ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.11.2016р. Справа№ 914/2558/16

Суддя О.Запотічняк при секретарі О.Кравець розглянула справу

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю Агрозахист Донбас Київська область смт. Чабани,

до відповідача: Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю ПРОГРЕС Львівська область с.Стремільче,

про: стягнення 1 716 035, 74 грн.

За участю представників:

Від позивача: ОСОБА_1 представник;

Від відповідача: не зявився;

Суть спору: Товариство з обмеженою відповідальністю Агрозахист Донбас звернулося в Господарський суд Львівської області з позовом до відповідача: Сільскогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю ПРОГРЕС про: стягнення 1 716 035, 74 грн.

Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що на виконання умов укладеного з відповідачем договору поставки від 26.04.2013р. №PR15-13, він поставив останньому товар, на загальну суму 1 144 300,27 грн. Відповідач свої зобовязання по оплаті поставленого товару виконав частково і станом на дату подання позову до суду за ним числиться заборгованість в сумі 918 628,27 грн.

За неналежне виконання договірних зобовязань, відповідачу нараховано 20% річних в сумі 175 110,50, штраф в сумі 59 337,87грн., пеню в сумі 301 026,48 грн., та інфляційні втрати в сумі 261 932,62 грн.

Обставини справи: Розглянувши подані матеріали суд визнав їх достатніми для прийняття заяви до розгляду і ухвалою від 04.10.2016 року порушив провадження у справі та призначив судове засідання на 01.11.2016року.

В судове засідання зявився представник позивача. Відповідач не забезпечив явки уповноваженого представника в судове засідання, подав клопотання про відкладення розгляду справи у звязку із тим, що уповноважений представник перебуває у лікарняній відпустці, а інших представників товариство не має.

Враховуючи неявку представника відповідача в судове засідання, з метою повного, всебічного та обєктивного розгляду справи, суд відклав розгляд справи на 22.11.2016р.

Також суд звернув увагу відповідача на те, що судом не вимагалась участь в судовому засіданні конкретного представника, а в силу положень ст.28 ГПК України, представляти інтереси підприємств та організацій можуть їх керівники.

В судове засідання 22.11.2016р. зявився представник позивача. Відповідач повторно не забезпечив явки уповноваженого представника в судове засідання, подав клопотання про відкладення розгляду справи у звязку із тим, що уповноважений представник перебуває у лікарняній відпустці, а інших представників товариство не має.

Суд відклав розгляд справи на 30.11.2016р. та повторно звернув увагу відповідача на те, що судом не вимагається участь в судовому засіданні конкретного представника.

В судове засідання 30.11.2016р. зявився представник позивача, надав пояснення по суті спору в яких підтримав позовні вимоги в повному обсязі та просив суд їх задоволити. По суті спору представник пояснив, що на виконання умов укладеного з відповідачем договору поставки від 26.04.2013р. №PR15-13, позивач поставив відповідачу товар, на загальну суму 1 144 300,27 грн. Відповідач свої зобовязання по оплаті поставленого товару виконав частково і станом на дату подання позову до суду за ним числиться заборгованість в сумі 918 628,27 грн.

Звернув увагу, що за неналежне виконання договірних зобовязань, відповідачу нараховано 20% річних в сумі 175 110,50, штраф в сумі 59 337,87грн., пеню в сумі 301 026,48 грн., та інфляційні втрати в сумі 261 932,62 грн.

В обґрунтування позовних вимог надав суду Акт звірки взаєморозрахунків з відповідачем станом на 31.12.2013року та виписки по рахунку в підтвердження здійснення відповідачем часткових оплат.

Відповідач в черговий раз не забезпечив явки уповноваженого представника в судове засідання, подав відзив на позовну заяву в якому просив суд застосувати до вимог позивача строк позовної давності та відмовити в позові у звязку із спливом позовної давності.

Враховуючи, що відповідач був належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, а матеріалів справи достатньо для її розгляду по суті, у відповідності до ст. 75 ГПК України суд вважає за можливе розглянути справу за наявними в ній матеріалами.

В судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Суд заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, встановив наступне:

Відповідно до ст. 712 ЦК України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно із ст. 265 ГК України, за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

26 квітня 2013 року між Товариством з обмеженою відповідальністю Агрозахист Донбас (постачальник) та Сільськогосподарським товариством з обмеженою відповідальністю ПРОГРЕС (покупець) було укладено договір поставки №PR15-13 за умовами якого постачальник зобовязався передати у власність покупця продукцію виробничо-технічного призначення, а покупець зобовязався прийняти товар і сплатити за нього грошову суму визначену договором.

Відповідно до п.п. 6.1-6,3 договору, поставка продукції здійснюється на умовах визначених у додатках до цього договору. Перехід права власності здійснюється в момент передачі товару з одночасним прийманням по кількості та якості. Приймання товару по кількості та якості проводиться покупцем в момент його отримання від постачальника. Покупець зобовязаний перевірити кількість товару, його вагу, комплектність, цілісність тари, пломб на ній, а також відсутність ознак пошкодження або псування товару і у випадку їх виявлення негайно, до закінчення приймання, письмово про це заявити постачальнику. При відсутності такої заяви, товар вважається прийнятим покупцем по кількості та якості.

Товар вважається переданим постачальником і прийнятий покупцем по кількості відповідно до кількості вказаної в накладній, по якості відповідно до якості вказаної в сертифікаті якості підприємства-виробника.

Згідно із 2.2 договору сторони погодили, що ціна продукції, що поставляється за цим договором, вказується у додатках в національній валюті та визначається залежно від виду товару.

Відповідно до п.3.1 договору, порядок розрахунків за поставлений товар визначається в додатках до даного договору.

Як вбачається з матеріалів справи, між сторонами було укладено ряд додатків до договору поставки №PR15-13, згідно яких визначено товари які підлягають поставці, їх вартість та порядок оплати, а саме:

- Додаток №1 від 26.04.2013р. Загальна ціна товару за цим додатком складає 5 334,79 грн. та оплачується в наступному порядку: 100% вартості до 15.05.2013р.

- Додаток №2 від 13.05.2013р. Загальна ціна товару за цим додатком складає 210 672,00грн. та оплачується в наступному порядку: 100% вартості до 15.05.2013р.

- Додаток №3 від 13.05.2013р. Загальна ціна товару за цим додатком складає 44823,48 грн. та оплачується в наступному порядку: 30% вартості до 31.05.2013р., 70% вартості до 15.09.2013р.

- Додаток №4 від 21.05.2013р. Загальна ціна товару за цим додатком складає 27928,32 грн. та оплачується в наступному порядку: 30% вартості до 30.06.2013р., 70% вартості до 15.09.2013р.

- Додаток №5 від 22.05.2013р. Загальна ціна товару за цим додатком складає 2159,04 грн. та оплачується в наступному порядку: 100% вартості до 30.06.2013р.

- Додаток №6 від 23.05.2013р. Загальна ціна товару за цим додатком складає 3238,56 грн. та оплачується в наступному порядку: 100% вартості до 30.06.2013р.

- Додаток №7 від 293.05.2013р. Загальна ціна товару за цим додатком складає 44550,00 грн. та оплачується в наступному порядку: 100% вартості до 30.06.2013р.

- Додаток №8 від 29.05.2013р. Загальна ціна товару за цим додатком складає 432812,16 грн. та оплачується в наступному порядку: 100% вартості до 30.06.2013р.

- Додаток №9 від 29.05.2013р. Загальна ціна товару за цим додатком складає 41400,00 грн. та оплачується в наступному порядку: 100% вартості до 30.06.2013р.

- Додаток №10 від 30.05.2013р. Загальна ціна товару за цим додатком складає 34690,93 грн. та оплачується в наступному порядку: 30% вартості до 30.06.2013р., 70% вартості до 15.09.2013р.

