РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.11.2016Справа №910/18146/16

За позовом Приватної організації "Організація колективного управління авторськими та суміжними правами"

в інтересах Товариства з обмеженою відповідальністю "УМИГ МЬЮЗИК"

до Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1

про виплату14 500,00 грн. компенсації за порушення майнових авторських прав

Представники

від позивача: Молчанов П.В. за довіреністю б/н від 30.12.2015

від відповідача: ОСОБА_3 за довіреністю б/н від 12.10.2016

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Приватна організація "Організація колективного управління авторськими та суміжними правами" в інтересах Товариства з обмеженою відповідальністю "УМИГ МЬЮЗИК" (позивач) звернулась до Господарського суду міста Києва з позовом до Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 (відповідач) про виплату компенсації за порушення майнових авторських прав у розмірі 14500,00 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані порушенням відповідачем майнових авторських прав позивача шляхом незаконного використання музичного твору "ІНФОРМАЦІЯ_1" (виконавець - ОСОБА_5).

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 07.10.2016 порушено провадження у справі № 910/18146/16 та призначено розгляд справи на 31.10.2016 о 12:00 год.

21.10.2016 через відділ діловодства суду від представника відповідача надійшло клопотання про ознайомлення з матеріалами справи. Клопотання судом задоволене.

31.10.2016 через відділ діловодства суду від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву.

В судове засідання, призначене на 31.10.2016, з'явились представники позивача та відповідача.

Представник позивача в судовому засіданні 31.10.2016 надав усні пояснення по суті заявлених позовних вимог, позов підтримав у повному обсязі.

В судовому засіданні 31.10.2016 представник відповідача проти позову заперечував з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву, поданому 31.10.2016 через відділ діловодства суду.

Враховуючи положення ч. 3 ст. 77 ГПК України, суд дійшов висновку про неможливість вирішення справи по суті в судовому засіданні, призначеному на 31.10.2016, та оголосив перерву до 14.11.2016 о 14:40 год.

14.11.2016 через відділ діловодства суду представник позивача подав пояснення щодо відзиву відповідача.

В судове засідання 14.11.2016 з'явились представники позивача та відповідача.

Представник відповідача в судовому засіданні 14.11.2016 подав довідку, зокрема, про проведення ремонтних робіт на об'єкті нерухомого майна та документи для долучення до матеріалів справи. Довідку та документи залучено судом до матеріалів справи та передано до відділу діловодства суду для реєстрації.

Представник позивача в судовому засіданні 14.11.2016 надав усні пояснення по суті заявлених позовних вимог, позов підтримав з урахуванням пояснень, поданих 14.11.2016 через відділ діловодства суду.

В судовому засіданні 14.11.2016 представник відповідача проти позову заперечував з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву, поданому 31.10.2016 через відділ діловодства суду.

В судовому засіданні 14.11.2016 здійснювалося дослідження доказів, а саме диску з фіксацією використання відповідачем спірного музичного твору, про що складено протокол огляду та дослідження доказів від 14.11.2016.

Враховуючи положення ч. 3 ст. 77 ГПК України, суд дійшов висновку про неможливість вирішення справи по суті в судовому засіданні, призначеному на 14.11.2016, та оголосив перерву в судовому засіданні до 28.11.2016 о 12:30 год.

23.11.2016 через відділ діловодства суду від представника позивача надійшло клопотання про

ознайомлення з матеріалами справи. Клопотання судом задоволене.

В судове засідання 28.11.2016 представники позивача та відповідача з'явились.

Представник позивача в судовому засіданні 28.11.2016 подав клопотання про долучення до матеріалів справи оригіналу розрахункового документу - фіскального чеку № 23480 від 04.07.2016. Клопотання судом задоволене та передане до відділу діловодства суду для реєстрації.

Представник відповідача в судовому засіданні 28.11.2016 подав додаткові пояснення, згідно яких вказав на відсутність порушень чинного законодавства України з боку відповідача, у зв'язку з чим просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог.

Представник відповідача в судовому засіданні 28.11.2016 подав клопотання про витребування в порядку ст. 38 ГПК України доказів, відповідно до якого просив суд витребувати у Приватної організації "Організація колективного управління авторськими та суміжними правами" та/або Товариства з обмеженою відповідальністю "УМИГ МЬЮЗИК" докази укладення між ТОВ "Національне музичне видавництво" та автором чи виконавцем музичного твору "ІНФОРМАЦІЯ_1" відповідних договорів про передачу майнових прав інтелектуальної власності.

Представник відповідача в судовому засіданні 28.11.2016 подав клопотання про призначення судової експертизи, відповідно до якого просив призначити у справі № 910/18146/16 судову експертизу відеозапису, проведення якої доручити Київському науково-дослідному інституту судових експертиз Міністерства юстиції України, а також надав перелік питань на розгляд та вирішення експерта.

Вищенаведені подані представником відповідача додаткові пояснення, клопотання про витребування доказів та призначення судової експертизи судом залучені до матеріалів справи та передані до відділу діловодства суду для реєстрації.

В судовому засіданні 28.11.2016 судом розглянуте та відхилене як безпідставне клопотання представника відповідача про витребування вказаних у ньому доказів, а саме доказів укладення між ТОВ "Національне музичне видавництво" та автором чи виконавцем музичного твору "ІНФОРМАЦІЯ_1" відповідних договорів про передачу майнових прав інтелектуальної власності.

Відхиляючи вказане клопотання, суд виходив з того, що обставини, які встановлюються на підставі вказаних відповідачем доказів фактично знаходяться поза межами предмету спору у даній справі, водночас, оцінку належності і допустимості наявних в матеріалах справи здійснює виключно суд за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом (ст.ст. 34, 43 ГПК України).

