КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"01" грудня 2016 р. Справа№ 910/13327/16

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Корсакової Г.В.

суддів: Станіка С.Р.

Гаврилюка О.М.

при секретарі судового засідання - Єременко К.Л.

за участю представників сторін:

від позивача: Мірошниченко Ю.В. - за довіреністю;

від відповідача: Луценко В.П. - за довіреністю;

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "АПК ДІНАР" на рішення господарського суду міста Києва від 29.09.2016 (дата підписання 10.10.2016)

у справі № 910/13327/16 (суддя Літвінова М.Є.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "М'ясокомбінат "Миргородський"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "АПК ДІНАР"

про стягнення 39 357,92 грн.

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "М'ясокомбінат "Миргородський" звернулось до господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "АПК ДІНАР" про стягнення 39 357,92 грн., з яких 16 224,49 грн. основного боргу, 7 676,08 грн. пені та 15 457,35 грн. штрафу.

Рішенням господарського суду міста Києва від 29.09.2016 у справі № 910/13327/16 припинено провадження у справі в частині стягнення основного боргу в сумі 4 000 грн. 00 коп., позовні вимоги задоволено частково, стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "АПК ДІНАР" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "М'ясокомбінат "Миргородський" основний борг в сумі 12 224 грн. 49 коп., штраф в сумі 15 457 грн. 35 коп., пеню в сумі 7 189 грн. 79 коп., витрати по оплаті судового збору в сумі 1 360 грн. 97 коп., в іншій частині позову відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, Товариство з обмеженою відповідальністю "АПК ДІНАР" звернулося до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить суд скасувати рішення господарського суду міста Києва від 29.09.2016 у справі № 910/13327/16. В апеляційній скарзі скаржник також заявив клопотання відновити пропущений процесуальний строк для подання апеляційної скарги.

Апеляційна скарга мотивована тим, що оскаржуване рішення прийняте судом першої інстанції з порушенням норм матеріального та процесуального права, без повного з'ясування всіх обставин справи, зокрема, за доводами скаржника, судом було неправильно застосовано чинне законодавство в частині нарахування штрафних санкцій.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 31.10.2016 колегією суддів у складі: головуючого судді Корсакової Г.В., суддів: Станіка С.Р., Гаврилюка О.М. поновлено Товариству з обмеженою відповідальністю "АПК ДІНАР" строк на подання апеляційної скарги, прийнято апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "АПК ДІНАР" на рішення господарського суду міста Києва від 29.09.2016 у справі № 910/13327/16 до провадження та розгляд справи призначено на 01.12.2016.

В судовому засіданні 01.12.2016 представник відповідача підтримав доводи викладені в апеляційній скарзі та просив суд її задовольнити. Представник позивача заперечував проти задоволення апеляційної скарги та просив суд оскаржуване рішення залишити без змін.

Статтею 101 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Згідно із ст. 99 Господарського процесуального кодексу України апеляційний господарський суд, переглядаючи рішення в апеляційному порядку, користується правами, наданими суду першої інстанції.

Перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення представників сторін, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів Київського апеляційного господарського суду дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, 01.02.2015 між позивачем (Постачальник) та відповідачем (Покупець) було укладено Договір поставки №26/01-2015/0203 (далі - Договір), відповідно до п. 1.1. якого Постачальник зобов'язується систематично доставляти і передавати у власність Покупцю м'ясну сировину, а Покупець зобов'язується приймати цей товар та своєчасно здійснювати його оплату на умовах даного Договору.

Предметом поставки є м'ясо свинини та яловичини охолоджене та заморожене, а також субпродукти першої, другої категорії та інші м'ясопродукти (п. 1.2. Договору).

Відповідно до п. 3.1. Договору ціна на товар, що постачається, є договірною і встановлюється відповідно до погоджених Покупцем та Постачальником замовлень. Погоджена ціна на товар вказується в накладних на кожну партію і містить у собі податок на додану вартість. Загальна вартість Договору складається з вартостей усіх поставок за період дії Договору.

За умовами п. 5.4. Договору право власності на куплений товар переходить до Покупця з моменту підписання видаткової накладної чи оформлення інших аналогічних документів, що засвідчують факт поставки.

Згідно з п. 4.1. Договору оплата кожної партії товару здійснюється на протязі 14 календарних днів з моменту отримання товару.

