донецький апеляційний господарський суд

Постанова

Іменем України

30.11.2016 справа №905/2680/16

Донецький апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: суддівОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3
за участю представників сторін:
від позивача:ОСОБА_4 за довіреністю
від відповідача:Не зявився
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Управління соціального захисту населення Лиманської (Краснолиманської) міської ради, м. Лиман (ОСОБА_5 лиман), Донецька область
на рішення господарського судуДонецької області
від11.10.2016р.
по справі№ 905/2680/16 (суддя Кротінова О. В.)
за позовомПриватного підприємства «Луч», м. Лиман (ОСОБА_5), Донецька область
до відповідачаУправління соціального захисту населення Лиманської (Краснолиманської) міської ради, м. Лиман (ОСОБА_5 лиман), Донецька область
простягнення 61 922,00 грн

В С Т А Н О В И В:

Приватне підприємство «Луч», м. Лиман (ОСОБА_5), Донецька область (далі «Позивач») звернулося до господарського суду Донецької області з позовом про стягнення з Управління соціального захисту населення Лиманської (Краснолиманської) міської ради, м. Лиман (ОСОБА_5 лиман), Донецька область (далі «Відповідач») суми заборгованості за надані послуги з пільгового перевезення громадян автомобільним транспортом у міському сполученні, в розмірі 61 922,00 грн.

Рішенням господарського суду Донецької області від 11.10.2016р. у справі № 905/2680/16 позовні вимоги Приватного підприємства «Луч», м. Лиман (ОСОБА_5), Донецька область задоволено в повному обсязі.

Стягнуто з Управління соціального захисту населення Лиманської (Краснолиманської) міської ради, м. Лиман (ОСОБА_5 лиман), Донецька область () на користь Приватного підприємства «Луч», м. Лиман (ОСОБА_5), Донецька область () суму заборгованості в розмірі 61 922,00 грн, а також суму судового збору за подання позовної заяви в розмірі 1 378,00 грн.

Не погодившись з прийнятим рішенням, Відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення господарського суду Донецької області від 11.10.2016р. у справі № 905/2680/16 та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог Приватного підприємства «Луч» у повному обсязі.

Заявник апеляційної скарги вважає, що рішення господарського суду Донецької області у цій справі не можна вважати законним і обґрунтованим, оскільки воно ґрунтується на помилкових висновках суду і є таким, що прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права.

В основу заперечень скаржника покладено твердження про те, що компенсаційні виплати за пільговий проїзд здійснюється за рахунок субвенцій з державного бюджету місцевими бюджетами, тоді як відповідно до Закону України «Про Державний бюджет України на 2016 рік» видатки на компенсацію пільгового проїзду не передбачені.

Сторони були належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи.

29.11.2016 року до канцелярії Донецького апеляційного господарського суду від Приватного підприємства «Луч» надійшов відзив на апеляційну скаргу Управління соціального захисту населення Лиманської (Краснолиманської) міської ради.

Представник Позивача в судовому засіданні заперечував проти задоволення апеляційної скарги, підтримав доводи викладені у відзиві на апеляційну скаргу, просив рішення господарського суду Донецької області від 11.10.2016р. у справі № 905/2680/16 залишити без змін, апеляційну скаргу без задоволення.

Представник Відповідача в судове засідання не зявився, поважність причин неявки суду не повідомив.

Приймаючи до уваги те, що явка представників сторін (учасників судового процесу) у судове засідання не була визнана обов'язковою, колегія суддів вважає за можливе розглянути апеляційну скаргу без участі представника Відповідача.

Відповідно до статей 4-4, 81-1 Господарського процесуального кодексу України фіксацію судового процесу було здійснено технічними засобами та складено протокол судового засідання.

Відповідно до статті 101 Господарського процесуального кодексу України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Апеляційний господарський суд не звязаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

На підставі ст. 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає рішення господарського суду винесеним законним, а апеляційну скаргу такою, що не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, 22.01.2015р. між Управлінням соціального захисту населення Краснолиманської міської ради (далі «Замовник») та Приватним підприємством «Луч» (далі «Перевізник») укладено договір щодо перевезення та компенсації за пільговий проїзд окремих категорій громадян в міському автотранспорті № 3 (далі «Договір»).

За умовами п.1.1. договору договір регламентує взаємовідносини між замовником і перевізником, відповідно до Законів України щодо відшкодування замовником витрат за надані пільгові послуги громадянам, які мають таке право згідно чинного законодавства, автомобільним транспортом на міських маршрутах загального користування на підставі отриманих розрахунків від перевізника.

Відповідно до п.1.3. договору сума договору складає 51840,00 грн. Додатковими угодами № 52 від 13.02.2015р., № 179 від 08.12.2015р. до договору сторони збільшили суму договору до 217610,00 грн.

Згідно з п.3.1. договору замовник щомісяця до 5 числа місяця, що настає за звітним, складає акти звіряння розрахунків за затвердженою формою.

