КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" листопада 2016 р. Справа№ 911/1344/16

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Коршун Н.М.

суддів: Зеленіна В.О.

Ткаченка Б.О.

за участю представників:

Від позивача: Бернацька О.В. - представник за довіреністю.

Від відповідача: Демчик Т.М. - представник за довіреністю,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"

на рішення Господарського суду Київської області від 04.07.2016 року

у справі № 911/1344/16 (суддя -Щоткін О.В.)

за позовом Публічного акціонерного товариства Національна

акціонерна компанія "Нафтогаз України"

до Комунального підприємства Броварської міської ради Київської

області "Броваритепловодоенергія"

про стягнення 14 052 410,59 грн.,

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2016 року Публічне акціонерне товариство Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" звернулося до Господарського суду Київської області з позовом до Комунального підприємства Броварської міської ради Київської області "Броваритепловодоенергія" про стягнення 14 052 410,59 грн., з яких 7 795 319,01 грн. основного боргу, 2 557 480, 90 грн. пені, 135 272, 98 грн. 3% річних, 3 564 337, 70 грн. інфляційних втрат.

В обґрунтування позовних вимог Публічне акціонерне товариство Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" вказує на неналежне виконання відповідачем умов договору купівлі-продажу природного газу № 2380/15-ТЕ-17 від 29.12.2014 року щодо оплати за поставлений газ.

Рішенням Господарського суду Київської області від 04.07.2016 року у справі № 911/1344/16 у позові відмовлено повністю.

Не погоджуючись із прийнятим рішенням суду, позивач звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить оскаржуване рішення скасувати.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт, крім підстав зазначених у позовній заяві посилається на те, що договір про організацію взаєморозрахунків не звільняє відповідача від обов'язку по сплаті штрафних санкцій.

Крім того, апелянт стверджує про те, що спільне протокольне рішення №2388 від 17.11.2015р., яким була погашена лише певна сума (частина) заборгованості - 1 417 200,00грн., не може прийматися до уваги, оскільки на його виконання не було укладено Договору про організацію взаєморозрахунків.

Відповідачем подано відзив на апеляційну скаргу, в якому він проти її вимог заперечує та просить суд залишити без задоволення.

Розглянувши доводи апеляційної скарги та відзиву, дослідивши зібрані у справі докази, заслухавши пояснення представників сторін, судова колегія встановила наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, 29.12.2014 року між Публічним акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (Продавець) та Комунальним підприємством Броварської міської ради Київської області "Броваритепловодоенергія" (Покупець) було укладено Договір №2380/15-ТЕ-17 купівлі-продажу природного газу, за умовами якого Продавець зобов'язується передати у власність Покупця у 2015 році природний газ, ввезений на митну територію України Національною акціонерною компанією "Нафтогаз України", а Покупець зобов'язується прийняти та оплатити цей природний газ на умовах цього Договору.

Відповідно до п. 3.3 Договору приймання-передача газу, переданого позивачем відповідачу у відповідному місяці продажу, оформлюється актом приймання-передачі газу.

Пунктом 3.4 Договору сторони передбачили, що не пізніше 5-го числа місяця, наступного за місяцем продажу газу, відповідач зобов'язується надати позивачу підписані та скріплені печатками відповідача та газотранспортного підприємства 3 примірники акта приймання-передачі газу, у якому зазначаються фактичні обсяги використаного газу, його фактична ціна та вартість. Позивач не пізніше 8-го числа зобов'язується повернути відповідачу та газотранспортному підприємству по одному примірнику оригіналу акта, підписаного уповноваженим представником та скріплений печаткою, або надати в письмовій формі мотивовану відмову від підписання акта. Акти є підставою для остаточних розрахунків між сторонами.

Згідно з п. 6.1 Договору оплата за газ здійснюється відповідачем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14-го числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу.

Розділом 11 Договору передбачено, що цей Договір набуває чинності з дати його підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення їх підписів печатками сторін, поширює дію на відносини, що фактично склалися між сторонами з 01.01.2014 і діє в частині реалізації газу до 31.12.2015, а в частині проведення розрахунків - до їх повного здійснення.

Як передбачено ст.193 ГК України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Дана норма кореспондується з положеннями ст. 526 ЦК України.

В силу ст. 525 ЦК України одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається.

Частиною 1 ст. 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Матеріали справи свідчать про те, що на виконання умов Договору № 2380/15-ТЕ-17 позивачем було поставлено відповідачу природний газ на суму 31 963 110,65 грн., що підтверджується актами приймання-передачі природного газу від 31.01.2015 року, 28.02.2015 року, 31.03.2015 року, 30.04.2015 року, 31.05.2015 року, 30.06.2015 року, 31.08.2015 року, підписаними повноважними представниками сторін і газорозподільної організації та скріпленими їх печатками.

