ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"22" листопада 2016 р. Справа № 907/743/15

Львівський апеляційний господарський суд у складі суддів:

головуючий суддя Бонк Т.Б.

судді Бойко С.М.

Кравчук Н.М.

при секретарі Борщ І.О.

за участю представників сторін:

від позивача (скаржника) - Деркач О.Р. (пред-к за довіреністю)

від відповідача - 1 - ОСОБА_2 (представник за довіреністю)

від відповідача - 2 - не з'явився.

розглянувши апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Комерційного банку "Приватбанк" б/н від 16.09.2016 року

на рішення господарського суду Закарпатської області від 07.09.2016 року (суддя Ушак І.Г.)

у справі № 907/743/15

за позовом: Публічного акціонерного товариства Комерційного банку "Приватбанк" м.Дніпропетровськ

до відповідача-1: Фізичної особи-підприємця ОСОБА_4, м.Ужгород

до відповідача-2: Публічного акціонерного товариства "Страхова компанія "Інгосстрах", м.Дніпропетровськ,

про стягнення 80 094,72 грн.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Закарпатської області від 23.01.15 позов задоволено частково, стягнуто на користь публічного акціонерного товариства Комерційного банку "Приватбанк" з відповідача-1 - фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 - заборгованість на суму 69529,95 грн., в т.ч. 39000 грн. - заборгованості по кредиту, 21317,95 грн. боргу по процентах за користування кредитом, 5000 грн. - пені за несвоєчасне виконання зобов'язання, 4212 грн. - комісія за користування кредитом, в решті позовних вимог - відмовлено.

Рішення суду в частині задоволення позову мотивоване наявністю підстав для стягнення пені, а саме простроченням виконання договірного зобов'язання.

Рішення суду в частині відмови в позові мотивоване застосуванням строку позовної давності до частини суми пені, а також - наявністю підстав для зменшення розміру пені, заявленої позивачем до стягнення.

За результатами апеляційного перегляду (постанова Львівського апеляційного господарського суду від 21.03.16) рішення господарського суду Закарпатської області від 23.01.15 залишено без змін.

Постановою Вищого господарського суду України від 15.06.16 зазначені рішення судів скасовано в частині заявлених та частково задоволених позовних вимог про стягнення пені за несвоєчасне виконання зобов'язання, та в цій частині справу направлено на новий розгляд до господарського суду Закарпатської області із вказівкою надати належну правову оцінку розрахунку пені зі з'ясуванням дати початку такого розрахунку та дати звернення до суду з позовом, наявності договору про збільшення строку позовної давності для стягнення пені.

За результатом нового судового розгляду справи рішенням господарського суду Закарпатської області від 07.09.2016 року у справі № 907/743/15 позов задоволено частково. Стягнуто з фізичної особи-підприємця ОСОБА_5 на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" пеню в сумі 500 грн. В іншій частині позову - відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач ПАТ КБ «Приватбанк» просить скасувати рішення господарського суду Закарпатської області від 07.09.2016 року у справі № 907/743/15 та прийняти нове, яким позов задоволити повністю, мотивуючи це тим, що відповідач - 1 приєднався до Умов та Правил надання банківських послуг, що розміщені і мережі Інтернет на сайті Банку, які разом із заявою складають Договір банківського обслуговування. Договір є обов'язковим для виконання сторонами, а відтак, обов'язковою є і умова «Умов та Правил надання банківських послуг» щодо збільшення строку позовної давності щодо стягнення пені. Вважає, що судом першої інстанції безпідставно зменшено розмір пені більш ніж на 90%, враховуючи лише інтереси відповідача - 1.

В судове засідання не з'явився представник відповідача - 2, хоча належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи. Апеляційний суд, враховуючи встановлений строк розгляду апеляційної скарги, відсутність інших перешкод для розгляду справи в даному судовому засіданні, вважає за можливе продовжити розгляд справи на підставі наявних у справі доказів.

Розглянувши наявні у справі матеріали, давши належну оцінку доводам та запереченням, які містяться в апеляційній скарзі та в запереченнях на апеляційну скаргу, колегія суддів апеляційного господарського суду дійшла висновку, що рішення господарського суду першої інстанції слід залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено, що 10.09.2013р. фізична особа-підприємець ОСОБА_4, яка згодом змінила прізвище на Данова (далі - ФОП Данова) звернулася до банку з заявою провідкриття поточного рахунку та картки із зразком підпису у ПАТ КБ "Приватбанк", за якою ФОП Данова приєдналася до Умов та правил надання банківських послуг ПАТ КБ "Приватбанк" (далі - Умови), Тарифів Банку, що розмішені в мережі Інтернет на сайті www.pb.ua, які разом із заявою та карткою зі зразком підпису складають договір банківського обслуговування б/н від 10.09.2013р., та взяла на себе зобов'язання виконувати умови договору.