За приписами п.3.2. договору замовник зобовязаний в 5-ти денний термін з моменту надходження сум субвенції з Державного бюджету на розрахунковий рахунок замовника проводити фінансування видатків на покриття витрат перевізника щодо наданих пільг згідно розрахунків витрат доходів від перевезення пільгової категорії пасажирів та акту звірки на надання пільг.

Відповідно до п.3.4. договору перевізник щомісяця до 5 числа місяця, що настає за звітним, складає акти звіряння розрахунків за затвердженою формою.

Згідно з п.6.1. договору в редакції додаткових угод № 52 від 13.02.2015р., №179 від 08.12.2015р. договір вступає в дію з моменту його підписання уповноваженими представниками сторін договору і діє до 31.12.2015р.

На виконання умов договору позивачем були надані послуги з перевезення пільгових категорій населення, що підтверджується актами звірки на надання пільг:

- № 156 від 27.02.2015р. (за січень 2015р.) на суму 29 727,00 грн., з яких до обліку УСЗН прийнято 17 280,00 грн;

- № 255 від 30.03.2015р. (за лютий 2015р.) на суму 25 956,00 грн., з яких до обліку УСЗН прийнято 17 280,00 грн;

- № 319 від 28.04.2015р. (за березень 2015р.) на суму 69 405,00 грн., з яких до обліку УСЗН прийнято 17 280,00 грн;

- № 440 від 29.05.2015р. (за квітень 2015р.) на суму 85 540,00 грн., з яких до обліку УСЗН прийнято 17 280,00 грн;

- № 515 від 30.06.2015р. (за травень 2015р.) на суму 37 597,00 грн., з яких до обліку УСЗН прийнято 17 280,00 грн;

- № 599 від 30.07.2015р. (за червень 2015р.) на суму 28 574,00 грн., з яких до обліку УСЗН прийнято 17 280,00 грн;

- № 737 від 31.08.2015р. (за липень 2015р.) на суму 26 337,50 грн., з яких до обліку УСЗН прийнято 17 280,00 грн;

- № 834 від 30.09.2015р. (за серпень 2015р.) на суму 26 211,50 грн., з яких до обліку УСЗН прийнято 17 280,00 грн;

- № 929 від 30.10.2015р. (за вересень 2015р.) на суму 24 475,50 грн., з яких до обліку УСЗН прийнято 17 280,00 грн;

- № 1028 від 30.11.2015р. (за жовтень 2015р.) на суму 25 070,50 грн., з яких до обліку УСЗН прийнято 17 280,00 грн;

- № 1147 від 25.12.2015р. (за листопад 2015р.) на суму 152 089,00 грн., з яких до обліку УСЗН прийнято 27 530,00 грн.

Отже, загальна сума прийнятих відповідачем до обліку коштів становить 200 330,00 грн.

Відповідач свої обовязки за договором виконав не належним чином, надані позивачем послуги, а саме 138408,00 грн оплатив частково, залишок боргу з боку відповідача перед позивачем склав 61 922,00 грн.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 908 Цивільного кодексу України перевезення вантажу, пасажирів, багажу, пошти здійснюється за договором перевезення. Загальні умови перевезення визначаються цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.

Відносини з перевезення пасажирів регулюються спеціальним щодо даного виду правовідносин Законом України «Про автомобільний транспорт».

Приписами до ст. 7 Закону України "Про автомобільний транспорт" передбачено, що забезпечення організації пасажирських перевезень на міських автобусних маршрутах загального користування покладається на виконавчий орган сільської, селищної, міської ради відповідного населеного пункту.

Відповідно з ч. 1 ст. 29 Закону України "Про автомобільний транспорт" автомобільним перевізником та автомобільним самозайнятим перевізником, які здійснюють перевезення пасажирів на договірних умовах, є суб'єкти господарювання, які відповідно до законодавства та одержаної ліцензії надають послуги за договором перевезення пасажирів транспортним засобом, що використовується ними на законних підставах.

Згідно ч. 1 ст. 31 Закону України "Про автомобільний транспорт" відносини автомобільного перевізника, що здійснює перевезення пасажирів на автобусних маршрутах загального користування міських, приміських та міжміських, які не виходять за межі території області (внутрішньообласні маршрути), із органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування визначаються договором про організацію перевезень пасажирів на автобусному маршруті загального користування, у якому встановлюються: перелік маршрутів загального користування, які буде обслуговувати автомобільний перевізник, умови організації перевезень, показники якості транспортного обслуговування населення, термін роботи автомобільного перевізника, зобов'язання органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування щодо облаштування маршруту, підтримки проїзної частини автомобільної дороги та під'їзних шляхів у належному стані (тільки для міських автобусних маршрутів), розмір компенсації витрат автомобільного перевізника внаслідок перевезення пільгових пасажирів та регулювання тарифів, механізм їх виплати.

