Господарський суд Чернігівської області
========================================================================================================================================================================
РІШЕННЯ

29 листопада 2016 року Справа № 927/934/16

Позивач: Виробничо-комерційне підприємство - Товариство з обмеженою

відповідальністю "Торгсервіс",

вул. Кооперативна, 4, м. Кролевець, Сумська область, 41300

Відповідач: Фізична особа-підприємець ОСОБА_1,

АДРЕСА_1

Предмет спору: про стягнення 13012,15 грн.

Суддя Лавриненко Л.М.

ПРЕДСТАВНИКИ СТОРІН:

від позивача: Дзюба В.М., доручення №25-08/15-юр від 25.08.2015, представник

від відповідача: ОСОБА_1, особисто;

Допа В.І., адвокат, договір про надання правової допомоги від 21.10.2016

Рішення приймається після оголошеної в судовому засіданні перерви, з 22.11.2016 по 29.11.2016, на підставі ст. 77 Господарського процесуального кодексу України.

СУТЬ СПОРУ:

Позивачем - Виробничо-комерційним підприємством - Товариством з обмеженою відповідальністю "Торгсервіс" подано позов про стягнення з відповідача - Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 13012,15 грн. суми невиконаного зобов"язання; 1096,23 грн. пені; 468,44 грн. інфляційних втрат та 91,96 грн. 3% річних, за неналежне виконання умов договору суборенди майна №18778№00122 від 07.10.2011.

В судовому засіданні 12.10.2016 судом були вчинені дії щодо перевірки статусу та місця реєстрації відповідача на офіційному сайті державного підприємства "Інформаційно-ресурсний центр". Відповідно до витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань за умовами пошуку код НОМЕР_1, станом на 12.10.2016 місцезнаходження Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1: АДРЕСА_1. Дані про перебування Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 у процесі припинення підприємницької діяльності, банкрутства - відсутні.

Позивач листом №24-10-1/16-юр з доданими до нього документами повідомив, що власником майна, переданого відповідно до п.1.1. договору суборенди майна від 07.10.2011 №18778№00122 в адресу фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 є ПАТ "Оболонь". Між підприємством та ПАТ "Оболонь" до 2016 року укладалися договори купівлі-продажу продукції та окремо договори оренди торгового обладнання, які діяли 1 рік. З 01.03.2016 діє один договір купівлі-продажу продукції №33, який вже включає в себе додаток до договору №5, згідно якого (за актом прийому-передачі) ПАТ "Оболонь" передає підприємству в користування торгове обладнання з правом передачі його третім особам за письмовим погодженням власника.

Відповідач, в поданому відзиві на позов щодо заявлених позовних вимог заперечував та зазначив, що з 2009 по 2015 роки здавала в оренду власний кіоск ОСОБА_4, що підтверджується договорами оренди нежитлового приміщення. Холодильна шафа Оптима ХШВ-600 "Живчик зима-літо" встановлена позивачем без відома відповідача, договір суборенди майна №00122 від 07.10.2011 відповідачем не підписувався. Всі домовленості щодо встановлення та обслуговування спірного холодильника брала на себе ОСОБА_4 Акт перевірки наявності майна від 01.12.2015 в присутності відповідача не складався. Належних доказів про відсутність спірного майна позивачем не надано. Вимогу про повернення майна від 14.12.2015 відповідач не отримувала. Посилання позивача на Закон України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов"язань" є безпідставним, оскільки даний Закон не регулює спірних правовідносин і грошові зобов"язання відповідача перед позивачем відсутні.

Позивачем, електронною поштою, надіслано лист №04-11/16-юр Про надання копій документів на вимогу суду, який був продубльований оригіналом в судовому засіданні 08.11.2016, яким позивач надає документи, які підтверджують право підприємства на користування та розпорядження об"єктом оренди на дату укладення з відповідачем договору суборенди майна від 07.10.2011 №18778№00122. Подані документи залучено судом до матеріалів справи.

В судовому засіданні 08.11.2016 судом було здійснено огляд листа №02-12/15-юр від 02.12.2015, адресованого ФОП ОСОБА_1 в якому: "ВКП ТОВ "Торгсервіс, в особі його Ніжинської філії доводить до відома про порушення вами умов п.3.4.9. договору оренди майна від 07.10.2011 №00122, що підтверджується актом перевірки наявності даного майна від 01.12.2015, яким засвідчено відсутність переданого майна за узгодженим місцем дислокації. На підставі викладеного, керуючись п.3.3.3. договору повідомляє про дострокове розірвання даного договору. Договір вважається припиненим по закінченню 3 днів від дня одержання даного повідомлення, у зв'язку з чим, згідно п.3.4.11. договору вимагає повернути протягом 3 днів з дати припинення договору, передане за ним майно в непошкодженому і справному стані та документацію на нього, а у випадку неповернення майна - відшкодувати його вартість".

Позивач в листі №24-11-1/16-юр вказує на те, що у зв'язку з порушенням відповідачем (суборендарем) умов п. 2.6. договору, а саме відсутністю майна за його місцем дислокації, позивачем було направлено на адресу суборендаря повідомлення №02-12/15-юр від 02.12.2015 про припинення договору, отримане відповідачем 05.12.2015. З метою виправлення виявлених неточностей, допущених у повідомленні №02-12/15-юр від 02.12.2015, позивачем додатково було направлено відповідачу вимогу №14-12/15-юр від 14.12.2015, отриману відповідачем 18.12.2015.

