КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"01" грудня 2016 р. Справа№ 910/13722/16

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Жук Г.А.

суддів: Дикунської С.Я.

Мальченко А.О.

секретар судового засідання Яценко І.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «МЕТАН-ТРЕЙДІНГ УКРАЇНА» на рішення Господарського суду міста Києва від 06.10.2016

у справі №910/13722/16(суддя - Гумега О.В.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «МЕТАН-ТРЕЙДІНГ УКРАЇНА»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Карпатигаз»

про визнання недійсним договору купівлі-продажу природного газу №15-143 від 24.06.2015 та додаткової угоди №1 від 31.07.2015 до договору купівлі-продажу природного газу №15-143 від 24.06.2015

за участю представників сторін:

від позивача: Калініченко Т.Г., довіреність №227 від 02.08.2016

від відповідача: Ярмоленко Є.П., довіреність №1 від 04.01.2016

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Метан-Трейдінг Україна» (позивач у справі) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Карпатигаз» (відповідач у справі) про визнання недійсним договору купівлі-продажу природного газу №15-143 від 24.06.2015 та додаткової угоди №1 від 31.08.2015 до договору купівлі-продажу природного газу №15-143 від 24.06.2015.

В обґрунтування своїх вимог позивач зазначає, що договір купівлі-продажу природного газу №15-143 від 24.06.2015 та додаткова угода №1 від 31.08.2015 до нього суперечать нормам чинного законодавства, оскільки укладений директором відповідача - Синюк Борисом Борисовичем без необхідного обсягу повноважень, за відсутності окремого рішення зборів учасників ТОВ «Карпатигаз» та без погодження підписання договору Комітетом з Управління Спільної діяльності відповідно до договору про спільну діяльність №3 від 10.06.2002. Також позивач зазначає про порушення під час укладення спірного договору порядку визначення ціни газу, яка з урахуванням поданих документів, за твердженням позивача, повинна була визначатись виключно на аукціоні.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 06.10.2016 у задоволенні позову відмовлено повністю.

Не погодившись з прийнятим рішенням, позивач, Товариство з обмеженою відповідальністю «Метан-Трейдінг Україна», подав апеляційну скаргу №332 від 20.10.2016, в якій просить суд скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 06.10.2016 та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що місцевим господарським судом неповно досліджено обставини справи та правовідносини між сторонами, невірно надано правову оцінку обставинам, на які посилався позивач в обґрунтування своїх позовних вимог, що є підставою для скасування прийнятого рішення суду.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 31.10.2016 апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Метан-Трейдінг Україна» на рішення Господарського суду міста Києва від 06.10.2016 прийнято до провадження колегією суддів у складі: головуючий суддя - Жук Г.А., судді - Мальченко А.О., Чорногуз М.Г. та призначено розгляд справи на 01.12.2016.

30.11.2016 Протоколом автоматичної зміни складу колегії суддів, у зв'язку з перебуванням судді Чорногуза М.Г. у відпустці, справу №910/13722/16 передано до розгляду колегії суддів у складі: головуючий суддя - Жук Г.А., судді - Мальченко А.О., Дикунська С.Я. Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 30.11.2016 справу №910/13722/16 прийнято до провадження визначеним складом колегії суддів.

01.12.2016 від Товариства з обмеженою відповідальністю «Карпатигаз» надійшов відзив вих №30/11-1 від 30.11.20016 (вх. №09-11/23997/16) на апеляційну скаргу позивача, в якому відповідач стверджує про безпідставність вимог апеляційної скарги, вважає рішення Господарського суду міста Києва від 06.10.2016 законним та обґрунтованим.

У судовому засіданні 01.12.2016 представник апелянта підтримав вимоги апеляційної скарги, просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 06.10.2016 та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Представник відповідача у справі у судовому засіданні 01.12.2016 заперечив проти вимог апеляційної скарги, просив рішення Господарського суду міста Києва від 06.10.2016 залишити без змін з підстав, наведених у відзиві на апеляційну скаргу.

Відповідно до ст. 101 ГПК України, у процесі перегляду справи, апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково наданими доказами, якщо заявник обґрунтував неможливість їх надання суду в першій інстанції з причин, що не залежали від нього, повторно розглядає справу. Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення або ухвали місцевого суду у повному обсязі.

