КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"01" грудня 2016 р. Справа№ 910/6819/15-г

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Яковлєва М.Л.

суддів: Разіної Т.І.

Чорної Л.В.

секретар судового засідання - Пугачова А.С.

за участю представників сторін: згідно протоколу судового засідання від 01.12.2016 року по справі №910/6819/15-г (в матеріалах справи).

Розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Академ-Клуб"

на рішення Господарського суду міста Києва від 29.05.2015 року

у справі №910/6819/15-г (суддя Підченко Ю.О.)

за позовом першого заступника прокурора Дарницького району м.Києва в інтересах держави в особі Київської міської ради

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Академ-Клуб"

третя особа - Департамент земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації)

про розірвання договору та повернення земельної ділянки.

ВСТАНОВИВ:

В березні 2015 року перший заступник прокурора Дарницького району м.Києва звернувся в інтересах держави в особі Київської міської ради до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Академ-Клуб" про розірвання договору оренди земельної ділянки від 12.04.2006р. та зобов'язання Товариства з обмеженою відповідальністю "Академ-Клуб" повернути Київській міській раді земельну ділянку площею 24,50 га (кадастровий номер НОМЕР_1) вартістю 93 340 481,34 грн. та земельну ділянку площею 15,74 га (кадастровий номер НОМЕР_2) вартістю 57 128 687,68 грн. на території АДРЕСА_1.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 29.05.2015р. у справі №910/6819/15-г позов задоволено повністю.

Розірвано договір оренди земельних ділянок розміщених на території АДРЕСА_1, укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю "Академ-Клуб" та Київською міською радою, та зареєстрований Головним управлінням земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) 13.04.2006р. за №63-6-00348 у книзі записів державної реєстрації договорів.

Зобов'язано Товариство з обмеженою відповідальністю "Академ-Клуб" повернути Київській міській раді по акту приймання-передачі земельну ділянку площею 245 067 кв.м., в тому числі в межах прибережних захисних смуг 24 607 кв.м., вартістю 93 340 481,34 грн., кадастровий номер НОМЕР_1 та земельну ділянку 157 369 кв.м., в тому числі в межах прибережних захисних смуг 68 436 кв.м., вартістю 57 128 687,68 грн., кадастровий номер НОМЕР_2, які розташовані на території АДРЕСА_1.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Академ-Клуб" в доход Державного бюджету України витрати по сплаті судового збору в розмірі 2 436,00 грн.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції від 29.05.2015р., Товариство з обмеженою відповідальністю "Академ-Клуб" звернулося до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить зазначене рішення суду скасувати та прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог повністю, посилаючись на порушення та неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

Крім того, 30.11.2016р. Товариством з обмеженою відповідальністю "Академ-Клуб" подано через канцелярію суду уточнення до апеляційної скарги, в яких фактично наводить додаткові мотиви щодо порушення та неправильного застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

Апеляційну скаргу, з урахуванням уточнень до неї, Товариство з обмеженою відповідальністю «Академ-Клуб» обґрунтувало тим, що судом першої інстанції неправильно застосовано норми ч.1 ст.32 Закону України «Про оренду землі» та п. «д» ст.141 Земельного кодексу України, оскільки заборгованість із сплати орендної плати не була систематичною, крім того, на дату порушення провадження у справі вона була повністю погашена. Апелянт зазначає про відсутність у матеріалах справи доказів, які б свідчили про спричинення Київській міській раді шкоди внаслідок тимчасової затримки в оплаті орендної плати або значною мірою позбавлення її того, на що вона розраховувала при укладенні договору оренди земельних ділянок.

Також, на думку апелянта, судом першої інстанції було не правильно застосовано норми ст.143 Земельного кодексу України, оскільки не встановлено фактів використання земельної ділянки не за цільовим призначенням. В свою чергу, невикористання Товариством з обмеженою відповідальністю «Академ-Клуб» земельних ділянок не є підставою для розірвання договору оренди земельних ділянок відповідно до правової позиції Верховного суду України, викладеної у постанові від 11.11.2014 року по справі № 911/2845/13. Висновок суду першої інстанції про передання Товариством з обмеженою відповідальністю «Академ-Клуб» земельних ділянок під розміщення тимчасової споруди для введення торгівлі, встановленої ФОП ОСОБА_2, не ґрунтується на матеріалах справи.

