РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 листопада 2016 року Справа № 906/587/16

Рівненський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Юрчук М.І., суддя Крейбух О.Г. , суддя Саврій В.А.

при секретарі судового засідання Новоселецькому І.А.

за участю представників сторін:

позивача: представник ОСОБА_1

відповідача: представник не з'явився.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу позивача ОСОБА_2 акціонерного товариства "Енергопостачальна компанія "Житомиробленерго" від 28.07.2016 р. на рішення господарського суду Житомирської області від 14.07.16р. у справі № 906/587/16 (суддя Шніт А.В.)

за позовом ОСОБА_2 акціонерного товариства "Енергопостачальна компанія "Житомиробленерго"

до відповідача ОСОБА_3 підприємства "КВЖРЕП №8"

про стягнення 6192,96 грн.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Житомирської області у справі № 906/587/16 від 14.07.2016 р. відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_2 акціонерного товариства "Енергопостачальна компанія "Житомиробленерго" до ОСОБА_3 підприємства "КВЖРЕП № 8" про стягнення 6192,96 грн.

Рішення місцевого господарського суду мотивоване тим, що позивачем не надано доказів наявності підписаних повноважними представниками відповідача актів про пломбування спірних 16 засобів обліку електроенергії. Подані ж акти датовані 24.11.2015 р., тоді як спірні 16 засобів обліку електроенергії були знищені внаслідок пожежі 19.09.2015 р., відповідно дані акти не підтверджують факт встановлення нових засобів обліку електричної енергії. В матеріалах справи відсутні докази того, що відповідач станом на день пошкодження 16 засобів обліку електроенергії був відповідальним за збереження і цілісність даних розрахункових засобів обліку електричної енергії, відповідно, вина останнього в пошкодженні вказаних засобів обліку відсутня. Позивачем не підтверджено право власності чи інше речове право на спірні засоби обліку, а тому немає жодних правових підстав для предявлення вимоги відповідачу про відшкодування матеріальних збитків по відновленню 16 засобів обліку електричної енергії.

Не погоджуючись із прийнятим рішенням суду першої інстанції, Публічне акціонерне товариство "Енергопостачальна компанія "Житомиробленерго" звернулося до Рівненського апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою від 28.07.2016 р., в якій просить рішення суду першої інстанції від 14.07.2016 р. у справі № 906/587/16 про відшкодування збитків, скасувати та постановити нове рішення, яким позовні вимоги товариства задоволити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що рішення прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, а тому підлягає скасуванню. Крім того, апелянт, як на підставу скасування рішення суду першої інстанції, посилається на те, що оскаржуване рішення не відповідає статтям 42, 43 ГПК України, так як судом неповно з'ясовані обставини, які мають значення для справи, не доведені обставини, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими та неправильно оцінено докази по справі. Так, ПАТ "ЕК "Житомиробленерго" надало суду лист ПП "КВЖРЕП № 8", в якому вони повністю визнали, що саме їхніми працівниками внаслідок неправомірних дій заподіяна шкода відносно майна позивача. Згідно частини 1 статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. В оскаржуваному рішенні судом зазначено що для відшкодування шкоди необхідно довести відповідні факти, тобто потрібна наявність усіх елементів складу правопорушення: неправомірність поведінки особи, наявність шкоди, причинний зв'язок між протиправною поведінкою та шкодою; вина завдавача шкоди. Апелянт стверджує, що саме дані факти доведені листом самого відповідача, який повністю визнав факт того, що неправомірними діями саме його працівників заподіяна шкода товариству. Скаржнику незрозуміло, чому суд бере до уваги пункт 3.3. Правил користування електричною енергією, так як дані правила могли б стосуватись взаємовідносин між позивачем та відповідачем стосовно тільки постачання електричної енергії за договором постачання електричної енергії. Суд взагалі не враховує те, що дані правовідносини є позадоговірними (деліктні), так як заподіяння даної шкоди ніяким договором не регламентувалось і пунктом 1.1. Правил № 28 (зі змінами та доповненнями) регулюють взаємовідносини, які виникають в процесі продажу і купівлі електричної енергії. Судом зазначено, що позивачем не надано доказів наявності підписаних повноважними представниками відповідача актів про пломбування спірних 16 засобів обліку електроенергії, і такі в матеріалах справи відсутні, беручи до уваги знову ж таки ПКЕЕ. Судом не враховано пункт 1 статті 22 ЦК України щодо витрат, реальних збитків, оскільки позивач надав докази щодо витрат в розмірі 6 192,96 грн. на встановлення 16-ти нових засобів обліку. Суд взагалі не звернув уваги на доводи позивача стосовно пункту 11 Постанови КМУ № 1357 від 26.07.1999 р. "Про затвердження Правил користування електричною енергією для населення" де зазначено, що відповідальність за збереження поквартирних приладів обліку, встановлених на сходових клітках несе власник будинку або організація, у віданні якої перебуває будинок. Скаржником додано до апеляційної скарги лист Житомирської міської ради про те, що саме на обслуговуванні (тобто у віданні) відповідача знаходиться даний будинок та додано копію договору на виконання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій між міською радою та відповідачем від 26.09.2014 р., з якого вбачається, що саме відповідач здійснює функції з його управління, утримання та проведення розрахунків із споживачами. Вказане свідчить про неправильну оцінку доказів та неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи. При постановлені даного рішення, судом проігноровані надані докази, які мають значення для справи, що свідчить про упередженість суду та порушення рівності всіх учасників перед законом і судом.