Також позивачем було надано письмову заяву №21-11/16-юр про уточнення позовних вимог, відповідно до якої просить стягнути з відповідача 13012,15 грн заборгованості, яка включає в себе 9158,11 грн основного боргу (з яких: 7631,76 грн - вартість не повернутого майна за договором + податок на додану вартість) та 3854,04 грн пені за період з 29.12.2015 по 08.04.2016 (розрахованої на підставі п. 6.5. договору - 0,5% від вартості не повернутого майна).

В судовому засіданні 22.11.2016 представник позивача підтримав подану заяву про уточнення позовних вимог та зазначив, що заява про уточнення позовних вимог являє собою заяву про зменшення розміру позовних вимог.

Представник відповідача щодо поданої заяви про уточнення позовних вимог шляхом їх зменшення поклався на розсуд суду.

Відповідно до частини 4 ст. 22 Господарського процесуального кодексу України, позивач вправі до прийняття рішення по справі збільшити розмір позовних вимог за умови дотримання встановленого порядку досудового врегулювання спору у випадках, передбачених статтею 5 цього Кодексу в цій частині або, зокрема, зменшити розмір позовних вимог.

Нормами Господарського процесуального кодексу України, зокрема ст. 22 цього Кодексу, не передбачено права позивача на подання заяв про "уточнення" позовних вимог. У разі надходження до господарського суду такої заяви, суд, виходячи з її змісту, а також змісту раніше поданої позовної заяви та конкретних обставин справи, повинен розцінювати її як, зокрема, збільшення або зменшення розміру позовних вимог.

Під збільшенням або зменшенням розміру позовних вимог слід розуміти відповідно збільшення або зменшення кількісних показників за тією ж самою вимогою, яку було заявлено в позовній заяві.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Пленуму Вищого господарського суду України №18 від 26.12.2011 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції".

Враховуючи вищевикладене, суд доходить висновку, що поданою заявою про „уточнення" позовних вимог позивач фактично зменшує позовні вимоги в частині стягнення 1096,23 грн пені, 468,44 грн інфляційних втрат та 91,96 грн 3% річних, та відповідно просить стягнути 9158,11 грн вартості майна за договором суборенди майна №18778-00122 від 07.10.2011 (з яких: 7631,76 грн - вартість не повернутого майна за договором + податок на додану вартість) та 3854,04 грн пені за період з 29.12.2015 по 08.04.2016 (розрахованої на підставі п. 6.5. договору - 0,5% від вартості не повернутого майна).

Оскільки загальна сума, заявлена позивачем у заяві про уточнення позовних вимог №21-11/16-юр становить 13012,15 грн (9158,11 грн основного боргу + 3854,04 грн пені), суд доходить висновку, що подана позивачем заява про "уточнення" позовних вимог розцінюється судом як заява про зменшення розміру позовних вимог та приймається судом до розгляду, оскільки це не протирічить діючому законодавству та не порушує нічиї права та охоронювані законом інтереси.

В судовому засіданні 22.11.2016 суд перейшов до розгляду спору по суті.

Представник позивача виклав позовні вимоги.

Відповідач щодо заявлених позовних вимог заперечував. На питання суду стосовно можливої необхідності проведення почеркознавчої експертизи відповідач зазначила, що не має матеріальної можливості для оплати даної експертизи.

В судовому засіданні 22.11.2016 судом було здійснено огляд: оригіналу рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення №00074385 від 04.12.2015; оригіналу рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення №00074563 від 15.12.2015 та оригіналу рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення №00079190 від 12.04.2016.

В судовому засіданні 22.11.2016 суд оголосив перерву до 29.11.2016 о 11:00 год та зобов'язав позивача надати оригінал фіскального чеку до рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення №00074563 від 15.12.2015.

В судовому засіданні 29.11.2016 суд продовжив розгляд справи після оголошеної перерви.

В поданому листі №28-11/16-юр від 28.11.2016 представник позивача зазначає, що відповідно до його запиту №22-11/16-юр від 22.11.2016, ЦПЗ №2 Чернігівської дирекції УДППЗ «Укрпошта» листом №01-286 від 24.11.2016 повідомило, що кореспонденція (вимога від 14.12.2015 №14-12/15-юр, направлена 15.12.2015 рекомендованим листом №907) була прийнята до пересилання у відділенні поштового зв'язку м.Ніжин 15.12.2015 та направлена за адресою: АДРЕСА_1 та доставлена за вказаною адресою 18.12.2015 продавцю кіоска ФОП ОСОБА_1 - ОСОБА_5. Поданий лист з додатками залучено до матеріалів справи.

Відповідачем додано до матеріалів справи довідку Ніжинського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Чернігівській області вих.№11049/124/40-2016 від 28.11.2016, яка залучена до матеріалів справи, відповідно до якої Ніжинським ВП ГУНП в Чернігівській області проводиться досудове розслідування за фактом крадіжки холодильної шафи «Оптима ХШВ-600», яка належить ВКП ТОВ «Торгсервіс» та перебувала в користуванні згідно договору оренди у ФОП ОСОБА_1 та була викрадена від кіоску по АДРЕСА_2 в червні 2015 року. Відомості про крадіжку внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001930 за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ст.185 ч.1 КК України. Особа, яка вчинила крадіжку, на даний час не встановлена.

