ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"29" листопада 2016 р.Справа № 922/3275/16

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Макаренко О.В.

при секретарі судового засідання Цірук О.М.

розглянувши справу

за позовом Державного підприємства "Харківський регіональний науково-виробничий центр стандартизації, метрології та сертифікації", м. Харків
до Науково-дослідницького експертно-криміналістичного центру при ГУМВС України в Харківській області, м. Харків
про стягнення 3 799,43 грн.
за участю представників сторін:

позивача - ОСОБА_1, довіреність №124-2712016 від 21.09.2016 р.

відповідача - не з'явився

ВСТАНОВИВ:

Державне підприємство "Харківський регіональний науково-виробничий центр стандартизації, метрології та сертифікації" (позивач) звернулось до господарського суду з позовною заявою до Науково-дослідницького експертно-криміналістичного центру при ГУМВС України в Харківській області (відповідач) про стягнення основного боргу в розмірі 1 310,40 грн., пені в розмірі 2 397,30 грн. та 7% штрафу в розмірі 91,73 грн. за договором №087992 про надання платних послуг від 13.07.2015 р. Позивач також просить стягнути з відповідача судовий збір в розмірі 1 378,00 грн.

Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримує, просить позов задовольнити.

Представник відповідача у судове засідання не з'явився, відзиву на позовну заяву до суду не подав. У минулому судовому засіданні представник відповідача позовні вимоги підтримав.

У судовому засіданні 25.10.2016 р. було оголошено перерву до 29.11.2016 р.

З'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, вислухавши пояснення представника позивача, всебічно та повно дослідивши надані позивачем докази у їх сукупності, суд встановив наступне.

13.07.2015 року між позивачем (виконавець) та відповідачем (замовник) був укладений договір № 087992 про надання платних послуг (далі - договір), за умовами якого виконавець взяв на себе зобов'язання надати замовнику послуги з проведення робіт по повірці засобів вимірювальної техніки (ДК 016-2010: 71.20.19 "Послуги щодо технічного випробування й аналізування") на загальну суму 1 310,40 грн.

Згідно з п. 2.2. договору послуга вважається закінченою після складання виконавцем акту здачі-приймання послуг, що підтверджує закінчення робіт.

За умовами п. 2.4. договору надання замовнику акту здачі-приймання послуг являється підставою для проведення оплати за рахунок бюджетних коштів.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач виконав свої договірні зобов'язання належним чином, надав відповідачу обумовлені у договорі послуги на загальну суму 1 310,40 грн., що підтверджується Актом здачі-приймання робіт № 87992 від 13.07.2015 на суму 1 310,40 грн., підписаним сторонами і скріпленим їх печатками (а.с. 11).

Відповідно до п. 2.5. договору строк оплати послуг по договору складає 30 календарних днів з моменту підписання акту здачі-приймання послуг.

Отже, відповідно до умов п. 2.5. договору відповідач повинен був перерахувати кошти починаючи з 13.07.2015 р. по 12.08.2015 р. включно.

Однак відповідач в порушення умов договору надані позивачем послуги на суму 1 310,40 грн. не оплатив.

Позивач неодноразово направляв на адресу відповідача рекомендованими листами претензії-вимоги від 01.02.2016 р. № 12-27/2016, від 06.04.2016 р. № 46-27/2016 та від 18.07.2016 р. № 93-27/2016 з вимогою сплатити заборгованість в розмірі 1 310,40 грн. за договором №087992 про надання платних послуг від 13.07.2015 р. (а.с. 13-17). Дані претензії відповідач отримав, але заборгованість не сплатив.

При цьому представник відповідача у минулому судовому засіданні проти позову не заперечував.

Таким чином судом встановлено, що у відповідача перед позивачем утворилась заборгованість за договором №087992 про надання платних послуг від 13.07.2015 р. в розмірі 1 310,40 грн., яка залишається непогашеною.

Надаючи правову кваліфікацію фактичним обставинам справи та спірним правовідносинам, суд виходить з такого.

Згідно з ч. 1 ст. 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Частина 1 ст. 902 ЦК України встановлює обов'язок виконавця надати послугу особисто.

Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором (ч. 1 ст. 903 ЦК України).

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 ЦК України).

Згідно зі ст. 526 ЦК України та ч. 1 ст. 193 ГК України зобов'язання повинно виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частиною 1 статті 530 ЦК України передбачено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ч. 2 ст. 4-3 та ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору (ч. 1 ст. 32 ГПК України).