Позивач правом подачі відзиву на апеляційну скаргу не скористався, у клопотаннях про розгляд справи без участі представника, просив також апеляційну скаргу ПАТ "ЕК "Житомиробленерго" у звязку із безпідставністю заявлених вимог, залишити без задоволення, а рішення господарського суду Житомирської області від 14.07.2016 р. залишити без змін.

Рівненський апеляційний господарський суд, заслухавши пояснення представника позивача (апелянта) у судових засіданнях, розглянувши доводи апеляційної скарги, дослідивши наявні матеріали справи, перевіривши повноту встановлення обставин справи та їх юридичну оцінку, проаналізувавши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, вважає, що рішення господарського суду Житомирської області від 14.07.2016 р. у даній справі слід залишити без змін, а апеляційну скаргу скаржника - без задоволення, виходячи з наступного.

Відповідно до частин 1, 2 статті 101 Господарського процесуального кодексу (ГПК) України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Додаткові докази приймаються судом, якщо заявник обґрунтував неможливість їх подання суду першої інстанції з причин, що не залежали від нього. Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Як вбачається з матеріалів справи, 25.09.2015 р. Приватне підприємство "КВЖРЕП №8" звернулося до ОСОБА_2 акціонерного товариства "Енергопостачальна компанія "Житомиробленерго" з листом № 1067, в якому повідомило товариство, що у вихідний день 19.09.2015 р. близько 12 години дня у 3 під'їзді на другому поверсі житлового будинку № 46 по вул. Небесної Сотні, в зв'язку з коротким замиканням у поверховому електрощитку сталося загоряння електропроводів та електрообладнання. Гасіння пожежі проводилося силами ДСУ надзвичайних ситуацій. Внаслідок пожежі на чотирьох поверхах зазначеного під'їзду вогнем були знищені засоби по квартирного обліку електричної енергії в кількості 16 штук та комплектуючі поверхових електрощитів. При ліквідації наслідків аварії, зменшення концентрації їдкого запаху у під'їзді, працівникам підприємства було виконано демонтаж залишків електрообладнання та спільно з мешканцями квартир винесено до сміттєвого майданчика. Підприємство у листі зазначило, що враховуючи необізнаність його працівників та те, що події відбувалися у вихідний день за участю мешканців даного під'їзду, засоби по квартирного обліку електричної енергії, які є обмінним фондом, були знищені. У листі підприємство просить ПАТ "ЕК "Житомиробленерго" розглянути на засіданні комісії та прийняти позитивне рішення про сприяння обмінного фонду (як виняток) та встановити нові засоби обліку у даному під'їзді (а.с. 9).

Вказаного листа ПАТ "Енергопостачальна компанія "Житомиробленерго" отримало 30.09.2015 р., згідно відмітки вхідної документації.

