ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

23.11.2016 Справа № 904/9993/16
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Дніпропетровськгаз збут"

до Університету митної справи та фінансів

про стягнення заборгованості за постачання газу у розмірі 245 151,13 грн.

Суддя Юзіков С.Г.

Представники:

Позивача - ОСОБА_1, дов. № б/н від 01.02.16р.

Відповідача - ОСОБА_2, дов. № 16/01/984 від 30.11.15р.

СУТЬ СПОРУ:

Позивач просив стягнути з Відповідача 245 151,13 грн. за постачання газу, з яких: 239 017,98 основного боргу, 3 150,22 грн. 3% річних, 2 982,93 грн. втрат від інфляції.

У заяві, яка надійшла від Відповідача 17.11.16р., останній повідомив, що визнає позовні вимоги у повному обсязі. Також Відповідач надав акт звірки, підписаний обома сторонами, у якому за даними Позивача за Відповідачем обліковується борг у розмірі 239 017,98 грн., а за даними Відповідача борг відсутній, таку розбіжність Відповідач пояснив тим, що природний газ споживався без укладання договору, у звязку з неможливістю його укладення.

Справа розглядається за наявними у ній матеріалами.

У судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши представників сторін, господарський суд

ВСТАНОВИВ:

Позивачем у квітні-серпні 2016р. передано Відповідачеві 29 891 м3 природного газу на загальну суму 239 017,98 грн., що підтверджується підписаними сторонами актами приймання-передачі природного-газу (у квітні 2016р. - 10,630 тис. м3 на загальну суму 85 000,88 грн., що підтверджується актом приймання-передачі природного газу №ДОЗ00020259 від 30.04.16р.; у травні 2016р. -16,148 тис. м3 на загальну суму 129 124,57 грн., що підтверджується актом приймання-передачі природного газу №ДОЗ00023029 від 31.05.16р.; у червні 2016р. -3,045 тис. м3 на загальну суму 24 348,79 грн., що підтверджується актом приймання-передачі природного газу №ДОЗ00025549 від 30.06.16р.; у липні 2016р. - 0,034 тис. м3 на загальну суму 271,87 грн., що підтверджується актом приймання-передачі природного газу №ДОЗ00027827 від 31.07.16р.; у серпні 2016р. -0,034 тис. м3 природного газу на загальну суму 271,87 грн., що підтверджується актом приймання-передачі природного газу №ДОЗ00030090 від 31.08.16р.).

Відповідач спожитий у квітні-серпні 2016р. природний газ не оплатив, у звязку з чим, у нього виник борг у сумі 239 017,98 грн.

За даними Позивача, 07.06.16р. Позивачем направлено на адресу Відповідача два примірники Договору на постачання природного газу №114113FSH8SB016 від 01.01.16р., однак Відповідачем не було повернуто примірника Договору, при цьому Відповідачем, своїм підписом в актах приймання-передачі природного газу підтверджено поставлений обсяг газу.

З посиланням на ч. 2 ст. 625 ЦК України, на прострочений борг Відповідача Позивачем нараховані 3% річних - 3 150,22 грн. за період прострочки з 01.05.16р. по 31.10.16р. та індекс інфляції 2 982,93 грн. за період з 01.05.16р. по 31.10.16р.

Наведені обставини стали причиною звернення Позивачем з позовом та є предметом спору у даній справі.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до п. 1 ст. 181 ГК України Господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами та скріпленого печатками. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.

Статтею 206 ГК України встановлено, що юридичній особі, що сплатила за товари та послуги на підставі усного правочину з другою стороною, видається документ, що підтверджує підставу сплати та суму одержаних грошових коштів.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони (ч.1 ст. 207 ЦК України).

Статтею 193 ГК України визначено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону та інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Відповідно до ст. 509 ЦК України, ст. 173 ГК України, в силу господарського зобов'язання, яке виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання, один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Відповідно до ст. 216-217, 230-231 ГК України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання, шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 33, 34 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідач визнав позовні вимоги в повному обсязі.

Перевіривши розрахунки Позивача, господарський суд встановив, що нарахування індексу інфляції та 3 % річних Позивачем проведено безпідставно, оскільки сторонами не визначено строк оплати за надані послуги з постачання природного газу, доказів звернення до Відповідача з вимогами про оплату поставленого природного газу, з встановленням певного строку, Позивач суду не надав.

З урахуванням викладеного, суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково, стягненню підлягають 239 017,98 грн. - основного боргу, решта позовних вимог задоволенню не підлягають.

Згідно зі ст. 49 ГПК України господарські витрати у справі слід покласти на сторін, пропорційно розміру задоволених вимог.

Частиною 2 ст. 4 Закону України "Про судовий збір" визначено, що за подання до господарського суду позовної заяви майнового характеру справляється судовий збір у розмірі 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 150 розмірів мінімальної заробітної плати. Позивач при звернені з позовом сплатив 16 424,85 грн. судового збору, а виходячи із ціни позову мав сплатити 3 677,27 грн., тобто переплата становить 12 747,58 грн.

Керуючись ст. 33, 34, 44, 49, 75, 82-84, 115-117 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Університету митної справи та фінансів, 49000, м. Дніпро, вул.Володимира Вернадського, 2/4 (код 39568620) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Дніпропетровськгаз збут", 49000, м. Дніпропетровськ, вул. Шевченка, 2, (код 39572642) 239 017,98грн. основного боргу, 3 585,27 грн. судового збору.

Видати наказ після набрання судовим рішенням законної сили.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня підписання його повного тексту, якщо не буде оскаржено в апеляційному порядку.

Суддя С.Г. Юзіков

Повний текст рішення виготовлено__________________