В судовому засіданні 28.11.2016 судом розглянуте та відхилене як безпідставне клопотання представника відповідача про призначення судової експертизи, зокрема, наявного в матеріалах справи відеозапису.

Відхиляючи вказане клопотання, суд виходив з того, що судова експертиза призначається лише у разі дійсної потреби у спеціальних знаннях для встановлення фактичних даних, що входять до предмета доказування, тобто у разі, коли висновок експерта не можуть замінити інші засоби доказування. Відповідні приписи містяться у п. 2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 23.03.2012 № 4 "Про деякі питання практики призначення судової експертизи". При цьому обов'язок доказування і подання доказів в силу статті 33 ГПК України покладається на сторони, а господарський суд, відповідно до ст. 34 ГПК України, приймає тільки ті докази, які мають значення для справи, та здійснює їх оцінку в порядку, визначеному статтею 43 ГПК України.

Представник позивача в судовому засіданні 28.11.2016 надав усні пояснення по суті заявлених позовних вимог, позов підтримав з урахуванням письмових пояснень, поданих в судовому засіданні 14.11.2016.

Представник відповідача в судовому засіданні 28.11.2016 проти позову заперечував з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву, поданому 31.10.2016 через відділ діловодства суду, та у додаткових поясненнях, поданих в судовому засіданні 28.11.2016.

Після виходу суду з нарадчої кімнати, в судовому засіданні 28.11.2016 було проголошено вступну та резолютивну частину рішення та повідомлено, що повне рішення буде складено у термін, передбачений ч. 4 ст. 85 ГПК України.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши наявні у матеріалах справи докази, оглянувши в судових засіданнях оригінали документів, копії яких знаходяться в матеріалах справи, Господарський суд міста Києва

в с т а н о в и в :

Приватна організація "Організація колективного управління авторськими і суміжними правами" (далі - Організація) звернулась до господарського суду з позовом у зв'язку з незаконним використанням відповідачем - Фізичною особою - підприємцем ОСОБА_1 музичного твору "ІНФОРМАЦІЯ_1" (виконавець - ОСОБА_5) (далі - спірний музичний твір) та просить стягнути компенсацію в загальній сумі 14500,00 грн. в інтересах позивача - Товариства з обмеженою відповідальністю "УМИГ МЬЮЗИК".

В обґрунтування позовних вимог Організація зазначає таке:

1) факт порушення відповідачем майнових прав суб'єкта авторського права - позивача підтверджується:

- Актом фіксації фактів прямого чи опосередкованого комерційного використання музичних творів, опублікованих з комерційною метою фонограм, відеограм, їх примірників та зафіксованих у них виконань № 02/07/16 від 04.07.2016 (далі - Акт фіксації від 04.07.2016), складеним уповноваженим представником Організації, відповідно до якого встановлено, що в приміщені закладу харчування за адресою: АДРЕСА_1, в якому господарську діяльність ФОП ОСОБА_1, публічно виконувались музичні твори, серед яких спірний музичний твір, за допомогою наявного в приміщенні обладнання;

- відеозаписом фіксації використаного спірного музичного твору за допомогою технічних засобів у відповідну дату;

- розрахунковим документом (фіскальний чек № 23480 від 04.07.2016), згідно якого у наведеному закладі здійснює господарську діяльність саме відповідач;

2) майнові авторські права на спірний музичний твір належать позивачу на підставі: Ліцензійного договору № НЛВ-138/15 від 31.12.2014, укладеного між позивачем та ТОВ "Національне музичне видавництво", Виписки з Каталогу творів від 01.12.2015;

3) Організація має право на колективне управління майновими авторськими правами позивача, зокрема, на спірний музичний твір, в тому числі право на судовий захист порушених майнових авторських прав позивача на підставі: свідоцтва про облік організації колективного управління від 24.01.2011 № 18/2011; статуту Приватної організації "Організація колективного управління авторськими і суміжними правами"; Договору № АУ003К про управління майновими авторськими правами від 01.01.2014, укладеного між позивачем та Організацією, Додаткової угоди № 2 та Додаткової угоди № 3 до цього договору, Декларації музичних творів № 26 від 01.12.2015;

4) використання відповідачем спірних музичних творів у власній господарській діяльності відбулося без дозволу належного правовласника та без сплати авторської винагороди, чим порушені авторські права, передбачені вимогами пункту "а" статті 50 Закону України "Про авторське право і суміжні права".

Відповідач проти позову заперечує з огляду на таке:

- позивачем не надано жодного доказу на підтвердження того, що саме ФОП ОСОБА_1 здійснює господарську діяльність у ресторані "ІНФОРМАЦІЯ_2" (адреса - АДРЕСА_1), фіскальний чек від 04.07.2016 не є належним та допустимим доказом здійснення ФОП ОСОБА_1 господарської діяльності за конкретною адресою та саме в ресторані "ІНФОРМАЦІЯ_2", фактично господарська діяльність здійснюється ФОП ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_3, де знаходиться належне йому на праві власності нерухоме майно;

- з наданих позивачем доказів не можливо встановити, за допомогою якого саме джерела (пристрою) відбувалося публічне виконання спірного твору, у зв'язку з чим відповідач вважає необгрунтованим посилання позивача на те, що саме відповідач у своєму закладі використовував способом публічного виконання спірний музичний твір;

- наявність у приміщенні джерел звуку може передбачати транслювання програм загального мовлення, що, в свою чергу, не виключає можливості публічного виконання (відтворення) творів третіми особами, відтак, необхідно встановити, чи є наданий позивачем відеозапис належним доказом публічного виконання (відтворення) твору саме відповідачем;

- позивачем не надано жодних належних та допустимих доказів на підтвердження факту перебування його представників саме в ресторані "ІНФОРМАЦІЯ_2" (адреса - АДРЕСА_1) 04.07.2016, оскільки з наданої копії фіскального чеку від 04.07.2016 неможливо встановити такий факт;

- в матеріалах справи відсутні докази узгодження Організацією з ТОВ "УМИГ МЬЮЗІК" подання позову в інтересах останнього;

- із наявного в матеріалах справи ліцензійного договору № НЛВ-138/15 від 31.12.2014 неможливо встановити, на якій підставі ТОВ "Національне музичне видавництво" володіє майновими правами інтелектуальної власності на спірний музичний твір.