Також відповідачем було подано письмову заяву про застосування строків позовної давності до даних правовідносин, в якій він посилається на те, що відповідно до п. 7.4.2. договору суборенди майна від 07.10.2011, договір вважається припиненим в день закінчення договору поставки продукції, який був укладений між сторонами до моменту укладення договору суборенди, тобто до 07.10.2011. Договір поставки був припинений станом на лютий 2013, що підтверджується укладенням між сторонами нового договору поставки від 22.02.2013 (копія якого подана відповідачем в судовому засіданні та залучена до матеріалів справи), після чого відповідач не користувався вказаним майном і не сплачував орендної плати, оскільки вважав, що вказаний договір є припинений. Відповідно до п. 5.1.15. договору, орендоване майно повинне бути повернено протягом 10 днів з моменту припинення дії договору, який був припинений до 22.02.2013, тобто до 05.03.2013. Клопотань щодо продовження дії договорів поставки та суборенди майна відповідач не направляв, додаткових угод до них не укладав. Жодних дій щодо повернення орендованого майна позивачем не здійснювалось. Договір оренди між власником (ПАТ «Оболонь») і позивачем укладався терміном на 1 рік без його продовження. Оскільки, строк дії договору оренди, враховуючи факт укладення договору суборенди від 07.11.2011, станом на 07.11.2012 закінчився, це було перешкодою для продовження дії договору суборенди в порядку ст.774 Цивільного кодексу України. Тобто, договір суборенди був припинений 07.11.2012, і тому положення договору щодо його пролонгації не могло бути застосоване, а його застосування було недійсним. Враховуючи викладене, відповідач, посилаючись на ст.257, ч.3 ст.267, ч.4 ст. 267 Цивільного кодексу України, просить застосувати строк позовної давності та зазначає, що позивач звернувшись з позовною заявою від 06.07.2016 пропустив трьохрічний строк позовної давності, який сплив 05.03.2016, що є підставою для відмови у задоволенні позову.

Представник позивача щодо поданої заяви про застосування строків позовної давності до даних правовідносин заперечував.

Інших заяв та клопотань від сторін до суду не надійшло.

Розглянувши подані документи і матеріали, вислухавши пояснення повноважного представника позивача, відповідача та його представника, з'ясувавши фактичні обставини справи, дослідивши докази, які мають юридичне значення для вирішення спору, господарський суд ВСТАНОВИВ:

Враховуючи, що судом було прийнято заяву позивача про зменшення позовних вимог в частині стягнення 1096,23 грн пені, 468,44 грн, інфляційних втрат та 91,96 грн 3% річних, а тому подану позовну заяву суд розглядає з урахуванням прийнятої заяви про зменшення позовних вимог та відповідно про стягнення з відповідача 9158,11 грн вартості майна за договором суборенди майна №18778-00122 від 07.10.2011 (з яких: 7631,76 грн - вартість не повернутого майна за договором + податок на додану вартість) та 3854,04 грн пені за період з 29.12.2015 по 08.04.2016 (розрахованої на підставі п. 6.5. договору - 0,5% від вартості не повернутого майна.

Відповідно до ч. 1 статті 202 та ч. 1 ст. 205 Цивільного кодексу України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків, правочин може вчинятися усно або в письмовій, електронній формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до ст. 173 Господарського кодексу України, господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управлена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Згідно з ч. 1 ст. 174 Господарського кодексу України, господарські зобов'язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Відповідно до ст. 175 Господарського кодексу України, майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов'язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов'язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управлена сторона має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України.

Відповідно до статті 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Так, підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частина 1 статті 626 Цивільного кодексу України передбачає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Статтею 283 Господарського кодексу України визначено, що за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності.

Частиною 6 ст. 283 Господарського кодексу України передбачено, що до відносин оренди застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

Відповідно до частини першої ст. 759 Цивільного кодексу України, за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

07.10.2011 між ВКП ТОВ "Торгсервіс" (орендар) та ФОП ОСОБА_1 (суборендар), за погодженням з власником майна - ПАТ «Оболонь», було укладено договір суборенди майна №18778№00122, відповідно до п.1.1. якого орендар передає суборендареві у строкове платне користування (оперативну суборенду), а суборендар приймає торгово-рекламне обладнання (майно) та зобов'язується сплачувати орендарю орендну плату.

Пунктом 1.2. договору суборенди майна №18778№00122 від 07.10.2011 визначено перелік, модель, заводський номер (за наявності), рік виробництва майна, місцезнаходження, вартість та кількість майна, яке передається в суборенду , а саме: 1. OPTIMA ХШВ-600 «Живчик» зима-літо»; заводський номер 4982; інвентарний номер майна 921301; кількість - 1; вартістю 6665,09 грн без ПДВ; місцезнаходження - АДРЕСА_2; 2. Металевий каркас «Живчик»; інвентарний номер майна 923191; кількість - 1; вартістю 966,67 грн без ПДВ; місцезнаходження - АДРЕСА_2. За необхідності, перелік майна, модель, заводський номер (за наявності), рік виробництва майна, місцезнаходження, вартість та кількість майна можуть зазначатися в специфікації, що оформлюється сторонами та погоджується власником у вигляді додатку до даного договору і є його невід'ємною частиною.

Відповідно до п. 1.3. договору суборенди майна №18778№00122 від 07.10.2011, суборендар повідомлений, що право власності на майно належить ПАТ «Оболонь». У випадку припинення дії договору оренди майна, укладеного між власником та орендарем, суборендар зобов'язується повернути майно власнику протягом 10 робочих днів з дати направлення власником суборендарю такої вимоги або, за умови наявності відповідної вимоги від власника, суборендар зобов'язується переукласти аналогічний договір суборенди з іншим орендарем майна.