Апелянт також зазначає, що оскаржуване рішення винесено судом першої інстанції на підставі неналежних та недопустимих доказів, якими вважає Акти обстеження земельних ділянок №1058/02 та 1059/02 від 18.12.2013року та №68/12 від 30.01.2015 року, №69/12 від 31.01.2015року, складені посадовими особами Департаменту земельних ресурсів; Акт №08/1742а, складений Державною екологічною інспекцією у м. Києві 13.11.2013року; Акт перевірки дотримання вимог земельного законодавства при прийнятті рішення Київською міською радою від 01.10.2014року, складений Державною інспекцією сільського господарства в м. Києві.

30.11.2016р. Департаментом земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) подано через канцелярію суду письмові пояснення по справі, в яких зазначає, що в разі дотримання Товариством з обмеженою відповідальністю "Академ-Клуб" обов'язків орендаря щодо недопущення нецільового використання земельних ділянок та відсутності заборгованості з орендної плати, Департамент не має підстав заперечувати проти дії спірного Договору. Враховуючи зазначене, просить прийняти рішення на розсуд суду та розглянути справу за відсутністю його представника.

Прокуратура та Київська міська рада не скористалися своїм правом згідно ч. 1 ст. 96 ГПК України та не надали суду відзивів на апеляційну скаргу, що згідно ч. 2 ст. 96 ГПК не перешкоджає перегляду оскаржуваного рішення суду першої інстанції.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи та заслухавши представників сторін, судова колегія встановила наступне.

Пунктом 5 статті 121 Конституції України на прокуратуру України покладається представництво інтересів громадян або держави в суді у випадках, встановлених законом.

Частиною 1 статті 15 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ч.1 ст.16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Частиною другою цієї статті визначено способи захисту цивільних прав та інтересів. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Згідно із ст.20 Цивільного кодексу України право на захист особа здійснює на свій розсуд.

З огляду на положення зазначеної норми та принцип диспозитивності у господарському судочинстві, позивач має право вільно обирати способи захисту порушеного права чи інтересу.

У відповідності до ст.2 ГПК України господарський суд порушує справи, зокрема, за позовними заявами прокурорів та їх заступників, які звертаються до господарського суду в інтересах держави. Прокурор, який звертається до господарського суду в інтересах держави, в позовній заяві самостійно визначає, в чому полягає порушення інтересів держави, та обгрунтовує необхідність їх захисту, а також вказує орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах.

Статтею 36-1 Закону України "Про прокуратуру" визначено, що підставою представництва у суді інтересів держави є наявність порушень або загрози порушень економічних, політичних та інших державних інтересів, внаслідок протиправних дій (бездіяльності) фізичних або юридичних осіб, що вчинюються у відносинах між ними або державою.

Конституційний Суд України в рішенні від 08.04.1999 р. у справі № 3-рн/99 (далі - рішення Конституційного Суду України) вказав, що прокурор або його заступник самостійно визначає і обґрунтовує в позовній заяві, в чому полягає порушення інтересів держави чи в чому існує загроза інтересам держави, і ця заява, за статтею 2 Арбітражного процесуального кодексу України (зараз ГПК), є підставою для порушення справи в арбітражному суді.

Із врахуванням того, що "інтереси держави" є оціночним поняттям, прокурор чи його заступник у кожному конкретному випадку самостійно визначає з посиланням на законодавство, на підставі якого подається позов, в чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовує у позовній заяві необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах.

Відповідно до ст.13 Конституції України земля є об'єктом власності Українського народу, від імені якого права власності здійснюють органи державної влади та органи державної влади і місцевого самоврядування.

Згідно із ст.6 Закону України "Про столицю України місто-герой Київ" місцеве самоврядування у м. Києві здійснюється територіальною громадою міста, в тому числі, через Київську міську раду.

Статтею 9 Земельного кодексу України встановлено, що розпорядження землями територіальної громади міста, передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб, надання земельних ділянок у користування відноситься до повноважень Київської міської ради.

Згідно із ст.116 Земельного кодексу України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 2 ст. 16 Закону України "Про оренду землі" укладення договору оренди земельної ділянки із земель державної або комунальної власності здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування - орендодавця, прийнятого у порядку, передбаченому Земельним кодексом України, або за результатами аукціону.

Згідно із п.5 ст.16 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" від імені та в інтересах територіальних громад права суб'єкта комунальної власності здійснюють відповідні ради.

Таким чином, першим заступником прокурора Дарницького району міста Києва вірно визначено в якості позивача - Київську міську раду, як орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах.