Як вбачається з матеріалів справи на виконання умов Договору позивач передав відповідачу продукцію на суму 695 535, 44 грн. за видатковими накладними № 88 від 04.02.2015 р. на суму 3 645, 60 грн., № 152 від 06.02.2016 р. на суму 6 846, 00 грн., № 196 від 10.02.2015 р. на суму 479, 70 грн., № 434 від 18.02.2015 р. на суму 9 011, 16 грн., № 685 від 02.03.2015 р. на суму 3 829, 50 грн., № 1858 від 15.04.2015 р. на суму 22 061, 25 грн., № 2075 від 22.04.2015 р. на суму 11 823, 75 грн., № 2370 від 01.05.2015 р. на суму 9 645, 50 грн., № 2507 від 06.05.2015 р. на суму 535, 35 грн., № 2618 від 08.05.2015 р. на суму 18 211, 10 грн., № 2712 від 12.05.2015 р. на суму 1 152, 95 грн., № 2754 від 13.05.2015 р. на суму 5 490, 82 грн., № 2997 від 19.05.2015 р. на суму 1 379, 70 грн., № 2998 від 19.05.2015 р. на суму 822, 15 грн., № 3021 від 20.05.2015 р. на суму 23 423, 86 грн., № 3107 від 22.05.2015 р. на суму 223, 20 грн., № 3165 від 25.05.2015 р. на суму 25 375, 98 грн., № 3496 від 03.06.2015 р. на суму 38 744, 20 грн., № 3583 від 05.06.2015 р. на суму 3 688, 15 грн., № 3706 від 09.06.2015 р. на суму 3 386, 65 грн., № 3851 від 12.06.2015 р. на суму 2 232, 65 грн., № 3968 від 16.06.2015 р. на суму 12 534, 01 грн., № 4030 від 17.06.2015 р. на суму 2 737, 51 грн., № 4164 від 22.06.2015 р. на суму 4 512, 20 грн., № 4220 від 23.06.2015 р. на суму 2 096, 74 грн., № 4222 від 23.06.2015 р. на суму 13 590, 19 грн., № 4313 від 25.06.2015 р. на суму 18 740, 50 грн., № 4349 від 26.06.2015 р. на суму 4 360, 03 грн., № 4453 від 30.06.2015 р. на суму 13 947, 04 грн., № 4531 від 01.07.2015 р. на суму 4 294, 87 грн., № 4598 від 03.07.2015 р. на суму 5 953, 93 грн., № 4703 від 07.07.2015 р. на суму 22 278, 97 грн., № 4800 від 08.07.2015 р. на суму 3 623, 51 грн., № 4912 від 13.07.2015 р. на суму 13 390, 20 грн., № 4967 від 14.07.2015 р. на суму 7 636, 93 грн., № 5034 від 15.07.2015 р. на суму 13 165, 73 грн., № 5254 від 21.07.2015 р. на суму 15 321, 56 грн., № 5266 від 21.07.2015 р. на суму 1 550, 52 грн., № 5304 від 22.07.2015 р. на суму 7 189, 08 грн., № 5358 від 23.07.2015 р. на суму 1 678, 54 грн., № 5406 від 24.07.2015 р. на суму 3 509, 60 грн., № 5478 від 27.07.2015 р. на суму 10 006, 05 грн., № 5520 від 28.07.2015 р. на суму 19 188, 73 грн., № 5581 від 29.07.2015 р. на суму 1 857, 62 грн., № 5618 від 30.07.2015 р. на суму 2 025, 73 грн., № 5675 від 31.07.2015 р. на суму 9 924, 63 грн., № 5767 від 04.08.2015 р. на суму 8 075, 78 грн., № 5866 від 05.08.2015 р. на суму 11 987, 37 грн., № 5890 від 06.08.2015 р. на суму 1 987, 21 грн., № 5959 від 07.08.2015 р. на суму 7 045, 86 грн., № 6051 від 11.08.2015 р. на суму 14 597, 17 грн., № 6121 від 12.08.2015 р. на суму 1 297, 66 