Однак, відповідач свої зобов'язання з оплати отриманого природного газу виконував неналежним чином, у зв'язку з чим, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Судовою колегією встановлено, що Постановою Кабінету Міністрів України від 04.06.2015 року № 375 було затверджено Порядок та умови надання у 2015 році субвенції з державного бюджету місцевим бюджетам на погашення заборгованості з різниці в тарифах на теплову енергію, опалення та постачання гарячої води, послуги з централізованого водопостачання, водовідведення, що вироблялися, транспортувалися та постачалися населенню та/або іншим підприємствам централізованого питного водопостачання та водовідведення, які надають населенню послуги з централізованого водопостачання та водовідведення, яка виникла у зв'язку з невідповідністю фактичної вартості теплової енергії та послуг з централізованого водопостачання, водовідведення, опалення та постачання гарячої води тарифам, що затверджувалися та/або погоджувалися органами державної влади чи місцевого самоврядування

Пунктом 5 вказаного вище Порядку передбачено, що обсяг заборгованості визначається надавачами послуг як різниця між фактичними витратами на теплову енергію, послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води, послуги з централізованого водопостачання і водовідведення, що вироблялися, транспортувалися та постачалися населенню та/або іншим підприємствам централізованого питного водопостачання та водовідведення, які надають населенню послуги з централізованого водопостачання та водовідведення, і фактичними нарахуваннями згідно з тарифами, що затверджувалися та/або погоджувалися органами державної влади чи органами місцевого самоврядування, з урахуванням витрат, пов'язаних з провадженням інвестиційної діяльності, та відрахуванням сум проведених перерахунків за низькоякісні і надані не в повному обсязі послуги та трансфертів з державного та місцевих бюджетів, отриманих надавачами послуг для відшкодування різниці в тарифах, і фактично погашеної заборгованості з різниці в тарифах на виробництво, транспортування та постачання теплової енергії, послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, послуг з централізованого водопостачання і водовідведення, що вироблялися, транспортувалися та постачалися населенню, за рахунок субвенції, отриманої за минулі періоди.

Згідно з п. 3 Порядку підставою для проведення розрахунків з погашення заборгованості є договір про організацію взаєморозрахунків, який укладається підприємствами, що виробляли, транспортували та постачали теплову енергію, послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води, послуги з централізованого водопостачання і водовідведення населенню та/або іншим підприємствам централізованого питного водопостачання та водовідведення, які надають населенню послуги з централізованого водопостачання та водовідведення (далі - надавачі послуг), та іншими учасниками розрахунків з погашення заборгованості (далі - учасники розрахунків), у тому числі у разі заміни сторони у зобов'язанні під час здійснення розрахунків за електричну енергію та природний газ, згідно з довідкою, що підтверджує наявність в учасників розрахунків кредиторської та/або дебіторської заборгованості на дату укладення такого договору.

Матеріали справи свідчать про те, що 18.12.2015 року між Головним управлінням Державної казначейської служби України у Київській області, Департаментом фінансів Київської облдержадміністрації, Фінансовим управлінням Броварської міської ради, управлінням Житлово-комунального господарства Броварської міської ради, Комунальним підприємством "Броваритепловодоенергія" (відповідач) та Національною акціонерною компанією "Нафтогаз України" (позивач) укладено договір № 526/375-в, за умовами якого Предметом договору є організація проведення сторонами взаєморозрахунків за субвенцією з державного бюджету місцевим бюджетам, визначеною пунктом 16 статті 14 та статтею 32 Закону України "Про Державний бюджет України на 2015 рік" (далі- субвенція), відповідно до Порядку та умов надання у 2015 році субвенції з державного бюджету місцевим бюджетам на погашення заборгованості з різниці в тарифах на теплову енергію, опалення та постачання гарячої води, послуги з централізованого водопостачання, водовідведення, що вироблялися, транспортувалися та постачалися населенню та/або іншим підприємствам централізованого питного водопостачання та водовідведення, які надають населенню послуги з централізованого водопостачання та водовідведення,яка виникла у зв'язку з невідповідністю фактичної вартості теплової енергії та послуг з централізованого водопостачання, водовідведення, опалення та постачання гарячої води тарифам, що затверджувалися та/або погоджувалися органами державної влади чи місцевого самоврядування, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 4 червня 2015 р. №375.

Судовою колегією встановлено, що даним договором сторони визначили порядок проведення взаєморозрахунків, зокрема те, що відповідно до п.п. 2-10 погоджено перелік підприємств, установ та організацій, що беруть участь у проведенні взаєморозрахунків та послідовність виконання сторонами договору, в тому числі для погашення заборгованості за спожитий природний газ за 2015 рік за Договором № 2380/15-ТЕ-17.

Підпунктом 2 п. 12 договору про організацію взаєморозрахунків сторони домовились не вчиняти до проведення взаєморозрахунків дій з погашення заборгованості за Договором № 2380/15-ТЕ-17.

Згідно з п. 17 договору про організацію взаєморозрахунків сторони засвідчили, що після виконання договору вони не мають одна до одної жодної претензії стосовно предмета договору.

