ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________________
УХВАЛА

"30" листопада 2016 р.Справа № 922/134/13-г

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Міньковського С.В.

при секретарі Єгоровій О.І.

розглянувши справу

за заявою ФОП ОСОБА_2, м. Харків
до ФОП ОСОБА_2, м. Харків
про та в межах справи визнання банкрутом заяву ліквідатора про витребування майна
за участю сторін: ліквідатор - Панасюк І.В.,

пр-ка ПАТ "Універсал Банк" - Цвірло Є.В. (дов. від 02.02.16р.),

ВСТАНОВИВ:

До господарського суду надійшла заява від ліквідатора ФОП ОСОБА_2 про витребування майна банкрута і визнання права власності, в якій ліквідатор просить суд: 1) витребувати 1/2 спільну часткову власність на нежитлову будівлю літ. "А-1" загальною площею 40,2 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2, з володіння ОСОБА_5 та передати ліквідатору ФОП ОСОБА_2 Панасюку І.В.; 2) витребувати 1/2 спільну часткову власність на нежитлову будівлю літ. "А-1" загальною площею 40,2 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2, з володіння ОСОБА_6 та передати ліквідатору ФОП ОСОБА_2 Панасюку І.В.; 3) визнати право власності 1/2 нежитлової будівлі літ. "А-1" загальною площею 40,2 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 за ФОП ОСОБА_2 та уповноважити ліквідатора Панасюка І.В. здійснити дії щодо державної реєстрації права власності нежитлової будівлі; 4) визнати право власності 1/2 нежитлової будівлі літ. "А-1" загальною площею 40,2 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 за ФОП ОСОБА_2 та уповноважити ліквідатора Панасюка І.В. здійснити дії щодо державної реєстрації права власності нежитлової будівлі.

Ухвалою суду від 10.10.2016 р. розгляд заяви ліквідатора призначено на 27.10.2016 р., залучено до розгляду заяви власників майна ОСОБА_5 та ОСОБА_6 і зобов'язано їх надати суду відзив на заяву ліквідатора.

Ухвалою суду від 27.10.16 р. відкладено розгляд заяви ліквідатора, витребувано у приватного нотаріуса ХМНО Жиляєвой Н.В. копію договору купівлі-продажу від 06.02.15 р. за №668, зобов'язано власників майна ОСОБА_5 та ОСОБА_6 надати суду відзив на заяву ліквідатора.

Ухвалою суду від 15.11.16 р. відкладено розгляд заяви ліквідатора, в зв'язку з невиконанням вимог ухвали суду.

Від приватного нотаріуса Харківського МНО Жиляєвої Н.В. надійшли витребувані судом документи: договір купівлі-продажу квартири від 06.02.2015 р., зареєстрований в реєстрі за № 668.

На виконання вимог ухвали суду заставний кредитор ПАТ "Універсал банк" надав суду пояснення на заяву ліквідатора про витребування майна, в якому зазначає, що погоджується з позицією ліквідатора та просить суд задовольнити заяву ліквідатора.

В судове засідання 30.11.2016 р. власники майна ОСОБА_5 та ОСОБА_6 не з'явились, вимог ухвали суду не виконали, відзив на заяву ліквідатора суду не надали, про причину неявки суду не повідомили, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Згідно з п.3.9.2. Постанови ВГСУ від 26.12.2011р. № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" визначено, що у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них, справа може бути розглянута без їх участі, якщо ухвалу, в який зазначено час та місце такого засідання, надіслана сторонам у відповідному порядку.

Судом встановлено, що ухвали від 10.10.2016 р., від 27.10.16 р. та від 15.11.2016 р. про дату, час та місце судового засідання були надіслані ОСОБА_5 та ОСОБА_6 у відповідному порядку, в зв'язку з чим заява ліквідатора розглядається за наявними в ній матеріалами згідно ст. 75 ГПК України.

Присутній у судовому засіданні ліквідатор заяву підтримує.