Разом з тим, позивач - ПАТ "Енергопостачальна компанія "Житомиробленерго" 01.12.2015 р. звернувся з письмовою вимогою № 08/18570 до ПП "КВЖРЕП №8", в якій зазначив, що 19.09.2015 р. в результаті пожежі у житловому № 46 по вул. Небесної Сотні в м. Житомирі, який знаходиться на балансі у підприємства відповідача та за технічний стан електроустановок якого, останній несе відповідальність, були знищені 16 засобів обліку електричної енергії типу НІК 2102-04.М2, які належать ПАТ "ЕК "Житомиробленерго". Загальна сума відшкодування відновленої вартості становить 6192,96 грн. На підставі викладеного, товариство вимагає у строк до 10.12.2015 р. відшкодувати відновлену вартість пошкодженого майна в сумі 6192,96 грн. на його розрахунковий рахунок. Товариством зазначено, що при незадоволенні вказаних вимог в зазначений строк, буде змушене звернутися до господарського суду Житомирської області з позовом про примусове стягнення суми, що потягне за собою додаткові витрати зі сторони підприємства відповідача, повязані з відшкодуванням судового збору (а.с. 10).

Факт знищення 16 засобів обліку електричної енергії внаслідок пожежі сторонами у справі не заперечувався.

В матеріалах справи відсутні будь-які документи, докази, які б підтверджували розгляд та вирішення сторонами питання щодо матеріальних збитків, завданих знищенням 16 засобів обліку електричної енергії.

За наведених обставин, ПАТ "ЕК "Житомиробленерго" у травні 2016 року звернулося до господарського суду Житомирської області з позовною заявою про стягнення з ПП "КВЖРЕП №8" 6192,96 грн. матеріальних збитків, завданих знищенням 16 засобів обліку електричної енергії. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на завдання йому відповідачем матеріальних збитків внаслідок демонтажу останнім 16 засобів обліку електричної енергії типу НІК 2102-04.М2 за адресою: м. Житомир, вул. Небесної Сотні, 46 (а.с. 3-5).

Ухвалою господарського суду Житомирської області від 15.06.2016 р. вказану позову заяву прийнято до розгляду та порушено провадження у справі № 906/587/16.

Частиною 1 статті 1 ГПК України передбачено, що зокрема, підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні) мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Приписами статті 15 ЦК України визначено право особи як на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, так і на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до частини 1 статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

При цьому, обов'язковою умовою такого звернення є порушення іншими особами майнового права чи інтересу позивача.

Частиною 2 статті 21 ГПК України встановлено, що позивачами є підприємства та організації, що подали позов або в інтересах яких подано позов про захист порушеного чи оспорюваного права або охоронюваного законом інтересу.

Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди (пункт 8 частини 2 статті 16 ЦК України).

Відповідно до частин 1, 2 статті 20 ГК України держава забезпечує захист прав і законних інтересів суб'єктів господарювання та споживачів. Кожний суб'єкт господарювання та споживач має право на захист своїх прав і законних інтересів. Права та законні інтереси зазначених суб'єктів захищаються, зокрема, відшкодування збитків.

Згідно статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками, зокрема, є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). На вимогу особи, якій завдано шкоди, та відповідно до обставин справи майнова шкода може бути відшкодована і в інший спосіб, зокрема, шкода, завдана майну, може відшкодовуватися в натурі (передання речі того ж роду та тієї ж якості, полагодження пошкодженої речі тощо).

Тобто, порушення цивільного права, яке потягнуло за собою завдання особі майнових збитків, саме по собі є основною підставою для їх відшкодування.

За загальним правилом під терміном "збитки" розуміються наслідки правопорушення, які виражаються у зменшенні майнової сфери потерпілого у результаті порушення належного йому права або блага. Відповідальність за заподіяні протиправною поведінкою збитки виникає при наявності вини особи, що заподіяла збитки.

Статтею 224 ГК України передбачено, що учасник господарських відносин, який порушив зокрема, установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб'єкту, права або законні інтереси якого порушено. Під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна.

