ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"22" листопада 2016 р.Справа № 922/3613/16

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Макаренко О.В.

при секретарі судового засідання Нагірна М.Т.

розглянувши справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Метрудтранс", м. Київ < Текст >
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Укрзернотранс-К", с. Козіївка
про стягнення 505 737,70 грн.
за участю представників сторін:

позивача - ОСОБА_1, довіреність №3 від 08.04.2016 р.

відповідача - не з'явився

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Метрудтранс" (позивач) звернулось до господарського суду з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю "Укрзернотранс-К" (відповідача) про стягнення основного боргу в розмірі 500 000,00 грн. та 3% річних в розмірі 5 737,70 грн. за договором №25 зворотньої фінансової допомоги від 25.02.2015 р. Крім того, позивач просить стягнути з відповідача судовий збір в розмірі 7 500,00 грн.

Представник позивача у судовому засіданні підтримує позовні вимоги, просить позов задовольнити.

Відповідач про час та місце проведення судового засідання був повідомлений належним чином, в судові засідання свого повноважного представника не направив, про причини неявки суду не повідомив, витребуваних документів до суду не подав.

Враховуючи те, що судом вжито всіх необхідних заходів щодо повідомлення відповідача про час та місце проведення судового засідання, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності представника відповідача за наявними у справі матеріалами відповідно до ст. 75 ГПК України.

З'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, вислухавши пояснення представника позивача, всебічно та повно дослідивши надані позивачем докази у їх сукупності, суд встановив наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, 25.02.2015 року між позивачем (сторона-1) та відповідачем (сторона-2) був укладений договір № 25 зворотньої фінансової допомоги, відповідно до п.п. 1.1. п. 1 якого позивач передає відповідачеві грошові кошти у вигляді зворотньої фінансової допомоги на загальну суму 1 000 000,00 грн., а остання зобов'язується повернути їх у термін, зазначений в п. 4.1. цього договору.

Відповідно до п.п. 1.2. п. 1 договору позивач не має права на отримання відсотків або інших видів компенсацій від відповідача за користування загальною сумою зворотньої фінансової допомоги, зазначеної у п. 1.1. договору.

Згідно з п.п. 2.1., 2.2., 3.1. договору позивач зобов'язується надати відповідачу зворотню фінансову допомогу на загальну суму 1 000 000,00 грн. шляхом перерахування на поточний рахунок відповідача до 28.02.2015 р.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач виконав свої договірні зобов'язання належним чином, 25.02.2015 р. перерахував на поточний рахунок відповідача 1 000 000,00 грн., що підтверджується платіжним дорученням №157408 від 25.02.2015 р. (а.с. 11).

Відповідно до п.п. 4.1., 4.2. п. 4 договору після закінчення терміну, зазначеного в п.п. 3.1 цього договору, відповідач зобов'язується протягом 12 (дванадцяти) місяців повернути зазначені в п.п. 2.1. цього договору суму зворотньої фінансової допомоги позивачу. Зворотня фінансова допомога повертається шляхом перерахування відповідачем зазначеної в п.2.1 цього договору суми зворотньої фінансової допомоги на поточний рахунок позивача.

За умовами п.п. 5.1. п. 5 договору цей договір набуває чинності з моменту підписання його сторонами і діє до повного виконання сторонами своїх зобов'язань за цим договором.

Проте відповідач в порушення умов договору перерахував на поточний рахунок позивача лише 500 000,00 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 1072 від 29.04.2015 р. (а.с. 12).

05.08.2016 року позивач надіслав на адресу відповідача претензію від 05.08.2016 р. вих. № МРТ-1480 з вимогою перерахувати на рахунок позивача залишок заборгованості в розмірі 500 000,00 грн. Дана претензія була отримана представником відповідача ОСОБА_2 08.08.2016 р. нарочно, але залишена без відповіді та задоволення (а.с. 27).

При цьому відповідач про час та місце проведення судового засідання був повідомлений належним чином, але в судові засідання свого повноважного представника не направив, про причини неявки суду не повідомив, відзиву на позовну заяву та конррозрахунок до суду не подав.

Таким чином судом встановлено, що у відповідача перед позивачем утворилась заборгованість за договором №25 зворотньої фінансової допомоги від 25.02.2015 р. в розмірі 500 000,00 грн., яка залишається непогашеною.

Надаючи правову кваліфікацію фактичним обставинам справи та спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

За правовою природою спірний договір є договором позики.

Так, відповідно до ст. 1046 Цивільного кодексу України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно з ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 ЦК України).

Згідно зі ст. 526 ЦК України та ч. 1 ст. 193 ГК України зобов'язання повинно виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частиною 1 статті 530 ЦК України передбачено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ч. 2 ст. 4-3 та ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких грунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору (ч. 1 ст. 32 ГПК України).

При цьому за умовами ст. 34 ГПК України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно з ч. 1 ст. 43 ГПК України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Враховуючи вищевикладені обставини, норми закону і те, що суму заборгованості відповідачем не спростовано і не погашено, суд вважає позовні вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості за договором №25 зворотньої фінансової допомоги від 25.02.2015 р. в розмірі 500 000,00 грн. правомірними, обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню.

За приписами ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно з ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

За умовами п.п. 6.1. п. 6 договору сторони несуть відповідальність за не виконання умов цього договору згідно з нормами законодавства України.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Перевіривши правомірність та правильність нарахування позивачем 3% річних в розмірі 5 737,70 грн. за період з 30.04.2016 р. по 16.09.2016 р., суд вважає позовні вимоги в цій частині правомірними, обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до ч. 2 ст. 49 ГПК України судовий збір покладається на відповідача.

На підставі викладеного, керуючись ст. 193 Господарського кодексу України, ст. ст. 6, 11, 509, 525, 526, 530, 610, 612, 625, 628, 629, 1046, 1049 Цивільного кодексу України, ст. ст. 1, 4-3, 32-34, 43, 44, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Укрзернотранс-К" (62011, Харківська область, Краснокутський район, с. Козіївка, провулок Кузнечний, буд. №11, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Метрудтранс" (01042, м. Київ, вул. Івана Кудрі, 14, офіс 8, ) основний борг в розмірі 500 000,00 грн., 3% річних в розмірі 5 737,70 грн. та судовий збір в розмірі 7 586,07 грн.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Повне рішення складено 24.11.2016 р.

Суддя ОСОБА_3