грн., № 6167 від 13.08.2015 р. на суму 8 431, 81 грн., № 6221 від 14.08.2015 р. на суму 4 818, 88 грн., № 6341 від 18.08.2015 р. на суму 7 160, 66 грн., № 6408 від 19.08.2015 р. на суму 6 334, 46 грн., № 6450 від 20.08.2015 р. на суму 4 877, 02 грн., № 6512 від 21.08.2015 р. на суму 2 199, 51 грн., № 6665 від 26.08.2015 р. на суму 6 342, 75 грн., № 6741 від 27.08.2015 р. на суму 2 900, 28 грн., № 6803 від 28.08.2015 р. на суму 2 517, 61 грн., № 6900 від 31.08.2015 р. на суму 1 502, 58 грн., № 6950 від 01.09.2015 р. на суму 7 025, 26 грн., № 7048 від 02.09.2015 р. на суму 1 434, 64 грн., № 7079 від 03.09.2015 р. на суму 812, 96 грн., № 7103 від 03.09.2015 р. на суму 4 128, 19 грн., № 7554 від 14.09.2015 р. на суму 1 353, 63 грн., № 7596 від 15.09.2015 р. на суму 5 514, 24 грн., № 7660 від 16.09.2015 р. на суму 546, 74 грн., № 7736 від 18.09.2015 р. на суму 4 457, 59 грн., № 7842 від 21.09.2015 р. на суму 6 209, 31 грн., № 7877 від 22.09.2015 р. на суму 4 883, 79 грн., № 7946 від 23.09.2015 р. на суму 6 184, 77 грн., № 7981 від 24.09.2015 р. на суму 3 050, 81 грн., № 8024 від 25.09.2015 р. на суму 8 269, 99 грн., № 8118 від 28.09.2015 р. на суму 5 423, 09 грн., № 8157 від 29.09.2015 р. на суму 11 720, 38 грн., № 8226 від 30.09.2015 р. на суму 3 090, 12 грн., № 8296 від 02.10.2015 р. на суму 4 632, 26 грн., № 8360 від 05.10.2015 р. на суму 5 581, 35 грн., № 8410 від 06.10.2015 р. на суму 11 267, 11 грн., № 8466 від 07.10.2015 р. на суму 4 540, 68 грн., № 8521 від 08.10.2015 р. на суму 4 718, 41 грн., № 8563 від 09.10.2015 р. на суму 7 225, 16 грн., № 8601 від 12.10.2015 р. на суму 5 715, 97 грн., № 8653 від 13.10.2015 р. на суму 7 148, 78 грн., № 8751 від 15.10.2015 р. на суму 2 140, 41 грн., № 8788 від 16.10.2015 р. на суму 3 611, 91 грн., № 8841 від 19.10.2015 р. на суму 5 280, 06 грн., № 8896 від 20.10.2015 р. на суму 4 680, 29 грн., № 8962 від 21.10.2015 р. на суму 1 649, 10 грн., № 8994 від 22.10.2015 р. на суму 1 629, 74 грн., № 9034 від 23.10.2015 р. на суму 5 693, 71 грн., № 9100 від 26.10.2015 р. на суму 1 989, 33 грн., № 9155 від 27.10.2015 р. на суму 6 146, 20 грн., № 9379 від 02.11.2015 р. на суму 3 747, 56 грн., № 9420 від 03.11.2015 р. на суму 4 277, 10 грн., № 9563 від 06.11.2015 р. на суму 1 579, 79 грн., № 9626 від 09.11.2015 р. на суму 3 989, 25 грн., № 9668 від 10.11.2015 р. на суму 4 883, 25 грн., № 9736 від 11.11.2015 р. на суму 1 278, 59 грн., № 9915 від 17.11.2015 р. на суму 1 722, 39 грн., № 10178 від 24.11.2015 р. на суму 4 329, 60 грн., № 10242 від 25.11.2015 р. на суму 2 273, 70 грн., № 10417 від 01.12.2015 р. на суму 4 201, 84 грн., № 10485 від 02.12.2015 р. на суму 2 841, 92 грн., № 10561 від 04.12.2015 р. на суму 3 423, 22 грн.

