ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
У Х В А Л А

"28" листопада 2016 р. Справа № 911/2050/16

Господарський суд Київської області у складі судді Колесника Р.М., розглянувши заяву товариства з обмеженою відповідальністю Укрросінвест про відвід судового експерта/експертної установи

за позовом державного підприємства Генеральна дирекція з обслуговування іноземних представництв, м. Київ

до товариства з обмеженою відповідальністю Укрросінвест , м. Київ

за участю третьої особи яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача: державного управління справами Президента України (01220, м. Київ, вул. Банкова 11)

та третьої особи яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача ОСОБА_1 селищної ради Броварського району Київської області (07443, смт. Калинівка, вул. Чернігівська,20)

про усунення перешкод у користуванні майном

За участю представників:

від позивача: ОСОБА_2, довіреність №1464 від 19.11.2014;

ОСОБА_3, довіреність №1029 від 17.07.2015;

від відповідача: ОСОБА_4, довіреність №3 від 20.12.2015;

ОСОБА_5, директор;

ОСОБА_6.

третьої особи 1: не зявився;

третьої особи 2: не зявився.

ВСТАНОВИВ:

Позивач, державне підприємство Генеральна дирекція з обслуговування іноземних представництв звернувся до Господарського суду Київської області з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю Укрросінвест за участю третьої особи яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача державного управління справами Президента України (далі- третя особа1) та ОСОБА_1 селищної ради Броварського району Київської області ( далі- третя особа2) про усунення перешкод у користуванні майном, а саме нежитловим будинком площею 118,4 кв.м. та металевим ангаром площею 554,9 кв.м, розташованими за адресою: Київська обл., Броварський р-н, смт. Калинівка, вул. Чернігівська 11/5.

Ухвалою суду від 26.10.2016 призначено судову експертизу, проведення якої доручено Київському науково-дослідному інституту судових експертиз Міністерства юстиції України (м. Київ, вул. Смоленська, 6).

02.11.2016 через канцелярію суду від ТОВ Укрросінвест надійшла заява про відвід судового експерта/експертної установи, в якій відповідач посилається на те, що ним отримано дані, які свідчать про наявність стосунків особистого характеру між керівниками позивача та керівниками призначеної судом експертної установи. Вважає, що призначена судом для проведення експертизи експертна установа, в особах окремих керівників та експерта може бути прямо чи побічно заінтересована в наданні завідомо упереджених результатів експертизи, що негативним чином може вплинути на законність та повноту розгляду справи.

Ухвалою суду від 04.11.2016 поновлено провадження у справі, розгляд заяви про відвід судового експерта призначено на 28.11.2016.

07.11.2016 від КП Київської обласної ради «Лівобережне бюро технічної інвентаризації» надійшли додаткові матеріли.

22.11.2016 через канцелярію суду відповідач подав заяву (клопотання) про факти надання суду позивачем підроблених письмових даних, вказаних ним, як докази у справі/додатки до клопотання від 26.10.2016, а саме лист позивача до Броварпського управління Держгеокадастру № 1505 від 18.10.2016, що містить завідомо недостовірну інформацію; надання суду недостовірної інформації про зміст відповіді, одержаної позивачем з Броварського управління Держгеокадастру, лист №8-1008-99,3-1464/2-16 від 25.10.2016.

В зазначеному клопотанні відповідач просить визнати наданий позивачем до справи його лист до Броварського управління Держгеокадастру № 1505 від 18.10.2016 недопустимим, як доказ у даній справі в звязку з тим, що даний лист містить завідомо невідповідні та підроблені позивачем дані; визнати наданий позивачем до справи лист Броварського управління Держгеокадастру № 8-1008-99.3-1464/2-16 неналежним, як доказ місцезнаходження майна позивача в звязку з тим, що даний документ не містить такої інформації.

