номер провадження справи 29/112/14
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

за результатами розгляду в межах справи про банкрутство позову про визнання недійсними договору поставки та додаткових угод до нього

21.11.2016 Справа № 908/6036/14

м. Запоріжжя

Позивач Товариство з обмеженою відповідальністю спільне Українсько-Польське підприємство "Ай.Ті.Джі-Інвест", код з ЄДР-34461503, м. Світловодськ Кіровоградської області

Відповідач-1 Приватне акціонерне товариство "Завод напівпровідників", код з ЄДР-31792555, м. Запоріжжя

Відповідач-2 Товариство з обмеженою відповідальністю "Сі-Інвест", код з ЄДР-35347755, м. Світловодськ Кіровоградської області

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідачів Публічне акціонерне товариство «Державний експортно-імпортний банк України», код з ЄДР-00032112, м. Київ

про визнання недійсними договору поставки № ЗП-23/1209/143 від 23.12.2009р. та додаткових до нього угод №1 від 11.12.2013р., №2 від 24.02.2014р., №3 від 30.05.2014р.

Суддя В.А. Кричмаржевський

За участю представників:

- позивача не зявився

- відповідача - 1 ОСОБА_1, ОСОБА_2

- відповідача - 2 ОСОБА_3

- третьої особи ОСОБА_4

Установив:

До господарського суду Запорізької області з позовом про визнання недійсним договору поставки № ЗП-23/1209/143 від 23.12.2009р. та додаткових угод до нього №1 від 11.12.2013р., №2 від 24.02.2014р., №3 від 30.05.2014р., укладених між Приватним акціонерним товариством "Завод напівпровідників" (постачальником), код з ЄДР-31792555, м. Запоріжжя, і покупцем - Товариством з обмеженою відповідальністю "Сі-Інвест" (покупцем), код з ЄДР-35347755, м. Світловодськ Кіровоградської області, звернувся конкурсний кредитор у справі № 908/6036/14 про банкрутство Приватного акціонерного товариства "Завод напівпровідників", код з ЄДР-31792555, м.Запоріжжя, Товариство з обмеженою відповідальністю спільне Українсько-Польське підприємство "Ай.Ті.Джі-Інвест", код з ЄДР-34461503, м.Світловодськ Кіровоградської області (ухвала господарського суду Запорізької області у справі № 908/6036/14 від 30.07.2015р.).

На думку позивача вищезгаданий договір поставки укладений з порушенням закону. Загальна сума за оспорюваним договором поставки складала 120.552.012,24грн., що є більшою 50% вартості всіх активів товариства (112 997 тис. грн.) за даними останньої річної фінансової звітності акціонерного товариства, і в порушення вимог статті 70 Закону України «Про акціонерні товариства» (в редакції, яка діяла на момент укладення договору) договір не було погоджено загальними зборами акціонерів. ОСОБА_5 відповідач-2 є власником 25% акцій відповідача-1 і представник відповідача-2 входив до складу наглядової ради ПрАТ "Завод напівпровідників" та погоджував укладення договору позики, то порушені норми статті 71 Закону України "Про акціонерні товариства", згідно з якою якщо заінтересована у вчиненні правочину особа є членом наглядової ради, вона не бере участі у голосуванні з питання вчинення такого правочину, якщо більшість членів наглядової ради є особами, заінтересованими у вчиненні такого правочину, це питання виноситься на розгляд загальних зборів.

Представник позивача підтримав позовні вимоги, просить суд задовольнити позов у повному обсязі, визнавши недійсними договір поставки № ЗП-23/1209/143 від 23.12.2009р. та додаткові до нього угоди № 1 від 11.12.2013р., № 2 від 24.02.2014р., № 3 від 30.05.2014р.

Представники відповідачів заперечують проти позову, вважають спірний договір поставки таким, що був укладений ними з дотриманням чинного законодавства.

Ухвалою суду від 25.10.2016р. розгляд справи відкладений до 21 листопада 2016р. на 10-00 год.