Судова колегія Київського апеляційного господарського суду, розглянувши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши представлені докази в їх сукупності, перевіривши правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права встановила наступне.

10.06.2002 між Дочірньою компанією «Укргазвидобування» Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» (перший учасник) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Карпатигаз» (другий учасник) укладено Договір №3 про спільну діяльність без утворення юридичної особи (а.с. 74-79), предметом якого відповідно до статті 2 договору є взаємні дії учасників з об'єднання коштів, майна, трудової участі, майнових і немайнових прав, необхідних для спільної розробки Летнянського газового родовища, а саме - свердловини № 36 даного родовища на умовах цього Договору без створення юридичної особи.

Додатковою угодою № 4 від 25.02.2011 сторони внесли зміни та доповнення до Договору №3 про спільну діяльність без утворення юридичної особи від 10.06.2002 (а.с. 83-99), зокрема, залучивши до спільної діяльності та включивши до складу Учасників Учасника-3 - Компанію Місен Ентерпрайзіс АБ.

Згідно ст. 1 Додаткової угоди №4 до договору про спільну діяльність №3, під учасниками у договорі слід розуміти учасника-1, учасника-2 та учасника-3, які є учасниками цього договору, а також будь-якого правонаступника або іншу особу, яка набуває повністю або частково частку учасника, а також будь-яких інших осіб, що можуть приєднатися до цього договору пізніше за згодою учасників (п.п. 1.1.17 ст. 1); Спільна діяльність означає діяльність учасників, описану в статті 2 цього Договору (п.п. 1.1.1 ст. 1); Комітет з Управління означає вищий орган управління, створений учасниками для вирішення питань, пов'язаних зі спільною діяльністю, як визначено у статті 7 цього Договору (п.п. 1.1.15 ст. 1).

Відповідно до ст. 1130 Цивільного кодексу України за договором про спільну діяльність сторони (учасники) зобов'язуються спільно діяти без створення юридичної особи для досягнення певної мети, що не суперечить законові. Спільна діяльність може здійснюватися на основі об'єднання вкладів учасників (просте товариство) або без об'єднання вкладів учасників.

Метою спільної діяльності може бути як господарська (інвестування, виконання робіт, надання послуг, будівництво об'єктів промисловості, торгівлі, житла, тощо), так і негосподарська (вирішення питань, що стосуються спільних інтересів територіальних громад, тощо) мета.

Згідно з ст. 2.1. Додаткової угоди №4 до договору про спільну діяльність №3 учасники зобов'язуються спільно діяти без створення юридичної особи для досягнення мети, а саме: збільшення видобутку вуглеводнів на ліцензійних ділянках учасника-1 за рахунок підвищення ступеню вилучення, залучення до розробки недренованих або нових запасів, проведення робіт з поліпшення інфраструктури учасника-1, капітального ремонту та відновлення свердловин учасника-1, буріння нових свердловин, удосконалення процесів видобутку, підготовки, транспортування та поглиблення переробки вуглеводнів з метою отримання прибутку.

Як визначено п. 6.2. Додаткової угоди №4 до договору про спільну діяльність №3, учасники надали ТОВ «Карпатигаз» повноваження і права представляти інтереси Спільної діяльності та вчиняти дії від імені Спільної діяльності у взаємовідносинах з будь-якими державними органами і органами місцевого самоврядування, банками, нотаріальними конторами, органами, підприємствами, установами та організаціями в Україні і поза її межами (державними і приватними фізичними), фізичними особами, а також у податкових, правоохоронних і судових органах України і інших держав з питань, що стосуються Спільної діяльності.

24.06.2015 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Карпатигаз», як оператором Спільної діяльності за Договором про спільну діяльність №3 (продавець), та Товариством з обмеженою відповідальністю «Метан-Трейдінг Україна» (покупець) укладено Договір № 15-143 купівлі-продажу природного газу (а.с. 48-51), відповідно до п.1.1 якого продавець зобов'язався передати у власність покупця природний газ, а покупець зобов'язався прийняти та оплатити газ на умовах даного договору.