Рішенням Київської міської ради від 19.07.2005р. №827/3402 передано Товариству з обмеженою відповідальністю "Академ-Клуб" в довгострокову оренду на 25 років земельну ділянку площею 40,24 га для комплексної забудови та благоустрою території з відселенням мешканців, облаштуванням водно-ландшафтної зони і парку для суспільних потреб на території АДРЕСА_1 за рахунок міських земель, не наданих у власність чи користування.

Так, на підставі вказаного рішення 12.04.2006р. між Київською міською радою, як орендодавцем, та Товариство з обмеженою відповідальністю "Академ-Клуб", як орендарем, був укладений договір оренди земельних ділянок площею 245 067 кв.м., в тому числі в межах прибережних захисних смуг 24 607 кв.м. (кадастровий номер НОМЕР_1) та площею 157 369 кв.м., в тому числі в межах прибережних захисних смуг 68 436 кв.м. (кадастровий номер НОМЕР_2), відповідно до умов якого орендодавець, на підставі рішення Київської міської ради від 19.07.2005р. №827/3402, за актом приймання-передачі передає, а орендар приймає в оренду (строкове платне користування) земельні ділянки (далі - об'єкт оренди або земельна ділянка), визначену цим Договором.

Вказаний Договір було зареєстровано Головним управлінням земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) 13.04.2006 р. №63-6-00348 (далі - Договір).

У відповідності до п.2.1 Договору об'єктом оренди є земельні ділянки з наступними характеристиками:

- місце розташування - територія АДРЕСА_1;

- розміри: ділянка з кадастровим номером НОМЕР_1 - 245 067 кв.м., в тому числі в межах прибережних захисних смуг 24 607 кв.м.;

- ділянка з кадастровим номером НОМЕР_2 - 157 369 кв.м., в тому числі в межах прибережних захисних смуг 68 436 кв.м.;

- цільове призначення земельних ділянок - для комплексної забудови та благоустрою території з відселенням мешканців, облаштуванням водно-ландшафтної зони і парку для суспільних потреб;

- кадастрові номери - НОМЕР_1, НОМЕР_2.

Строк дії Договору сторонами погоджено в п.3.1, відповідно до якого договір укладено на 25 (двадцять п'ять) років.

Згідно із п. 4.1 Договору визначена цим договором орендна плата за земельні ділянки становить платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельними ділянками у грошовій формі.

Річна орендна плата за земельні ділянки на період будівництва встановлюється у розмірі 1,5 (однієї цілої п'яти десятих) відсотка від її нормативної грошової оцінки (п. 4.2 Договору).

Пунктом 4.5 Договору передбачено, що орендна плата вноситься орендарем рівними частинами за базовий податковий (звітний) період, який дорівнює календарному місяцю, щомісячно протягом тридцяти календарних днів, наступних за останнім календарним днем звітного (податкового) місяця.

Згідно із п.5.1 Договору на земельних ділянках не дозволяється діяльність, не пов'язана з цільовим призначенням земельних ділянок. Зміна цільового призначення земельних ділянок можлива лише в разі прийняття Київською міською радою рішення про затвердження проекту відведення земельних ділянок у зв'язку зі зміною цільового призначення земельних ділянок та внесення відповідних змін до договору.

Відповідно до п.6.1 Договору передача земельних ділянок здійснюється за актом приймання-передачі об'єкта оренди в день державної реєстрації цього договору.

Згідно із п. 8.4 Договору орендар зобов'язаний використовувати земельні ділянки відповідно до їх цільового призначення та своєчасно вносити орендну плату.

Відповідно до п.11.4 Договору останній може бути розірваний за взаємною згодою сторін та за рішенням суду в порядку, встановленому законом.

Договір може бути достроково розірваний у разі невиконання або неналежного виконання орендарем обов'язків, визначених у пунктах 5.1 та 8.4 цього Договору (п.11.7 Договору).

Прокурор, звертаючись до Господарського суду м.Києва з даним позовом, просив розірвати Договір оренди та зобов'язати Товариство з обмеженою відповідальністю «Академ-Клуб» повернути Київській міській раді земельні ділянки, посилаючись на порушення товариством умов Договору щодо використання земельних ділянок не за цільовим призначенням та сплати орендної плати. Крім того, прокурор вказує на те, що товариство без погодження з Київською міською радою змінено цільове призначення земельної ділянки та передано її частину в суборендне користування.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що факт порушення Товариством з обмеженою відповідальністю «Академ-Клуб» зобов'язання зі своєчасної та повної сплати орендних платежів за спірним Договором, та порушення останнім приписів п.5.1, п.8.4 та розділу 13 спірного Договору є встановленим.