Цією ухвалою господарським судом за клопотанням керуючого санацією та представника відповідача-2 витребувані додаткові документи, залучено Публічне акціонерне товариство "Державний експортно-імпортний банк України", код з ЄДР-00032112, м. Київ, у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачів.

Від позивача, відповідачів-1 та 2, третьої особи надійшли додаткові документи, відзиви на позов, які долучені до матеріалів справи.

Третя особа та її представник заперечують проти позову, вважають його безпідставним, просять у позові відмовити. Даючи оцінку оспорюваному правочину, укладеному відповідачами у справі, ПАТ "Державний експортно-імпортний банк України" як третя особа у відзиві, зазначило, що він є заставодержателем майна відповідача-1, у тому числі і продукції, яка виготовлена для виконання оспорюваного позивачем договору, грошові вимоги Банку визнані господарським судом Запорізької області у розмірі - 5 146 466 545,02грн. у справі № 908/6036/14 про банкрутство ПрАТ "Завод напівпровідників".

ОСОБА_5 зазначив про те, що цей правочин міг бути визнаний судом недійсним тоді, якби був укладений після порушення відносно боржника справи про банкрутство або протягом року, що передував порушенню справи про банкрутство, як це передбачено статтею 20 Закону про банкрутство, але враховуючи те, що договір був укладений в 2009 році, а провадження у справі №908/6036/14 про банкрутство ПрАТ "Завод напівпровідників" порушено 06.01.2015р., то підстав для визнання його недійсним немає. ОСОБА_5 цьому договору була надана уже правова оцінка судами апеляційної та касаційної інстанції при перегляді справи № 908/6036/14.

Позивач не забезпечив явку свого представника у судове засідання, яке відбулося 21 листопада 2016р. о 10-00год., про час та місце проведення якого повідомлений в установленому законом порядку.

З огляду на обмеженість розгляду справи визначеними законом процесуальними строками, відсутність перешкод для розгляду справи, достатність матеріалів справи для розгляду та прийняття відповідного рішення, враховуючи те, що представник позивача був у минулому засіданні суду, судове засідання відбулося за відсутності представника позивача, згідно зі статтею 75 ГПК України.

Перед судовим засіданням 21 листопада 2016р. надійшло клопотання представника відповідача-2 про відкладення розгляду справи з метою ознайомлення з матеріалами справи.

Розглянувши його, суд відхиляє це клопотання, оскільки у відповідача-2 було достатньо часу для ознайомлення його представником зі справою, також суд враховує і те, що його представник був присутній у судових засіданнях і мав можливість ознайомитись зі справою у будь-який зручний для нього час.

Судове засідання фіксувалось за допомогою програмно-апаратного комплексу «Оберіг».

Оцінивши надані докази, наведені обґрунтування сторін, третьої особи, пояснення учасників судового засідання, проаналізувавши діюче законодавство, суд вважає позов таким, що не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Згідно з частиною 1 статті 2 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" (в редакції Закону України № 4212-VI від 22.12.2011р.) (далі - ОСОБА_6 про банкрутство) провадження у справах про банкрутство регулюється цим Законом, Господарським процесуальним кодексом України (далі ГПК України), іншими законодавчими актами України.

Відповідно до статті 41 ГПК України господарські суди розглядають справи про банкрутство у порядку провадження, передбаченому цим Кодексом, з урахуванням особливостей, встановлених Законом про банкрутство.

Частиною 4 статті 10 Закону про банкрутство передбачено, що суд, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство, вирішує усі майнові спори з вимогами до боржника, у тому числі спори про визнання недійсними будь-яких правочинів (договорів), укладених боржником.

Згідно з ч.4 статті 20 Закону про банкрутство за результатами розгляду заяви конкурсного кредитора про визнання недійсним правочину (договору) або спростування майнових дій боржника господарський суд виносить ухвалу.

Відповідно до статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частиною 1 статті 202 Цивільного кодексу України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Статтею 67 Господарського кодексу України передбачено, що відносини підприємства з іншими підприємствами, організаціями, громадянами в усіх сферах господарської діяльності здійснюються на основі договорів. Підприємства вільні у виборі предмета договору, визначенні зобов'язань, інших умов господарських взаємовідносин, що не суперечать законодавству України.