Майно надається суборендарю у користування з метою популяризації, демонстрації, зберігання та реалізації продукції, що виробляється/реалізується власником та корпоративними підприємствами власника. Під корпоративними підприємствами власника слід вважати: ДП ПАТ «Оболонь»; Пивоварня Зіберта», ДП ПАТ «Оболонь» «Красилівське», ПАТ «Охтирський пивоварний завод», ПрАТ «Бершадський комбінат» та ПАТ «Севастопольський завод напоїв». Суборендар не має права використовувати майно для інших цілей (п. 1.4. договору суборенди майна №18778№00122 від 07.10.2011).

Пунктом 2.2. договору суборенди майна №18778№00122 від 07.10.2011 передбачено, що факт передачі майна в суборенду підтверджується актом прийому-передачі, який підписується уповноваженими представниками сторін, погоджується уповноваженою особою власника та скріплюється печатками сторін і власника. Акт прийому-передачі майна в суборенду є невід'ємною частиною цього договору. Обов'язок підготовки акта прийому-передачі майна в суборенду лежить на орендарі.

Пунктом 2.6. договору суборенди майна №18778№00122 від 07.10.2011 передбачено, що суборендар не має права без письмового узгодження із орендарем та власником передавати майно, будь-які права та обов'язки та даним договором третім особам.

На виконання умов п. 2.2. договору суборенди майна №18778№00122 від 07.10.2011, між ВКП ТОВ "Торгсервіс" (орендар) та ФОП ОСОБА_1 (суборендар) 07.10.2011 було оформлено, підписано та скріплено печатками сторін акт прийому-передачі майна в суборенду, а саме: 1). OPTIMA ХШВ-600 «Живчик» зима-літо»; заводський номер 4982; інвентарний номер майна 921301; кількість - 1; 2). Металевий каркас «Живчик»; інвентарний номер майна 923191; кількість - 1. Даний акт прийому-передачі майна в суборенду від 07.10.2011 погоджений, підписаний та скріплений печаткою власника майна - ПАТ «Оболонь» (а.с.11).

У відповідності до ч. 1 ст.774 Цивільного кодексу України, передання наймачем речі у користування іншій особі (піднайм) можливе лише за згодою наймодавця, якщо інше не встановлено договором або законом.

Договір суборенди майна №18778№00122 від 07.10.2011 було укладено позивачем на підставі договору оренди майна №Н/32 від 04.01.2011, укладеного між ЗАТ «Оболонь», (орендодавець) та Виробничо-комерційним підприємством - Товариством з обмеженою відповідальністю "Торгсервіс" (орендар), відповідно до п.1.1., 1.2. якого орендодавець передає орендареві у строкове платне користування (оперативну оренду), а орендар приймає торгово-рекламне обладнання (майно) та зобов'язується сплачувати орендодавцю орендну плату. Перелік, модель, заводський номер (за наявності), рік виробництва майна, вартість та кількість майна зазначаються в специфікації, що оформлюється сторонами у вигляді додатку до даного договору і є його невід'ємною частиною (а.с.83-86). Фактичним місцезнаходженням майна при отриманні його орендарем вважається адреса розташування складських приміщень орендаря. При умові передачі майна орендарем у суборенду (подальшу оренду) фактичне місцезнаходження майна зазначається в договорах суборенди (подальшої оренди).

Пунктом 1.3. договору оренди майна №Н/32 від 04.01.2011 передбачено, що орендар повідомлений, що право власності на майно належить ЗАТ «Оболонь».

Між позивачем та ЗАТ «Оболонь» було підписано акт прийому передачі майна від 04.01.2011, з якого вбачається, що позивачу було передано в оренду холодильник OPTIMA ХШВ-600 «Живчик» зима-літо»; заводський номер 4982; інвентарний номер майна 921301; кількість - 1 та Металевий каркас «Живчик»; інвентарний номер майна 923191; кількість - 1.

Таким чином, договір суборенди майна №18778№00122 від 07.10.2011 було укладено за погодженням з власником майна ЗАТ «Оболонь» .

Заперечення відповідача щодо факту укладення договору суборенди майна №18778№00122 від 07.10.2011 судом до уваги не приймається, оскільки наявність договору оренди частини нежилого приміщення від 24.06.2010 (а.с.60-61), укладеного між фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 (орендодавцем) та ОСОБА_4 (орендар), відповідно до п.1.1.,1.2. якого орендодавець передає, а орендар приймає в строкове платне користування частину нежилого приміщення - робоче місце (майно) загальною площею 8 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3, не позбавляло відповідача права укласти самостійно з позивачем договір суборенди майна №18778№00122 від 07.10.2011 (холодильника OPTIMA ХШВ-600 «Живчик» зима-літо»; заводський номер 4982; інвентарний номер майна 921301; кількість - 1 та Металевого каркасу «Живчик»; інвентарний номер майна 923191; кількість - 1.).

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 в судовому засіданні, своїм правом не скористалась та відмовилась від призначення судової почеркознавчої експертизи щодо дослідження її підпису на договорі суборенди майна №18778№00122 від 07.10.2011.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач посилається на порушення відповідачем п. 2.6. договору суборенди №18778№00122 від 07.10.2011, що стало підставою для дострокового розірвання позивачем в односторонньому порядку договору суборенди №18778№00122 від 07.10.2011 у відповідності до п. 7.5.,7.5.2. договору, у зв'язку з чим майно повинно було бути повернуто суборендарем згідно з п. 2.3. договору суборенди майна №18778№00122 від 07.10.2011, а у випадку втрати (повного знищення майна) відповідач зобов'язаний відшкодувати позивачу або за письмовою вимогою власнику вартість майна, вказану в договорі суборенди (п.6.2. договору суборенди №18778№00122 від 07.10.2011) та за порушення суборендарем передбаченого даним договором строку повернення майна сплатити пеню в розмірі 0,5 % від вартості неповернутого своєчасно майна (п. 6.5. договору суборенди №18778№00122 від 07.10.2011).