Відповідно до п. 5.3. договору №15-143 загальна сума даного договору становить 4 423 986,00 грн. (в т.ч. ПДВ 20%).

Як свідчать матеріали справи, 31.07.2015 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Карпатигаз», як оператором Спільної діяльності за Договором про спільну діяльність №3 (продавець), та Товариством з обмеженою відповідальністю «Метан-Трейдінг Україна» (покупець) укладено Додаткову угоду №1 до договору купівлі-продажу природного газу № 15-143 від 24.06.2015 (а.с. 52), згідно якої сторони виклали в новій редакції пункт 5.3 договору та визначили загальну суму договору у розмірі 20 517 454,84 грн, з урахуванням збільшеного обсягу газу, що поставляється за договором у липні 2015 (п. 2.1. Додаткової угоди).

Договір №15-143 та Додаткова угода №1 до нього підписані з однієї сторони Товариством з обмеженою відповідальністю «Метан-Трейдінг Україна» (позивачем) в особі директора Короткевич-Лещенко Андрія Миколайовича, який діяв на підставі Статуту, та з іншої сторони - Товариством з обмеженою відповідальністю «Карпатигаз», як оператором Спільної діяльності між ПАТ «Укргазвидобування», Компанією Місен Ентерпрайзіс АБ та ТОВ «Карпатигаз» за Договором про спільну діяльність №3, в особі директора ТОВ «Карпатигаз» Синюка Бориса Борисовича, який діяв на підставі Статуту ТОВ «Карпатигаз» та Договору про спільну діяльність № 3 від 10.06.2002 року.

Звертаючись до суду із даним позовом, Товариство з обмеженою відповідальністю «Метан-Трейдінг Україна» посилається на те, що договір купівлі-продажу №15-143 від 24.06.2015 та додаткова угода до нього, не відповідають вимогам частин другої, третьої статті 203 ЦК України, з огляду на те, що представник Товариства з обмеженою відповідальністю «Карпатигаз» (Синюк Б.Б.) під час укладення цієї угоди не мав необхідного обсягу повноважень, оскільки вчинений ним за відсутності окремого рішення зборів учасників ТОВ «Карпатигаз» та без погодження підписання договору Комітетом з Управління Спільної діяльності відповідно до договору про спільну діяльність №3 від 10.06.2002. Також позивач зазначає про порушення під час укладення спірного договору порядку визначення ціни газу, яка з урахуванням поданих документів, за твердженням позивача, повинна була визначатись виключно на аукціоні.

Частиною 2 статті 16 Цивільного кодексу України передбачено, що одним із способів захисту цивільного права може бути зокрема, визнання правочину недійсним.

Згідно з частинами 1 - 5 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Як вбачається з приписів ст. 204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Відповідно до ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Згідно з ст. 627 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Частиною 1 ст. 92 ЦК України передбачено, що юридична особа набуває цивільних прав та обов'язків і здійснює їх через свої органи, які діють відповідно до установчих документів та закону.

Як зазначено в абз. 1 п.п. 3.3 п. 3 постанови Пленуму ВГСУ №11 від 29.05.2013 «Про деякі питання визнання правочинів (господарських судів) недійсними», у господарських відносинах правочин (договір), як правило, вчиняється шляхом складання документа (документів), що визначає (визначають) його зміст і підписується безпосередньо особою, від імені якої він вчинений, або іншою особою, яка діє в силу повноважень, заснованих, зокрема, на законі, довіреності, установчих документах. Для вчинення правочинів органи юридичної особи не потребують довіреності, якщо вони діють у межах повноважень, наданих їм законом, іншим нормативно-правовим актом або установчими документами.

Згідно ч. 2 ст. 2 ст. 207 ЦК України, правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства, та скріплюються печатками.

Колегія суддів звертає увагу, що продавцем за спірним договором купівлі-продажу виступає ТОВ «Карпатигаз», при цьому останнє діяло не у власних інтересах, а діяло як Оператор Спільної діяльності між ПАТ «Укргазвидобування», Компанією Місен Ентерпрайзіс АБ та ТОВ «Карпатигаз» за Договором про спільну діяльність №3. Як уже зазначалось вище, від ТОВ «Карпатигаз» договір підписано його директором Синюком Борисом Борисовичем, який діяв на підставі Статуту ТОВ «Карпатигаз» та Договору про спільну діяльність № 3 від 10.06.2002 року.