За частиною 4 статті 179 Господарського кодексу України при укладенні господарських договорів сторони можуть визначати зміст договору на основі вільного волевиявлення, коли сторони мають право погоджувати на свій розсуд будь-які умови договору, що не суперечать законодавству.

За цим договором відповідач-2 виконав свої зобовязання, перерахувавши відповідачеві-1 - 150 678 696,17 грн. за товар кремній полікристалічний у кількості 85,17 тонн згідно із специфікаціями від 11.12.2013р. та 24.02.2014р. до оспорюваного договору, про що пояснили представники відповідачів у справі, свідчать акт звіряння взаєморозрахунків, складений сторонами і наданий в судовому засіданні, а також платіжні документи про фактичне перерахування коштів, досліджені в судових засіданнях.

За цим договором свої обовязки виконав лише відповідач-2, здійснивши попередню оплату товару, відповідач-1 своїх зобовязань за договором поставки не виконав, тобто не поставив відповідачеві-2 жодної тонни товару згідно із вищезгаданими специфікаціями за вже сплачений товар.

Про наявність такої заборгованості свідчать і визнані господарським судом Запорізької області кредиторські вимоги відповідача-2 - Товариства з обмеженою відповідальністю "Сі-Інвест" у справі № 908/6036/14 про банкрутство Приватного акціонерного товариства "Завод напівпровідників" згідно з ухвалою від 30 липня 2015р., винесеною за результатами попереднього засідання суду.

За цією ухвалою Товариство з обмеженою відповідальністю "Сі-Інвест" визнано конкурсним кредитором з грошовими вимогами до боржника у розмірі 169.929.622,43 грн. з четвертою чергою задоволення. Ухвала переглядалась судами апеляційної та касаційної інстанцій і в цій частині не змінювалась.

Відповідно до статті 35 ГПК України факти, встановлені рішенням господарського суду не доводяться знову при вирішенні інших спорів, в яких беруть участь ті самі сторони. Факти, які відповідно до закону вважаються встановленими, не доводяться при розгляді справи.

ОСОБА_6 України "Про акціонерні товариства", на які посилається позивач, суд вважає доводи і висновки позивача помилковими.

Норми цього Закону правомірно не були застосовані відповідачем-1 в частині погодження значних правочинів загальними зборами при укладенні договору позики, оскільки відповідно до п.5 розділу XVII "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про акціонерні товариства" статути та внутрішні положення акціонерних товариств, створених до набрання чинності цим Законом, підлягають приведенню у відповідність із нормами цього Закону не пізніше ніж протягом двох років з дня набрання чинності цим Законом. Тобто, ця норма зобовязувала відповідача-1 протягом двох років привести свої статутні документи у відповідність з вказаним законом.

А на момент укладення спірного договору поставки № ЗП-23/1209/143 від 23.12.2009р. встановлений законом дворічний строк ще не минув, а тому відповідач-1 вправі був укладати договір на умовах, зазначених у його Статуті.

Згідно з Розясненнями Державної комісії з цінних паперів та фондового ринку від 14.07.2009р. №8 "Щодо порядку застосування окремих положень розділу ХVІІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про акціонерні товариства" у звязку з набранням ним чинності" акціонерні товариства до приведення у відповідність з нормами Закону України "Про акціонерні товариства" статуту та інших внутрішніх положень акціонерного товариства мають керуватись у своїй діяльності з 30.04.2009 року по 30.04.2011 року Законом України "Про господарські товариства" та відповідними підзаконними нормативно-правовими актами. Цими ж актами законодавства регулюються взаємовідносини товариства з акціонерами, інвесторами, органами державної влади та іншими особами. Акціонерні товариства, які, починаючи з 30.04.2009р., привели свою діяльність у відповідність до Закону України "Про акціонерні товариства", мають керуватись у своїй діяльності Закону України "Про акціонерні товариства" та відповідними підзаконними нормативно-правовими актами. Цими ж актами законодавства регулюються взаємовідносини товариства з акціонерами, інвесторами, органами державної влади та іншими особами. З даних, розміщених на офіційному сайті Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку, вбачається, що відповідне рішення про приведення діяльності ВАТ "Завод напівпровідників" у відповідність із Законом України "Про акціонерні товариства" було прийняте загальними зборами акціонерів цього товариства лише 24 березня 2011року.