Згідно із ч.1 ст. 99 ГПК України в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у цьому розділі.

Відповідно до ст.101 ГПК України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі. В апеляційній інстанції не приймаються і не розглядаються вимоги, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Судова колегія, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення представників сторін, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення суду, дійшла до висновку про те, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а оскаржуване рішення суду - скасуванню з наступних підстав.

Судова колегія проаналізувавши умови укладеного між сторонами Договору вважає, що останній за своїм змістом та правовою природою є договором найму (оренди), який підпадає під правове регулювання Земельного кодексу України, глави 58 Цивільного кодексу України та глави 30 Господарського кодексу України.

Спеціальним законом, що регулює суспільні відносини на Україні з питання оренди землі, є Закон України "Про оренду землі".

У відповідності до ст.93 Земельного кодексу України право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності. Відносини, пов'язані з орендою землі, регулюються законом.

Згідно із ст. 792 Цивільного кодексу України за договором найму (оренди) земельної ділянки наймодавець зобов'язується передати наймачеві земельну ділянку на встановлений договором строк у володіння та користування за плату. Земельна ділянка може передаватись у найм разом з насадженнями, будівлями, спорудами, водоймами, які знаходяться на ній, або без них.

У відповідності до ст.1 Закону України "Про оренду землі" оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності.

Договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства (ст.13 Закону України "Про оренду землі").

Відповідно до ст. 15 Закону України "Про оренду землі" однією з істотних умов договору оренди є орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, форм платежу, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату.

Згідно із ст. 21 Закону України "Про оренду землі" орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою. Розмір, форма і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди (крім строків внесення орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, які встановлюються відповідно до Податкового кодексу України).

Відповідно до ст. 24 Закону України "Про оренду землі" орендодавець має право вимагати від орендаря, зокрема, своєчасного внесення орендної плати.

Пунктом 14.1.136 ст. 14 Податкового кодексу України передбачено, що орендна плата за земельні ділянки державної і комунальної власності - обов'язковий платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою.

У відповідності до ст.41 Податкового кодексу України органи державної податкової служби є контролюючим органом щодо податків, які справляються до бюджетів та державних цільових фондів, крім зазначених у підпункті 41.1.2 цього пункту, а також стосовно законодавства, контроль за дотриманням якого покладається на органи державної податкової служби.

Відповідно до ст. 651 Цивільного кодексу України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Статтею 141 Земельного кодексу України передбачено, що підставою припинення права користування земельною ділянкою є, зокрема, систематична несплата земельного податку або орендної плати.

Згідно із ст. 31 Закону України "Про оренду землі" договір оренди землі може бути розірваний за згодою сторін. На вимогу однієї із сторін договір оренди може бути достроково розірваний за рішенням суду в порядку, встановленому законом. Розірвання договору оренди землі в односторонньому порядку не допускається, якщо інше не передбачено законом або цим договором.

Отже, відповідно до чинного законодавства розірвання договору оренди в судовому порядку може бути здійснено тільки у встановленому законом порядку.

У відповідності до ст. 32 Закону України "Про оренду землі" на вимогу однієї із сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов'язків, передбачених статтями 24 і 25 цього Закону та умовами договору, в разі випадкового знищення чи пошкодження об'єкта оренди, яке істотно перешкоджає передбаченому договором використанню земельної ділянки, а також на підставах, визначених Земельним кодексом України та іншими законами України.

Пунктом 2.20 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.05.2011 р. № 6 "Про деякі питання практики розгляду справ у спорах, що виникають із земельних відносин" передбачено, що у вирішенні спорів про розірвання договору оренди земельної ділянки судам слід враховувати, що відповідно до статті 32 Закону України "Про оренду землі" на вимогу однієї із сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов'язків, передбачених умовами договору, та з підстав, визначених статтями 24 і 25 Закону України "Про оренду землі", у разі випадкового знищення чи пошкодження об'єкта оренди, яке істотно перешкоджає передбаченому договором використанню земельної ділянки, а також з підстав, визначених ЗК України та іншими законами України.

