ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 листопада 2016 року Справа № 916/3004/15

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

Корнілової Ж.О.- головуючого (доповідач),
Грека Б. М.,
Малетича М.М.,
розглянувши матеріали касаційної скарги
Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" в особі Іллічівської філії Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" та Державного підприємства "Морський торговельний порт "Чорноморськ"
на постанову Одеського апеляційного господарського суду від 02.08.2016
у справі№ 916/3004/15 Господарського суду Одеської області
за позовомДержавного підприємства "Адміністрація морських портів України" в особі Іллічівської філії Державного підприємства "Адміністрація морських портів України"
До1) Приватного підприємства "Камея", 2) Державного підприємства "Іллічівський морський торговельний порт"
Про за участю від позивача: від відповідача 1: від відповідача 2:стягнення 3624,09 грн., не з'явилися, не з'явилися, Ніц А.С.,

ВСТАНОВИВ:

У липні 2015 року Державне підприємство "Адміністрація морських портів України в особі Іллічівської філії Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" звернулося до Господарського суду Одеської області з позовом до Приватного підприємства "Камея" та Державного підприємства "Іллічівіський морський торговельний порт" про стягнення з відповідачів солідарно заборгованості за договором про надання послуг електрозв'язку № 291-0 від 08.04.2011 у сумі 3624,09 грн., з якої: 2790, 07 грн. основний борг за період з 31.12.2014. по 31.03.2015, 273,64 грн. пеня, нарахована за період з 21.01.2015 по 19.06.2015, 23,09 грн. - 3% річних за період з 21.01.2015 по 19.06.2015 та 537,29 грн. сума, на яку збільшився борг внаслідок інфляції за вказаний період.

Рішенням Господарського суду Одеської області від 28.09.2015 у справі № 916/3004/15 (суддя Зайцева Ю. О.) позов задоволено частково. Стягнуто із Приватного підприємства "Камея" на користь Державного підприємства "Адміністрація морських портів України в особі Іллічівської філії Державного підприємства " Адміністрація морських портів України" 2094,89 грн. суму основного боргу, 270,49 грн. пені, 21,85 грн. 3% річних, 537,29 грн. збитків від інфляції, 1474,33 грн. витрат з оплати судового збору. Стягнуто із Державного підприємства "Іллічвіський морський торговельний порт" на користь Державного підприємства "Адміністрація морських портів України в особі Іллічівської філії Державного підприємства " Адміністрація морських портів України" 695,18 грн. основного боргу, 3,15 грн. пені, 0,34 грн. 3% річних, 352,22 грн. витрат з оплати судового збору. В решті позову відмовлено.

Постановою Одеського апеляційного господарського суду від 19.11.2015 у справі № 916/3004/15 (у складі колегії суддів: Ліпчанської Н. В. - головуючого, Головея В. М., Савицького Я. Ф.) рішення Господарського суду Одеської області від 28.09.2015 у справі № 916/3004/15 залишено без змін.

Постановою Вищого господарського суду України від 19.01.2016 у справі № 916/3004/15 (у складі колегії суддів: Овечкіна В. Е. - головуючого, Корнілової Ж. О., Бондаря С. В.) рішення Господарського суду Одеської області від 28.09.2015 та постанову Одеського апеляційного господарського суду від 19.11.2015 у справі № 916/3004/15 скасовано, а справу направлено на новий розгляд до Господарського суду Одеської області.

У постанові зазначено, що в матеріалах справи не міститься договір про спільну діяльність (договір простого товариства) № 609-о від 20.09.2007, укладеного між Державним підприємством "Іллічвіський морський торговельний порт" та Приватним підприємством "Камея", на який суди посилаються у своїх рішеннях.

Крім цього, в матеріалах справи не міститься постанова Одеського апеляційного господарського суду від 04.02.2015 у справі № 916/3597/14 Господарського суду Одеської області про розірвання договору про спільну діяльність (договір простого товариства) № 609-о від 20.09.2007, укладеного між Державвним підприємством "Іллічівський морський торговельний порт" та Приватним підприємством "Камея", на яку суди посилаються у своїх рішеннях.

Судами не враховано, що у зв'язку з прийняттям Закону України "Про морські порти" на підставі розпорядження Кабінету міністрів України від 04.03.2013 № 133-р "Про погодження пропозиції щодо реорганізації державних підприємств морського транспорту", наказу Міністерства інфраструктури України від 19.03.2013 № 163 "Про заходи щодо реорганізації державних підприємств морського транспорту та утворення державного підприємства "Адміністрація морських портів України" утворено Державне підприємство "Адміністрація морських портів України", яке є правонаступником реорганізованих державних підприємств морського транспорту та до якого перейшло майно, права та обов'язки відповідно до розподільчих балансів та актів приймання-передачі.