Отриманий товар відповідачем був оплачений частково, про що свідчать наявні в матеріалах справи банківські виписки, внаслідок чого за ним утворилась заборгованість в сумі 16 224,49 грн.

Оскільки заборгованість відповідачем оплачена не була, позивач звернувся до суду з даним позовом за захистом своїх прав та законних інтересів.

Під час розгляду справи в суді першої інстанції відповідачем було частково оплачено заборгованість в сумі 4 000,00 грн.

Відповідно до Акту звірки взаєморозрахунків станом на 26.09.2016, який підписано представниками сторін без зауважень і заперечень та скріплено печатками обох підприємств, заборгованість відповідача складає 12 224,49 грн.

Згідно зі статтею 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки; підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частиною першою статті 626 Цивільного кодексу України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Укладений між сторонами договір за своєю правовою природою є договором поставки.

Відповідно до ч. 1 ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін (ч. 2 ст. 712 Цивільного кодексу України).

Згідно з ч. 1 ст. 692 Цивільного кодексу України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно зі ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних випадках ставляться.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 2 ст. 193 Господарського кодексу України кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Згідно зі статями 525, 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться, одностороння відмова від виконання зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до статті 629 Цивільного кодексу України, договір є обов'язковим до виконання сторонами.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи відповідач прийняв поставлений позивачем товар, однак в обумовлений договором строк не сплатив позивачеві повністю його вартість, внаслідок чого за відповідачем утворилась заборгованість в сумі 16 224,49 грн.

Після порушення провадження у справі відповідачем було частково сплачено основний борг в сумі 4 000,00 грн., і відповідно до Акту звірки взаєморозрахунків станом на 26.09.2016 р., який підписано представниками сторін без зауважень і заперечень та скріплено печатками обох підприємств, заборгованість відповідача складає 12 224, 49 грн.

Згідно з п. 1-1 ч. 1 ст. 80 Господарського процесуального кодексу України господарський суд припиняє провадження у справі у зв'язку з відсутністю предмета спору.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов правомірного висновку про припинення провадження у справі в частині стягнення основного боргу на суму 4 000 грн., у зв'язку з відсутністю предмета спору.

Враховуючи вищевикладене, висновок місцевого господарського суду про стягнення з відповідача на користь позивача 12 224,49 грн. основного боргу є законним та обґрунтованим.

Виходячи з того, що відповідач припустився прострочення виконання зобов'язання по оплаті поставленого товару, позивач нарахував та заявив до стягнення 7 676,08 грн. пені за період з 19.12.2015 по 21.07.2016 та 15 457,35 грн. штрафу.

Згідно зі ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Статтею 611 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

За умовами пункту 7.5. Договору за несвоєчасну оплату товару, який поставлений, Покупець сплачує пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діяла в період, за який сплачується пеня. Пеня розраховується від вартості неоплаченого товару за кожен день прострочення поставки, але не більше ніж вартість товару за замовленням.

Пунктом 7.6. Договору передбачено, що за прострочення оплати товару який поставлений, більше ніж на 10 календарних днів з моменту настання платежу, Покупець сплачує на користь Постачальника штраф у розмірі 30% від суми неоплаченого в строк товару.

Відповідно до ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Згідно ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України, штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Розмір штрафних санкцій відповідно до ч. 4 ст. 231 Господарського кодексу України встановлюється законом, а в разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в передбаченому договором розмірі. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов'язання або в певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов'язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Право встановити в договорі розмір та порядок нарахування штрафу надано сторонам ч. 4 ст. 231 ГК України. Можливість одночасного стягнення пені та штрафу за порушення окремих видів господарських зобов'язань передбачено ч. 2 ст. 231 ГК України.

В інших випадках порушення виконання господарських зобов'язань чинне законодавство не встановлює для учасників господарських відносин обмежень передбачати в договорі одночасне стягнення пені та штрафу, що узгоджується із свободою договору, встановленою ст. 627 ЦК України, коли сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Одночасне стягнення з учасника господарських відносин, який порушив господарське зобов'язання за договором, штрафу та пені не суперечить ст. 61 Конституції України, оскільки згідно зі ст. 549 ЦК України пеня та штраф є формами неустойки, а відповідно до ст. 230 ГК України - видами штрафних санкцій, тобто не є окремими та самостійними видами юридичної відповідальності. У межах одного виду відповідальності може застосовуватися різний набір санкцій.

Наведена правова позиція відображена у постановах Верховного Суду України від 09.04.2012 № 3-88 гс11, від 27.04.2012 № 3-24гс12.

Договором, укладеним між сторонами, передбачено господарсько-правову відповідальність за порушення умов договору у вигляді сплати неустойки - пені та штрафу. Отже, відповідач лише один раз притягнутий до відповідальності за порушення строків оплати поставленого товару.

Аналогічну правову позицію щодо можливості одночасного стягнення пені та штрафу у господарських зобов'язаннях викладено також у постановах Вищого господарського суду України від 11.11.2015 р. у справі № 911/2418/15, від 27.10.2015 р. у справі № 924/303/15, від 12.05.2015 р. у справі № 910/9209/13, від 05.02.2015 р. у справі № 910/7041/14, від 30.03.2015 р. у справі № 911/3222/14, від 07.10.2015 р. у справі № 924/218/15, від 11.11.2015 р. у справі № 911/2418/15, від 10.08.2016 у справі № 904/10764/15.