Згідно із п. 2.23 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.05.2011 р. № 6 "Про деякі питання практики розгляду справ у спорах, що виникають із земельних відносин", розглядаючи справи зі спорів про розірвання договору оренди з підстав заборгованості з орендної плати, потрібно мати на увазі, що згідно зі статтями 1, 13 Закону України "Про оренду землі" основною метою договору оренди земельної ділянки та одним з визначальних прав орендодавця є своєчасне отримання останнім орендної плати у встановленому розмірі. Разом з тим доводи про наявність заборгованості з орендної плати мають підтверджуватися належними доказами, наприклад, довідкою, виданою державною податковою інспекцією про наявність (або відсутність) заборгованості за земельним податком та орендною платою.

Згідно із листом Державної податкової інспекції у Дарницькому районі головного управління ДФС у м. Києві №1179/9/26-51-15-04-23 від 02.02.2015р. у Товариства з обмеженою відповідальністю "Академ-Клуб" станом на 31.01.2015р. існувала заборгованість з орендної плати в розмірі 376 164,73 грн. Також, в даному листі зазначено, що разом за спірні земельні ділянки орендна плата в місяць складає 376 172,92 грн.

Отже, з викладеного випливає, що у Товариства з обмеженою відповідальністю "Академ-Клуб" станом на 31.01.2015р. фактично рахувалася заборгованість за один місяць.

Пунктом 11.5 Договору сторони погодили, що договір може бути розірваним в односторонньому порядку за ініціативи орендодавця, із звільненням орендодавця від відповідальності згідно з Господарським кодексом України, зокрема, в разі коли орендар використовує земельні ділянки не за цільовим призначенням, систематично (протягом півроку) не сплачує орендну плату.

На підтвердження орендної плати за спірні земельні ділянки Товариством з обмеженою відповідальністю "Академ-Клуб" подано копії платіжних доручень, а саме: №359 від 22.01.2015р. на суму 1 716,84 грн., №372 від 20.02.2015р. на суму 2 144,45 грн., №366 від 25.02.2015р. на суму 376 173,96 грн., №367 від 25.02.2015р. на суму 44 514,60 грн., №372 від 27.04.2015р. на суму 2 144,45 грн., №379 від 27.05.2015р. на суму 2 144,45 грн., № 382 від 26.06.2015р. на суму 2 144,45 грн., №383 від 13.07.2015р. на суму 2 144,45 грн., №384 від 01.09.2015р. на суму 1 369,02 грн.

Отже, вказана в листі Державної податкової інспекції у Дарницькому районі головного управління ДФС у м. Києві заборгованість утворилась лише за один місяць та була погашена Товариством з обмеженою відповідальністю "Академ-Клуб" 25 лютого 2015 року, тобто, ще до порушення судом першої інстанції провадження у даній справі.

Судовою колегією, дані платіжні доручення приймаються як додаткові докази в розумінні ст.101 ГПК України, оскільки апелянтом доведено неможливість їх подання суду першої інстанції з причин, що не залежали від нього.

Враховуючи зазначене вище та положення п.11.5 Договору, судова колегія прийшла до висновку про те, що несплата Товариством з обмеженою відповідальністю "Академ-Клуб" орендної плати за спірні земельні ділянки не носить систематичного характеру та не є підставою для розірвання Договору, оскільки не свідчить про систематичність порушення умов Договору в частині не сплати орендної плати.

Прокуратурою відповідно до вимог ст.ст.33, 34 ГПК України не надано належних та допустимих доказів на спростування зазначеного вище та наявності у Товариства з обмеженою відповідальністю "Академ-Клуб" заборгованості зі сплати орендних платежів.

Також, судова колегія не погоджується з висновком суду першої інстанції щодо порушення орендарем приписів п.8.4 Договору та не виконання ним передбачених Договором обов'язків, яке полягає у невикористанні орендарем орендованих земельних ділянок, виходячи з наступного.

Пунктом 8.4 Договору визначено, крім іншого, обов'язок орендаря завершити забудову земельної ділянки в строки, встановлені проектною документацією на будівництво, затвердженою в установленому порядку.

Проте, ні прокуратурою ні Київською міською радою до матеріалів справи не надано проектну документацію на будівництво та її зміст не був досліджений під час розгляду справи в суді першої інстанції, тому висновок суду першої інстанції про порушення Товариством з обмеженою відповідальністю "Академ-Клуб" умов п.8.4 Договору ґрунтується на припущеннях.

Суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні послався на акти перевірки №1058/02 та №1059/02від 18.12.2013 року, складені Головним управлінням земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), в яких встановлено, що земельні ділянки на території АДРЕСА_1 за цільовим призначенням, визначеним рішенням Київради №827/3402 від 19.07.2005року та Договором оренди земельних ділянок від 12.04.2006 року №63-6-00348, не використовуються. Земельні ділянки не огороджені та мають вільний доступ. На зазначених ділянках розташовані зелені насадження, виявлено численні несанкціоновані звалища відходів, ознак будівництва не встановлено.

Також, суд першої інстанції послався на акт Державної екологічної інспекції у м. Києві обстеження спірних земельних ділянок складено №08/1742а від 07.11.2013р., в якому вказано, що земельні ділянки не огороджені парканом, не використовується та виявлено численні несанкціоновані звалища відходів різного морфологічного складу.

При цьому, судова колегія звертає увагу на те, що перевірки, за результатами яких складено акти, на які посилається суд першої інстанції, проведені за відсутності представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Академ-Клуб», не містять інформації про наявність або відсутність його пояснень або зауважень. Також, в матеріалах справи наявні тільки перші аркуші актів, складених Департаментом земельних ресурсів Київської міської державної адміністрації, а отже, вони не містять повного тексту, висновків та підпису посадової особи, яка їх склала.

У відповідності до ст.32 Закону України "Про оренду землі" на вимогу однієї із сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов'язків, передбачених статтями 24 і 25 цього Закону та умовами договору, у разі випадкового знищення чи пошкодження об'єкта оренди, яке істотно перешкоджає передбаченому договором використанню земельної ділянки, а також на підставах, визначених ЗК України та іншими законами України.

За змістом частини 1 статті 24 Закону України "Про оренду землі" орендодавець має право, зокрема, вимагати від орендаря використання земельної ділянки за цільовим призначенням згідно з договором оренди.

Відповідно до частини 1 статті 25 Закону України "Про оренду землі" орендар має право господарювати на землі з дотриманням умов договору оренди землі.

Статтею 143 Земельного кодексу України передбачено, що підставою примусового припинення права користування земельною ділянкою є, зокрема, використання земельної ділянки не за цільовим призначенням.

Аналіз наведених норм діючого законодавства та умов Договору свідчить про те, що підставою розірвання договору є саме використання орендарем землі не за цільовим призначенням, тобто з іншою метою, ніж та, що встановлена Договором, а не той факт, що будівельні роботи не було розпочато.

Вказана правова позиція, викладена у постанові Верховного Суду України від 01.04.2015 р. у справі № 3-36гс15 та від 21.01.2015 р. у справі № 3-211гс14.

Така ж правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 21.01.2015 року по справі №910/16306/13, прийнятої за подібних обставин, та у постанові Верховного Суду України від 01.04.2015 у справі №910/1753/14, які у відповідності із приписами ст. 111-28 ГПК України є обов'язковими для всіх суб'єктів владних повноважень та для всіх судів України.

Проте, при прийнятті оскаржуваного рішення, суд першої інстанції залишив поза увагою висновки Верховного Суду України, які згідно зі ст. 111-28 ГПК України мають враховуватись іншими судами, при застосуванні таких норм права.

У відповідності до п.2.20 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.05.2011р. №6 «Про деякі питання практики розгляду справ у спорах, що виникають із земельних відносин» у вирішенні спорів про розірвання договору оренди земельної ділянки судам слід враховувати, що відповідно до статті 32 Закону України «Про оренду землі» на вимогу однієї із сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов'язків, передбачених умовами договору, та з підстав, визначених статтями 24 і 25 Закону України «Про оренду землі», у разі випадкового знищення чи пошкодження об'єкта оренди, яке істотно перешкоджає передбаченому договором використанню земельної ділянки, а також з підстав, визначених ЗК України та іншими законами України.

Пунктом 2.21. цієї постанови передбачено, що у разі встановлення порушень, передбачених статтею 143 ЗК України, зокрема, коли земельна ділянка використовується не за цільовим призначенням, визначеним умовами договору, та у спосіб, що суперечить екологічним вимогам, суди мають правові підстави для задоволення вимог про розірвання договору оренди на підставі статті 32 Закону України "Про оренду землі".

Про невиконання відповідачем умов договору щодо використання землі за цільовим призначенням може свідчити, зокрема, відсутність проведення будь-яких будівельних робіт на об'єкті, що може підтверджуватися, наприклад, актом, складеним Державною архітектурно-будівельною інспекцією. Разом з тим слід звернути увагу на те, що підставою для розірвання договору оренди землі є саме факт використання землі не за цільовим призначенням, а не, наприклад, невикористання земельної ділянки для забудови протягом трьох років підряд.