Також в клопотанні повторно викладено вимогу дослідити достовірність підстави в позові про наявність в позивача вказаної ним поштової адреси. Встановити причини скасування рішення № 110 від 25.08.2011 та чи була до скасування зазначеного рішення фізично/ з визначенням на плані місцевості, привязкою до земельних меж та інших адрес/ отримана позивачем зазначена ним адреса; встановити чи має позивач належне, передбачене законом, підтвердження виникнення у нього майнових прав/належні правовстановлюючі документи/, на заявлене ним майно, як підставу до поданого ним позову; визначити чи є достовірними підстави зазначені позивачем у позові, які є похідними від рішення № 110 від 25.08.2011 та які були створені в період з 31.05.2012 по 11.02.2016.

24.11.2016 відповідач через канцелярію суду подав клопотання про визнання недопустимим, як доказу наявності у позивача обєктів нерухомості, технічних матеріалів «інвентаризаційна справа», наданих КП «Лівобережне бюро технічної інвентаризації», лист від 26.10.2016. вх..22499/16, в звязку з їх невідповідністю нормативним законодавчим актам та в звязку з ознаками підробляння.

В клопотання відповідач просив визнати недопустимим доказом наявності у позивача обєктів нерухомості, технічні матеріали «інвентаризаційна справа», надані КП «Лівобережне бюро технічної інвентаризації», лист від 26.10.2016. вх..22499/16, в звязку з їх невідповідністю нормативним законодавчим актам та в звязку з ознаками підробляння; привести питання, поставлені судом на експертизу ухвалою від 26.10.2016 у відповідність до норм чинного законодавства України; повторно викладено вимогу про визнання наданого позивачем в судовому засіданні 29.09.2016 «технічний паспорт» неналежним та недопустимим доказом, таким, що був створений з порушенням порядку отримання доказів та з використанням незаконних джерел та містить ознаки підробляння; у звязку з невідповідністю наданих позивачем даних у справі вимогам позовної заяви, невідповідністю позову нормам ст. 1,4,16 ГПК України визнати, що даний позов не підлягає вирішенню в господарських судах України та припинити провадження у справі.

Також 24.11.2016 відповідач долучив до матеріалів справи витяг з Державного земельного кадастру України.

25.11.2016 відповідач через канцелярію суду подав клопотання про визнання судом факту відсутності в Броварському управлінні Держгеокадастру, а також в ОСОБА_1 селищній раді Броварського району Київської області технічної документації із землеустрою щодо меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) за вказаною позивачем адресою: Київська область, Броварський район, смт. Калинівка, вул. Чернігівська, 11/5, а також повторно вимагав визнати надану позивачем до справи «Технічну документацію щодо аналізу картографічних та геодезичних матеріалів…» неналежним та недопустимим доказом, таким, що був отриманий /створений/ з порушенням норм законодавства, порядку отримання доказів та з використанням незаконних джерел.

25.11.2016 позивач долучив до матеріалів справи письмові заперечення на заяву відповідача про відвід судового експерта (експертної установи), в яких зазначив, що обставин, які б свідчили про упередженість експертної установи не має, позивач не має та не мав жодних стосунків особистого характеру із керівництвом експертної установи, а дії відповідача направлені на затягування розгляду справи по суті.

28.11.2016 відповідач через канцелярію суду надав клопотання про приведення у відповідність до норм чинного законодавства питання, винесенні судом на вирішення судової експертизи, в т.ч. вказати конкретний перелік документів, які повинні бути досліджені експертом, визначити перелік інших обєктів експертного дослідження та вказати їх місце знаходження; на виконання вимог ч. 2 ст. 41 ГПК України забезпечити ТОВ «Укрросінвест», як стороні у справі, право участі у формуванні питань, які мають бути розяснені судовим експертом, розглянути пропозиції стосовно призначення експертної установи (експерта).

В обґрунтування зазначеного клопотання відповідач посилається на низку порушень вимог процесуального законодавства, допущених судом щодо порядку призначення судової експертизи, порядку викладення в ухвалі суду обставин, що мають бути досліджені чи враховані експертом, відсутності дійсної потреби у призначенні судової експертизи, оскільки її результат не матиме доказової сили щодо питань, які потребують дослідженню, в межах розглядуваної справи; вказує на необхідність зазначення даних для експерта певної інформації у певній редакції, запропонував відкоригувати сформульовані судом питання у спосіб або виключення першого питання або у спосіб редагування його змісту. Посилаючись на певні дані, щодо упередженості експертної установи, за відсутності відповідних тому підтверджень, відповідач просив призначити судову експертизу іншій експертній установі, зокрема Чернігівському відділенню Київського науково-дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції.