Частинами 2 та 3 ст.774 Цивільного кодексу України, визначено, що строк договору піднайму не може перевищувати строку договору найму. До договору піднайму застосовуються положення про договір найму.

Відповідно до п. 7.1.-7.3. договору оренди майна №Н/32 від 04.01.2011, даний договір вважається укладеним і набирає чинності з дати його підписання сторонами.

Даний договір укладається терміном на 1 календарний рік, якщо інше не випливатиме з тексту цього договору або чинного законодавства України.

Якщо орендар продовжує користуватися майном після закінчення терміну дії договору, то, за відсутності письмових заперечень орендодавця, заявлених не пізніше 20 календарних днів до закінчення терміну дії договору, то строк дії даного договору продовжується ще на один календарний рік.

Відповідно до п. 7.4. договору оренди майна №Н/32 від 04.01.2011, даний договір припиняє свою дію достроково у випадку припинення дії укладеного між орендодавцем та орендарем договору купівлі-продажу продукції, що виробляється/реалізується орендодавцем та його корпоративними підприємствами. Датою закінчення дії даного договору, в такому випадку, вважатиметься дата припинення дії відповідного договору купівлі-продажу продукції.

Як вбачається із матеріалів справи, 01.03.2016 між Публічним акціонерним товариством «Оболонь» (продавець) та Виробничо-комерційним підприємством - Товариством з обмеженою відповідальністю "Торгсервіс" (покупець), було укладено договір купівлі-продажу продукції №33 від 01.03.2016. Згідно з п. 9 розділу 1 договору купівлі-продажу продукції №33 від 01.03.2016, він вступає в дію з моменту підписання і діє до 01.03.2017.

Відповідно до п.1.1., 1.2. додатку №5 від 01.03.2016 до договору купівлі-продажу продукції №33 від 01.03.2016, з метою сприяння продажу продукції, продавець передає покупцю торгове обладнання. Перелік, кількість та інша інформація щодо обладнання, яке передається покупцю, вказується у відповідному акті приймання-передачі обладнання.

Передача покупцю торгового обладнання не тягне за собою виникнення у покупця та/або суб'єктів роздрібної торгівлі права власності на це обладнання: власником залишається продавець, а покупець використовує торгове обладнання виключно для забезпечення продажу продукції. Умови передачі та/або розміщення обладнання в роздрібній торгівельній мережі зазначаються в акті приймання-передачі, згідно якого обладнання передається покупцю, або в даному додатку. Обладнання надається покупцю виключно для популяризації, демонстрації, зберігання, передпродажної підготовки та реалізації продукції, що реалізується продавцем. Покупець не має права використовувати обладнання для інших цілей, окрім як з метою, що передбачена даним договором.

Початок дії цього додатку, відповідно до п. 5.1. додатку №5 від 01.03.2016, встановлюється з дати його підписання. Строк дії цього додатку обмежується строком дії договору купівлі-продажу продукції.

Факт приймання-передачі обладнання (додаток до договору купівлі-продажу продукції №33 від 01.03.2016) підтверджується підписаним між позивачем та ПАТ «Оболонь» актом від 01.03.2016 приймання-передачі обладнання (а.с.54-57) з якого вбачається, що позивачу було передано в оренду холодильник OPTIMA ХШВ-600 «Живчик» зима-літо»; заводський номер 4982; інвентарний номер майна 921301; кількість - 1 та Металевий каркас «Живчик»; інвентарний номер майна 923191; кількість - 1.

Доказів дострокового розірвання чи дострокового припинення договору оренди майна №Н/32 від 04.01.2011 та договору купівлі-продажу продукції №33 від 01.03.2016 сторонами суду не надано.

Згідно з п. 7.1.-7.3. договору суборенди майна №18778№00122 від 07.10.2011, даний договір вважається укладеним і набирає чинності з дати його підписання сторонами, погодження власником.

Даний договір укладається терміном на 1 календарний рік, якщо інше не випливатиме з тексту цього договору або чинного законодавства України.

Якщо суборендар продовжує користуватися майном після закінчення терміну дії договору, то, за відсутності письмових заперечень сторін або власника, заявлених не пізніше 10 календарних днів до закінчення терміну дії договору, то строк дії даного договору продовжується ще на один календарний рік.

Відповідно до п. 7.4. договору суборенди майна №18778№00122 від 07.10.2011, даний договір припиняє свою дію достроково: у випадку припинення дії договору оренди майна, укладеного між власником та орендарем. Датою закінчення дії даного договору, в такому випадку, вважатиметься дата направлення власником письмового повідомлення суборендарю про припинення дії даного договору (п. 7.4.1. договору суборенди майна №18778№00122 від 07.10.2011); у випадку припинення дії укладеного між орендарем та суборендарем договору купівлі-продажу (договору поставки) продукції, що виробляється/реалізується виробником та його корпоративними підприємствами. Датою закінчення дії даного договору, в такому випадку, вважатиметься дата припинення дії відповідного договору купівлі-продажу (договору поставки) продукції (п. 7.4.2. договору суборенди майна №18778№00122 від 07.10.2011).