- Додаток №11 від 12.06.2013р. Загальна ціна товару за цим додатком складає 52366,67грн. та оплачується в наступному порядку: 30% вартості до 15.07.2013р., 70% вартості до 15.09.2013р.

- Додаток №12 від 18.06.2013р. Загальна ціна товару за цим додатком складає 23483,72грн. та оплачується в наступному порядку: 30% вартості до 20.07.2013р., 70% вартості до 30.09.2013р.

- Додаток №13 від 05.07.2013р. Загальна ціна товару за цим додатком складає 79443,83грн. та оплачується в наступному порядку: 30% вартості до 25.07.2013р., 70% вартості до 30.09.2013р.

- Додаток №14 від 11.07.2013р. Загальна ціна товару за цим додатком складає 34200,00грн. та оплачується в наступному порядку: 30% вартості до 31.07.2013р., 70% вартості до 30.09.2013р.

- Додаток №15 від 17.07.2013р. Загальна ціна товару за цим додатком складає 30709,38грн. та оплачується в наступному порядку: 30% вартості до 31.07.2013р., 70% вартості до 30.09.2013р.

- Додаток №16 від 27.08.2013р. Загальна ціна товару за цим додатком складає 41341,68грн. та оплачується в наступному порядку: 30% вартості до 10.09.2013р., 70% вартості до 15.10.2013р.

- Додаток №17 від 29.10.2013р. Загальна ціна товару за цим додатком складає 35145,72грн. та оплачується в наступному порядку: 30% вартості до 05.11.2013р., 70% вартості до 30.11.2013р.

Факт поставки товару обумовленого переліченими вище додатками до договору підтверджується копіями видаткових накладних, які долучені позивачем до справи і на яких наявні підписи та печатки обох сторін (а.с.71-88). Загальна вартість поставленого товару становить 1 144 300,27 грн.

Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Аналогічні вимоги встановлені ст. 193 ГК України.

Відповідачем було порушено порядок розрахунків за поставлений товар визначений додатками до договору поставки.

Зокрема як вбачається з наданої позивачем банківської виписки порахунку, відповідачем було здійснено наступні поплати за поставлений позивачем товар:

- 14.05.2013р. в сумі 210 672,00 грн., згідно рахунку №4032 від 13.05.2013р.;

- 10.06.2013р. в сумі 10 000,00 грн., згідно рахунку 4101 від 13.05.2013р.

- 16.01.2014р. в сумі 2000,00 грн. згідно рахунку №8669 від 27.08.2013р.

Як вбачається з видаткових накладних, за якими здійснювалась поставка товару, в них міститься посилання на рахунки на оплату які виставлялись покупцеві.

Так рахунок №4032 від 13.05.2013р. зазначено в накладній №7444 від 30.05.2013р. на суму 210 672,00 грн., а відтак поставка за даною накладною була оплачена відповідачем в повному обсязі 14.05.2013р.

Рахунок №4101 від 13.05.2013р. зазначено в накладній №5541 від 15.05.2013р. на суму 44 823,48 грн., а відтак поставка по даній накладній оплачена відповідачем частково в сумі 10 000,00 грн. і залишок боргу становить 34 823,48 грн.

Рахунок №8669 від 27.08.2013р. зазначено в накладній №10324 від 27.08.2013р. на суму 41 341,68 грн., а відтак поставка по даній накладній оплачена відповідачем частково в сумі 2000,00 грн. і залишок боргу по цій накладній становить 39 341,68 грн.

Згідно позовних вимог позивач стверджує, що враховуючи часткові оплати здійснені відповідачем, станом на дату подання позову до суду за ним числиться заборгованість в сумі 918 628,27грн.

Відповідач заперечуючи позовні вимоги просить суд застосувати до вимог позивача строк позовної давності та відмовити в позові у звязку із спливом позовної давності.

Відповідно до ст.. 267 ЦК України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Як уже зазначалося судом, порядок розрахунків за поставлений товар сторони визначили в додатках до договору. Так найперша оплата повинна була бути проведена відповідачем до 15 травня 2013року а остання до 30 листопада 2013 року.