ФОП ОСОБА_5 банком було відкрито поточний рахунок НОМЕР_1 та карткові рахунки НОМЕР_2, НОМЕР_3, встановлено кредитний ліміт на поточний рахунок НОМЕР_1 в електронному вигляді через встановлені засоби електронного зв'язку банку і клієнта (системи клієнт-банк, інтернет клієнт банк, sms - повідомлення або інших), що визначено і врегульовано Умовами та правилами надання банківських послуг.

Згідно п. 3.2.1.1.1 Умов кредитний ліміт на поточний рахунок надається на поповнення оборотних коштів і здійснення поточних платежів клієнта, в межах кредитного ліміту, про розмір якого банк повідомляє клієнта. Банк здійснює обслуговування ліміту клієнта, що полягає у проведенні його платежів понад залишок коштів на поточному рахунку клієнта, при наявності вільних грошових ресурсів, за рахунок кредитних коштів в межах ліміту, шляхом дебетування поточного рахунку. При цьому утворюється дебетове сальдо.

Згідно п.3.2.1.1.3 Умов кредит надається в обмін на зобов'язання клієнта з повернення кредиту, сплаті відсотків та винагороди.

Розділом 3.2.1.4 Умов унормововано порядок розрахунків. Так, згідно п. 3.2.1.4.1. Умов передбачено, що за користування кредитом в період з дати виникнення дебетового сальдо на поточному рахунку клієнта при закритті банківського дня клієнт сплачує відсотки, виходячи з процентної ставки, розмір якої залежить від терміну користування кредитом (диференційована процентна ставка).

Відповідно до підпункту 3.2.1.4.1.1 пункту 3.2.1.4.1 Умов розрахунок процентів за період користування кредитом з моменту виникнення дебетового сальдо до дати обнулення дебетового сальдо в одну з дат до 25-го числа поточного місяця, якщо дебетове сальдо на поточному рахунку утворилося з 1 -го до 20 -го (включно) числа поточного місяця або до 25-го числа наступного місяця, якщо дебетове сальдо на поточному рахунку утворилося з 21-го до кінцевого числа поточного місяця (далі - "період, в який дебетове сальдо підлягає обнулення"), розрахунок відсотків проводиться за процентною ставкою у розмірі, 0 % річних від суми залишку непогашеної заборгованості.

Підпунктом 3.2.1.4.1.2 пункту 3.2.1.4.1 Умов визначено, у випадку необнулювання дебетового сальдо в одну з дат періоду, в якому дебетове сальдо підлягає обнулюванню, на протязі 90 днів з кінцевої дати періоду , в якому дебетове сальдо підлягало обнулюванню, клієнт сплачує банку за користування кредитом відсотки в розмірі 36 % річних, починаючи з останньої дати періоду, в яку дебетове сальдо підлягало обнулюванню.

Відповідно до підпункту 3.2.1.4.1.3 пункту 3.2.1.4.1. Умов у разі непогашення кредиту впродовж 90 днів* з дати закінчення періоду, в який дебетове сальдо підлягало обнуленню, починаючи з 91-го* дня після дати закінчення періоду, в який дебетове сальдо підлягало обнуленню, кредит вважається простроченим, а грошові зобов'язання клієнта з погашення заборгованості вважаються порушеними.

При порушенні клієнтом будь-якого з грошових зобов'язань клієнт сплачує банку відсотки за користуванням кредитом у розмірі 56 % річних від суми залишку непогашеної заборгованості.

У разі порушення клієнтом будь-якого з грошових зобов'язань і при реалізації права банку на встановлення іншого терміну повернення кредиту, передбаченого Умовами та правилами надання Банківських послуг, клієнт сплачує банку пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми залишку непогашеної, заборгованості за кожен день прострочення. Сплата пені здійснюється з дня, наступного за датою порушення зобов'язань.

Під "непогашенням кредиту" мається на увазі невиникнення на поточному рахунку нульового дебетового сальдо при закритті банківського дня (підпункт 3.2.1.4.1.4 пункту 3.2.1.4.1.Умов).

Банк на свій розсуд має право при порушенні клієнтом будь-якого із зобов'язань, передбаченого умовами, змінити умови кредитування - зажадати від клієнта дострокового повернення кредиту, сплати відсотків за його користування, виконання інших зобов'язань за кредитом в повному обсязі шляхом подання відповідного повідомлення (п.п.а)п.3.2.1.2.3.4.).