Із матеріалів справи слідує, що договір суборенди майна №18778№00122 від 07.10.2011 продовжувався сторонами на кожний наступний календарний рік, в тому числі і на період з 07.10.2014 по 07.10.2015 та з 07.10.2015 по 07.10.2016, оскільки сторонами не надано суду доказів повідомлення іншу сторону договору про закінчення терміну дії договору суборенди майна №18778№00122 від 07.10.2011, відповідно до п. 7.3 договору суборенди майна №18778№00122 від 07.10.2011, чи про припинення його дії, у відповідності до п. 7.4. договору суборенди майна №18778№00122 від 07.10.2011.

За загальним правилом ст.651 Цивільного кодексу України, розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

У відповідності до ч.1,3 ст.291 Господарського кодексу України, одностороння відмова від договору оренди не допускається. Договір оренди може бути розірваний за згодою сторін. На вимогу однієї із сторін договір оренди може бути достроково розірваний з підстав, передбачених Цивільним кодексом України для розірвання договору найму, в порядку, встановленому статтею 188 цього Кодексу.

Статтею 783 Цивільного кодексу України, передбачені випадки розірвання договору найму на вимогу наймодавця. Зокрема, норми даної статті наділяють наймодавця правом вимагати за певних умов дострокового розірвання договору найму, якщо: наймач користується річчю всупереч договору або призначенню речі; наймач без дозволу наймодавця передав річ у користування іншій особі; наймач своєю недбалою поведінкою створює загрозу пошкодження речі; наймач не приступив до проведення капітального ремонту речі, якщо обов'язок проведення капітального ремонту був покладений на наймача.

Пунктом 7.5. договору суборенди майна №18778№00122 від 07.10.2011 сторони визначили, що орендар або власник мають право достроково розірвати цей договір, шляхом письмового повідомлення суборендаря за 10 календарних днів до дати розірвання, в разі якщо: суборендар використовує майно в порушення умов договору та/або цільового призначення майна; суборендар без дозволу орендаря та власника передав майно, його частину, в користування (подальшу оренду) третій особі; суборендар своєю недбалою поведінкою або бездіяльністю створює загрозу пошкодження, втрати або знищення майна.

Загальний порядок розірвання господарських договорів визначений ст.188 Господарського кодексу України, який застосовується у тому випадку, коли законодавством не встановлено спеціальний порядок розірвання договорів певного виду.

У відповідності до ч. 1-3 статті 188 Господарського кодексу України, розірвання господарських договорів в односторонньому порядку не допускається, якщо інше не передбачено законом або договором. Сторона договору, яка вважає за необхідне розірвати договір, повинна надіслати пропозиції про це другій стороні за договором. Сторона договору, яка одержала пропозицію про розірвання договору, у двадцятиденний строк після одержання пропозиції повідомляє другу сторону про результати її розгляду.

Пропозиція щодо розірвання договору може виходити від будь-якої сторони і повинна бути викладена письмово. Дії сторін щодо розірвання договору спрямовані на припинення правовідносин, отже є угодою, яка має відповідати вимогам законодавства. Оскільки за загальним правилом господарські договори мають письмову форму, досягнута сторонами згода щодо розірвання договору також повинна бути зафіксована письмово. Після одержання пропозиції про розірвання договору сторона може прийняти таку пропозицію або відхилити її. Сторона, яка виступила з такою пропозицією, повинна бути проінформована про результати її розгляду у двадцятиденний строк. Якщо пропозиція приймається іншою стороною, договір вважається розірваним.

Як вбачається із матеріалів справи, 04.12.2015 позивачем (орендарем) на адресу відповідача (суборендаря) було направлено лист №02-12/15-юр від 02.12.2015 щодо припинення договору оренди майна, в якому позивач посилаючись на порушення відповідачем умов п. 3.4.9. договору оренди майна від 07.10.2011 №00122, що підтверджується актом перевірки наявності даного майна від 01.12.2015, яким засвідчено відсутність переданого майна за узгодженим місцем дислокації, повідомляє відповідача про дострокове розірвання договору на підставі п. 3.3.3. договору та просить повернути майно в триденний термін з дати припинення договору, а у випадку неповернення майна - відшкодувати його вартість (а.с.141). В підтвердження доказів направлення відповідачу листа №02-12/15-юр від 02.12.2015 позивачем надано суду повідомленням про вручення поштового відправлення №00074385 від 04.12.2015, копія якого додана до матеріалів справи (а.с.142).

Заперечення відповідача щодо факту отримання листа №02-12/15-юр від 02.12.2015 судом не приймається, оскільки в порушення ст.32,33 Господарського процесуального кодексу України, відповідач не надав суду належних та допустимих доказів, а також не довів, що лист №02-12/15-юр від 02.12.2015 на його адресу не надходив, а в повідомленні про вручення поштового відправлення №00074385 від 04.12.2015 в графі «Розписка в одержанні» не підпис відповідача.

15.12.2015 позивачем (орендарем) на адресу відповідача (суборендаря) було направлено вимогу щодо повернення майна №14-12/15-юр від 14.12.2015, в якій позивач зазначає, що у зв'язку з порушенням відповідачем п. 2.6. договору суборенди майна №18778№00122 від 07.10.2011, керуючись п. 7.5. договору суборенди майна №18778№00122 від 07.10.2011 було прийнято рішення про дострокове розірвання даного договору, про що було повідомлено листом від 02.12.2015 №02-12/15-юр (одержаний відповідачем 05.12.2015), тому відповідно з 15.12.2015 даний договір є припиненим. Належних доказів направлення вимоги №14-12/15-юр від 14.12.2015 відповідачу позивачем суду не надано.