Відповідно до ст. 256 ЦК України, позовна давність це строк у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Статтею 257 ЦК України передбачено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до ст. 264 ЦК України, перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обовязку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново.

Як зазначає Пленум Вищого господарського суду України у своїй постанові від 29.05.2013р. №10, правила переривання перебігу позовної давності (стаття 264 ЦК України) застосовуються господарським судом незалежно від наявності чи відсутності відповідного клопотання сторін у справі, якщо в останній є докази, що підтверджують факт такого переривання.

До дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов'язку, можуть, з урахуванням конкретних обставин справи, належати зокрема підписання уповноваженою на це посадовою особою боржника разом з кредитором акта звірки взаєморозрахунків, який підтверджує наявність заборгованості в сумі, щодо якої виник спір; часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій. При цьому якщо виконання зобов'язання передбачалося частинами або у вигляді періодичних платежів і боржник вчинив дії, що свідчать про визнання лише певної частини (чи періодичного платежу), то такі дії не можуть бути підставою для переривання перебігу позовної давності стосовно інших (невизнаних) частин платежу.

Як уже зазначалося судом, відповідачем було здійснено часткові оплати по певних поставках.

Також в матеріалах справи наявний акт звірки взаєморозрахунків підписаний представниками позивача та відповідача і скріплений печатками з якого вбачається, що станом на 31.12.2013р. заборгованість СГ ТзОВ «Прогрес» становить 623 938,28 грн.(а.с.117). Даний акт звірки не містить дати складення, однак враховуючи, що він охоплює період станом на 31.12.2013р., суд приходить до висновку, що його було складено не раніше 01.01.2014р.

Також в матеріалах справи наявна копія акту звірки взаємрозрахунків за період з 01.01.2013р. по 03.11.2015р., згідно якого заборгованість відповідача становить 918 628,27 грн.

Даний акт звірки також не містить дати складення, однак враховуючи, що він охоплює заборгованість за період з 01.01.2013р. по 03.11.2015р., суд приходить до висновку, що його було складено не раніше 04.11.2015р.

Таким чином строк позовної давності щодо стягнення основної заборгованості в сумі 918 628,27 грн. було перервано а відтак позивачем не було пропущено строк позовної давності щодо стягнення основної суми заборгованості.

З огляду на викладене суд вважає, що основна заборгованість в сумі 918 628,27 грн. підлягає до задоволення.

Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно із положеннями ч.1 ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України: боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Як зазначає Пленум Вищого господарського суду України в постанові від 17 грудня 2013 року № 14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобовязань», сторони договору можуть зменшити або збільшити передбачений законом розмір процентів річних. Якщо укладеним сторонами договором передбачено збільшення розміру процентів у зв'язку з простроченням сплати боргу, розмір ставки, на яку збільшено проценти, слід вважати іншим розміром процентів.

Відповідно до п. 7.7 договру сторони погодили, що в разі невиконання покупцем зобовязань щодо сплати отриманого товару та невиконання зобовязань передбачених розділом 3 цього договору, покупець відповідно до ст. 625 ЦК України, сплачує на користь постачальника крім суми заборгованосіті 20% річних, якщо інший розмір річних відсотків не встановлено відповідним додатком до догвору. Таким чином сторони скористалися своїм правом та у відповідності до положень ст. 625 ЦК України обумовили в договорі інший розмір процентів, а саме 20%.

Суд звертає увагу на те, що додатками до договору, не обумовлено іншого розміру процентів.

Згідно з п.7.8 договру, в разі прострочення покупцем конкретного платежу, визначеного окремим додатком більше ніж на 10 днів покупець сплачує додатково штраф у розмірі 20% від суми несвоєчасно сплаченого товару.

Окрім того, відповідно до п.7.1.1 догвору сторони визначили, що за несвоєчасну оплату продукції покупець сплачує пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми боргу за кожен день прострочення.