Присутній в судовому засіданні представник заставного кредитора ПАТ "Універсал банк" заяву ліквідатора підтримує, просить задовольнити в повному обсязі, посилаючись на те, що грошові кошти від реалізації заставного майна на рахунок кредитора не надходили, це порушує права іпотекодержателя і заставного кредитора у справі про банкрутство.

Суд, вислухавши пояснення ліквідатора та представника ПАТ "Універсал банк", дослідивши матеріали справи в їх сукупності, дійшов висновку про задоволення заяви ліквідатора, керуючись наступним:

Згідно зі ст. 4-1 ГПК України визначено, що господарські суди розглядають справи про банкрутство у порядку провадження, передбаченому цим Кодексом, з урахуванням особливостей, встановлених Законом України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом".

У відповідності до ч. 1 ст. 5 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" в редакції до 19.01.13 р. (далі - Закон про банкрутство), провадження у справах про банкрутство регулюється цим Законом, Господарським процесуальним кодексом України, іншими законодавчим актами України.

Постановою господарського суду від 16.01.2013 р. визнано банкрутом та відкрито ліквідаційну процедуру ФОП ОСОБА_2 (61066, АДРЕСА_1; код НОМЕР_1). Вищезазначеною постановою суду, що набрала законної сили, встановлено, що банкруту на праві власності належить, зокрема, нежитлові будівлі літ. «А-1», загальною площею 40,2 кв. м., літ. «Б-1», загальною площею 264,8 кв. м., літ. «В-1», загальною площею 30,3 кв. м., літ. «Г-1», загальною площею 102,1 кв. м., які розташовані за адресою: м. Харків, пров. Зерновий, будинок під № 1 (згідно довідки КП "Харківське районне бюро технічної інвентаризації" від 10.12.2012 р.

Вказані нежитлові приміщення були передані в іпотеку відповідно до договору іпотеки нерухомого майна, укладеного між ПАТ "Універсал Банк" та боржником 06 червня 2008 року. В межах ліквідаційної процедури банкрута ПАТ "Універсал Банк" заявлено грошові вимоги на загальну суму 2 716 600 000 грн, які розглянуті та визнані ліквідатором у повному обсязі (том.2 арк. справи 12-19, том 1 арк.справи 70-91).

Відповідно до приписів ст.ст. 25-31, 47-49 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" (в ред. ЗУ № 784-XIV від 30.06.1999 р.) усі види майнових активів банкрута включаються до складу ліквідаційної маси та підлягають реалізації з метою задоволення вимог кредиторів, майно банкрута, що є предметом застави, включається до складу ліквідаційної маси, але використовується виключно для першочергового задоволення вимог заставодержателя.

З матеріалів справи вбачається, що належне на праві власності майно банкрута, включене до складу ліквідаційної маси (акт інвентаризації від 15.02.13 р., т. 2 а.с. 12) та реалізовано попереднім ліквідатором через ТОВ "Універсальна біржа "Гермес" (що оформлено протоколом №3 аукціонних торгів від 18.04.13 р.), переможцем якого визнано ОСОБА_8 за вартістю 17039,00 грн.

Право власності на зазначену квартиру зареєстровано за ОСОБА_8 на підставі Протоколу № 3 аукціонних торгів від 18.04.2013 р. та договору купівлі-продажу від 24.04.2013 р., посвідченого приватним нотаріусом ХМНО Слоневською Д.В. за реєстр. № 1640.

Проте, вже 26.06.2013 р. об'єкт аукціону було відчужено (подаровано) ОСОБА_8 на користь ОСОБА_1 та в подальшому ОСОБА_1 зазначений об'єкт було відчужено 06.02.2015 р. на користь ОСОБА_5 та ОСОБА_6 в рівних частках на підставі договору купівлі-продажу, зареєстрованого в реєстрі за № 668, посвідченого приватним нотаріусом ХМНО Жиляєвою Н.В.

Ухвалою господарського суду від 17.05.2016 р. в зв'язку з виявленням порушень порядку проведення реалізації вищезазначеної нежитлової будівлі визнано недійсними результати проведення аукціону з продажу майна банкрута від 18.04.13 р.