Рішенням Господарського суду Одеської області від 27.05.2016 у справі № 916/3004/15 (суддя Желєзна С. П.) позов задоволено частково. Стягнуто із ПП "Камея" на користь Державного підприємства "Адміністрація морських портів України в особі Іллічівської філії Державного підприємства " Адміністрація морських портів України" 2094, 89 грн. основного боргу, 270, 49 грн. пені, 21, 85 грн. 3% річних, 537,29 грн. інфляційних втрат, 1474, 33 грн. витрат з оплати судового збору. Стягнуто із Державного підприємства "Іллічвіський морський торговельний порт" на користь Державного підприємства "Адміністрація морських портів України в особі Іллічівської філії Державного підприємства " Адміністрація морських портів України" 695, 18 грн. основного боргу, 3,15 грн. пені, 0,34 грн. 3% річних , 352, 22 грн. витрат з оплати судового збору. В решті позову відмовлено.

Постановою Одеського апеляційного господарського суду від 02.08.2016 у справі № 916/3004/15 (у складі колегії суддів: Разюк Г. П. - головуючого, Колоколова С. І., Принцевської Н. М.) рішення Господарського суду Одеської області від 27.05.2016 у справі № 916/3004/15 залишено без змін.

Не погоджуючись з постановою Одеського апеляційного господарського суду від 02.08.2016 у справі № 916/3004/15, Державне підприємство "Адміністрація морських портів України" в особі Іллічівської філії Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" звернулось до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Одеської області від 27.05.2016 та постанову Одеського апеляційного господарського суду від 02.08.2016 у справі № 916/3004/15, і прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги ДП "Адміністрація морських портів України" в особі Іллічівської філії ДП "Адміністрація морських портів України", і стягнути солідарно з ПП " Камея" та ДП "Іллічвіський морський торговельний порт" на користь ДП "Адміністрація морських портів України" в особі Іллічівської філії ДП "Адміністрація морських портів України" 2790,07 грн., заборгованості, 273,64 грн. пені, 537,29 грн. інфляційних втрат та 23,09 грн. 3% річних.

Не погоджуючись з постановою Одеського апеляційного господарського суду від 02.08.2016 у справі № 916/3004/15, Державне підприємство "Морський торговельний порт "Чорноморськ" звернулось до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, в якій просить скасувати постанову Одеського апеляційного господарського суду від 02.08.2016, змінити рішення Господарського суду Одеської області від 27.05.2016 у справі № 916/3004/15, викласти резолютивну частину рішення в наступній редакції: "Позов Державного підприємства "Адміністрація морських портів України в особі Іллічівської філії Державного підприємства " Адміністрація морських портів України" до Приватного підприємства "Камея" та Державного підприємства "Морський торговельний порт "Чорноморськ" про стягнення 3624,09 грн. задовольнити частково. Стягнути із Приватного підприємства "Камея" на користь Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" в особі Іллічівської філії Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" 2790,07 грн. суми основного боргу, 273,64 грн. пені, 22,19 грн. 3% річних, 537, 29 грн. інфляційних втрат та 1826, 55 грн. витрат з оплати судового збору. В решті позову відмовити."

Заслухавши суддю-доповідача Корнілову Ж.О., обговоривши доводи касаційної скарги, заслухавши представника відповідача 2, перевіривши правильність застосування норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Вищого господарського суду України вважає, що касаційні скарги не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судами встановлено, що між портом та ПП "Камея", яке діяло як керуюча сторона за договором спільної діяльності № 609-о від 20.09.2007 08.04.2011 укладено договір про надання послуг електрозв'язку № 291-0, відповідно до умов якого порт надає послуги електрозв'язку за номерами телефонів зазначених у розділу 1 договору, а споживач оплачує абонентську плату за тарифами, затвердженими чинним законодавством, та щоквартально сплачує рахунки порту попередньо за 10 днів до початку кварталу.

У зв'язку з реорганізацією ДП "Іллічівський морський торговельний порт" та утворення внаслідок виділу адміністрації до зазначеного договору укладено угоду, якою договір викладено в іншій редакції та угода про заміну сторони у зобов'язанні від 14.06.2013, відповідно до якої стороною договору про надання послуг електрозв'язку № 291-О від 08.04.2011 замість порту стала адміністрація.

Відповідно до ст. 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Положення цієї глави можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов'язання.