Причиною спору у даній справі стало питання щодо наявності чи відсутності підстав для стягнення з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 компенсації за порушення майнових авторських прав позивача.

Відповідно до частини першої статті 15 Закону України "Про авторське право і суміжні права" (далі - Закон) майнові права автора (чи іншої особи, яка має авторське право) можуть бути передані (відчужені) іншій особі згідно з положеннями Закону, після чого ця особа стає суб'єктом авторського права.

За приписами частини першої статті 31 Закону автор (чи інша особа, яка має авторське право) може передати свої майнові права, зазначені у статті 15 цього Закону, будь-якій іншій особі повністю чи частково. Передача майнових прав автора (чи іншої особи, яка має авторське право) оформляється авторським договором. Майнові права, що передаються за авторським договором, мають бути у ньому визначені. Майнові права, не зазначені в авторському договорі як відчужувані, вважаються такими, що не передані.

Відповідно до статті 45 Закону суб'єкти авторського права і суміжних прав можуть управляти своїми правами: особисто, через свого повіреного, через організацію колективного управління.

За приписами статей 48 і 49 Закону можлива передача на договірних засадах авторами або іншими суб'єктами авторського права та/або суміжних прав повноважень з управління майновими правами організаціям колективного управління, на які покладається виконання відповідних функцій, зокрема, збирати, розподіляти і виплачувати зібрану винагороду за використання об'єктів авторського права і (або) суміжних прав суб'єктам авторського права і (або) суміжних прав, правами яких вони управляють, а також іншим суб'єктам прав відповідно до цього Закону; вчиняти інші дії, передбачені чинним законодавством, необхідні для захисту прав, управління якими здійснює організація, в тому числі звертатися до суду за захистом прав суб'єктів авторського права і (або) суміжних прав відповідно до статутних повноважень та доручення цих суб'єктів.

Разом з тим, як зазначено у пункті 7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 04.06.2010 № 5 "Про застосування судами норм законодавства у справах про захист авторського права і суміжних прав" (далі - Постанова № 5), така організація, пред'явивши позов, не є позивачем, оскільки вона звертається до суду за захистом прав суб'єктів авторського і (або) суміжних прав, а не своїх прав. Позивачем у таких випадках буде суб'єкт авторського права і (або) суміжних прав, на захист інтересів якого звернулася організація.

У випадку, якщо організація колективного управління звертається на захист прав фізичних осіб, такий спір розглядається в порядку цивільного судочинства. Якщо ж вона звертається на захист юридичних осіб, то, залежно від суб'єктного складу, спір розглядається в порядку господарського судочинства.

У пункті 49 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.10.2012 № 12 "Про деякі питання практики вирішення спорів, пов'язаних із захистом прав інтелектуальної власності" (далі - Постанова № 12) наведено, що організації колективного управління, які здійснюють управління майновими правами на твори, повинні довести наявність у них прав на управління авторськими майновими правами певного кола осіб. Отже, у разі звернення організації колективного управління до суду з позовом про захист прав суб'єктів авторського права суд повинен з'ясовувати обсяг повноважень цієї організації згідно з договорами, укладеними цією організацією та суб'єктом авторського права. Якщо у організації колективного управління відсутні повноваження на управління майновими правами суб'єкта авторського права, зокрема, щодо конкретного твору, судам слід відмовляти у задоволенні позову цієї організації.

Документами, що підтверджують право організації на звернення до суду із заявою про захист авторського права та/або суміжних прав, є: видане Міністерством освіти і науки України свідоцтво про облік організацій колективного управління, свідоцтво про визначення організації уповноваженою організацією колективного управління згідно із статтями 42, 43 названого Закону; статут організації, що управляє майновими правами на колективній основі; в інших випадках, ніж передбачені згаданими статтями Закону України "Про авторське право і суміжні права" - договір з особою, якій належать відповідні права, на управління майновими правами на колективній основі, та/або договір з іноземною організацією, що управляє аналогічними правами, і документи, що підтверджують наявність у неї відповідних повноважень.

Судом встановлено, що Приватна організація "Організація колективного управління авторськими і суміжними правами" є організацією колективного управління на колективній основі майновими правами суб'єктів авторського права і (або) суміжних прав, що підтверджується виданим Державним департаментом інтелектуальної власності свідоцтвом про облік організації колективного управління від 24.01.2011 № 18/2011; статутом Приватної організації "Організація колективного управління авторськими і суміжними правами", затвердженим засіданням Наглядової ради, протокол № 12 від 13.02.2015.