Таким чином, станом на момент укладення оспорюваного договору у цій справі ПрАТ "Завод напівпровідників" мало керуватись у своїй діяльності статтями 1-49 Закону України "Про господарські товариства" та установчими документами (статутом). При цьому виключна компетенція загальних зборів акціонерів була визначена у статті 41 цього Закону. І серед питань, віднесених до виключної компетенції загальних зборів акціонерів, законом не зазначено погодження значних правочинів, та в цьому Законі взагалі відсутні критерії віднесення правочинів товариства до значних.

Разом з тим, відповідно до Статуту ВАТ "Завод напівпровідників" в редакції, затвердженої загальними зборами акціонерів 26.03.2009р. (протокол №10С від 26.03.2009р.), та зареєстрованої в установленому порядку, погодження правочинів на суму понад 1 000 000 грн. віднесено до компетенції Наглядової ради ВАТ "Завод напівпровідників" (п.п.28 п.7.23). Будь-яких інших обмежень компетенції Наглядової ради цього підприємства або виконавчого органу статутом встановлено не було. На засіданні цієї ради 21 грудня 2009 року (протокол №59 від 21.12.2009р.) був погоджений проект оспорюваного договору та уповноважено голову правління товариства ОСОБА_7 підписати відповідний договір від імені товариства.

Відтак оскаржуваний договір поставки був укладений у визначеному на той час порядку.

Також суд вважає за необхідне зазначити і про те, що відповідно до статті 241 Цивільного кодексу України наступне схвалення юридичною особою правочину, вчиненого від її імені представником з перевищенням повноважень, унеможливлює визнання такого правочину недійсним. Настання передбачених цією статтею наслідків ставиться в залежність від того, чи було в подальшому схвалено правочин особою, від імені якої його вчинено. Відповідно до постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2011р. №11 "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними" доказами такого схвалення можуть бути відповідне письмове звернення уповноваженого органу (посадової особи) такої юридичної особи до другої сторони правочину чи до її представника (лист, телефонограма, телеграма, телетайпограма тощо) або вчинення зазначеним органом (посадовою особою) дій, які свідчать про схвалення правочину (прийняття його виконання, здійснення платежу другій стороні, підписання товаророзпорядчих документів і т.ін.). В даному випадку доказом наступного схвалення оспорюваного правочину є дії ПрАТ "Завод напівпровідників", спрямовані на отримання від відповідача-2 грошових коштів попередньої оплати за договором поставки №ЗП-23/1209/143 від 23.12.2009р. Факт отримання відповідачем-1 грошових коштів від відповідача-2 доведений також і в межах справи №908/6036/14 про банкрутство ПрАТ "Завод напівпровідників", цей факт не потребує повторного доведення в суді.

Таким чином, відповідно до статті 41 Закону України "Про господарські товариства" від 19.09.1991р. №1576-ХІІ, який регулював відносини акціонерних товариств до набрання чинності Закону України "Про акціонерні товариства", до компетенції загальних зборів акціонерів не входили такі питання, як надання згоди акціонерному товариству на укладення значних правочинів. Відповідно до Статуту ПрАТ "Завод напівпровідників", який був досліджений в судовому засіданні (копія у матеріалах справи), і який діяв на момент укладення спірного договору поставки у 2009 році, до компетенції загальних зборів акціонерів не входило обовязкове погодження значних правочинів, що перевищують 25 відсотків активів товариства.

Також суд вважає за необхідне зазначити і про наступне.

З моменту порушення щодо боржника справи про банкрутство він перебуває в особливому правовому режимі, і спеціальні норми Закону про банкрутство мають пріоритет у застосуванні при розгляді справ про банкрутство щодо інших законодавчих актів України.

Зазначена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 04.11.2015року у справі № 916/2019/13.