В судовому засіданні представники відповідача на задоволенні поданих клопотань наполягали з підстав, що в них викладено.

Представники позивача проти задоволення клопотань відповідача заперечували.

Щодо заяви відповідача про відвід судового експерта (експертної установи) суд приходить до наступних висновків.

Ухвалою суду від 26.10.2016 призначено у справі судову експертизу, проведення якої доручено Київському науково-дослідному інституту судових експертиз Міністерства юстиції України (м. Київ, вул. Смоленська, 6); винесено на вирішення судової експертизи наступні питання:

- чи знаходяться на земельній ділянці, кадастровий номер :02:007:0010, площею 2,2000 га, розташованій за адресою: Київська область, Броварський район, смт. Калинівка, вулиця Чернігівська, 13, обєкти нерухомості (будівлі, споруди та т.і.), якщо так, то які?

- чи знаходяться на земельній ділянці, кадастровий номер :02:007:0010, площею 2,2000 га, розташованій за адресою: Київська область, Броварський район, смт. Калинівка, вулиця Чернігівська, 13, обєкти нерухомості нежитлова будівля (А-1), загальною площею 118,4 кв.м. та ангар (Б), загальною площею 554,9 кв.м., що належать позивачу та зареєстровані за адресою ІНФОРМАЦІЯ_1?

Згідно з частиною четвертою статті 41 ГПК України сторони і прокурор, який бере участь в судовому процесі, мають право до початку проведення судової експертизи заявити відвід судовому експерту в порядку та з підстав, зазначених у частинах п'ятій і шостій статті 31 цього Кодексу.

Відповідно до частин шостої, сьомої та восьмої статті 31 ГПК України сторони і прокурор, який бере участь в судовому процесі, мають право заявити відвід судовому експерту, якщо він особисто, прямо чи побічно заінтересований в результаті розгляду справи, якщо він є родичем осіб, які беруть участь в судовому процесі, а також з мотивів його некомпетентності.

Відвід повинен бути мотивованим, заявлятись у письмовій формі до початку вирішення спору. Заявляти відвід після цього можна лише у випадку, коли про підставу відводу сторона чи прокурор дізналися після початку розгляду справи по суті.

Питання про відвід вирішується суддею, який виносить з цього приводу ухвалу.

Відповідно до ч. 1 ст. 32 ГПК України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для вирішення господарського спору.

Приписами статей 33, 34 ГПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи, обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

В ході розгляду заяви відповідача про відвід судового експерта судом встановлено, що відповідачем не було наведено належних і допустимих доказів наявності обставин, що відповідно до положень господарського процесуального законодавства (ч. 6 ст. 31 ГПК України) є підставами для відводу судового експерта, зокрема, на підтвердження того, що Київський науково-дослідний інститут судових експертиз Міністерства юстиції України або відповідний експерт особисто, прямо чи побічно заінтересовані в результаті розгляду справи, що керівники експертної установи, інші його працівники є родичами осіб, які беруть участь в судовому процесі. Також не наведено відповідачем доказів некомпетентності судових експертів зазначеної установи.

В заяві про відвід, що було подано відповідачем 02.11.2016 відповідач посилається на те, що ним було отримано інформацію про наявність стосунків особистого характеру між керівниками позивача та експертної установи та що ці стосунки використовувалися в інтересах інших, повязаних із позивачем, забудовників. В заяві зазначено, що відповідні докази будуть надані відповідачем в судовому засіданні.

В клопотанні, що надано суду 28.11.2016 відповідач посилається на неможливість надання суду доказів існування заінтересованості експертної установи оскільки отримана відповідачем інформація є власною інформацією.