Пунктом 3.2.1.5.1 Умов встановлена відповідальність, а саме при порушенні клієнтом будь-якого із зобов'язань по сплаті відсотків за користування кредитом, передбачених умовами п.п. 3.2.1.2.2.2, 3.2.1.4.1, 3.2.1.4.2, 3.2.1.4.3, термінів повернення кредиту, передбачених п.п. 3.2.1.1.8, 3.2.1.2.2.3, 3.2.1.2.3.4, винагороди, передбаченої п.п. 3.2.1.2.2, 3.2.1.4.4, 3.2.1.4.5, 3.2.1.4.6 клієнт сплачує банку за кожний випадок порушення пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла в період, за який сплачується пеня, (у % річних) від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу. А в разі реалізації банком права на встановлення іншого строку повернення кредиту, клієнт сплачує банку пеню у розмірі, зазначеному в п. 3.2.1.4.1.3. від суми заборгованості за кожен день прострочення. Сплата пені здійснюється у гривні.

Пунктами 3.2.1.5.1, 3.2.1.5.4 Умов збільшено період нарахування неустойки за кожний випадок порушення зобов'язань протягом 3-х років з дня коли відповідне зобов'язання мало бути виконане клієнтом та п.3.2.1.5.7 Умов збільшено строк позовної давності до 5-ти років щодо вимоги про стягнення пені за несвоєчасне виконання грошового зобов'язання.

Погашення кредиту, сплата відсотків здійснюється у валюті кредиту. Погашення неустойки здійснюються в гривні (п.3.2.1.4.8 Умов).

Довідкою про розміри встановлених кредитних лімітів № 08.7.0.0.0/16 від 03.07.2015р. та виписку з банку по рахунку НОМЕР_1 встановлено, що позивач зобов'язання виконав, встановивши кредитний ліміт ФОП ОСОБА_5, яка свої зобов'язання належним чином не виконала , оскільки не повернула отриманих коштів, внаслідок чого станом на 15.04.2015р. виникла заборгованість за кредитом на суму 39000 грн.; заборгованість по процентах за користування кредитом - на суму 21317,95 грн. та заборгованість по комісії за користуванням кредитом - на суму 4212 грн.

Суд, вирішуючи даний спір приймає до уваги, що рішенням господарського суду Закарпатської області у даній справі від 23.11.15, яке залишено без змін постановою Львівського апеляційного господарського суду від 21.03.16 та постановою Вищого господарського суду України, встановлено та не потребує доведення, за приписами ч. 3 ст. 35 Господарського процесуального кодексу України, правова природа договору укладеного сторонами даного спору як змішаного договору - договору банківського рахунку та кредитного договору (ч.2 ст.628 Цивільного кодексу України); встановлено також, що ФОП Данова в порушення взятих зобов'язань, з урахуванням Умов, допустила прострочення повернення кредитних коштів і сплати процентів та комісії за користування кредитом, у зв'язку з чим, у неї виникла вищенаведена заборгованість за кредитом, процентами за користування кредитом та 4 комісією за користування кредитом на загальну суму 64529,95 грн., яка присуджена до стягнення.

Апеляційний суд також зазначає, що такий договір є договором приєднання.

Предметом нового судового розгляду є позовні вимоги банку в частині пені за прострочення виконання зобов'язань за договором, що з урахуванням заяви позивача у ході нового судового розгляду становлять суму 5395,16 грн. нараховану за період з 06.05.14 по 05.11.14.

Позов подано до суду 07.07.2015 року (згідно відбитку штампу господарського суду Закарпатської області).

Позивачем в ході нового судового розгляду було подано заяву про застосування строку позовної давності та зменшення розміру пені (а.с. 192-193 Т.2).

Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про правомірність нарахування позивачем пені в сумі 4 067,58 грн. за період з 7.07.14 по 5.11.14 і відсутність правових підстав для нарахування пені на суму 1327,58 грн. за період 06.05.14 до 07.07.14, як за період, що перевищує один рік до дати звернення до суду, що узгоджується з приписами Цивільного кодексу України щодо застосування спеціальної позовної давності в один рік щодо вимог про стягнення неустойки, та що, у свою чергу є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог в цій частині.

Відповідно до ст.ст. 256, 257, 267 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу; загальна позовна давність встановлена тривалістю у три роки; сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Так, ч. 2 ст. 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі (ч. 1 ст. 259 ЦК України).

Згідно із частинами першою, другою статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

У даній справі Умови, пунктом 3.2.1.5.7 яких збільшено строк позовної давності до 5-ти років щодо вимоги про стягнення пені за несвоєчасне виконання грошового зобов'язання, не містять підпису відповідача-1 і суду не надано належних і допустимих доказів, які б підтверджували, що Умови містили збільшений строк позовної давності в момент підписання заяви на відкриття рахунку, або в подальшому такі Умови, зокрема щодо збільшення строку позовної давності, не змінювались; заява ФОП ОСОБА_5 від 10.09.2013 домовленості сторін щодо збільшення строку позовної давності також не містить. Також в матеріалах справи відсутній окремий договір між сторонами про збільшення строку позовної давності.