Умовами ч. 1 ст. 43 Закону України "Про автомобільний транспорт" передбачено, що визначення автомобільного перевізника на автобусному маршруті загального користування здійснюється виключно на конкурсних засадах.

Договір про організацію перевезення пасажирів на автобусному маршруті загального користування міському, приміському та міжміському, які не виходять за межі території області (внутрішньообласні маршрути), укладається між органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування та автомобільним перевізником і вважається укладеним з моменту його підписання сторонами (ч. 1 ст. 42 Закону України "Про автомобільний транспорт").

Відповідно до ч.ч. 1, 2, 4 ст. 37 Закону України "Про автомобільний транспорт" пільгові перевезення пасажирів, які відповідно до законодавства користуються такими правами, забезпечують автомобільні перевізники, які здійснюють перевезення пасажирів на автобусних маршрутах загального користування. Автомобільному перевізнику, який здійснює перевезення пасажирів на автобусних маршрутах загального користування, забороняється відмовлятися від пільгового перевезення, крім випадків, передбачених законом. Види та обсяги пільгових перевезень установлюються замовленням, у якому визначається порядок компенсації автомобільним перевізникам, які здійснюють перевезення пасажирів на маршрутах загального користування, збитків від цих перевезень.

Згідно ч. 2 ст. 29 Закону України "Про автомобільний транспорт" органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування зобов'язані надати перевізникам, які здійснюють пільгові перевезення пасажирів та перевезення пасажирів за регульованими тарифами, компенсацію відповідно до закону.

Умови відшкодування компенсацій, зокрема, за пільгові перевезення пасажирів автомобільним транспортом перевізникам визначається Порядком фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 04.03.2002 року № 256 (далі «Порядок»).

У розумінні пунктів 2, 2-1 вказаної Постанови розпорядниками коштів місцевих бюджетів щодо розрахунків з постачальниками послуг визначені управління праці та соціального захисту населення, зокрема таким розпорядником є і відповідач.

У п. 1 Порядку, відповідно до статті 102 Бюджетного кодексу України, визначається механізм фінансування компенсаційних виплат також й за пільговий проїзд окремих категорій громадян.

Фінансування видатків місцевих бюджетів за державними програмами соціального захисту населення проводиться за рахунок субвенцій, передбачених державним бюджетом на відповідний рік, у межах обсягів, затверджених у обласних бюджетах, бюджеті Автономної Республіки Крим, бюджетах міста Києва та Севастополя, міст республіканського Автономної Республіки Крим і обласного значення та у районних бюджетах на зазначені цілі. Забороняється фінансування місцевих програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету (п. 2 Порядку).

Згідно зі ст. 193 Господарського кодексу України та ст. 526 Цивільного кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Приписами ст. 612 Цивільного кодексу України встановлено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

У разі, якщо інше не передбачено законом або договором, суб'єкт господарювання за порушення господарського зобов'язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов'язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності. Не вважаються такими обставинами, зокрема, порушення зобов'язань контрагентами правопорушника, відсутність на ринку потрібних для виконання зобов'язання товарів, відсутність у боржника необхідних коштів (ст. 218 Господарського кодексу України). Аналогічна приписи містяться у ст. 617 Цивільного кодексу України.

Виходячи зі змісту зазначених вище норм, судова колегія апеляційної інстанції дійшла висновку, що відсутність бюджетних коштів передбачених у видатках Державного бюджету України не виправдовує бездіяльність Відповідача, як боржника, і не є підставою для звільнення його від відповідальності за порушення зобов'язання.

Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 15.05.2012р. у справі № 3-28rc12.

Враховуючи викладене, відповідач зобовязання щодо сплати позивачу заборгованості в сумі 61 922,00 грн не виконав, доказів погашення якої в добровільному порядку суду не надано, а тому, судова колегія вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі, оскільки відсутність бюджетних коштів, передбачених у видатках Державного бюджету України на 2016 рік не виправдовує бездіяльність відповідача і не є підставою для звільнення від відповідальності останнього за порушення зобовязання.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно з'ясував усі обставини справи і дав їм правильну юридичну оцінку. Порушень чи неправильного застосування норм матеріального чи процесуального права при розгляді спору судом першої інстанції, судовою колегією не встановлено, тому мотиви, з яких подана апеляційна скарга, не можуть бути підставою для скасування прийнятого у справі рішення, а наведені в ній доводи не спростовують висновків суду.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 49, 99, 101, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Донецький апеляційний господарський суд -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Управління соціального захисту населення Лиманської (Краснолиманської) міської ради, м. Лиман (ОСОБА_5 лиман), Донецька область залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Донецької області від 11.10.2016р. у справі № 905/2680/16 залишити без змін.

Головуючий суддя: ОСОБА_1

Судді: ОСОБА_2

ОСОБА_3

Надруковано примірників:

1 позивачу;

1 відповідачу

1 до справи;

1 ГСДО;

1 ДАГС.