Відповідно до частини 1 статті 225 ГК України до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються, зокрема: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб'єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов'язання другою стороною.

При визначенні розміру збитків, якщо інше не передбачено законом або договором, враховуються ціни, що існували за місцем виконання зобов'язання на день задоволення боржником у добровільному порядку вимоги сторони, яка зазнала збитків, а у разі якщо вимогу не задоволено у добровільному порядку, - на день подання до суду відповідного позову про стягнення збитків. Виходячи з конкретних обставин, суд може задовольнити вимогу про відшкодування збитків, беручи до уваги ціни на день винесення рішення суду (частини 3,4 статті 225 ГК України).

Частинами 1, 2 статті 1166 ЦК України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Підставою відповідальності є протиправне (дія чи бездіяльність), шкідливе (причинний зв'язок між протиправною поведінкою та шкодою), винне діяння особи, яка завдала шкоди.

Протиправною є поведінка, яка не відповідає вимогам закону, тягне за собою порушення (зменшення, обмеження) майнових прав (благ) і законних інтересів іншої особи.

Причинний зв'язок між протиправною поведінкою особи і шкодою (збитками), зумовлена необхідністю встановлення того факту, що саме протиправна поведінка конкретної особи, на яку покладається така відповідальність, є тією безпосередньою причиною, що спричинила шкоду (збитки) іншій особі.

Вина особи, на яку покладається цивільно-правова відповідальність, за загальним правилом, є також обов'язковою умовою для покладення на особу обов'язку відшкодувати шкоду.

Таким чином, з приписів наведених норм слідує, що підставою відповідальності, якою є відшкодування збитків в даному випадку, має бути наявність складу правопорушення, а саме: протиправної поведінки (дії чи бездіяльності) відповідача, шкідливого результату такої поведінки (шкоди); причинного зв'язку між протиправною поведінкою і шкодою; вини особи, яка заподіяла шкоду.

Саме наявність чотирьох елементів правопорушення є необхідною вимогою для притягнення винної сторони до відповідальності, якщо інше не встановлено законом.

Особа, яка порушила зобов'язання, несе цивільно-правову відповідальність, зокрема, у вигляді відшкодування збитків. Для застосування такої міри відповідальності як відшкодування збитків, необхідна наявність всіх чотирьох загальних умов відповідальності, а саме: протиправна поведінка боржника, яка полягає у невиконанні або неналежному виконанні ним зобов'язання; наявність шкоди (збитки - це грошове вираження шкоди); причинний зв'язок між протиправною поведінкою та завданою шкодою, вина боржника (постанова Верховного Суду України від 25.02.2015 р.).

У разі відсутності хоча б одного з елементів відповідальність у вигляді відшкодування збитків не наступає.

Виходячи з цього, предметом доказування у даному спорі є: факт неправомірних дій відповідача, виникнення шкоди саме у заявленому до стягнення розмірі, причинний зв'язок між неправомірними діями і заподіянням шкоди, наявність вини заподіювача шкоди.

Закон покладає обов'язок по відшкодуванню збитків виключно на винну сторону і саме ступінь вини особи впливає на розмір, що підлягає відшкодуванню. Закон не дає право стягувати збитки з особи, дії якої не знаходяться в причинному зв'язку з наслідками, що настали.

Обов'язок доказування наявності шкоди та протиправної поведінки заподіювача шкоди покладається на особу, якій завдано збитків.

Для виникнення відповідальності необхідно встановити, що саме протиправна поведінка заподіювача шкоди стала причиною виникнення шкоди, оскільки відсутність причинного зв'язку у всіх випадках тягне звільнення особи від зобов'язання відшкодувати шкоду.

Разом з тим, пунктом 6 роз'яснення Вищого арбітражного суду України № 02-5/215 від 01.04.1994 р. "Про деякі питання практики вирішення спорів, пов'язаних з відшкодуванням шкоди" (зі змінами і доповненнями) визначено, що для правильного вирішення спорів, пов'язаних з відшкодуванням шкоди, важливе значення має розподіл між сторонами обов'язку доказування, тобто визначення, які юридичні факти повинен довести позивач або відповідач. За загальними правилами судового процесу кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень (стаття 33 ГПК України). Як у випадках порушення зобов'язання за договором, так і за зобов'язанням, що виникає внаслідок заподіяння шкоди, цивільне законодавство (статті 614 та 1166 ЦК України) передбачає презумпцію вини правопорушника. Отже, позивач не повинен доказувати наявність вини відповідача у заподіянні шкоди. Навпаки, на відповідача покладено тягар доказування того, що в його діях (діях його працівників) відсутня вина у заподіянні шкоди.