01.01.2014 між Приватною організацією "Організація колективного управління авторськими і суміжними правами" (далі - Організація) та Товариством з обмеженою відповідальністю "УМИГ МЬЮЗИК" (далі - видавник) укладено Договір №АУ003К про управління майновими авторськими правами (далі - Договір №АУ002К), умовами якого передбачено, що:

- видавник надає Організації повноваження здійснювати колективне управління майновими правами на твори та субвидані твори (далі твори та субвидані твори разом - об'єкти авторського права), що належать або протягом дії даного договору будуть належати видавнику, а саме: дозволяти або забороняти від імені видавника використання об'єктів авторського права третіми особами, відповідно до умов даного договору (пункт 2.1 Договору №АУ003К);

- Організація уповноважена здійснювати колективне управління правами видавника на території України (п. 6.1 Договору №АУ003К);

- Організація має право вживати будь-які законні заходи, направлені на захист прав видавника, в тому числі перешкоджати використанню об'єктів авторського права без дозволу Організації, забороняти таке використання та здійснювати фіксацію фактів використання об'єктів авторського права без дозволу Організації (п. 8.2 Договору №АУ003К);

- у випадку виявлення порушень прав, управління якими здійснює Організація, остання має право пред'являти заяви, судові позови з метою захисту порушених прав та здійснювати будь-які інші дії - як для захисту прав видавника, так і для реалізації своїх повноважень по управлінню цими правами (пункт 8.3 Договору №АУ003К);

- для вчинення дій, визначених п. 8.3 даного договору, видавник надає Організації право отримувати судові накази і приймати на свою користь виконання за прийнятими судовими актами із наступним розподілом прийнятого виконання на користь видавника; умови і порядок такого розподілу встановлюються цим договором і додатковими угодами до нього (пункт 8.4 Договору №АУ003К в редакції Додаткової угоди № 3 від 22.12.2015);

- даний договір вступає в силу з моменту його підписання сторонами і діє до 31.12.2016; при цьому, сторони можуть продовжити строк дії договору, підписавши відповідну угоду (пункт 11.1 Договору №АУ003К в редакції Додаткової угоди № 3 від 22.12.2015);

На виконання вимог п. 3.1 Договору №АУ003К, ТОВ "УМИГ МЬЮЗИК" надало Декларацію музичних творів № 26 від 01.12.2015 до Договору №АУ003К (далі - Декларація музичних творів) щодо переданих в управління Організації музичних творів, зокрема, твору "ІНФОРМАЦІЯ_1" (автори музики та тексту ОСОБА_6; ОСОБА_7; ОСОБА_8; ОСОБА_9; ОСОБА_10; ОСОБА_11, виконавець - ОСОБА_5).

З наведеної Декларації музичних творів вбачається, що ТОВ "УМИГ МЬЮЗИК" (далі - ліцензіат) отримало майнові авторські права на спірний музичний твір від ТОВ "Національне музичне видавництво" (далі - ліцензіар) на підставі Ліцензійного договору № НЛВ-138/15 від 31.12.2014 (далі - Договір № НЛВ-138/15).

За умовами Договору № НЛВ-138/15:

- ліцензіар на строк (з 01.01.2015 по 31.12.2016) та в межах території (Україна) надає ліцензіату право використання об'єктів (в т.ч. творів) з Каталогу ліцензіара, що означає право ліцензіата на власний розсуд використовувати, дозволяти або забороняти по відношенню, зокрема до творів, дії, визначені у п.п. 2.1.1 п. 2.1 даного договору, зокрема, публічно виконувати твори, тобто представляти їх у живому виконанні або за допомогою технічних засобів (радіо, телебачення або інших технічних засобів) у місці, відкритому для вільного відвідування, або у місці, де присутня значна кількість осіб, які не належать до звичайного кола сім'ї, незалежно від того, сприймається твір у місці його представлення або показу або в іншому місці одночасно з представленням або показом твору (п.п. 1.3, 1.8, 1.19, 1.20, 1.21, 2.1 Договору № НЛВ-138/15);

- ліцензіар заявляє та гарантує, що виключні авторські права та/або суміжні права на використання об'єктів належать йому в межах та на підставі відповідних договорів, укладених між правовласниками та ліцензіаром; у разі будь-яких змін умов таких договорів, або припинення строку їх дії, ліцензіар зобов'язувався негайно інформувати ліцензіата про це (п. 3.3 Договору № НЛВ-138/15);

- ліцензіат зобов'язується забороняти третім особам будь-яке неправомірне використання об'єктів, права на які передані відповідно до даного договору, а також припиняти подібні факти такого використання об'єктів, вживати для цього будь-які юридичні дії, на власний розсуд, вживати заходи для компенсації збитків та витрат, понесених у зв'язку з нанесенням такого збитку у відношенні до осіб, діями яких були завдані такі збитки (п. 3.7 Договору № НЛВ-138/15).

Згідно Виписки з Каталогу Творів від 01.01.2015 (далі - Виписка з Каталогу), яка є невід'ємною частиною Договору № НЛВ-138/15, ТОВ "Національне музичне видавництво" підтвердило, що по відношенню до перелічених в цій виписці творів, в т.ч. спірного музичного твору, право використання передано ТОВ "УМИГ МЬЮЗИК" (ліцензіату) згідно умов вказаного договору.

Судом враховано, що відповідно до статті 204 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Вищезазначені договори станом на дату спірного порушення були чинними і недійсними у встановленому законом порядку не визнавались, докази протилежного в матеріалах справи відсутні.

Зважаючи на наведене, суд дійшов висновку, що на підставі Договору № НЛВ-138/15, Виписки з Каталогу позивач набув майнові авторські права на спірний музичний твір ("ІНФОРМАЦІЯ_1", виконавець - ОСОБА_5), а Організація, на підставі Договору №АУ003К та Декларації музичних творів, набула повноваження здійснювати колективне управління майновими правами суб'єкта авторського права - позивача, зокрема, щодо спірного музичного твору. Також, з урахуванням пункту 8.3 Договору №АУ003К, вбачається, що Організація має право на звернення до суду з позовом про захист авторських прав позивача.

Водночас, суд звертає увагу, що умовами Договору №АУ003К не передбачено "узгодження", а рівно порядок та форми такого "узгодження", на подання Організацією позову в інтересах позивача.