За таких умов доводи банку про наявність угоди сторін про збільшення строку позовної давності за вимогами про стягнення пені не можуть вважатися обґрунтованими, і в спірних відносинах належить застосовувати позовну давність, встановлену законом.

Щодо клопотання про зменшення розміру пені, то апеляційний суд зазначає наступне.

Розмір неустойки може бути зменшений за рішенням господарського суду (частина третя статті 551 ЦК України, стаття 233 ГК України, пункт 3 статті 83 ГПК).

Пунктом 1 ст.233 ГК України закріплено, що суд має право зменшити розмір санкцій, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

У вирішенні пов'язаних з цим питань господарський суд враховує викладене в підпункті 3.17.4 підпункту 3.17 пункту 3 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" (з подальшими змінами), а також в абзацах першому-четвертому пункту 9 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 17.05.2011 № 7 "Про деякі питання практики застосування розділу XII Господарського процесуального кодексу України" (з подальшими змінами).

Відтак, вирішуючи, в тому числі й з власної ініціативи, питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання (пункт 3 статті 83 ГПК), господарський суд повинен об'єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов'язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов'язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов'язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо.

Також, при вирішенні питання про можливість зменшення неустойки, суд бере до уваги майновий стан сторін і оцінює співвідношення розміру заявлених штрафних санкцій, зокрема, із розміром збитків кредитора, враховує інтереси обох сторін.

В чинному законодавстві України відсутній перелік таких виняткових випадків, при наявності яких господарським судом може бути зменшено неустойку. Судом при цьому враховуються фактичні обставини справи та надається оцінка доказам, якими заявник обґрунтовує клопотання про зменшення неустойки.

Відповідно до ст.ст. 33, 34 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Як вбачається з матеріалів справи, основним видом економічної діяльності ФОП ОСОБА_5 є ремонт взуття та шкіряних виробів (Т.1 а.с.53).

У матеріалах справи наявні копії ухвали Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 04.11.2016 року про накладення арешту на будівлю за адресою в АДРЕСА_1, та заборону на вчинення будь яких дій відносно спірного будинку (незавершеного будівництва), яке за проектом називається «творча майстерня з пошиття одягу», а також заборонено експлуатацію вказаного будинку (а.с. 77 Т.1), копія постанови державного виконавця про арешт майна боржника від 17.11.2014 року про арешт вищезазначеного майна та накладення інших заборон (а.с. 78 Т.1), податкова декларація платника єдиного податку ФОП за 2014 рік з нульовим загальним доходом (Т.1 ас.79-80), ухвала Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 06.09.2013 року про накладення арешту на майно, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, а саме - швейні машинки, та заборонено ОСОБА_4 та третім особам експлуатацію швейних машинок.

В той же час, у матеріалах справи відсутні докази про скасування вищезазначених заходів забезпечення позову та зняття зазначених арештів.

Крім того, згідно ст. 52 ЦК України фізична особа - підприємець відповідає за зобов'язаннями, пов'язаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм майном, крім майна, на яке згідно із законом не може бути звернено стягнення.

Відтак, апеляційний суд приходить до висновку про наявність доказів скрутного фінансового стану заявника (боржника), як фізичної особи - підприємця, так і фізичної особи; неможливість отримання прибутку від основного виду діяльності суб'єкта підприємницької діяльності, а відтак погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для зменшення розміру пені до 500 грн., враховуючи також відсутність доказів завдання позивачу збитків, незначний розмір основної суми основного боргу.

Відповідно до ст.ст. 33, 34 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Враховуючи наведене, апеляційний господарський суд вважає, що рішення господарського суду першої інстанції прийняте з урахуванням усіх обставин справи та з дотриманням норм чинного законодавства, а тому не вбачає підстав для його зміни чи скасування.

Зважаючи на те, що апеляційну скаргу залишено без задоволення, витрати по сплаті судового збору в порядку ст.49 ГПК України покладаються на скаржника.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 103, 105 ГПК України, Львівський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ :

1. Рішення господарського суду Закарпатської області від 07.09.2016 року у справі № 907/743/15 - залишити без змін, апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Комерційного банку "Приватбанк" б/н від 16.09.2016 року - без задоволення.

2. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку.

3. Справу скерувати на адресу місцевого господарського суду.

Повний текст постанови виготовлений 28.11.2016 р.

Головуючий суддя Бонк Т.Б.

Судді Бойко С.М.

Кравчук Н.М.