Як встановлено судами першої та апеляційної інстанції, відповідач в обґрунтування відсутності вини в заподіюванні позивачу шкоди посилається на пункт 3.3. Правил користування електричною енергією, затверджених постановою Національної комісії з питань регулювання електроенергетики України № 28 від 31.07.1996 р. (зі змінами і доповненнями) (далі - Правила користування електричною енергією). Згідно даного пункту відповідальність за збереження і цілісність розрахункових засобів обліку електричної енергії та пломб (відбитків їх тавр) відповідно до акта про пломбування покладається на власника (користувача) електроустановки або організацію, на території (у приміщенні) якої вони встановлені.

Так, пунктом 3.32. зазначених Правил передбачено, що при пломбуванні та/або встановленні індикаторів та приладів обліку з вмонтованими індикаторами оформляється акт про пломбування та встановлення індикаторів.

В акті про пломбування та встановлення індикаторів мають бути зазначені: місце встановлення кожної пломби та/або індикаторів, сторона, яка їх встановила, сторона, відповідальна за збереження і цілісність розрахункових засобів обліку електричної енергії та пломб і індикаторів на них.

Акт про пломбування та встановлення індикаторів підписується керівниками або уповноваженими особами сторін, які брали участь у пломбуванні приладу обліку.

Матеріалами справи встановлено, що позивачем не надано доказів наявності підписаних повноважними представниками відповідача актів про пломбування спірних 16 засобів обліку електроенергії.

Разом з тим, подані позивачем акти про пломбування, в якості обґрунтування позовних вимог (а.с. 79, 81, 83, 85, 87, 89, 91, 93, 95, 97, 99, 101, 103, 105, 107, 109) не є належними доказами, та не стосуються знищення 16-ти електролічильників, які прийшли в непридатність, внаслідок пожежі у підїзді будинку 46 по вул. Небесної Сотні.

Подані позивачем акти датовані 24.11.2015 р. При цьому, як встановлено матеріалами справи судом, спірні 16 засобів обліку електроенергії були знищені внаслідок пожежі у третьому під'їзді житлового будинку за адресою: м. Житомир, вул. Небесної Сотні, 46 - 19.09.2015 р.

З наявних у матеріалах справи доказів не вбачається, ким спричинені збитки; відсутні будь-які висновки щодо стану знищених 16 засобів обліку електроенергії; сам факт спричинення збитків належними доказами не зафіксований.

Таким чином, подані акти від 24.11.2015 р. про пломбування підтверджують факт встановлення нових засобів обліку електричної енергії та не можуть слугувати належним доказом доведення факту спричинення збитків, які просить відшкодувати позивач.

Поряд з цим, у вказаних актах про пломбування від 24.11.2015 р. вказано, що при обстеженні були присутні відповідні споживачі (представники споживачів) та прийняли на відповідальне зберігання цілісні й неушкоджені розрахункові засоби обліку і пломби (індикатори). При цьому, споживачами (представниками споживача) у даних актах зазначено відповідних фізичних осіб-громадян, а не відповідача.

Враховуючи матеріали та обставини заявленого позову, судом першої інстанції правомірно не прийнято до уваги обґрунтування позивача позовних вимог з посиланням на Правила користування електричною енергією для населення, затверджені Постановою Кабінету Міністрів України №1357 від 26.07.1999 р. (зі змінами і доповненнями), оскільки вказані Правила є підзаконним нормативно-правовим документом регулюють саме договірні відносини між громадянами (споживачі електричної енергії) та енергопостачальниками (пункт 1 Правил).

Тоді як, стаття 1166 ЦК України, на яку позивач посилається як на правову підставу позовних вимог, поширює свою правову дію на позадоговірні (деліктні) правовідносини.