Додатково судом враховано правову позицію Вищого господарського суду України, викладену в п. 30 Постанови № 12, згідно якої включення до договору про передачу виключних прав умов, що обмежують права особи, якій вони передаються, стосовно їх захисту, суперечить законодавству. Особа не може бути позбавлена права на звернення до суду, оскільки угода про відмову відправа на звернення до господарського суду є недійсною (частина третя статті 1 ГПК України).

З огляду наведене, судом відхиляються твердження відповідача у відзиві на позовну заяву про відсутність в матеріалах справи доказів узгодження Організацією з ТОВ "УМИГ МЬЮЗІК" подання позову в інтересах останнього.

Відповідно до статті 440 ЦК України та частини третьої статті 15 Закону, майновими правами інтелектуальної власності на твір є: право на використання твору; виключне право дозволяти використання твору; право перешкоджати неправомірному використанню твору, в тому числі забороняти таке використання; інші майнові права інтелектуальної власності, встановлені законом.

Як передбачено статтею 1 Закону, виключним правом є майнове право особи, яка має щодо твору, виконання, постановки, передачі організації мовлення, фонограми чи відеограми авторське право і (або) суміжні права, на використання цих об'єктів авторського права і (або) суміжних прав лише нею і на видачу лише цією особою дозволу чи заборону їх використання іншим особам у межах строку, встановленого цим Законом.

Відповідно до ч. 3 ст. 15 Закону, виключне право автора (чи іншої особи, яка має авторське право) на дозвіл чи заборону використання твору іншими особами дає йому право дозволяти або забороняти, зокрема, публічне виконання і публічне сповіщення творів.

Відповідно до приписів статті 1 Закону,

публічне виконання - це подання за згодою суб'єктів авторського права і (або) суміжних прав творів, виконань, фонограм, передач організацій мовлення шляхом декламації, гри, співу, танцю та іншим способом як безпосередньо (у живому виконанні), так і за допомогою будь-яких пристроїв і процесів (за винятком передачі в ефір чи по кабелях) у місцях, де присутні чи можуть бути присутніми особи, які не належать до кола сім'ї або близьких знайомих цієї сім'ї, незалежно від того, чи присутні вони в одному місці і в один і той самий час або в різних місцях і в різний час;

публічне сповіщення (доведення до загального відома) - це передача за згодою суб'єктів авторського права і (або) суміжних прав в ефір за допомогою радіохвиль (а також лазерних променів, гама-променів тощо), у тому числі з використанням супутників, чи передача на віддаль за допомогою проводів або будь-якого виду наземного чи підземного (підводного) кабелю (провідникового, оптоволоконного та інших видів) творів, виконань, будь-яких звуків і (або) зображень, їх записів у фонограмах і відеограмах, програм організацій мовлення тощо, коли зазначена передача може бути сприйнята необмеженою кількістю осіб у різних місцях, віддаленість яких від місця передачі є такою, що без зазначеної передачі зображення чи звуки не можуть бути сприйняті.

Як зазначено у пункті 41 Постанови № 12, використанням твору в силу статті 441 ЦК України вважається, серед іншого, його публічне використання різними способами, як-от публічний показ, публічне виконання - як у реальному часі ("наживо"), так і з допомогою технічних засобів, публічне сповіщення (радіо, телебачення), а також публічна демонстрація аудіовізуального твору (зі звуковим супроводом чи без такого) у місці, відкритому для публічного відвідування, або в іншому місці (приміщенні), де присутні особи, які не належать до кола однієї сім'ї чи близьких знайомих цієї сім'ї, - незалежно від того, чи сприймається твір публікою безпосередньо у місці його публічної демонстрації (публічного показу), чи в іншому місці одночасно з такою демонстрацією (показом). Відповідальність за публічне виконання твору (в тому числі при його виконанні в реальному часі - "наживо") несе фізична чи юридична особа, яка бере на себе ініціативу і відповідальність за проведення відповідного заходу.

За змістом статей 435, 440, 441, 443 ЦК України, статей 7, 15, 31-33 Закону: право на використання твору належить автору або іншій особі, яка одержала відповідне майнове право у встановленому порядку; використання твору здійснюється лише за згодою автора або особи, якій передано відповідне майнове право (за виключенням випадків, вичерпний перелік яких встановлено законом).

Відповідно до пункту 3 статті 426 ЦК України використання об'єкта права інтелектуальної власності іншою особою здійснюється з дозволу особи, яка має виключне право дозволяти використання об'єкта права інтелектуальної власності, крім випадків правомірного використання без такого дозволу, передбачених цим Кодексом та іншим законом.

У пункті 29 Постанови № 12 зазначено, що з огляду на приписи статті 33 ГПК України щодо обов'язку доказування і подання доказів господарському суду у вирішенні питання про те, якій стороні належить доводити обставини, що мають значення для справи про захист авторського права чи суміжних прав, слід враховувати таке:

1) позивач повинен довести належність йому авторського права та/або суміжних прав чи права на їх захист, а також факт використання об'єктів даних прав відповідачем, а в разі заявлення вимог про відшкодування шкоди - розмір шкоди і причинно-наслідковий зв'язок між завданою шкодою та діями відповідача. У випадках коли права автора засвідчено свідоцтвом, виданим в установленому порядку уповноваженим органом, власник майнових прав інтелектуальної власності на твір, які було передано на зазначений у свідоцтві твір, звільняється від доведення належності йому відповідних прав; у таких випадках обов'язок доведення належності цих прав іншій особі, ніж та, що зазначена у свідоцтві, покладається на відповідача;

2) відповідач має довести додержання ним вимог ЦК України і Закону при використанні ним твору та/або об'єкту суміжних прав; в іншому разі фізична або юридична особа визнається порушником авторського права та/або суміжних прав, і для неї настають наслідки, передбачені цими законодавчими актами. Крім того, відповідач повинен спростувати визначену цивільним законодавством презумпцію винного заподіяння шкоди (статті 614, 1166 ЦК України).