Ухвалою суду від 30.08.16 р. визнано недійсним договір купівлі-продажу нежитлової будівлі літ. "А-1" загальною площею 40,2 кв.м., що знаходиться за адресою: м. Харків, провул. Зерновий, 1, укладений 24.04.2013 р. між арбітражним керуючим ОСОБА_10, який на дату укладення даного договору виконував обов'язки ліквідатора ФОП ОСОБА_2, та гр. ОСОБА_8, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Слоневською Д.В. Зазначена ухвала суду набрала законної сили.

Зокрема, зазначеною ухвалою суду встановлено, що реалізація майна (нежитлової будівлі літ. "А-1") банкрута, а також подальша реєстрація права власності на об'єкт аукціону за гр. ОСОБА_8 проведено із порушенням вимог ст.ст. 42, 43, 44, 49, 51, 57 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання боржника банкрутом» в редакції від 19.01.2013р. (далі - Закон про банкрутство) та Закону України "Про іпотеку". Також, судом встановлено факт відсутності (ненадання) доказів проведення покупцем об'єкту ліквідаційної маси ОСОБА_8 розрахунків за придбане майно.

Згідно Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № НОМЕР_4 від 01.09.2016 р. власником нежитлової будівлі літ. "А-1" на дату видачі довідки є ОСОБА_5 та ОСОБА_6 на підставі договору купівлі-продажу №668 від 06.02.2015 р., посвідченого приватним нотаріусом ХМНО Жиляєвою Н.В.

Відповідно до ч.1 ст.25 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" (в ред. від 30.06.1999 р.) ліквідатор з дня свого призначення здійснює, зокрема, такі повноваження: з підстав, передбачених ч. 10 ст.17 Закону подає до господарського суду заяви про визнання недійсними угод боржника, а також вживає заходів, спрямованих на пошук, виявлення та повернення майна банкрута, що знаходиться у третіх осіб. Зазначені приписи Закону кореспондуються із ч.7 ст.12, ст. 16 ГПК України, а також ч.4 ст.10 України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" в редакції після 19.01.2013 р., якою встановлено, що суд, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство, вирішує усі майнові спори з вимогами до боржника, у тому числі спори про визнання недійсними будь-яких правочинів (договорів), укладених боржником; стягнення заробітної плати; поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника, за винятком спорів, пов'язаних із визначенням та сплатою (стягненням) грошових зобов'язань (податкового боргу), визначених відповідно до Податкового кодексу України, а також справ у спорах про визнання недійсними правочинів (договорів), якщо з відповідним позовом звертається на виконання своїх повноважень контролюючий орган, визначений Податковим кодексом України.

У п.9 Інформаційного листа Вищого господарського суду України від 28.03.2013 р. № 01-06/606/2013 "Про Закон України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" (в ред. ЗУ від 22.12.2011 р. № 4212-VI)" зазначено, що частина четверта статті 10 Закону відносить до підвідомчості господарських судів справи зі спорів, пов'язаних з майновими вимогами до боржника, до яких, крім названих у зазначеній статті Закону, слід відносити також й інші спори з майновими вимогами до боржника, як-от: спори про визнання права власності, витребування майна з чужого незаконного володіння, спори, пов'язані з майновими вимогами учасників (акціонерів) до боржника. Дана норма кореспондується з положеннями пункту 7 частини першої статті 12 ГПК (в редакції Закону) та застосовується незалежно від суб'єктного складу сторін.

Справи у відповідних спорах відносяться до виключної підсудності того господарського суду, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство (остання частина статті 16 ГПК) та розглядаються, як і справи у спорах боржника з кредиторами, які мають поточні вимоги до боржника (частина восьма статті 23 Закону), у позовному провадженні - на відміну від: заяв про визнання недійсними правочинів (договорів) або спростування майнових дій боржника (стаття 20 Закону); заяв щодо відшкодування збитків у зв'язку з відмовою керуючого санацією від правочину (договору); заяв щодо порушення сторонами умов правочинів (договорів), вчинених згідно з планом санації (частини десята, одинадцята статті 28 Закону); спорів, які виникають при проведенні та виконанні результатів аукціонів, у тому числі про визнання недійсними договорів купівлі-продажу майна (частина восьма статті 44 Закону), які розглядаються у межах провадження у справі про банкрутство.