Враховуючи наведені обставини справи та норми чинного законодавства, місцевий господарський суд правомірно прийшов до висновку, позивачем не подано жодних належних доказів, які б підтверджували той факт, що саме відповідач станом на день пошкодження 16 засобів обліку електроенергії внаслідок пожежі за адресою: м. Житомир, вул. Небесної Сотні, 46, був відповідальним за збереження і цілісність даних розрахункових засобів обліку електричної енергії. Отже, вина останнього в пошкодженні вказаних засобів обліку електричної енергії відсутня.

Позивачем, під час розгляду спору у суді першої інстанції, не надано доказів належності йому спірних 16 засобів обліку електроенергії на праві власності чи на підставі будь-якого іншого речового права, відповідно у позивача взагалі немає достатніх правових підстав звертатися до відповідача з вимогою про відшкодування матеріальних збитків по відновленню 16 засобів обліку електричної енергії, які були знищені внаслідок пожежі у третьому під'їзді житлового будинку за адресою: м. Житомир, вул. Небесної Сотні, 46.

Колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду про відсутність правових підстав для задоволення даного позову, оскільки при розгляді даного спору не встановлено наявності обставин, з якими закон пов'язує кваліфікацію витрат саме як збитків і настання майнової відповідальності у вигляді їх відшкодування.

Разом з тим, апеляційний суд звертає увагу позивача та те, що оскільки він просить стягнути з відповідача вартість нових засобів обліку електроенергії, він зобов'язаний був при визначенні розміру збитків врахувати зношеність пошкодженого майна (пункт 9 постанови пленуму Верховного суду України № 6 "Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди" від 27.03.1992 р. (з подальшими змінами та доповненнями).

Однак, позивач звертаючись до суду з відповідним позов про стягнення з відповідача збитків не врахував наведених обставин.

Матеріалами справи встановлено, що і судом першої інстанції належні розрахунки, докази для визначення дійсного розміру збитків та обґрунтування щодо їх нарахування, у позивача не витребовувались.

Суд апеляційної інстанції з'ясовуючи у судовому засідання 21.09.2016 р., обставини нанесення збитків, звернув увагу представника позивача на те, що вказана сума збитків обрахована ним за наслідками встановлення нового обладнання, з урахуванням вартості робіт, матеріалів після пожежі. Разом з тим, у позовній заяві, звертається увага на знищення - викидання до сміттєвого баку 16-ти електролічильників, які прийшли в непридатність, внаслідок пожежі у підїзді будинку 46 по вул. Небесної Сотні. Відповідно, суд другої інстанції з'ясовує у представника позивача відомості про облікування на балансі даних приладів, їх остаточну балансову вартість, тощо. Оскільки документи, у представника позивача щодо даних бухгалтерського обліку були відсутні, він зобовязався надати їх у наступне судове засідання.

23.11.2016 р. до початку судового засідання від позивача за підписом його представника надійшли пояснення, відповідно до яких він зазначає, що вартість приладів обліку електричної енергії в кількості 16 штук, які були знищені відповідачем внаслідок пожежі були демонтовані силами мешканців підїзду будинку та працівниками відповідача та в подальшому були викинуті на смітник становила 1825,36 грн. (розрахунок додається).

Окрім того, у письмових поясненнях представником позивача зазначається, що для заміни нових приладів обліку електричної енергії (вартість їх встановлення, монтаж та підключення) товариством позивача було затрачено згідно розрахунку - 2314,56 грн., яка також має бути включена до суми збитків понесених позивачем, внаслідок пожежі.

Таким чином, вартість понесених ПАТ "ЕК "Житомиробленерго" збитків, на думку представника позивача, становить 4139,92 грн. При цьому такий розрахунок збитків та підстави його виникнення позивачем наданий суду апеляційної інстанції. Під час розгляду позовних вимог, які ґрунтувалися на нанесенні збитків внаслідок пошкодження обладнання на момент пожежі, а не після її ліквідації та, як наслідок, ліквідації наслідків такої пожежі (прокладання та монтаж нових електричних та кабельних мереж, встановлення нових приладів обліку, тощо).