Згідно зі статтею 11128 ГПК України рішення Верховного Суду України є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність із рішеннями Верховного Суду України.

А тому частину 1 статті 20 Закону про банкрутство слід розуміти таким чином, що нею встановлені деякі особливості та обмеження у реалізації права конкурсного кредитора на подання до господарського суду позову щодо визнання недійсними правочинів (договорів).

Ухвалою господарського суду Запорізької області від 06 січня 2015р. порушено провадження у справі № 908/6036/14 про банкрутство Приватного акціонерного товариства "Завод напівпровідників", код з ЄДР-31792555, м.Запоріжжя. У даний час триває процедура санації цього підприємства.

Відповідно до частини 1 статті 20 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" правочини (договори) або майнові дії боржника, які були вчинені боржником після порушення справи про банкрутство або протягом одного року, що передував порушенню справи про банкрутство, можуть бути відповідно визнані недійсними або спростовані господарським судом у межах провадження у справі про банкрутство за заявою арбітражного керуючого.

Тобто, законом передбачені лише дві обставини, при виникненні яких надано право конкурсному кредитору звертатися до суду із заявою про визнання недійсними правочинів (договорів): - правочин (договір) був укладений після порушення справи про банкрутство і - правочин (договір) був укладений протягом одного року, що передував порушенню справи про банкрутство.

Так, оспорюваний договір поставки укладений 23 грудня 2009р. за волевиявленням учасників правочину - ПрАТ "Завод напівпровідників" постачальником і ТОВ "Сі-Інвест" покупцем.

Провадження у справі про банкрутство Приватного акціонерного товариства "Завод напівпровідників", код з ЄДР-31792555, м.Запоріжжя, порушене 06 січня 2015р. Вказане свідчить про його укладення не після порушення справи про банкрутство і не протягом одного року, що передував порушенню справи про банкрутство, а значно раніше.

ОСОБА_5 стаття 20 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" містить вичерпний перелік підстав для визнання господарським судом правочинів (договорів) або майнових дій боржника недійсними або спростованими у межах провадження у справі про банкрутство за заявою конкурсного кредитора, як-то: - боржник безоплатно здійснив відчуження майна, прийняв на себе зобовязання без відповідних майнових дій іншої сторони, відмовився від власних майнових вимог; - боржник виконав майнові зобовязання раніше встановленого строку; - боржник до порушення справи про банкрутство взяв на себе зобовязання, в результаті чого він став неплатоспроможним або виконання його грошових зобовязань перед іншими кредиторами повністю або частково стало неможливим; - боржник здійснив відчуження або придбав майно за цінами відповідно нижчими або вищими від ринкових, за умови, що в момент прийняття зобовязання або внаслідок його виконання майна боржника було (стало) недостатньо для задоволення вимог кредиторів; - боржник оплатив кредитору або прийняв майно в рахунок виконання грошових вимог у день, коли сума вимог кредиторів боржнику перевищувала вартість майна; - боржник прийняв на себе заставні зобовязання для забезпечення виконання грошових вимог.

Але жодну з цих позицій відповідач-1, укладаючи договір поставки, не порушив.

І в той же час на день розгляду цієї справи у відповідача-1 перед відповідачем існує заборгованість за вищезгаданим договором поставки, оскільки відповідач-2, здійснивши попередню оплату за договором, товар від відповідача-1 не отримав.

Суд, враховуючи вищевикладене, вважає, що позивач безпідставно звернувся з цим позовом до суду, оскільки право у нього для такого звернення до суду як конкурсного кредитора, враховуючи строки, визначені у частині 1 статті 20 Законом України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", відсутнє.

Позивачем всупереч статтям 33 і 34 Господарського процесуального кодексу України не доведено допущення відповідачами порушень закону при укладенні договору поставки № ЗП-23/1209/143 від 23.12.2009р. та додаткових угод до нього, а тому у позові слід відмовити. Судові витрати відповідно до статті 49 ГПК України покладаються на позивача.

Керуючись частиною 4 статті 20 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", статтями 49, 86 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

Ухвалив:

У позові відмовити.

Суддя В.А. Кричмаржевський