За оцінкою колегії суддів суд першої інстанції правомірно не застосував правову позицію Верховного Суду України, викладену у постанові від 21.10.2015 р. у справі № 6-2003цс15, за змістом якої зазначається, що одночасне застосування пені та штрафу за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення.

Так, частиною 1 статті 111-28 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 111-16 цього Кодексу, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Суд має право відступити від правової позиції, викладеної у висновках Верховного Суду України, з одночасним наведенням відповідних мотивів.

Як вбачається з вищевказаної постанови, вона була прийнята Верховним Судом України за результатами розгляду цивільної справи за позовом Публічного акціонерного товариства "Апекс-Банк" про стягнення з фізичної особи заборгованості за кредитним договором та штрафних санкцій, нарахованих за порушення зобов'язань за кредитним договором, а тому, враховуючи суб'єктний склад сторін, правову природу спірного правочину та умови відповідних пунктів кредитного договору, якими передбачено стягнення штрафу та пені за порушення зобов'язань за кредитним договором, висновок щодо неможливості одночасного стягнення штрафу та пені за порушення зобов'язання було зроблено Верховним Судом України лише виходячи з положень статті 549 Цивільного кодексу України, яка і підлягала застосуванню у спірних правовідносинах.

Проте, в даному випадку, обидві сторони спірного правочину є суб'єктами господарювання, відповідачем було порушено саме господарське зобов'язання, а тому згідно з приписів статті 9 Цивільного кодексу України та статті 4 Господарського кодексу України до спірних правовідносин підлягають застосуванню положення Господарського кодексу України, як спеціального закону в частині відповідальності за порушення у сфері господарювання.

Конституція України у ст. 61 передбачає, що ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Вказана норма міститься у розділі II "Права, свободи та обов'язки людини і громадянина", а тому положення ст. 61 Конституції України стосуються в першу чергу фізичних осіб.

Конституційний Суд України у справі про відповідальність юридичних осіб (рішення № 7-рп/2001 від 30 травня 2001 року у справі № 1-22/2001) дійшов висновку що загальновизнаним є поділ юридичної відповідальності за галузевою структурою права на такі основні види: цивільно-правову, кримінальну, адміністративну та дисциплінарну. Виходячи зі смислу цього тлумачення не можуть бути ототожнені поняття санкцій та вид відповідальності. Пеня та штраф не є окремими видами відповідальності, а є різновидом штрафних санкцій. У межах одного виду відповідальності може застосовуватися різний набір санкцій.

Таким чином, згідно зі ст. 61 Конституції не обмежується розмір санкцій чи їх набір при притягненні до одного виду юридичної відповідальності.

Крім того, можливість одночасного застосування штрафу та пені прямо вбачається із Господарського кодексу України (стаття 231 ГК України), який передбачає можливість одночасного застосування пені та штрафу.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду про стягнення з відповідача 7 189,79 грн. пені за період з 19.12.2015 по 19.06.2016 згідно здійсненого судом перерахунку з урахуванням ч. 6 ст. 232 ГК України, та про стягнення з відповідача штрафу в сумі 15 457,35 грн. за розрахунком позивача, перевіреного судом та який є арифметично вірним.

З огляду на зазначене, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують.

Відповідно до статей 33, 34 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу, а господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи, обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно частини 1 статті 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Враховуючи вищевикладене, судова колегія дійшла висновку, що рішення господарського суду міста Києва від 29.09.2016 у справі № 910/13327/16 відповідає чинному законодавству та матеріалам справи. Підстав для його зміни чи скасування не вбачається. Апеляційна скарга є необґрунтованою та задоволенню не підлягає.

Керуючись статтями 99, 101, 102, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "АПК ДІНАР" на рішення господарського суду міста Києва від 29.09.2016 у справі № 910/13327/16 залишити без задоволення.

2. Рішення господарського суду міста Києва від 29.09.2016 у справі № 910/13327/16 залишити без змін.

3. Матеріали справи № 910/13327/16 повернути до господарського суду міста Києва.

Головуючий суддя Г.В. Корсакова

Судді С.Р. Станік

О.М. Гаврилюк