За таких обставин, враховуючи особливості процедури банкрутства, господарський суд вирішує у межах розгляду справи про банкрутство спори, безпосередньо пов'язані зі здійсненням провадження в такій справі, в тому числі про: визнання недійсними правочинів; визнання права власності на майно боржника; оскарження результатів аукціону з продажу майна боржника тощо.

Отже, у межах справи про банкрутство підлягають вирішенню спори стосовно майна боржника, що увійшло або вибуло зі складу ліквідаційної маси, виявлення та повернення майна банкрута, що знаходиться у третіх осіб, оскільки такі спори стосуються питань формування ліквідаційної маси у справі про банкрутство, а тому безпосередньо пов'язані зі здійсненням провадження в такій справі.

Пунктом 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року №9, "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними", передбачено, що норма частини першої статті 216 ЦК України не може застосовуватись як підстава позову про повернення майна, переданого на виконання правочину, яке було відчужене третій особі. Не підлягають задоволенню позови власників майна про визнання недійсними наступних правочинів щодо відчуження цього майна, які були вчинені після недійсного правочину. У цьому разі майно може бути витребувано від особи, яка не є стороною недійсного правочину, шляхом подання віндикаційного позову, зокрема від добросовісного набувача - з підстав, передбачених першою статті 388 ЦК України.

Стаття 328 ЦК України визначає, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Статтею 330 ЦК України передбачено, що якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до статті 388 цього Кодексу майно не може бути витребуване у нього.

Згідно зі ст.387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Частинами 1, 3 ст. 388 ЦК України визначено, що якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно, зокрема, вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. При цьому, якщо майно було набуте безвідплатно в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати його від добросовісного набувача у всіх випадках.

Суд зазначає, що у постанові Верховного Суду України від 11.10.2011 р. у справі № 5002-8/5447-2010, викладена правова позиція щодо того, що у разі коли відчуження майна мало місце два і більше разів після недійсного (нікчемного) правочину, це майно може бути витребувано від особи, яка не є стороною недійсного чи нікчемного правочину, шляхом подання віндикаційного позову, зокрема від добросовісного набувача - з підстав, передбачених частиною 1 статті 388 ЦК України. У такому випадку діюче законодавство не пов'язує можливість витребування майна у добросовісного набувача з обставинами щодо наявності у відчужувача за подальшим договором права відчужувати це майно.

Згідно ст. 111-28 ГПК України рішення Верховного Суду України, прийняте за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України.

Крім того, згідно ч.1 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" (в ред. від 30.06.1999 р.) банкрутство - визнана господарським судом неспроможність боржника відновити свою платоспроможність та задовольнити визнані судом вимоги кредиторів не інакше як через застосування ліквідаційної процедури; ліквідація - припинення діяльності суб'єкта підприємницької діяльності, визнаного господарським судом банкрутом, з метою здійснення заходів щодо задоволення визнаних судом вимог кредиторів шляхом продажу його майна; ліквідатор - фізична особа, яка відповідно до рішення господарського суду організовує здійснення ліквідаційної процедури боржника, визнаного банкрутом, та забезпечує задоволення визнаних судом вимог кредиторів у встановленому цим Законом порядку. Згідно ч.1 ст.25 Закону, ліквідатор з дня свого призначення реалізує майно банкрута для задоволення вимог, включених до реєстру вимог кредиторів, у порядку, передбаченому цим Законом.