Згідно з ст. 58 Закону України «Про господарські товариства» (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) вищим органом товариства з обмеженою відповідальністю є загальні збори учасників. Вони складаються з учасників товариства або призначених ними представників.

Загальні збори учасників товариства мають право приймати рішення з усіх питань діяльності товариства, у тому числі і з тих, що передані загальними зборами до компетенції виконавчого органу (ч. 1 ст. 98 ЦК України).

Аналогічні положення закріплені і у Статуті Товариства з обмеженою відповідальністю «Карпатигаз» в редакції затвердженій Рішенням позачергових загальних зборів учасників товариства, Протокол №1-12 від 30.01.2012 (а.с. 32-41). Так, пунктом 7.2.1 Статуту передбачено, що вищим органом товариства є загальні збори учасників товариства. До виключної компетенції яких відповідно п. 7.2.4.14, належить, зокрема, прийняття рішення про укладення правочину на суму , що перевищує 20 000 000,00 грн.

Відповідно до пунктів 7.3.1. Статуту ТОВ «Карпатигаз», директор є виконавчим органом товариства, який здійснює керівництво його поточною діяльністю. Директор є підзвітним зборам учасників та організовує виконання їхніх рішень.

Відповідно до п. 7.3.6 Статуту ТОВ «Карпатигаз» директор має право укладати і підписувати від імені Товариства правочин на суму, що не перевищує 20000000,00 грн. У разі, якщо сума, на яку вчиняється правочин, перевищує вказану суму, директор здійснює такий правочин на підставі окремого рішення Зборів учасників Товариства.

Зі змісту спірного договору №15-143 (в редакції Додаткової угоди №1) вбачається, що загальна сума договору №15-143 становить 20 517 454,84 грн.

В матеріалах справи наявний Протокол позачергових Загальних зборів учасників Товариства з обмеженою відповідальністю «Карпатигаз» №11/05-1 від 11.05.2015 (а.с. 105-107), відповідно до якого Загальними зборами учасників Товариства з обмеженою відповідальністю «Карпатигаз» вирішено надати «директору Товариства Синюку Борису Борисовичу або іншій уповноваженій Товариством особі повноважень на підписання договорів на реалізацію вуглеводнів, сума яких перевищує 20 млн. грн., додаткових угод до них, інших документів, пов'язаних з цими договорами, без прийняття Загальними Зборами Учасників додаткових окремих рішень, строком до 31.12.2015 р. включно».

Колегія суддів звертає увагу, що чинне законодавство виходить з презумпції легітимності рішень органів управління юридичної особи до моменту визнання їх недійсними в установленому законом порядку, тобто зазначені рішення вважаються такими, що відповідають закону, якщо судом не буде встановлено інше. Докази визнання недійсними у визначеному законом порядку вищезазначеного рішення Загальних зборів учасників Товариства з обмеженою відповідальністю «Карпатигаз» №11/05-1 від 11.05.2015, як таких, що суперечать Статуту Товариства, на що посилається позивач, в матеріалах справи відсутні.

Тобто загальні збори учасників ТОВ «Карпатигаз» вищезазначеним рішенням №11/05-1 від 11.05.2015 надали свою згоду на укладення у період до 31.12.2015 директором товариства договорів, сума яких перевищує 20 млн грн, без додаткового окремого рішення загальних зборів учасників, і ця згода стосувалась виключно укладення договорів на реалізацію вуглеводнів, додаткових угод до них, інших документів, пов'язаних з цими договорами.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що директор ТОВ «Карпатигаз» Синюк Б.Б. мав повноваження на укладення від імені ТОВ «Карпатигаз» спірного договору, та, уклавши договір на суму, що перевищувала 20 млн грн., за наявності на це згоди загальних зборів учасників Товариства, не перевищив надані йому повноваження.