Згідно абз. 4 вищенаведеного пункту Постанови № 12 зазначено, що у прийнятті судового рішення зі спору, пов'язаного з порушенням авторського права та/або суміжних прав, не є достатнім загальне посилання суду на використання твору та/або об'єкта суміжних прав позивачем: мають бути з'ясовані конкретні форма і спосіб використання кожного об'єкта такого права.

Судом встановлено, 04.07.2016 представником Організації ОСОБА_4 (у присутності адміністратора ОСОБА_12, яка відмовилась назвати свої дані та відмовилась від підпису) проведено фіксацію фактів використання музичних творів у закладі харчування - ресторані "ІНФОРМАЦІЯ_2" за адресою: АДРЕСА_1, у зв'язку з чим складено Акт фіксації від 04.07.2016, яким в період часу з 15:10 до 15:35 зафіксовано факт публічного виконання музичних творів, зокрема, музичного твору "ІНФОРМАЦІЯ_1", виконавець - ОСОБА_5, також актом зафіксовано публічне виконання зазначених музичних творів для фонового озвучення приміщення закладу.

Перебування представника Організації ОСОБА_4 у закладі за адресою: АДРЕСА_1, в якому господарську діяльність здійснює ФОП ОСОБА_1 (відповідач), підтверджується фіскальним чеком № 23480 від 04.07.2016.

Факт публічного виконання спірного музичного твору підтверджується також відеозаписом, який знаходиться на mini DVD (наявний в матеріалах справи), яким підтверджено час і місце використання саме у закладі ФОП ОСОБА_1 - ресторані "ІНФОРМАЦІЯ_2" за адресою: АДРЕСА_1, музичного твору "ІНФОРМАЦІЯ_1".

До матеріалів справи долучено вказаний диск. Суд здійснив огляд та дослідження відеозапису фіксації порушення та встановив, що використання спірного музичного твору здійснювалося 04.07.2016 в період з 15:10 до 15:35 (загальний час проведеного відеозапису фіксації) у приміщенні ресторану "ІНФОРМАЦІЯ_2" за адресою: АДРЕСА_1 для фонового озвучення приміщення вказаного закладу за допомогою наявного в ньому обладнання (колонки). Зокрема, з відеозапису вбачається:

протягом декількох секунд на початку запису демонструється вивіска ресторану "ІНФОРМАЦІЯ_2" та водночас чутно голос особи, яка називає себе, зазначає дату, час, точну адресу і назву закладу харчування, в якому проводиться фіксація;

з 00 хв. 41 сек. до 00 хв. 43 сек. запису демонструється колонка;

з 08 хв. 48 сек. до 12 хв. 50 сек. запису здійснюється виконання спірного музичного твору "ІНФОРМАЦІЯ_1" (слова та музика);

з 18 хв. 00 сек. до 18 хв. 13 сек. запису демонструється чек, на якому зазначено: "КАФЕ В КІОСКУ З ЛІТНІМ МАЙДАНЧИКОМ АДРЕСА_1 ФОП ОСОБА_1.".

Враховуючи висновки Судової палати у господарських справах Верховного Суду України у постанові від 11.11.2015 у справі № 3-994гс 15, суду необхідно встановити, за допомогою якого саме джерела (пристрою) відбувалося публічне виконання спірного твору, що є необхідним для розмежування поняття публічного виконання та публічного сповіщення і, відповідно, для встановлення факту порушення виключних майнових прав суб'єктів авторського права саме з боку відповідача.

Відповідно до умов Договору № АУ003К, Приватна організація "Організація колективного управління авторськими і суміжними правами" отримала повноваження на здійснення колективного управління майновими правами ТОВ "УМИГ МЬЮЗИК" на використання об'єктів авторського права, а саме: право дозволяти або забороняти від імені видавника використання об'єктів авторського права третіми особами, шляхом публічного виконання (п. 2.1, п.п "а", "б" п. 5.1.1 вказаного договору).

Суд відзначає, що відповідно до матеріалів справи відповідач не є юридичною особою, яка має ліцензію на здійснення ефірного мовлення (радіомовлення) (не здійснює трансляцію або ретрансляцію творів, що звучать в його приміщенні таким чином, щоб вони були сприйняті необмеженою кількістю осіб у різних місцях, віддаленість яких від місця передачі є такою, що без зазначеної передачі зображення чи звуки не можуть бути сприйняті).

Водночас, як зазначалось, за результатами дослідження наявного в матеріалах справи відеозапису фіксації судом було встановлено, що використання спірного музичного твору здійснювалося для фонового озвучення приміщення, в якому господарську діяльність здійснює відповідач, за допомогою наявного в ньому обладнання, зокрема, колонки, а отже, використання спірних музичних творів відповідачем здійснювалося шляхом публічного виконання цих творів.

За таких обставин, суд відхиляє як безпідставні доводи відповідача у відзиві на позовну заяву про неможливість встановити, за допомогою якого саме джерела (пристрою) відбувалося публічне виконання спірного твору. Відповідний факт встановлено судом за результатами дослідження наявного в матеріалах справи відеозапису фіксації, який приймається судом у якості належного доказу у справі.

Крім того, суд не бере до уваги зазначення відповідачем у відзиві на позовну заяву про те, що наявність у приміщенні джерел звуку може передбачати транслювання програм загального мовлення, що, в свою чергу, не виключає можливості публічного виконання (відтворення) творів третіми особами. Наведені зазначення суд розцінює як припущеннями відповідача, тоді як останній зобов'язаний довести належними і допустимими доказами ті обставини, на які він посилається як на підставу своїх заперечень, належними і допустимими доказами в розумінні ст. 32, 33, 34 ГПК України. Крім того, саме відповідач, який здійснює господарську діяльність у відповідному закладі харчування несе відповідальність за додержання вимог закону в ньому, у тому числі в сфері інтелектуальної власності.