Отже розірвання договорів на тій підставі, що землекористувачем не проводиться будівництво, не передбачене чинним законодавством України, а відповідно до ст.19 Конституції України органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України

Також, матеріалами справи не підтверджується твердження прокуратури про те, що громада в особі Київської міської ради значною мірою була позбавлена того, на що вона розраховувала при укладенні договору оренди земельної ділянки внаслідок тимчасової затримки сплати орендарем орендної плати за земельні ділянки.

Згідно із ч.1 ст.628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною 2 статті 651 Цивільного кодексу України встановлено, що договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Оцінка істотності порушення стороною договору здійснюється з урахуванням наявності шкоди, завданої цим порушенням другою стороною, яка може бути виражена у вигляді реальних збитків та (або) упущеної вигоди, її розмір, який не дозволяє потерпілій стороні отримати очікуване при укладенні договору, а також установити, чи є справді істотною різниця між тим, на що має право розраховувати сторона, укладаючи договір, і тим, що в дійсності вона змогла отримати.

Прокурором не доведено належними та допустимими доказами, у чому саме полягає вина та чи заподіяна шкода Київській міській раді, в зв'язку з невикористанням Товариством з обмеженою відповідальністю «Академ-Клуб» орендованих земельних ділянок та тимчасовою затримкою сплати орендної плати за земельні ділянки за один місяць.

Крім того, поряд з українським законодавством, необхідно брати до уваги і практику Європейського суду з прав людини.

Рішенням Європейського суду з прав людини від 24.06.2003 №44277/98 "Стретч проти Сполученого Королівства" встановлено, що, оскільки особу позбавили права на його майно за відсутності його вини, то в такому випадку мало місце "непропорційне втручання у право заявника на мирне володіння своїм майном та, відповідно, відбулось порушення статті 1 Першого протоколу Конвенції 2.

Виходячи зі змісту пунктів 32-35 вказаного рішення Європейського суду з прав людини "Стретч проти Сполученого Королівства" майном у значенні статті 1 Протоколу 1 до Конвенції вважається законне та обґрунтоване очікування набути майно або майнове право за договором, укладеним з органом публічної влади.

При цьому, у наведеному рішенні Європейського суду з прав людини йдеться про непропорційне втручання у право заявника на мирне володіння своїм майном.

З огляду на те, що підставою примусового припинення права користування земельною ділянкою є, зокрема, використання земельної ділянки не за цільовим призначенням, а розірвання договорів на тій підставі, що будівництво не здійснюється не передбачене чинним законодавством України, прокурором не зазначено, у чому полягає завдання шкоди Київській міській раді, в зв'язку з нездійсненням будівельних робіт - судова колегія не вбачає підстав для задоволення позовних вимог щодо розірвання Договору оренди земельних ділянок з підстав, зазначених прокурором у позовній заяві.

Аналогічна позиція викладена у постанові Вищого господарського суду України в від 27.11.2014р. у справі №910/1278/14.

Судова колегія також не приймає до уваги висновок суду першої інстанції про порушення Товариством з обмеженою відповідальністю «Академ-Клуб» умов п.5.1 та розділу 13 Договору оренди земельних ділянок, виходячи з наступного.

Відповідно до п.5.1 Договору на земельних ділянках не дозволяється діяльність, не пов'язана з цільовим призначенням земельних ділянок. Зміна цільового призначення земельних ділянок можлива лише в разі прийняття Київською міською радою рішення про затвердження проекту відведення земельних ділянок у зв'язку зі зміною цільового призначення земельних ділянок та внесення відповідних змін до договору.

У відповідності до розділу 13 Договору орендар має право передати земельні ділянки або їх частини у суборенду виключно за письмовою згодою орендодавця. Орендодавець надає свою згоду чи заперечення щодо передачі земельних ділянок або їх частин у суборенду шляхом прийняття в установленому законодавством порядку відповідного рішення. Умови договору суборенди земельних ділянок повинні обмежуватися умовами даного договору і не суперечити йому.

Так, в ході проведення перевірки Головним управлінням земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) було встановлено, що на АДРЕСА_1 встановлено тимчасову споруду.

Таку тимчасову споруду встановив фізична-особа -підприємець ОСОБА_2 згідно розпорядження Київської міської державної адміністрації №2323 від 15.12.2005р. "Про впорядкування мережі із продажу друкованих періодичних видань на станціях метрополітену та відкриття торгівельних точок для продажу продовольчих товарів першої необхідності" та рішення Дарницької районної ради м. Києва №10 від 26.01.2006 р. "Про надання погодження, як виняток, в тимчасове користування земельними ділянками під розміщення малих архітектурних форм на території Дарницького району" строком до 31.12.2006 року.