Судами встановлено, що відповідно до розділу 4 договору № 291-0 від 08.04.2011 в новій редакції передбачено, що оплата здійснюється щомісячно і вартість послуг, наданих у попередньому розрахунковому періоді, сплачується до 20 числа поточного місяця. При цьому, як вірно зазначає позивач у відзиві на апеляційну скаргу та в судовому засіданні, в договорі зазначено реквізити ПП "Камея", як керуючого спільною діяльністю.

Статтею 629 Цивільного кодексу України передбачено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами. Зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору, вимог ЦК та інших актів законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (статті 526, 525 ЦК України).

Судами встановлено, що на виконання умов договору про надання послуг електрозв'язку № 291-О від 08.04.2011 адміністрацією у спірний період надано послуги електрозв'язку за номерами телефонів зазначених у розділу 1 договору за розрахунком додатку № 1 на загальну суму 2790, 07 грн., що підтверджується актами виконаних робіт за грудень 2014, січень, лютий, березень 2015 31.12.2014, 31.01.2015, 28.02.2015 та 31.03.2015 відповідно до умов договору позивачем виставлено рахунки: № Пр/31980 на суму 587,01 грн., № Пр/1901 на суму 718,94 грн., № Пр/4418 на суму 590,97 грн. та № Пр/6161 на суму 893, 16 грн..

Судами встановлено, що під час укладення договору 08.04.2011 № 291-О ПП "Камея" виступало від свого імені та від імені ДП "Іллічівський морський торговельний порт" на підставі договору про спільну діяльність № 609-о від 20.09.2007.

Відповідно до умов договору про спільну діяльність (договір простого товариства) № 609-о від 20.09.2007, що укладений між ПП "Камея (Підприємство) та ДП "Іллічівський морський торговельний порт" (порт), учасники за цим договором з метою отримання прибутку зобов'язались діяти без створення юридичної особи для задоволення потреб порту та третіх осіб в споживчих товарах, промисловій продукції. Відповідно до додатків № 1 та № 2 до договору вклади кожного із учасників про спільну діяльність становлять по 3254 815 грн. кожний, тобто вклади учасників є рівними.

Відповідно до ст.ст. 1130, 1132 ЦК України за договором про спільну діяльність сторони (учасники) зобов'язуються спільно діяти без створення юридичної особи для досягнення певної мети, що не суперечить законові. Спільна діяльність може здійснюватися на основі об'єднання вкладів учасників (просте товариство) або без об'єднання вкладів учасників. За договором простого товариства сторони (учасники) беруть зобов'язання об'єднати свої вклади та спільно діяти з метою одержання прибутку або досягнення іншої мети.

Відповідно ст. 1133 ЦК України вкладом учасника вважається все те, що він вносить у спільну діяльність (спільне майно), в тому числі грошові кошти, інше майно, професійні та інші знання, навички та вміння, а також ділова репутація та ділові зв'язки. Вклади учасників вважаються рівними за вартістю, якщо інше не випливає із договору простого товариства або фактичних обставин. Грошова оцінка вкладу учасника провадиться за погодженням між учасниками.

Відповідно до ст. 1135 ЦК України під час ведення спільних справ кожний учасник має право діяти від імені всіх учасників, якщо договором простого товариства не встановлено, що ведення справ здійснюється окремими учасниками або спільно всіма учасниками договору простого товариства. У разі спільного ведення справ для вчинення кожного правочину потрібна згода всіх учасників. У відносинах із третіми особами повноваження учасника вчиняти правочини від імені всіх учасників посвідчується довіреністю, виданою йому іншими учасниками, або договором простого товариства.

Відповідно до ст. 1137 ЦК України порядок відшкодування витрат і збитків, пов'язаних із спільною діяльністю учасників, визначається за домовленістю між ними. У разі відсутності такої домовленості кожний учасник несе витрати та збитки пропорційно вартості його вкладу у спільне майно.

Пунктом 4 роз'яснення Вищого арбітражного суду України від 28.04.1995 № 02-5/302 "Про деякі питання практики вирішення спорів, пов'язаних з укладанням та виконанням договорів про сумісну діяльність" передбачено, що укладаючи договір про сумісну діяльність сторони повинні вирішити питання про порядок ведення спільних справ. Чинне законодавство не обмежує їх у виборі форми цього порядку. Наприклад, сторонами може бути створена рада з числа їх працівників, яка приймає рішення не більшістю голосів, а за загальною згодою. Якщо договором про сумісну діяльність передбачена така форма ведення спільних справ, то у випадку необхідності укладання договорів для досягнення мети сумісної діяльності (договори підряду, оренди, поставки тощо) такі договори укладаються всіма учасниками сумісної діяльності або за їх дорученням одним з них.