Також, відповідач заперечував факт ведення господарської діяльності у ресторані "ІНФОРМАЦІЯ_2" за адресою: АДРЕСА_1, посилаючись на те, що йому на праві власності належить об'єкт нерухомого майна - комплекс надання послуг короткочасного відпочинку "ІНФОРМАЦІЯ_2", який розташований за адресою: АДРЕСА_3. Проте, наведені заперечення відповідача відхиляються судом, оскільки належність відповідачу на праві власності зазначеного об'єкту нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_3 та ведення відповідачем за цією адресою господарської діяльності, жодним чином не спростовує та не виключає факту ведення відповідачем господарської діяльності також і за адресою: АДРЕСА_1. Водночас, судом встановлено, що фіскальний чек № 23480 від 04.04.2016 фактично виданий ФОП. ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1) та підтверджує факт ведення останнім господарської діяльності саме за адресою: АДРЕСА_1.

Крім того, матеріалами справи повністю спростовуються твердження відповідача про недоведеність позивачем факту перебування його представників саме в ресторані "ІНФОРМАЦІЯ_2" (адреса - АДРЕСА_1) 04.07.2016, оскільки, на думку відповідача, з наданої копії фіскального чеку № 23480 від 04.07.2016 неможливо встановити такий факт. З цього приводу суд зазначає, що оцінка наявних в матеріалах справи доказів здійснюється судом у їх сукупності, а отже, в спірному випадку, факт перебування представника позивача саме в ресторані "ІНФОРМАЦІЯ_2" (адреса - АДРЕСА_1) 04.07.2016 підтверджується з огляду на наявні в матеріалах справи такі докази, як Акт фіксації від 04.07.2016, відеозапис фіксації та фіскальний чек № 23480 від 04.07.2016, які в сукупності підтверджують факт перебування представника позивача саме в ресторані "ІНФОРМАЦІЯ_2" (адреса - АДРЕСА_1) 04.07.2016. Додатково судом враховано, що відповідачем не надано жодного доказу, який би спростовував належність "КАФЕ В КІОСКУ З ЛІТНІМ МАЙДАНЧИКОМ" до ресторану"ІНФОРМАЦІЯ_2", розташованого за адресою: АДРЕСА_1.

Крім того, судом відхилені як такі, що не стосуються даного спору, подані відповідачем в судовому засіданні 14.11.2016 довідка та копії видаткових накладних і фіскальних чеків, на підставі яких відповідач стверджував про проведення з травня 2016 по жовтень 2016 ремонтних робіт на об'єкті нерухомого майна - АДРЕСА_3. Так, спір у даній справі виник з приводу неправомірного використання відповідачем спірного музичного твору під час здійснення ним господарської діяльності саме у приміщенні за адресою: АДРЕСА_1, тоді як наведені довідка і докази стосуються приміщення за іншою адресою АДРЕСА_3.

Отже, наявні в матеріалах справи докази, а саме: Акт фіксації від 04.07.2016, відеозапис фіксації, фіскальний чек № 23480 від 04.07.2016, які суд приймає в якості належних і допустимих доказів у справі, обґрунтовано підтверджують факт використання відповідачем у власній господарській діяльності спірного музичного твору шляхом здійснення його публічного виконання.

Особа, яка має намір використати об'єкт авторського права, повинна до початку такого використання укласти відповідний договір з особою, яка має виключне право дозволяти використання визначеного об'єкта авторського права.

Доказів укладення відповідачем відповідного договору суду надано не було.

Отже, з матеріалів справи вбачається відсутність у відповідача дозволу правовласника на здійснення використання (публічного виконання) спірного музичного твору, відповідні належні докази відповідачем не вказані та до матеріалів справи не залучені.

Таким чином, судом по наявним в матеріалах справи доказам встановлено факт неправомірного використання відповідачем у власній господарській діяльності спірного музичного твору шляхом здійснення публічного виконання без дозволу правовласника.

Використання твору без дозволу уповноваженої особи та без сплати авторської винагороди є порушенням авторського права, передбаченим пунктом "а" статті 50 Закону, за яке пунктом "г" частини другої статті 52 цього Закону передбачено можливість притягнення винної особи до відповідальності у вигляді сплати компенсації в розмірі від 10 до 50 000 мінімальних заробітних плат.

Розмір компенсації визначається судом виходячи з позовних вимог, однак не може бути меншим від 10 і не може перевищувати 50 000 мінімальних заробітних плат (пункт "г" частини другої статті 52 Закону), які встановлені законом на час ухвалення рішення у справі (така правова позиція викладена в абзаці 4 пункту 42 Постанови № 5).

Відповідно до підпунктів 51.2, 51.3 пункту 51 Постанови № 12 компенсація підлягає виплаті у разі доведення факту порушення майнових прав суб'єкта авторського права та/або суміжних прав, а не розміру заподіяних збитків. Таким чином, для задоволення вимоги про виплату компенсації достатньо наявності доказів вчинення особою дій, які визнаються порушенням авторського права та/або суміжних прав, а розмір збитків суб'єкт такого права доводити не зобов'язаний. Водночас розмір доведених збитків має враховуватися господарським судом у визначенні розміру компенсації.

Кожен окремий факт протиправного використання об'єктів авторського та/або суміжних прав, становить самостійне порушення і може бути підставою для застосування відповідальності у вигляді стягнення компенсації.

У визначенні розміру такої компенсації господарським судам необхідно виходити з конкретних обставин справи і загальних засад цивільного законодавства, встановлених статтею 3 ЦК України, зокрема, справедливості, добросовісності та розумності.