При цьому, особливості провадження у справах про банкрутство фізичних осіб-підприємців визначено ст.47-49 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" (в ред. від 30.06.1999 р.). Так, згідно ч. 7 ст.48 Закону, у разі необхідності постійного управління нерухомим майном або цінним рухомим майном громадянина-підприємця, визнаного банкрутом, господарський суд призначає для цієї мети ліквідатора та визначає розмір його винагороди. У цьому разі продаж майна громадянина-підприємця здійснюється ліквідатором. Кошти, отримані від продажу майна громадянина-підприємця, визнаного банкрутом, а також наявні у нього кошти у готівковій формі вносяться на депозитний рахунок нотаріальної контори або приватного нотаріуса та використовуються за рішенням господарського суду, який визнав громадянина-підприємця банкрутом

Таким чином, сутність ліквідаційної процедури фізичної особи-підприємця полягає у здійсненні призначеним у разі необхідності ліквідатором заходів, спрямованих на реалізацію майна банкрута у спосіб, встановлений Законом (тобто шляхом укладання та виконання сторонами відплатних договорів), а також отримання грошових коштів з метою погашення вимог кредиторів. Частина 6 ст.3-1 Закону про банкрутство встановлює, що при реалізації своїх прав та обов'язків арбітражний керуючий зобов'язаний діяти сумлінно та розумно з урахуванням інтересів боржника та його кредиторів. При цьому сумлінність або добросовісність має трактуватися як категорія моральна, що відображає врахування особою інтересів інших учасників господарських правовідносин, публічного інтересу тощо, а розумність - як категорія інтелектуальна, що припускає адекватність оцінки особою цінності певного цивільного права, доцільності своїх дій, наслідки здійснення або нездійснення цивільного права. Тобто, під час реалізації своїх прав та обов'язків арбітражний керуючий (ліквідатор) зобов'язаний діяти добросовісно, розсудливо, з метою, з якою ці права та обов'язки надано (покладено), обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії), на підставі, у межах та спосіб, що передбачені Конституцією та законодавством України про банкрутство.

Натомість, як зазначено вище, ухвалою суду від 17.05.2016 р. та від 30.08.16 р. встановлено, що реалізація майна банкрута гр. ОСОБА_8 проведено із порушенням вимог ст.ст. 42, 43, 44, 49, 51, 57 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання боржника банкрутом» в редакції від 19.01.2013р. (далі - Закон про банкрутство). Також ухвалою суду від 30.08.16 р. встановлено відсутність покупцем об'єкту ліквідаційної маси ОСОБА_8 доказів щодо проведення розрахунків за придбане майно, тобто встановлено факт його безоплатного відчуження.

Відповідно до ч.3 ст.35 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Згідно ч.3 ст. 12 ЦК України особа може відмовитися від свого майнового права. Відмова від права власності на нерухомі речі здійснюється у порядку, встановленому актами цивільного законодавства (до яких відноситься, зокрема, Закон України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом"). Натомість, у матеріалах справи, порушеної за заявою ФОП ОСОБА_2 відсутні докази надання ОСОБА_2 згоди на безоплатне відчуження власного майна.

Також, як зазначено вище, реалізоване майно було передано в іпотеку відповідно до договору іпотеки нерухомого майна, посвідченого 06.06.2008 р. приватним нотаріусом ХМНО Харченко I.A. за реєстр. № 3354, та забезпечує погашення грошових вимог ПАТ "Універсал Банк" на загальну суму 2 716 600 000 грн.

Згідно з ст. 1 Закону України "Про іпотеку" іпотека - вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. Отже, іпотека як майновий спосіб забезпечення виконання зобов'язання є особливим (додатковим) забезпечувальним зобов'язанням, що має на меті стимулювати боржника до виконання основного зобов'язання та запобігти негативним наслідкам порушення боржником своїх зобов'язань або зменшити їх.

Відповідно до ч.3 ст.12 Закону України "Про іпотеку" правочин щодо відчуження іпотекодавцем переданого в іпотеку майна або його передачі в наступну іпотеку, спільну діяльність, лізинг, оренду чи користування без згоди іпотекодержателя є недійсним.