З матеріалів справи не вбачається, що вказані розпорядження Київської міської державної адміністрації та рішення Дарницької районної ради м. Києва були скасовані, або визнані недійсними. В свою чергу, вони видані раніше, ніж укладений спірний Договір оренди земельних ділянок з Товариством з обмеженою відповідальністю «Академ-Клуб», що не суперечить чинному законодавству.

Також, в матеріалах справи не міститься Договору суборенди майна від 01.09.2006р., укладеного між ФОП ОСОБА_2 та TOB "Юридична група «ЮрІнформ", в якому, як зазначено в рішенні суду першої інстанції, предметом суборедни є тимчасова споруда, розміщена по АДРЕСА_1.

Також, ні прокуратурою ні Київською міською радою не надано договору оренди укладеного 31.08.2006р. між TOB "Академ-Клуб" та TOB "Юридична група ЮрІнформ", на який посилається прокуратура в обґрунтування позовних вимог щодо нецільового використання Товариством з обмеженою відповідальністю «Академ-Клуб» земельних ділянок.

З огляду на зазначене, висновок суду першої інстанції про використання орендарем земельних ділянок не за цільовим призначенням не підтверджується матеріалами справи.

Оскільки прокуратурою належними та допустимими доказами не доведено факту порушення орендарем умов Договору, які в розумінні положень Цивільного кодексу України та Закону України "Про оренду землі" можуть бути підставою для розірвання спірного Договору, вимоги про розірвання Договору оренди земельних ділянок від 12.04.2006р. задоволенню не підлягають.

Крім того, оскільки вимога про зобов'язання Товариства з обмеженою відповідальністю "Академ-Клуб" повернути Київській міській раді земельну ділянку площею 245 067 кв.м., в тому числі в межах прибережних захисних смуг 24 607 кв.м., вартістю 93 340 481,34 грн., кадастровий номер НОМЕР_1 та земельну ділянку 157 369 кв.м., в тому числі в межах прибережних захисних смуг 68 436 кв.м., вартістю 57 128 687,68 грн., кадастровий номер НОМЕР_2, які розташовані на території АДРЕСА_1 є похідною від вимоги про розірвання договору оренди земельних ділянок від 12.04.2006р., то в цій частині позовні вимоги також не підлягають задоволенню.

Згідно з положеннями ст.43 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

Згідно із ч. 2 ст. 34 ГПК України обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Зважаючи на недоведеність належними доказами тих обставин, за якими прокурор звернувся до суду з даним позовом та беручи до уваги те, що доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, які мають значення для правильного вирішення господарського спору, враховуючи рівність сторін у процесі та свободу у поданні ними доказів, судова колегія дійшла до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню. З огляду на встановлене, рішення суду першої інстанції у даній справі, яким позов задоволений, підлягає скасуванню з підстав, передбачених п.2, 3, 4 ч.1 ст.104 ГПК України.

Відповідно до вимог ст.49 ГПК України судові витрати слід покласти на Київську міську раду.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 49, 99, 101, 103, 104, 105 ГПК України, Київський апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

1.Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Академ-Клуб" на рішення Господарського суду міста Києва від 29.05.2015 року у справі №910/6819/15-г задовольнити.

2.Рішення Господарського суду міста Києва від 29.05.2015 року у справі №910/6819/15-г скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволені позовних вимог в повному обсязі.

3.Стягнути з Київської міської ради (01044, м.Київ, вул. Хрещатик, 36; код 22883141) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Академ-Клуб" (03148, м. Київ, вул. Пшенична, 4; ідентифікаційний код 33098121) 2 679 (дві тисячі шістсот сімдесят дев'ять) грн. 60 коп. судового збору за подачу апеляційної скарги.

4.Доручити Господарському суду міста Києва видати наказ.

5.Матеріали справи №910/6819/15-г повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанову Київського апеляційного господарського суду може бути оскаржено до Вищого господарського суду України у порядку, передбаченому ст. 107 ГПК України.

Постанова Київського апеляційного господарського суду за наслідками перегляду відповідно до ст. 105 ГПК України набирає законної сили з дня її прийняття.

Головуючий суддя М.Л. Яковлєв

Судді Т.І. Разіна

Л.В. Чорна