Таким чином, вірним є висновок Господарського суду міста Києва, що договір №15-143 та Додаткова угода №1 до нього були укладені директором Товариства з обмеженою відповідальністю «Карпатигаз» Синюком Борисом Борисовичем як уповноваженою на це особою, без порушення п. 7.3.6 Статуту ТОВ «Карпатигаз».

Позивач також стверджує, що директор відповідача при укладенні спірного договору перевищив свої повноваження, надані йому за Договором про спільну діяльність №3, а саме: в порушення п. 6.2.9 Додаткової угоди №4 до Договору про спільну діяльність№3 не отримав попереднього погодження Комітету з Управління Спільної діяльності на укладення Договору №15-143 та Додаткової угоди №1 до нього на суму, що перевищує 3 000 000,00 гривень. Однак, зазначені твердження колегія суддів вважає необґрунтованими виходячи з наступного.

Відповідно до п. 6.2 Додаткової угоди №4 до Договору про спільну діяльність №3 учасники надали ТОВ «Карпатигаз» повноваження і права представляти інтереси Спільної діяльності та вчиняти дії від імені Спільної діяльності у взаємовідносинах з будь-якими державними органами і органами місцевого самоврядування, банками, нотаріальними конторами, органами, підприємствами, установами та організаціями в Україні і поза її межами (державними і приватними фізичними), фізичними особами, а також у податкових, правоохоронних і судових органах України і інших держав з питань, що стосуються Спільної діяльності, діяти у зазначених взаємовідносинах виключно на підставі цього договору без надання учасниками відповідних окремих довіреностей згідно з ч.2 ст. 1135 ЦК України, в зв'язку з чим оператору ТОВ «Карпатигаз» надається право укладати від імені Спільної діяльності договори (контракти), необхідні для досягнення цілей Спільної діяльності, у тому числі на виконання робіт (надання послуг), реалізацію продукцію Спільної діяльності, придбання матеріально-технічних ресурсів, палива, електроенергії та вчиняти інші передбачені дії.

Згідно з п. 6.2.8 Додаткової угоди №4 до Договору про спільну діяльність №3, учасник-2 (ТОВ «Карпатигаз») зобов'язується укладати від імені Спільної діяльності угоди на реалізацію вуглеводнів, видобутих в результаті Спільної діяльності за цінами, попередньо затвердженими рішенням Комітету з Управління. Рішення щодо погодження Затвердженої ціни приймається Комітетом з Управління не рідше 1 разу в квартал, при цьому рішення Комітету з Управління щодо Затвердженої ціни можуть також прийматись шляхом обміну факсимільними повідомленнями. Укладення договорів на реалізацію Вуглеводнів за Затвердженою ціною або вище такої ціни, не потребує попереднього погодження Комітетом з Управління.

Відповідно до п. 6.2.9 Додаткової угоди №4 до Договору про спільну діяльність №3, Учасник-2 (ТОВ «Карпатигаз») зобов'язується укладати від імені Спільної діяльності ВСІ ІНШІ необхідні договори відповідно до чинного законодавства України у зв'язку із Спільною діяльністю та від імені Спільної діяльності, у тому числі на придбання основних засобів, матеріалів та інших товарно-матеріальних цінностей, з урахуванням положень підпункту 6.2.8 пункту 6.2 статті 6 цього Договору. При цьому договори, сума яких перевищує 3 000 000,00 (три мільйони) гривень або її еквівалент в іноземній валюті, підлягають попередньому погодженню Комітетом з Управління. Укладення договорів, на суму, що не перевищує 3 000 000,00 (три мільйони) гривень або її еквівалент в іноземній валюті, не потребує попереднього погодження Комітетом з Управління.

Окрім того, згідно п. 7.3.5. Додаткової угоди №4 до Договору про спільну діяльність №3 договори на реалізацію видобутих в рамках Спільної діяльності Вуглеводнів укладаються ТОВ «Карпатигаз» на підставі затвердженої ціни або з її перевищенням без погодження з Комітетом з Управління. Наступним пунктом 7.3.6. Додаткової угоди №4 до Договору про спільну діяльність №3 чітко визначено, що до компетенції Комітету з Управління належить попереднє погодження інших договорів, що укладають ТОВ «Карпатигаз» на суму, яка перевищує 3 000 000,00 грн, таке рішення приймається ? голосів учасників.