Крім того, відповідно до вимог ч. 5 ст. 3-1 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" (в ред. ЗУ № 784-XIV від 30.06.1999 р.) арбітражний керуючий зобов'язаний повідомляти комітет кредиторів та кредиторів, вимоги яких забезпечені заставою, про час, місце та умови продажу заставного майна окремим рекомендованим листом з повідомленням про вручення.

При цьому, матеріалами справи, та, зокрема ухвалою суду від 30.08.2016 р., підтверджується відсутність доказів того, що ліквідатор Пьянов С.В. звертався до заставного кредитора (іпотекодержателя) щодо надання згоди, а також в матеріалах справи відсутні докази того, що заставодержатель - ПАТ «Універсал Банк» взагалі мав належну інформацію про проведення аукціону з продажу майна і про вартість продажу такого майна.

Згідно ч.4 ст. 147 Господарського кодексу України право власності та інші майнові права суб'єкта господарювання захищаються у спосіб, зазначений у статті 20 цього Кодексу. При цьому, ч.2 ст.20 Кодексу визначено, що права та законні інтереси зазначених суб'єктів захищаються у т.ч. шляхом визнання наявності або відсутності прав, а також відновлення становища, яке існувало до порушення прав та законних інтересів суб'єктів господарювання. Також, згідно ч.2 ст.16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, визнання права, а також відновлення становища, яке існувало до порушення.

Вищевикладені обставини підтверджують, що реалізоване нерухоме майно банкрута вибуло з володіння власника незаконно, не з його волі та без його згоди, відчужено безоплатно та без згоди заставного кредитора, що згідно ст.387, 388 ЦК України є підставою для витребування такого майна на користь законного власника ОСОБА_2 з метою його включення до складу ліквідаційної маси та погашення грошових вимог заставного кредитора - ПАТ «Універсал Банк».

Крім того, відповідно до висновків, викладених в Постанові Верховного Суду України від 23.03.16 р. у справі №54/315, що є обов'язковими для всіх судів України (ст. 111-28 ГПК України) іпотека залишається дійсною не залежно від зміни власника майна.

Згідно підпункту 5 п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року №9, "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними", рішення суду про задоволення позову про повернення майна, переданого за недійсним правочином, чи витребування майна із чужого незаконного володіння є підставою для здійснення державної реєстрації права власності на майно, що підлягає державній реєстрації, за власником, а також скасування попередньої реєстрації (ст. 19, 27 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень").

Відповідно до статті 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно ст. 43 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

З урахуванням вищевикладеного, керуючись ст.ст. 1, 3-1, 22-32, 47-49 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" в редакції до 19.01.13 р., п.п 5 п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року №9, "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними", ст.ст. 20, 147 ГК України, ст.ст. 16, 387, 388 Цивільного кодексу України, ст.ст. 1, 12 Закону України "Про іпотеку", ст.ст. 4-1, 33, 35, 43, 75, 86 ГПК України,

УХВАЛИВ:

1. Заяву ліквідатора ФОП ОСОБА_2 (вх. №31762 від 26.09.16 р.) про витребування майна банкрута задовольнити

2. Витребувати у ОСОБА_5 (іпн НОМЕР_2) на користь ФОП ОСОБА_2 (іпн НОМЕР_1) 1/2 спільну часткову власність на нежитлову будівлю літ. "А-1" загальною площею 40,2 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2.

3. Витребувати у ОСОБА_6 (іпн НОМЕР_3) на користь ФОП ОСОБА_2 (іпн НОМЕР_1) 1/2 спільну часткову власність на нежитлову будівлю літ. "А-1" загальною площею 40,2 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2.

4. Визнати за ОСОБА_2 (іпн НОМЕР_1) право власності на 1/2 та 1/2 нежитлової будівлі літ. "А-1" загальною площею 40,2 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2.

5. Уповноважити ліквідатора Панасюка І.В. здійснити дії щодо державної реєстрації права власності нежитлової будівлі;

6. Ухвалу направити ліквідатору, ОСОБА_5, ОСОБА_6, заставному кредитору, банкруту.

Суддя Міньковський С.В.