Враховуючи встановлене вище, судова колегія приходить до висновку про те, що, уклавши договір № 526/375-в, сторони у такий спосіб змінили порядок і строки проведення розрахунків за природний газ, поставлений відповідно до основного договору, а також відмовились від застосування штрафних та інших фінансових санкцій, передбачених основним договором.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного суду України від 11.11.2015 року у справі № 927/1733/14.

Як свідчать матеріали справи, розрахунок за поставлений природний газ відбувся у порядок та у строки, передбачені договором про організацію взаєморозрахунків, що підтверджується платіжним дорученням № 15 від 24.12.2015 року, відповідно до якого відповідачем було перераховано позивачу 16 000 000,00 грн. за поставлений у 2015 році згідно Договору № 2380/15-ТЕ-17 природний газ (а.с. 92).

Крім цього, матеріали справи свідчать про те, що заборгованість за поставку природного газу погашалася в подальшому за рахунок субвенцій, передбачених постановою КМУ № 20 від 11 січня 2005 року "Про затвердження Порядку перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій та компенсацій".

Отже, на виконання зазначеної вище постанови між Головним управлінням Державної казначейської служби України у Київській області, Департаментом фінансів Київської облдержадміністрації, Комунальним підприємством "Броваритепловодоенергія" та Національною акціонерною компанією "Нафтогаз України" були підписані спільні протокольні рішення про організацію взаєморозрахунків за природний газ та теплопостачання № 2388 від 17.11.2015 року, № 2798 від 15.12.2015 року та № 489 від 16.02.2016 року.

Таким чином, грошові кошти у розмірі 1 417 200,00 грн. були сплачені відповідачем платіжним дорученням № 12 від 23.11.2015 року, кошти у розмірі 5 488 000,00 грн. платіжним дорученням № 14 від 18.12.2015року та кошти у сумі 1 836 775,06 грн. платіжним дорученням № 4 від 19.02.2016 року, з призначенням платежу: постанова КМУ від 11.01.2005 року № 20, та посиланням на відповідні протокольні рішення та договір № 2380/15-ТЕ-17.

Враховуючи встановлені вище обставини, судова колегія погоджується з висноком суду першої інстанції про те, що заборгованість за Договором купівлі-продажу природного газу була повністю погашена до моменту звернення позивача з позовом до суду у квітні 2016 року, отже відсутні підстави для задоволення позовної вимоги про стягнення з відповідача 7 795 319,01 грн. основного боргу.

Стосовно вимоги про стягнення з відповідача 2 557 480, 90 грн. пені, 135 272, 98 грн. 3% річних, 3 564 337, 70 грн. інфляційних втрат, суд зазначає наступне.

Як встановлено судовою колегією, умовами договору про організацію взаєморозрахунків передбачалася можливості існування між сторонами інших грошових зобов'язань і підстав для інших грошових вимог, а тому, враховуючи повне погашення заборгованості відповідача за договором купівлі-продажу природного газу № 2380/15-ТЕ-17 за рахунок коштів субвенції з державного бюджету, що відбулось у порядку та строки, передбачені договором про організацію взаєморозрахунків, а тому для застосування санкцій, передбачених п.7.2. договору купівлі-продажу природного газу, та наслідків за порушення грошового зобов`язання, встановлених ч.2 ст. 625 Цивільного кодексу України, необхідно щоб оплату було здійснено поза межами порядку і строків, визначених договором про організацію взаєморозрахунків.

Крім цього, у п. 17 договору про організацію взаєморозрахунків зазначено, що після виконання договорів вони не матимуть одна до одної жодної претензії стосовно предмета договору.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного суду України від 01.07.2015 у справі № 924/1230/14, від 23.09.2015 у справі № 917/2519/14, від 07.10.2015 у справі № 924/406/14, від 10.02.2016 у справі № 902/1652/13.

За приписами ч. 1 ст. 111-28 ГПК України висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 111-16 цього Кодексу, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Враховуючи вищевикладене, судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Відповідно до ст.33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Частиною 2 ст. 34 ГПК України передбачено, що обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Апелянтом належними та допустимими доказами не спростовані встановлені вище обставини.

Враховуючи зазначене вище, судова колегія вважає, що місцевим господарським судом повно і всебічно з'ясовані всі обставини справи та надано їм належну правову оцінку, рішення місцевого господарського суду відповідає чинному законодавству та матеріалам справи; колегія не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування чи зміни оскаржуваного рішення.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 99, 103, 105 ГПК України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" на рішення Господарського суду Київської області від 04.07.2016 року залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду Київської області від 04.07.2016 року у справі № 911/1344/16 - без змін.

3. Матеріали справи № 911/1344/16 повернути до Господарського суду Київської області.

Постанова може бути оскаржена протягом двадцяти днів до Вищого господарського суду України.

Головуючий суддя Н.М. Коршун

Судді В.О. Зеленін

Б.О. Ткаченко