Суд апеляційної інстанції, враховуючи вимоги 101 ГПК України, зясував у представника позивача, яким чином, співвідносяться наведені ним розмір збитків та підстави їх виникнення із розміром та підставою виникнення, які наведені у позовній заяві, на що представник позивача відніс вирішення даного питання розсуд суду.

Фактично апелянт (він же і позивач) у суді другої інстанції висунув позовні вимоги ( з новим розміром та новими підставами виникнення), які предметом розгляду у місцевому господарському суді не були.

В силу вимог статті 101 ГПК України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Додаткові докази приймаються судом, якщо заявник обгрунтував неможливість їх подання суду першої інстанції з причин, що не залежали від нього.

Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обгрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

В апеляційній інстанції не приймаються і не розглядаються вимоги, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Апелянт не надав Рівненському апеляційному господарському суду належні обгрунтування, підтверджені письмовими доказами, про неможливість подання доказів, які він надає у суд апеляційної інстанції, до суду першої інстанції та не вказав причини, з яких він не міг таких доказів подати.

Пунктом 9 постановою пленуму Вищого господарського суду України від 17.05.2011р. № 7 "Про деякі питання практики застосування розділу ХII Господарського процесуального кодексу України" враховуючи положення частини 1 статті 101 ГПК України, розяснено, що у вирішенні питань щодо прийняття додаткових доказів суд апеляційної інстанції повинен повно і всебічно з'ясовувати причини їх неподання з урахуванням конкретних обставин справи і об'єктивно оцінити поважність цих причин. При цьому обґрунтування неможливості подання доказів суду першої інстанції згідно із зазначеною нормою ГПК покладається саме на заявника (скаржника), а апеляційний господарський суд лише перевіряє та оцінює їх поважність і не зобов'язаний самостійно з'ясовувати відповідні причини. У разі прийняття додаткових доказів у постанові апеляційної інстанції мають зазначатися підстави такого прийняття.

Розрахунки та докази позивача з врахуванням зносу (дійсної вартості) пошкодженого майна 16-ти приладів обліку електричної енергії у розмірі 1825,36 грн. та витрати позивача для заміни та встановлення нових приладів обліку у розмірі 2314,56 грн., що в загальному становлять розмір збитків у сумі 4139,92 грн., які позивач просить стягнути з відповідача в апеляційній інстанції, не були предметом розгляду в суді першої інстанції, а тому наведені розрахунки та докази, на їх підтвердження не приймаються до розгляду судом апеляційній інстанції на підставі припису частини 3 статті 101 ГПК України.

Згідно частини 3 статті 101 ГПК України в апеляційній інстанції не приймаються і не розглядаються вимоги, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

За змістом частини 1 статті 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення спору.

Статтями 33, 34 ГПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень; докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу; господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи; обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до частини 1 статті 43 ГПК України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

З урахуванням наведеного та з огляду на зазначені правові положення, встановлені обставини справи, апеляційний господарський суд приходить до висновку, що доводи, викладені позивачем в апеляційній скарзі, є необґрунтованими, оскільки вони спростовуються зібраними по справі доказами і не відповідають вимогам закону.

Враховуючи вище викладене, Рівненський апеляційний господарський суд вважає, що рішення господарського суду першої інстанції прийняте з дотриманням норм матеріального і процесуального права, висновки суду відповідають матеріалам справи та ґрунтуються на нормах чинного законодавства, що регулюють спірні правовідносини, а тому не вбачає підстав для його зміни чи скасування.

Витрати по сплаті судового збору за розгляд апеляційної скарги покладаються на апелянта.

Керуючись ст. ст. 49, 99, 101, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 акціонерного товариства "Енергопостачальна компанія "Житомиробленерго" від 28.07.16р. залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Житомирської області від 14 липня 2016 року у справі № 906/587/16 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанову апеляційної інстанції може бути оскаржено у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання постановою апеляційного господарського суду законної сили.

Справу №906/587/16 повернути господарському суду Житомирської області.

Головуючий суддя Юрчук М.І.

Суддя Крейбух О.Г.

Суддя Саврій В.А.