Надане позивачем повідомленням про вручення поштового відправлення №00074563 від 15.12.2015, копія якого додана до матеріалів справи (а.с.91), не може бути прийняте судом, як належний доказ, який підтверджує факт отримання відповідачем вимоги щодо повернення майна №14-12/15-юр від 14.12.2015, оскільки як вбачається із наданого позивачем листа центру поштового зв'язку № 2 Чернігівської дирекції Українського державного підприємства поштового зв'язку «Укрпошта» від 24.11.2016 № 01-286 вказане поштове відправлення було вручено ОСОБА_5 продавцю кіоску ФОП ОСОБА_1

ФОП ОСОБА_1 щодо факту отримання вимоги №14-12/15-юр від 14.12.2015 заперечувала. Доказів, які підтверджують, що ФОП ОСОБА_1 уповноважувала ОСОБА_5 на отримання для неї поштової кореспонденції суду не надано.

12.04.2016 позивачем (орендарем) на адресу відповідача (суборендаря) було направлено вимогу №08-04/16-юр на суму 13012,15 грн, в якій позивач зазначає, що згідно з п. 7.1. договору, строк дії договору встановлений 1 календарний рік, тобто до 07.10.2015, а з урахуванням п. 7.3., 7.5. договору він діяв 15.12.2015 і у зв'язку з невиконанням вимоги щодо повернення майна №14-12/15-юр від 14.12.2015, п.2.3.,2.5.,5.1.13.,6.5. договору суборенди майна №18778№00122 від 07.10.2011 позивач просить відшкодувати відповідача вартість орендованого майна у розмірі 9158,11 грн та сплати 3854,04 грн штрафних санкцій. Дану вимогу було отримано відповідачем 14.04.2016, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення №00079190 від 12.04.2016, копія якого додана до матеріалів справи (а.с.90), і проти чого відповідач не заперечує.

Із матеріалів справи слідує, що відповідач не надав згоди на дострокове розірвання договору суборенди майна №18778№00122 від 07.10.2011. Тобто, договір суборенди майна №18778№00122 від 07.10.2011 не було розірвано за спільною згодою сторін.

Пунктом 7.8. договору суборенди майна №18778№00122 від 07.10.2011 сторони визначили, що у будь-який час сторони та власник можуть прийти до згоди про закінчення дії даного договору, про що буде укладено відповідну додаткову угоду до цього договору.

Доказів укладення між сторонами та власником додаткової угоди до договору суборенди майна №18778№00122 від 07.10.2011, в порядку п. 7.8. даного договору, про закінчення дії даного договору, на момент винесення рішення по даній справі, позивачем та відповідачем суду також не надано.

Частинами 4, 5 ст.188 Господарського кодексу України передбачено, що у разі якщо сторони не досягли згоди щодо зміни (розірвання) договору або у разі неодержання відповіді у встановлений строк з урахуванням часу поштового обігу, заінтересована сторона має право передати спір на вирішення суду. Якщо судовим рішенням договір розірвано, договір вважається розірваним з дня набрання чинності даним рішенням, якщо іншого строку набрання чинності не встановлено за рішенням суду.

Позов про розірвання договору є позовом, спрямованим на припинення правовідносин. Припинення правовідношення, за визначенням ст.16 Цивільного кодексу України, є одним із способів захисту цивільних прав й інтересів. Господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають при розірванні договорів. Дотримання сторонами встановленого Господарським кодексом України порядку розірвання договору і недосягнення при цьому згоди свідчить про наявність спору між сторонами.

В порушення п. 4,5 ст.188 Господарського кодексу України та ч. 2 ст. 651 Цивільного кодексу України, позивачем не надано доказів звернення до суду з позовною вимогою про дострокове розірвання договору суборенди №18778№00122 від 07.10.2011.

Відповідно до ст.32,34,43 Господарського процесуального кодексу України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили. Визнання однією стороною фактичних даних і обставин, якими інша сторона обґрунтовує свої вимоги або заперечення для господарського суду не є обов'язковим.

За змістом статті 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Тобто, обов'язок доказування та подання доказів розподіляється між сторонами, виходячи з того, хто посилається на юридичні факти, які обґрунтовують його вимоги і заперечення.

З урахуванням вищевикладених обставин, суд доходить висновку, що позивачем не надано суду належних та допустимих доказів, які б підтверджували дострокове розірвання договору суборенди №18778№00122 від 07.10.2011 в установленому чинним законодавством порядку, а тому договір суборенди №18778№00122 від 07.10.2011 є пролонгованим та чинним на даний час.

Також слід зазначити, що відповідно до наданої відповідачем довідки Ніжинського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Чернігівській області від 28.11.2016 № 11049/124/40-2016, Ніжинським відділом поліції Головного управління Національної поліції в Чернігівській області проводиться досудове розслідування за фактом крадіжки холодильної шафи «ОПТИМА ХШВ-600», яка належить ВКП ТОВ «Торгсервіс» та перебувала в користування згідно договору оренди у ФОП ОСОБА_1, та була викрадена від кіоску по АДРЕСА_2 у червні 2015 року. Відомості про дану крадіжку внесені до Єдиного реєстру судових розслідувань за № 0001930 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст.185 ч.1 КК України.

За таких обставин, позовні вимоги позивача про стягнення з відповідача - фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 9158,11 грн (з ПДВ) вартості неповернутого майна за договором суборенди майна №18778№00122 від 07.10.2011 та стягнення є безпідставні і задоволенню не підлягають.

Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Частина 1 статті 612 Цивільного кодексу України передбачає, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ст.546, 549 Цивільного кодексу України, виконання зобов'язань за договором можуть забезпечуватись неустойкою (штрафом, пенею). Неустойка (штраф, пеня) є грошова сума або інше майно, яке боржник повинен передати кредитору в разі порушення боржником зобов'язання.

Частинами 4 та 6 ст. 231 Господарського кодексу України встановлено, що штрафні санкції за порушення зобов'язання застосовуються у розмірі передбаченому сторонами у договорі чи законі.

Оскільки суд дійшов висновку, що договір суборенди майна №18778№00122 від 07.10.2011 є пролонгованим та чинним, відповідно відсутні підстави для стягнення 9158,11 грн (з ПДВ) вартості неповернутого майна за договором суборенди майна №18778№00122 від 07.10.2011, а тому відсутні підстави і щодо стягнення 3854,04 грн пені, за період з 29.12.2015 по 08.04.2016 за прострочку повернення майна згідно п. 6.5. договору суборенди майна №18778№00122 від 07.10.2011.

Обставини зазначені відповідачем в заяві про застосування строків позовної давності, а саме, що відповідно до п. 7.4.2. договору суборенди майна від 07.10.2011, договір вважається припиненим в день закінчення договору поставки продукції, який був укладений між сторонами до моменту укладення договору суборенди, тобто до 07.10.2011, оскільки договір поставки був припинений станом на лютий 2013, що підтверджується укладенням між сторонами нового договору поставки від 22.02.2013 (копія якого подана відповідачем в судовому засіданні та залучена до матеріалів справи) ; договір оренди між власником (ПАТ «Оболонь») і позивачем укладався терміном на 1 рік без його продовження, оскільки, строк дії договору оренди, враховуючи факт укладення договору суборенди від 07.11.2011, станом на 07.11.2012 закінчився, це було перешкодою для продовження дії договору суборенди в порядку ст.774 Цивільного кодексу України, судом не приймається з наступних підстав:

Відповідно п. 7.1., 7.3. договору оренди майна №Н/32 від 04.01.2011 (а.с.80-82), укладеного між власником (ПАТ «Оболонь») і позивачем, даний договір вважається укладеним і набирає чинності з дати його підписання сторонами. Якщо орендар продовжує користуватися майном після закінчення терміну дії договору, то, за відсутності письмових заперечень орендодавця, заявлених не пізніше 20 календарних днів до закінчення терміну дії договору, то строк дії даного договору продовжується ще на один календарний рік. Даний договір припиняє свою дію достроково у випадку припинення дії укладеного між орендодавцем та орендарем договору купівлі-продажу продукції, що виробляється/реалізується орендодавцем та його корпоративними підприємствами. Датою закінчення дії даного договору, в такому випадку, вважатиметься дата припинення дії відповідного договору купівлі-продажу продукції (п. 7.4. договору оренди майна №Н/32 від 04.01.2011).

Але як вбачається із матеріалів справи, між Публічним акціонерним товариством «Оболонь» та Виробничо-комерційним підприємством - Товариством з обмеженою відповідальністю "Торгсервіс" було укладено договір купівлі-продажу продукції №33 від 01.03.2016 (а.с.46-50) в новій редакції , відповідно до п.9 якого даний договір вступає в силу з моменту підписання і діє до 01.03.2017. Також сторонами підписано додаток №5 від 01.03.2016 до договору купівлі-продажу продукції №33 від 01.03.2016, яким сторони визначили, що з метою сприяння продажу продукції, продавець передає покупцю торгове обладнання. Перелік, кількість та інша інформація щодо обладнання, яке передається покупцю, вказується у відповідному акті приймання-передачі обладнання.

Оскільки сторонами не надано доказів розірвання чи дострокового припинення договору купівлі-продажу продукції №33 від 01.03.2016, суд доходить висновку, що право оренди позивача на орендоване майно не припинилось.

Згідно з п. 7.1. договору суборенди майна №18778№00122 від 07.10.2011, даний договір вважається укладеним і набирає чинності з дати його підписання сторонами, погодження власником.

При цьому, положення договору суборенди майна №18778№00122 від 07.10.2011 не містять умов чи застережень, за яких даний договір вступає в силу лише при наявності чинного договору на поставку продукції, укладеного між сторонами.

Також слід зазначити, що договір суборенди майна №18778№00122 від 07.10.2011 погоджено власником ЗАТ «Оболонь», що підтверджується підписом уповноваженої особи ЗАТ «Оболонь» на договорі суборенди майна №18778№00122 від 07.10.2011. Суду не надано доказів направлення власником майна, відповідно до п. 7.4.1. договору суборенди майна №18778№00122 від 07.10.2011, письмового повідомлення суборендарю про припинення дії даного договору (п. 7.4.1. договору суборенди майна №18778№00122 від 07.10.2011).

Відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, в разі відмови у позові повністю, витрати, що пов'язані зі сплатою судового збору, покладаються на позивача.

Аналогічна позиція викладена в постанові Пленуму Вищого господарського суду України №7 від 21.01.2013 „Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України".

Керуючись ст.11, 202, 205, 526, 610, 612, 626, 629, 651, 759, 761, 763, 774, 783 Цивільного кодексу України; ст. 173, 174, 175, 188, 193, 283 Господарського кодексу України; ст. 22,32,33,34,43,49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України; ст.4,7 Закону України „Про судовий збір", господарський суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити повністю.

Повне рішення підписано 01.12.2016.

Суддя Л.М.Лавриненко