне використання вроди було оплачено та її фактичний забір не перевищує встановлені ліміти у 2014 і 2015 роках.

Також на заперечення позовних вимог у даній справі відповідач зазначає про те, що позивачем перевищено свої повноваження щодо подачі позовної заяви, оскільки дозвіл на спеціальне водокористування видано не ним, а Департаментом екології та природних ресурсів Київської обласної державної адміністрації.

Відповідно до ст. 109 ВК України, спори з питань використання і охорони вод та відтворення водних ресурсів розглядаються центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику із здійснення державного нагляду (контролю) у сфері охорони навколишнього природного середовища, раціонального використання, відтворення і охорони природних ресурсів, центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері розвитку водного господарства, центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері геологічного вивчення та раціонального використання надр, місцевими радами, судом або третейським судом у порядку, встановленому законодавством.

Позивачі - центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику із здійснення державного нагляду (контролю) у сфері охорони навколишнього природного середовища, раціонального використання, відтворення і охорони природних ресурсів, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері розвитку водного господарства, звільняються від сплати державного мита у справах про стягнення коштів на відшкодування збитків, завданих порушеннями водного законодавства.

Тобто, позивачем у таких спорах є центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику із здійснення державного нагляду (контролю) у сфері охорони навколишнього природного середовища, раціонального використання, відтворення і охорони природних ресурсів, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері розвитку водного господарства.

Таким органом в Україні, якому законодавством надано право виступати позивачем та відповідачем в судах, є Державна екологічна інспекція України.

Таким чином, Державна екологічна інспекція в Київській області не є органом, який у даному спорі може бути позивачем щодо стягнення збитків, завданих державі внаслідок користування водою без отримання спеціального дозволу, оскільки відповідно до положення є територіальним органом Державної екологічної інспекції України.

Враховуючи викладене, суд не вбачає підстав для задоволення позову у даній справі.

Керуючись ст. ст. 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову відмовити.

Повний текст рішення складено: 28.11.2016.

Суддя С.І. Чонгова