Відповідно до ч. 1 ст. 41 ГПК України, для роз'яснення питань, що виникають при вирішенні господарського спору і потребують спеціальних знань, господарський суд призначає судову експертизу.

Проведення судової експертизи доручається державним спеціалізованим установам чи безпосередньо особам, які відповідають вимогам, встановленим Законом України "Про судову експертизу" (ч. 3 ст. 41 ГПК України).

Відповідно до статті 1 Закону України "Про судову експертизу" (далі - Закону) судова експертиза - це дослідження експертом на основі спеціальних знань матеріальних об'єктів, явищ і процесів, які містять інформацію про обставини справи, що перебуває у провадженні органів досудового розслідування чи суду.

Статтею 7 вищенаведеного Закону визначено, що судово-експертну діяльність здійснюють державні спеціалізовані установи, а також у випадках і на умовах, визначених цим Законом, судові експерти, які не є працівниками зазначених установ.

У ч. 1 ст. 9 Закону визначено, що атестовані відповідно до цього Закону судові експерти включаються до державного Реєстру атестованих судових експертів, ведення якого покладається на Міністерство юстиції України.

Згідно з частиною першою статті 10 Закону судовими експертами можуть бути особи, які мають необхідні знання для надання висновку з досліджуваних питань.

Відповідно до статті 4 Закону України "Про судову експертизу", незалежність судового експерта та правильність його висновку забезпечуються:

- процесуальним порядком призначення судового експерта;

- забороною під загрозою передбаченої законом відповідальності втручатися будь-кому в проведення судової експертизи;

- існуванням установ судових експертиз, незалежних від органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування та суду;

- створенням необхідних умов для діяльності судового експерта, його матеріальним і соціальним забезпеченням;

- кримінальною відповідальністю судового експерта за дачу завідомо неправдивого висновку та відмову без поважних причин від виконання покладених на нього обов'язків;

- можливістю призначення повторної судової експертизи;

- присутністю учасників процесу в передбачених законом випадках під час проведення судової експертизи.

З абз. 2 п. 16 постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики призначення судової експертизи" № 4 від 23.03.2012 вбачається необхідність попередження господарським судом особи, яка проводитиме судову експертизу, про відповідальність, передбачену статтями 384 і 385 Кримінального кодексу України за дачу завідомо неправдивого висновку або відмову дати висновок та за відмову без поважних причин від покладених на неї обов'язків.

Відповідно до пункту 5 резолютивної частини ухвали суду від 26.10.2016, якою призначено судову експертизу у справі № 911/2050/16, експертів, що будуть здійснювати судову експертизу згідно ст. 4 Закону України «Про судову експертизу» попереджено про кримінальну відповідальність за ст. 384, 385 Кримінального кодексу.

Враховуючи викладене, судом не встановлено обставин, які б свідчили про те, що Київський науково-дослідний інститут судових експертиз Міністерства юстиції України або відповідний експерт особисто, прямо чи побічно заінтересовані в результаті розгляду справи, що керівники експертної установи, інші його працівники є родичами осіб, які беруть участь в судовому процесі. Також не встановлено судом, а відповідачем не надано доказів некомпетентності судових експертів зазначеної установи та з урахуванням того, що експертів, що будуть здійснювати судову експертизу відповідно до ст. 4 Закону України "Про судову експертизу" попереджено про кримінальну відповідальність за статтями 384 та 385 Кримінального кодексу України, вони особисто несуть відповідальність за об'єктивність, повноту проведеного дослідження та правильність наданих висновків.

Разом з тим слід зазначити, що відповідно до частини п'ятої статті 42 ГПК України висновок судового експерта для господарського суду не є обов'язковим і оцінюється господарським судом за правилами, встановленими статтею 43 цього Кодексу.

Наведене зумовлює висновки суду про відмову у задоволенні заяви відповідача про відвід судового експерта (експертної установи).