Якщо керівництво сумісною діяльністю сторони доручили одному з учасників договору, то на останнього покладається і ведення спільних справ усіх учасників договору. Крім умови договору про покладення ведення спільних справ на одного з учасників договору інші учасники договору видають довіреність про надання йому повноважень для представництва перед третіми особами.

Така довіреність повинна бути оформлена відповідно до глави 4 Цивільного кодексу України.

За таких обставин особа, на яку покладено ведення спільних справ, укладає договори, пов'язані з забезпеченням сумісної діяльності, від свого імені і сама набуває цивільних прав і несе обов'язки за договорами.

В процесі їх виконання ця особа не з її вини і вини контрагента може мати певні витрати (збитки). У таких випадках вона має право, у тому числі шляхом пред'явлення позову, вимагати їх покриття усіма учасниками сумісної діяльності (наприклад, витрати по орендній платі, експлуатаційні витрати, сплата мита, збитки у зв'язку з інфляційним процесом тощо).

Постановою Одеського апеляційного господарського суду від 04.02.2015 у справі № 916/3594/14 розірвано зазначений договір про спільну діяльність.

Відповідно до частин 2, 3 статті 653 ЦК України, у разі розірвання договору зобов'язання сторін припиняються. У разі зміни або розірвання договору зобов'язання змінюється або припиняється з моменту досягнення домовленості про зміну або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором чи не обумовлено характером його зміни. Якщо договір змінюється або розривається у судовому порядку, зобов'язання змінюється або припиняється з моменту набрання рішенням суду про зміну або розірвання договору законної сили.

Враховуючи зазначене з урахуванням факту розірвання за рішенням суду договору про спільну діяльність № 609-о від 20.09.2007, судом апеляційної інстанції зазначено, що послуги за договором № 291-0 від 08.04.2011 надано в період дії договору про спільну діяльність та після припинення спільної діяльності, тому суд апеляційної інстанції дійшов до правильного висновку, що підстави для застосування солідарної відповідальності в даному випадку відсутні. Судом апеляційної інстанції розподілено вартість наданих послуг рівними частинами між кожним із відповідачів за період до 05.02.2015 з врахуванням внеску кожного із відповідачів у спільну діяльність у розмірі 50%, а решту заборгованості покладено на ПП "Камея.

Місцевий господарський суд, з позицією якого погодився суд апеляційної інстанції, дійшов до правильного висновку про стягнення заборгованості відповідно до умов договору про надання послуг електрозв'язку № 291-0 від 08.04.2011, договору про спільну діяльність № 609-0 від 20.09.2007, висновків постанови Одеського апеляційного господарського суду від 05.02.2015 у справі № 916/3594/14, ст.ст. 525,526, 625, 629 ЦК України, ст. 193 ГК України.

Відповідно до статті 1117 Господарського процесуального кодексу України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, касаційна інстанція на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

Касаційна інстанція не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові господарського суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти докази.

Відповідно до пункту 1 статті 1119 Господарського процесуального кодексу України касаційна інстанція за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити рішення першої інстанції або постанову апеляційної інстанції без змін, а скаргу - без задоволення. Касаційна скарга залишається без задоволення, коли суд визнає, що рішення місцевого та постанова апеляційного господарських судів прийняті з дотриманням вимог матеріального та процесуального права, з'ясуванням всіх обставин, що мають значення для правильного вирішення спору.

Постанову Одеського апеляційного господарського суду від 02.08.2016 у справі № 916/3004/15 Господарського суду Одеської області прийнято з дотриманням вимог матеріального та процесуального права, з'ясуванням всіх обставин, що мають значення для правильного вирішення спору.

Доводи скаржника, викладені у касаційній скарзі судова колегія вважає непереконливими, і такими, що спростовуються наявними доказами та встановленими матеріалами справи.

Таким чином постанова Одеського апеляційного господарського суду від 02.08.2016 у справі № 916/3004/15 Господарського суду Одеської області підлягає залишенню без змін.

Керуючись статтями 1115, 1117, 1119-11111 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ:

Касаційні скарги Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" в особі Іллічівської філії Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" та Державного підприємства "Морський торговельний порт "Чорноморськ" на постанову Одеського апеляційного господарського суду від 02.08.2016 у справі № 916/3004/15 залишити без задоволення.

Постанову Одеського апеляційного господарського суду від 02.08.2016 у справі № 916/3004/15 Господарського суду Одеської області залишити без змін.

Головуючий, суддя:Корнілова Ж.О.
Судді:Грек Б. М.
Малетич М. М.