При цьому за умовами ст. 34 ГПК України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно з ч. 1 ст. 43 ГПК України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

З огляду на вищевикладені обставини, норми закону і на те, що суму заборгованості відповідачем визнано, але не погашено, суд вважає позовні вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості за договором №087992 про надання платних послуг від 13.07.2015 р. в розмірі 1 310,40 грн. правомірними, обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню.

Розглянувши позовні вимоги про стягнення з відповідача пені в розмірі 2 397,30 грн. за період з 13.08.2015 р. по 11.02.2016 р. та 7% штрафу в розмірі 91,73 грн., суд дійшов наступних висновків.

За приписами ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно з ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: сплата неустойки.

За умовами ч. 1 ст. 230 ГК України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до умов п. 3.3. договору у разі невиконання сторонами договірних зобов'язань протягом терміну дії договору, застосовується штрафна санкція не нижче облікової ставки НБУ за кожний день прострочення, згідно ст. 231 ГК України.

Так, згідно з ч. 2 ст. 231 ГК України у разі якщо порушено господарське зобов'язання, в якому хоча б одна сторона є суб'єктом господарювання, що належить до державного сектора економіки, або порушення пов'язане з виконанням державного контракту, або виконання зобов'язання фінансується за рахунок Державного бюджету України чи за рахунок державного кредиту, штрафні санкції застосовуються, якщо інше не передбачено законом чи договором, у таких розмірах: за порушення умов зобов'язання щодо якості (комплектності) товарів (робіт, послуг) стягується штраф у розмірі двадцяти відсотків вартості неякісних (некомплектних) товарів (робіт, послуг); за порушення строків виконання зобов'язання стягується пеня у розмірі 0,1 відсотка вартості товарів (робіт, послуг), з яких допущено прострочення виконання за кожний день прострочення, а за прострочення понад тридцять днів додатково стягується штраф у розмірі семи відсотків вказаної вартості.

Отже, відповідно до умов п. 3.3. договору за порушення умов договору відповідач повинен перерахувати позивачеві пеню в розмірі 0,1 % відсотка від суми заборгованості за кожний день прострочення та штраф в розмірі семи відсотків від суми заборгованості.

Відповідно до п. 6 ст. 232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Перевіривши правомірність та правильність нарахування позивачем штрафу в розмірі 7% в розмірі 91,73 грн. (1 310,40 х 7% = 91,73 грн.), суд вважає позовні вимоги в цій частині правомірними, обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню.

Разом з тим, позовні вимоги про стягнення з відповідача пені підлягають частковому задоволенню в розмірі 239,80 грн. за період з 13.08.2015 р. по 11.02.2016 р. В частині позовних вимог про стягнення пені в розмірі 2 157,50 грн. в позові слід відмовити.

Підсумовуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню в частині стягнення основного боргу в розмірі 1 310,40 грн., пені в розмірі 239,80 грн. за період з 13.08.2015 р. по 11.02.2016 р. та 7% штрафу в розмірі 91,73 грн. В частині позовних вимог про стягнення пені в розмірі 2 157,50 грн. в позові слід відмовити.

Враховуючи те, що спір виник внаслідок неправильних дій відповідача, суд, керуючись ч. 2 ст. 49 ГПК України, покладає судовий збір в повному обсязі на відповідача.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 193, 230, 232 Господарського кодексу України, ст. ст. 6, 11, 509, 525, 526, 530, 549, 610-612, 628, 629, 901, 903 Цивільного кодексу України, ст. ст. 1, 4-3, 32-34, 43, 44, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Науково-дослідницького експертно-криміналістичного центру при ГУМВС України в Харківській області (вул. Ковтуна, 34, м. Харків, 61036, , р/р 0487 в ГУДКСУ в Харківській області, МФО 851011) на користь Державного підприємства "Харківський регіональний науково-виробничий центр стандартизації, метрології та сертифікації" (вул. Мироносицька, 36, м. Харків, 61002, , п/р 1786 в ПАТ "Укрсоцбанк", МФО 300023) основний борг в розмірі 1 310,40 грн., пеню в розмірі 239,80 грн., 7% штрафу в розмірі 91,73 грн. та судовий збір в розмірі 1 378,00 грн.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

В решті позову відмовити.

Повне рішення складено 30.11.2016 р.

Суддя ОСОБА_2