Суд також звертає увагу на те, що відповідно до п. 7.9 догвору, строни погодили, що стягнення штрафних санкцій (пені, штрафу, процентів) за даним договором відповідно до п.6 ст.232 ГК України, не обмежується строком нарахування та припиняється в день виконання стороною зобовязання, а строк позовної давності щодо стягнення штрафних санкцій, у відповідності до ст. 259 ЦК України, продовжується до 3-х років.

Відповідно до п.6 ст.232 ГК України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Пленум Вищого господарського суду України в постанові від 17 грудня 2013 року № 14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобовязань» зазначає, що до пені за порушення грошових зобов'язань застосовується припис частини шостої статті 232 ГК України. Даним приписом передбачено не позовну давність, а період часу, за який нараховується пеня і який не повинен перевищувати шести місяців від дня, коли відповідне зобов'язання мало бути виконане; законом або укладеним сторонами договором може бути передбачено більшу або меншу тривалість цього періоду.

Відповідно до положень п.2 ст. 258 ЦК України, позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

В той же час, ст. 259ЦК України передбачено, що позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі.

Як вбачається з матеріалів справи позивачем за неналежне виконання договірних зобовязань, нараховано відповідачу 20% річних в сумі 175110,50, штраф в сумі 59 337,87грн., пеню в сумі 301 026,48 грн., та інфляційні втрати в сумі 261 932,62 грн.

Як уже зазначалося судом, відповідач заперечуючи позовні вимоги просить суд застосувати до вимог позивача строк позовної давності та відмовити в позові у звязку із спливом позовної давності.

Досліджуючи питання пропуску позивачем строку позовної давності щодо вимог про стягнення основного боргу суд встановив, що такий строк було перервано, він розпочався спочатку та не був пропущений позивачем.

В той же час Пленум Вищого господарського суду України у своїй постанові від 29.05.2013р. №10 зазначає, що визнання боржником основного боргу, в тому числі і його сплата, саме по собі не є доказом визнання ним також і додаткових вимог кредитора (зокрема, неустойки, процентів за користування коштами), а так само й вимог щодо відшкодування збитків і, відтак, не може вважатися перериванням перебігу позовної давності за зазначеними вимогами.

Як уже зазначалося судом, умовами договору передбачено, що стягнення штрафних санкцій (пені, штрафу, процентів) за даним договором відповідно до п.6 ст.232 ГК України, не обмежується строком нарахування та припиняється в день виконання стороною зобовязання, а строк позовної давності щодо стягнення штрафних санкцій, у відповідності до ст. 259 ЦК України, продовжується до 3-х років.

З долучених до справи розрахунків вбачається, що такі нарахування здійснені позивачем на заборгованість, яка виникла по поставках здійснених згідно додатків до договору №11-№17.

- Додаток №11 від 12.06.2013р. строк оплати: 30% вартості до 15.07.2013р., 70% вартості до 15.09.2013р.

- Додаток №12 від 18.06.2013р. строк оплати: 30% вартості до 20.07.2013р., 70% вартості до 30.09.2013р.

- Додаток №13 від 05.07.2013р. строк оплати: 30% вартості до 25.07.2013р., 70% вартості до 30.09.2013р.

- Додаток №14 від 11.07.2013р. строк оплати: 30% вартості до 31.07.2013р., 70% вартості до 30.09.2013р.

- Додаток №15 від 17.07.2013р. строк оплати: 30% вартості до 31.07.2013р., 70% вартості до 30.09.2013р.

- Додаток №16 від 27.08.2013р. строк оплати: 30% вартості до 10.09.2013р., 70% вартості до 15.10.2013р.

- Додаток №17 від 29.10.2013р. строк оплати: 30% вартості до 05.11.2013р., 70% вартості до 30.11.2013р.

Позовна заява про стягнення Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю ПРОГРЕС 1716 035, 74 грн., подана до суду 30.09.2016р.

А відтак суд приходить до висновку, що до стягнення підлягають 20 % річних, інфляційні втрати, пеня та штраф за період з 30.09.2013р. по 30.09.2016р.