З огляду на вказане, колегія суддів погоджується з висновком Господарського суду міста Києва про те, що питання укладення ТОВ «Карпатигаз» угод на реалізацію Вуглеводнів, видобутих в результаті Спільної діяльності регулюються п. 6.2.8, 7.3.5 Додаткової угоди №4 до Договору про спільну діяльність №3, і не потребує отримання погодження з Комітетом управління», тоді як наступний п. 6.2.9 (з урахуванням п. 7.3.6) Додаткової угоди №4 до Договору про спільну діяльність №3 стосується укладення ТОВ «Карпатигаз» всіх інших необхідних договорів, у зв'язку із Спільною діяльністю та від імені Спільної діяльності. При цьому, повноваження директора ТОВ «Карпатигаз» на підписання договорів, визначаються також з урахуванням Статуту ТОВ «Карпатигаз», яке виступає від імені Спільної діяльності.

Враховуючи те, що п. 6.2, 6.2.8., 7.3.5. договору ТОВ «Карпатигаз» було уповноважено на укладення договорів на реалізацію вуглеводнів без попереднього погодження Комітетом з Управління, доводи позивача, який, посилаючись на п. 6.2.9 Додаткової угоди №4 до Договору про спільну діяльність №3 та загальну суму спірного Договору № 15-143 (у редакції Додаткової угоди №1 до цього договору) у розмірі 20517454,84 грн., стверджував про необхідність попереднього погодження укладення такого договору Комітетом з Управління Спільною діяльністю, є такими, що спростовуються умовами представлених в матеріали справи договорів..

Зважаючи на наведене, відповідач, як продавець за договором, в особі директора ТОВ «Карпатигаз», який діяв на підставі Статуту ТОВ «Карпатигаз» та Договору про спільну діяльність №3, мав право укласти спірний Договір № 15-143 та Додаткову угоду №1 до нього без попереднього погодження Комітету з Управління.

Як свідчать матеріали справи на виконання спірного договору позивач отримав природний газ, підписав Акти приймання-передачі природного газу за спірним договором та зобов'язався сплатити вартість придбаного природного газу, погоджену сторонами в момент отримання природного газую. Оскільки свій грошовий обов'язок Товариство з обмеженою відповідальністю «Метан-Трейдінг Україна» належним чином не виконало, а сплатило вартість поставленого у липні 2015 року природного газу лише частково, ТОВ «Карпатигаз», як продавець за договором, звернулось з відповідним позовом до суду. Рішенням Господарського суду міста Києва від у справі №910/12783/16 від 06.09.2016 (суддя Паламар П.І.) з Товариства з обмеженою відповідальністю «Метан-Трейдінг Україна» стягнуто на користь ТОВ «Карпатигаз» суму заборгованості за поставлений у липні 2015 природний газ у сумі 15 500 000,00 грн.

Разом з цим, у даній справі, ТОВ «Метан-Трейдінг Україна» зазначає також про порушення у спірному договорі купівлі-продажу природного газу №15-143 від 24.06.2015 порядку визнання ціни на газ, який встановлений учасниками Спільної діяльності згідно Додаткової угоди №4 до Договору про спільну діяльність №3 від 10.02.2002.

Згідно з п. 6.2.8 Додаткової угоди №4 до Договору про спільну діяльність №3 ТОВ «Карпатигаз» зобов'язався укладати угоди на реалізацію Вуглеводнів, видобутих в результаті Спільної діяльності за цінами, попередньо затвердженими рішенням Комітету з Управління. Рішення щодо погодження Затвердженої ціни приймається Комітетом з Управління не рідше 1 разу в квартал. Укладення договорів на реалізацію Вуглеводнів за Затвердженою ціною або вище такої ціни, не потребує попереднього погодження Комітетом з Управління.

Пунктом 7.3.5 Додаткової угоди №4 до договору про спільну діяльність №3 передбачено, що до компетенції Комітету з Управління належить встановлення Затвердженої ціни Вуглеводнів, рішення приймається 3/4 голосів учасників.