Розмір компенсації визначається судом у межах заявлених вимог у залежності від характеру порушення, ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховується: тривалість порушення та його обсяг (одно- або багаторазове використання об'єкта авторського права); передбачуваний розмір збитків потерпілої особи; розмір доходу, отриманого внаслідок правопорушення; кількість потерпілих осіб; наміри відповідача; наявність раніше вчинених відповідачем порушень виключного права даного позивача; можливість відновлення попереднього стану та необхідні для цього зусилля тощо. Відповідні мотиви визначення розміру компенсації мають бути наведені в судовому рішенні.

У визначенні суми компенсації господарський суд має виходити з того розміру мінімальної заробітної плати, який установлено на час прийняття судом відповідного рішення.

В абз. 9 ч. 2 ст. 52 Закону зазначено, що при визначенні компенсації, яка має бути виплачена замість відшкодування збитків чи стягнення доходу, суд зобов'язаний у встановлених пунктом "г" цієї частини межах визначити розмір компенсації, враховуючи обсяг порушення та (або) наміри відповідача.

Згідно п. 5 ч. 1 ст. 8 Закону, об'єктами авторського права є твори у галузі науки, літератури і мистецтва, зокрема музичні твори з текстом і без тексту.

Аналіз наведених норм матеріального права дає підстави для висновку, що кожен музичний твір є окремим об'єктом авторського права, який належить конкретному суб'єкту (ам). Кожен окремий факт протиправного використання об'єктів авторського права та/або суміжних прав становить самостійне порушення і може бути підставою для застосування відповідальності у виді стягнення компенсації. Кожний суб'єкт авторського права при порушенні цього права, в тому числі на один твір, має право на компенсацію в розмірі, не менше 10 мінімальних заробітних плат.

Таким чином, з огляду на розмір заявлених позовних вимог і встановленого законом мінімального розміру компенсаційних заходів, спрямованих на захист майнових прав суб'єктів авторського права, за наявності встановленого порушення стягненню підлягає сума у розмірі не менше 10 мінімальних заробітних плат на користь кожного із власників майнових прав на використані твори.

Наведена правова позиція викладена у постанові Судової палати у господарських справах Верховного Суду України від 11.11.2015 у справі № 3-994гс15.

Як вбачається з позовної заяви, позивачем заявлено вимогу про стягнення з відповідача 14500,00 грн. компенсації (10 мінімальних заробітних плат за факт порушення стосовно одного об'єкту (музичного твору)).

Судом враховано, що відповідач порушив майнові права позивача на спірний музичний твір, а тому, виходячи з принципів справедливості, добросовісності та розумності, доцільно притягнути відповідача до відповідальності у вигляді сплати компенсації у розмірі 10 мінімальних заробітних плат за використання одного об'єкту (музичного твору).

Статтею 8 Закону України Законом України "Про державний бюджет України на 2016 рік" встановлено у 2016 році мінімальну заробітну плату у місячному розмірі 1 450 грн. з 01.05.2016 по 30.11.2016.

Таким чином, станом на дату прийняття господарським судом рішення з цієї справи з відповідача підлягає стягненню компенсація у розмірі 14500,00 грн. (1 450 грн. х 10 х 1).

Відповідно до пункту 2.3 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 №18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції", якщо стороною (або іншим учасником судового процесу) у вирішенні спору не подано суду в обґрунтування її вимог або заперечень належні і допустимі докази, в тому числі на вимогу суду, або якщо в разі неможливості самостійно надати докази нею не подавалося клопотання про витребування їх судом (частина перша статті 38 ГПК України), то розгляд справи господарським судом може здійснюватися виключно за наявними у справі доказами, і в такому разі у суду вищої інстанції відсутні підстави для скасування судового рішення з мотивів неповного з'ясування місцевим господарським судом обставин справи; крім того, неподання позивачем витребуваних господарським судом матеріалів, необхідних для вирішення спору, тягне за собою правові наслідки у вигляді залишення позову без розгляду на підставі пункту 5 частини першої статті 81 ГПК України.

Відповідно до ст.ст. 33, 34 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи, обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до ч. 2 ст. 43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Оцінюючи подані докази та наведені сторонами обґрунтування за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, встановивши: наявність у Організації права на звернення до господарського суду; належність майнових авторських прав на спірний музичний твір позивачеві; неправомірне використання ФОП ОСОБА_1 у власній господарській діяльності спірного музичного твору шляхом його публічного виконання без дозволу правовласника, врахувавши фактичні обставини порушення та виходячи з принципів справедливості, добросовісності, розумності, - суд дійшов висновку щодо наявності підстав для стягнення з відповідача компенсації на користь Організації в інтересах позивача у заявленому Організацією розмірі 14500,00 грн., у зв'язку з чим позов підлягає задоволенню повністю.

За приписами статті 49 ГПК України витрати зі сплати судового збору слід покласти на відповідача.

Керуючись ст.ст. 32, 33, 34, 43, 44, 49, 82-85, 116 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 (04205, АДРЕСА_2; ідентифікаційний номер НОМЕР_1) на поточний рахунок Приватної організації "Організація колективного управління авторськими та суміжними правами" (ідентифікаційний код 37396151; п/р 2453 в АТ "Укрексімбанк", м. Києва, МФО 322313) в інтересах Товариства з обмеженою відповідальністю "УМИГ МЬЮЗИК" (03124, м. Київ, вул. Василенка, 7 А; ідентифікаційний код 39040213) 14500,00 грн. (чотирнадцять тисяч п'ятсот гривень 00 коп.) компенсації за порушення майнових авторських прав, 1378,00 грн. (одну тисячу триста сімдесят вісім гривень 00 коп.) судового збору.

3. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Відповідно до ч. 5 ст. 85 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги (ч. 1 ст. 93 ГПК України), якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 29.11.2016

Суддя Гумега О.В.