Щодо стягнення штрафу в розмірі 20% суд зазначає наступне.

Право на нархування позивачем штрафу у розмірі 20% від суми несвоєчасно сплаченого товару виникає в позивача в разі прострочення покупцем конкретного платежу, визначеного окремим додатком більше ніж на 10 днів. Тобто, даний штраф нараховується на 11 день з моменту коли платіж мало бути здійснен, він є одноразовим та не нараховується за певний період часу.

Отже позивачем пропущено строк позовної давності щодо нарахування 20% штрафу по обох платежах згідно додатку №11 та по перших платежах згідно додатків №12-№16.

Таким чином до стягнення підлягає штраф в сумі 36314,13 грн. В задоволенні решти позовних вимог в частині стягнення 20% штрафу слід відмовити у звязку із пропуском строку позовної давності.

Щодо стягнення пені, 20% річних та інфляційних втрат.

Розрахунки пені інфляційних втрат та процентів річних на заборгованість яка виникла згідно Додатку №11, проведені позивачем починаючи з 16 вересня 2013р. по 26.09.2016р., а відтак позовні вимоги про стягненення пені, інфляційних втрат та 20% річних за період з 16.09.2013р. по 29.09.2013р. виходять за межі строку позовної давності.

Судом проведено перерахунок пені, 20% річних та інфляційних втрат за період з 30.09.2013р. по 26.09.2016р. Оскільки в результаті проведеного судом перерахунку розмір пені, 20% річних та інфляційних втрат вийшли більшими, суд вважає що до стягнення підлягають інфляційні втрати в сумі 44 888,91грн., пеня в сумі 51840,83 грн. та 20% річних в сумі 30530,82 грн., які нараховані позивачем.

Щодо нарахувань пені, 20% річних та інфляційних втрат здійснених позивачем по заборгованості яка виникла згідно додатків №12-№17, то позовні вимоги в цій частині заявлено позивачем в межах позовних вимог.

В той же час, як вбачається з розрахунку пені, інфляційних втрат та 20% річних здійснених позивачем по заборгованості яка виникла згідно додатку №16, позивачем при здійсненні розрахунку не було враховано тієї обставини, що 16.01.2014р. відповідачем було проведено платіж в сумі 2000,00 грн.

Провівши перерахунок суд встановив, що до стягнення підлягає пеня в сумі 40138,33 грн., інфляційні втрати в сумі 35715,59 грн. та 20% річних в сумі 23317,80 грн.

Таким чином до стягнення підлягають: штраф в сумі 36314,13 грн., пеня в сумі 299 054,85 грн., інфляційні втрати в сумі 261114,26 грн., та 20% річних в сумі 174047,76

Відповідно до ст. 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно з ст. 34 ГПК України, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

З огляду на викладені обставини, дослідивши матеріали справи в їх сукупності, заслухавши пояснення представників сторін, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення частково в сумі 1 390 104,42 грн. з яких: 918628,27 грн. основного боргу, 261114,26грн. інфляційних втрат, 174047,76 грн. -20% річних, 36314,13грн.- штрафу.

В задоволенні решти позовних вимог слід відмовити

Витрати по сплаті судового збору у відповідності до ч.1ст. 49 ГПК України суд покладає на винну сторону відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог в сумі 20851,57 грн.

Керуючись ст. ст.28, 33 ,43, 44, 48, 49,80, 82-85 ГПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

1. Позовні вимоги задоволити частково.

2. Стягнути з Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю ПРОГРЕС (80235, Львівська область, Радехівський район, с.Стремільче, вул. Центральна,8, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Агрозахист Донбас (08162, Київська область, Києво-Святошинський район, смт Чабани, вул.. Машинобудівників,4-В, ) 1 390 104,42 грн. та 20851,57 грн. судового збору.

3. В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

4. Наказ видати згідно ст.116 ГПК України.

5. Рішення суду може бути оскаржено згідно ст.ст. 91-95 ГПК України.

Повне рішення складено 05.12.2016р.

Суддя Запотічняк О.Д.