З представленого відповідачем Протоколу Засідання членів Комітету з управління ДСД №3 від 10.06.2002 р. №37 від 17.12.2014 (а.с. 108-111), вбачається, що Комітет з Управління ДСД погодив запропонований механізм визначення Затвердженої ціни на реалізацію вуглеводнів на 2015 рік, наступним чином: Оператору Спільної діяльності здійснювати щомісячно продаж природного газу на аукціонах по максимальній ціні, що склалася на відповідний товар на аукціоні, з урахуванням граничного рівня ціни на природний газ, встановленого національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (НКРЕКП).

В матеріалах справи відсутні докази того, що спірні Договір №15-143 та Додаткова угода №1 до нього укладались позивачем та відповідачем за результатами проведення аукціону по максимальній ціні.

Разом з тим, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч.1 ст. 628 ЦК України).

Вільне волевиявлення учасника правочину, передбачене ст. 203 ЦК України, є важливим чинником, без якого укладення договору є неможливим. Своє волевиявлення на укладення договору учасник правочину виявляє в момент досягнення згоди щодо всіх істотних умов договору, складання та скріплення підписом письмового документа.

Частинами другою та третьою статті 180 Господарського кодексу України передбачено, що господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода. При укладенні господарського договору сторони зобов'язані у будь-якому разі погодити предмет, ціну та строк дії договору. Ціна (тариф) є формою грошового визначення вартості продукції (робіт, послуг), яку реалізують суб'єкти господарювання. Ціна є істотною умовою господарського договору. Ціна зазначається в договорі у гривнях. Ціни у зовнішньоекономічних договорах (контрактах) можуть визначатися в іноземній валюті за згодою сторін. Суб'єкти господарювання можуть використовувати у господарській діяльності вільні ціни, державні фіксовані ціни та регульовані ціни - граничні рівні цін або граничні відхилення від державних фіксованих цін. При здійсненні експортних та імпортних операцій у розрахунках з іноземними контрагентами застосовуються контрактні (зовнішньоторговельні) ціни, що формуються відповідно до цін і умов світового ринку та індикативних цін (ст. 189 Господарського кодексу України).

Закон України «Про ціни і ціноутворення» визначає основні засади цінової політики і регулює відносини, що виникають у процесі формування, встановлення та застосування цін, а також здійснення державного контролю (нагляду) та спостереження у сфері ціноутворення.

Так, статтею 1 вказаного Закону визначено, що гранична ціна - максимально або мінімально допустимий рівень ціни, який може застосовуватися суб'єктом господарювання; фіксована ціна - обов'язкова для застосування суб'єктами господарювання ціна, встановлена Кабінетом Міністрів України, органами виконавчої влади та державними колегіальними органами або органами місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень та компетенції.

Постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 30.06.2015 №1886 «Про встановлення граничного рівня ціни на природний газ для промислових споживачів та інших суб'єктів господарювання» (яка була чинною на момент існування правовідносин між сторонами) установлено з 01.07.2015 граничний (максимальний) рівень ціни на природний газ, що реалізується промисловим споживачам та іншим суб'єктам господарювання, у розмірі 6 600,00 грн. за 1000 м3 (без урахування податку на додану вартість, збору у вигляді цільової надбавки до діючого тарифу на природний газ для споживачів усіх форм власності, який справляється у розмірі 2 відсотків, тарифів на послуги з транспортування, розподілу і постачання природного газу за регульованим тарифом).

Вищенаведеною постановою НКРЕКП встановлюється саме граничний (максимально допустимий рівень) ціни на газ, в тому числі на липень 2015 року, який обмежує можливість перевищення вказаної цін. Тобто, ТОВ «Карпатигаз» як оператор спільної діяльності не мало права реалізовувати газ вище установленого рівня ціни.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу, що згідно ст. 203, 215 ЦК України не будь-яка суперечність змісту правочину актам цивільного законодавства може бути підставою для визнання його недійсним. Виходячи із статтей 6, 203 ЦК України такою підставою є лише така суперечність, яка порушує абз.2 ч.3 ст.6 ЦК України, відповідно до якої сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов'язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами.