Щодо доводів відповідача, що викладено в клопотанні, що надійшло до канцелярії суду 28.11.2016, в якому відповідач посилався на порушення судом вимог процесуального законодавства щодо порядку призначення судової експертизи, порядку викладення в ухвалі суду обставин, що мають бути досліджені чи враховані експертом, відсутності дійсної потреби у призначенні судової експертизи, оскільки її результат не матиме доказової сили щодо питань, які потребують дослідженню в межах розглядуваної справи; в якому (клопотанні) відповідач вказує на необхідність зазначення в даних для експерта певної інформації у певній редакції, запропонував відкоригувати сформульовані судом питання у спосіб або виключення першого питання або у спосіб редагування його змісту, просив доручити проведення судової експертизи іншій експертній установі, суд приходить до висновку про його безпідставність.

З матеріалів справи вбачається, що судова експертиза призначена судом з власної ініціативи та перед її призначенням судом ставилося на обговорення питання про її призначення, під час якого відповідач заперечував проти експертизи, напевно тому і не запропонував суду питань, які мали б бути поставлені на вирішення експерта та не запропонував експертної установи, якій мало б бути доручено проведення експертизи.

Судом вбачається, що дійсно сторони мають право приймати безпосередню участь у процесі призначення по справі судової експертизи, водночас, суд не повязаний із здійсненням, реалізацією сторонами такого свого права.

Відповідач взагалі заперечував проти призначення експертизи, позивач не пропонував ані переліку питань, ані експертної установи, отже суд самостійно визначив, як питання так і експертну установу.

Пропозиції та вимоги, які викладено відповідачем, зокрема, в клопотанні від 28.11.2016 направлені на зміну, редагування переліку поставлених судом питань, при одночасному запереченні проти самого факту проведення судової експертизи у межах розглядуваної справи. Але враховуючи, що зміна, корегування, доповнення питань чи перегляд ухвали про призначення судової експертизи по суті є неможливим на стадії розгляду заяви про відвід судового експерта, зазначені пропозиції та зауваження враховані судом та відповідним чином процесуально оформлені бути не можуть, адже ухвала суду від 26.10.2016 набрала законної сили та підлягає обовязковому виконанню відповідно до ст. 4-5 Господарського процесуального кодексу України.

Щодо інших клопотань (заяв), що надійшли від відповідача 22.11.2016, 24.11.2016 та 25.11.2016, стислий зміст яких викладено вище, то вони здебільшого стосуються вимог відповідача про оцінку судом наданих позивачем доказів, аргументів на спростування його доводів, що на вирішення питання про проведення судової експертизи впливати не можуть, як не можуть впливати і на редагування визначених судом питань.

Усі обставини, що здебільшого вже було викладено відповідачем у попередніх заявах та клопотаннях, адресованих суду мають бути встановлені під час безпосереднього розгляду справи по суті, а оцінка доказам долученим як позивачем так і відповідачем має надаватися судом під час прийняття рішення у нарадчій кімнаті в порядку ст. 82 ГПК України, тобто визначатися до моменту прийняття рішення по справі із тим чи є той чи інший доказ належним, таким, що має відповідну доказу силу, допустимим, з урахуванням обставин справи, надавати перевагу одному доказу над іншим, суд права позбавлений.

При цьому, судом враховано, що згідно ч. 2 ст. 43 ГПК України ніякі докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили.

Таким чином, обставини, що викладено в перелічених клопотаннях будуть предметом дослідження під час розгляду справи по суті, та їх розгляд на стадії вирішення питання про відвід судового експерта є неможливий, що зумовлює висновки суду про відмову у їх задоволенні в контексті стадії на якій перебуває розгляд справи.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 31, 41, 79, 86 ГПК України,

УХВАЛИВ

Відмовити у задоволенні заяви відповідача про відвід судового експерта (експертної установи).

Матеріали справи № 911/2050/16 надіслати до Київського науково-дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції України (м. Київ, вул. Смоленська, 6).

Копію ухвали надіслати учасникам судового процесу та Київському науково-дослідному інституту судових експертиз Міністерства юстиції України (м. Київ, вул. Смоленська, 6).

Провадження у справі № 911/2050/16 зупинити до проведення експертизи та отримання висновку експерта.

Суддя Р.М. Колесник