Таким чином, ціна договору (а саме ціна на газ в розмірі 5 266,65 грн без ПДВ за 1 000,0 кубічних метрів природного газу, встановлена у п. 5.1. договору купівлі-продажу) була визначена з дотриманням чинного законодавства та встановленого НКРЕКП граничного рівня цін. При цьому, колегія суддів зазначає, що недотримання порядку визначення ціни на газ, який встановлений учасниками спільної діяльності, з урахуванням встановлення такої ціни в межах граничного рівня цін, які були визначені національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, не може мати наслідком визнання недійсним договору купівлі-продажу газу, оскільки таке порушення умов Договору спільної діяльності матиме відповідні наслідки виключно для ТОВ «Карпатигаз» як учасника спільної діяльності та оператора Спільної діяльності.

Окрім того, як вірно вказано Господарським судом міста Києва за загальними правилом особа, яка виступає від імені юридичної особи, зобов'язана діяти в інтересах цієї особи, добросовісно і розумно та не перевищувати своїх повноважень. Саме лише порушення даного обов'язку не є підставою для визнання недійсними правочинів, вчинених цими органами (особами) від імені юридичної особи з третіми особами, оскільки у відносинах із третіми особами обмеження повноважень щодо представництва юридичної особи не має юридичної сили, крім випадків, коли юридична особа доведе, що третя особа знала чи за всіма обставинами не могла не знати про такі обмеження (абзац другий частини третьої статті 92 ЦК України). Якщо договір містить умову (пункт) про підписання його особою, яка діє на підставі статуту підприємства чи іншого документа, що встановлює повноваження зазначеної особи, то наведене свідчить про обізнаність іншої сторони даного договору з таким статутом (іншим документом) у частині, яка стосується відповідних повноважень, і в такому разі суд не може брати до уваги посилання цієї сторони на те, що їй було невідомо про наявні обмеження повноважень представника її контрагента (п. 3 постанови Пленуму ВГСУ № 11 від 29.05.2013).

Оскільки, у преамбулі Договору № 15-143 та у преамбулі Додаткової угоди №1 до Договору № 15-143 вказано про їх укладення відповідачем в особі директора ТОВ «Карпатигаз» Синюка Бориса Борисовича, який діяв на підставі Статуту ТОВ «Карпатигаз» та Договору про спільну діяльність №3 від 10.06.2002 року, то наведене свідчить про обізнаність позивача як сторони даного договору з вказаними Статутом та Договором про спільну діяльність (включаючи всі додатки, зміни та доповнення до нього), в тому числі і в частині, яка стосується узгодження ціни продажу вуглеводнів.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що положення договору купівлі-продажу природного газу № 15-143 від 24.06.2015 та Додаткової угоди №1 від 31.07.2015 до цього договору узгоджуються з вимогами чинного законодавства та не суперечать ним. Договір купівлі-продажу природного газу № 15-143 від 24.06.2015 та Додаткова угода №1 до нього підписані уповноваженими представниками сторін та скріплені печатками сторін; сторонами досягнуто згоду щодо всіх істотних умов спірного Договору № 15-143, оскільки вказаний договір містить предмет (п. 1.1), ціну (п. 5.3) та строк дії (п. 12.1), тощо, та підписаний сторонами.

Отже, зважаючи на встановлені обставини справи та враховуючи положення чинного законодавства України, колегія суддів визнає правомірним та обґрунтованим висновок Господарського суду міста Києва про відсутність підстав для визнання недійсним договору купівлі-продажу природного газу № 15-143 від 24.06.2015 та Додаткової угоди №1 від 31.07.2015 до цього договору, відповідно про відсутність підстав для задоволення позову.

Згідно з приписами ч.1 ст. 49 ГПК України судовий збір за подання апеляційної скарги покладається на апелянта, позивача у справі.

Керуючись ст. 33, 34, 49, 99, 101, п. 1 ч. 1 ст. 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Метан-Трейдінг Україна» на рішення Господарського суду міста Києва від 06.10.2016 у справі №910/13722/16 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 06.10.2016 у справі №910/13722/16 залишити без змін.

3. Справу №910/13722/16 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанову може бути оскаржено у касаційному порядку відповідно до вимог ст. ст. 107-111 ГПК України.

Головуючий суддя Г.А. Жук

Судді С.Я. Дикунська

А.О. Мальченко