РІШЕННЯ

28 листопада 2016 року Справа № 913/1155/16

Провадження №26/913/1155/16

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Латєст, м. Сєвєродонецьк Луганської області

до Сєвєродонецької міської ради, м. Сєвєродонецьк Луганської області

про внесення змін до договору оренди землі

Суддя Масловський С.В.

У засіданні брали участь:

від позивача ОСОБА_1 представник за довіреністю №57 від 19.05.2015;

від відповідача представник не прибув.

В судовому засіданні 28.11.2016 судом у відповідності до статті 85 Господарського процесуального кодексу України оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

О Б С Т А В И Н И С П Р А В И:

20.10.2016 Товариство з обмеженою відповідальністю Латєст звернулося до господарського суду Луганської області з позовом до Сєвєродонецької міської ради про внесення змін до договору оренди землі №431 від 20.11.2002, а саме, ч.2 п.2.3 договору доповнити абзацом наступного змісту: Орендар, на підставі ст.6 Закону України Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції №1669-VII, звільняється від орендної плати по даному договору за період з 14 квітня 2014 року по 07 червня 2016 року.

Ухвалою господарського суду Луганської області від 20.10.2016 порушено провадження у справі та її розгляд призначений на 07.11.2016. Ухвалою від 07.11.2016 відкладено на 28.11.2016.

01.11.2016 відповідач через канцелярію господарського суду Луганської області подав відзив на позовну заяву, в якому вимоги позову відхилив, посилаючись на те, що Закон України Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції прийнятий не на підставі та не на виконання Податкового кодексу України та законів з питань митної справи; що ані Законом України Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції, ані іншими законодавчими актами України до Податкового кодексу України не були внесені зміни щодо звільнення субєктів господарювання від сплати за користування земельними ділянками державної та комунальної власності та скасування орендної плати за користування державним та комунальним майном; що зміни та доповнення до законів України про оподаткування стосовно надання пільг вносяться не пізніше, ніж за шість місяців до початку нового бюджетного року і набирають чинності з початку нового бюджетного року; що в даному випадку спірним є питання території; що позивач всупереч вимог діючого законодавства не надав документ, що підтверджує настання обставин непереборної сили, що мали місце на території проведення антитерористичної операції.

07.11.2016 позивач через канцелярію господарського суду Луганської області подав заперечення на відзив б/н від 07.11.2016, в яких доводи відповідача відхилив та просив суд позов задовольнити. Також, позивач подає додаткові пояснення до позову б/н від 07.11.2016, в яких зазначив, що п.2.3 договору оренди землі №431 від 20.11.2002 та ст.6 Закону України Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції також є підставами для внесення змін до вказаного договору оренди землі. Крім того, позивач в обґрунтування необхідності внесення змін до договору послався на приписи ст.652 Цивільного кодексу України.

28.11.2016 в судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі.

Розглянувши наявні матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суду Луганської області,-

В С Т А Н О В И В:

Рішенням виконавчого комітету Сєвєродонецької міської ради від 01.10.2002 №1557 Про переоформлення в оренду земельних ділянок ПП Лада-Витур, ТОВ Латєст, гр.ОСОБА_2, гр. ОСОБА_3, гр. ОСОБА_4, гр. ОСОБА_5, гр. ОСОБА_6Є. було, зокрема, затверджено такі проекти відведення земельних ділянок Товариству з обмеженою відповідальністю Латєст: під нафтосховище за адресою: вул. Пивоварова, б.15Г; під 89/100 частки нежитлових будівель: мийка, прохідна, господарська споруда за адресою: вул. Пивоварова, б.15; під адміністративно-побутовий будинок за адресою: вул. Пивоварова, б.15А; під профілакторій для технічного огляду автомашин за адресою: вул. Пивоварова, б.15Б; під підсобно-побутові приміщення за адресою: вул. Пивоварова, б.15В.

Рішенням Сєвєродонецької міської ради від 07.11.2002 №404 Про затвердження рішень виконкому міської ради, зокрема, було затверджено прийняті у 2002 році рішення виконкому міської ради Про переоформлення в оренду земельних ділянок ПП Лада-Витур, ТОВ Латєст, гр. ОСОБА_2, гр. ОСОБА_3, гр. ОСОБА_4, гр. ОСОБА_5, гр. ОСОБА_6Є. від 01.10.2002 №1557.

20.11.2002 між відповідачем - Сєвєродонецькою міською радою, як орендодавцем, та позивачем - Товариством з обмеженою відповідальністю Латєст, як орендарем, було укладено договір оренди землі №431, державна реєстрація від 20.11.2002 за №431.

Умовами договору сторони погодили, що орендодавець на підставі рішення виконкому Сєвєродонецької міської ради за №1557 від 01.10.2002 та рішення сесії Сєвєродонецької міської ради за №404 від 07.11.2002 надає, а орендар набуває право на оренду земельної ділянки, яка знаходиться за адресою: вул. Пивоварова, б.15, м. Сєвєродонецьк Луганської області. В оренду передається земельна ділянка площею 0,2574 га. Грошова оцінка земельної ділянки складає: 162702,54 грн (п.1.). Договір укладається на строк до 20.11.2027 включно, починаючи з дати державної реєстрації договору оренди (п.2.). Орендна плата за землю вноситься орендарем самостійно в грошовій формі в розмірі 1789,73 на рік. Розмір орендної плати може бути переглянутий при зміні індексації грошової оцінки земельної ділянки, а також у інших випадках, передбачених діючим законодавством України (п.2.3.). Зміна умов договору можлива за взаємною згодою сторін (п.4.).

16.09.2016 позивач звернувся до відповідача з пропозицією (офертою) №356 щодо внесення змін до договору оренди землі, з проектом додаткової угоди, в якій пропонував ч.2 п.2.3 договору доповнити абзацом наступного змісту: Орендар, на підставі ст.6 Закону України Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції №1669-VII, звільняється від орендної плати по даному договору за період з 14.04.2014 по 07.06.2016.

Згідно з ст.1 Закону України Про оренду землі оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності.

Відповідно до ч.1 ст.2 Закону України Про оренду землі відносини, повязані з орендою землі, регулюються Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, цим Законом, законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цих Законів, а також договором оренди землі.

Статтею 13 вказаного Закону передбачено, що договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобовязаний за плату передати орендареві земельну ділянку у

володіння і користування на певний строк, а орендар зобовязаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Відповідно до ст.525 Цивільного кодексу України встановлено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Аналогічні положення містяться і в Господарському кодексі України статтею 188 якого передбачено, що зміна та розірвання господарських договорів в односторонньому порядку не допускаються, якщо інше не передбачено законом або договором. Сторона договору, яка вважає за необхідне змінити або розірвати договір, повинна надіслати пропозиції про це другій стороні за договором. Сторона договору, яка одержала пропозицію про зміну чи розірвання договору, у двадцятиденний строк після одержання пропозиції повідомляє другу сторону про результати її розгляду. У разі якщо сторони не досягли згоди щодо зміни (розірвання) договору або у разі неодержання відповіді у встановлений строк з урахуванням часу поштового обігу, заінтересована сторона має право передати спір на вирішення суду.

Відповідно до абз. 4 п. 2.19 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.05.2011 № 6 «Про деякі питання практики розгляду справ у спорах, що виникають із земельних відносин» оскільки орендна плата за земельні ділянки державної та комунальної власності є регульованою ціною, то законодавча зміна граничного розміру цієї плати може бути підставою для перегляду розміру орендної плати, встановленої умовами договору. При цьому надсилання відповідачеві пропозицій щодо внесення змін до договору оренди є правом, а не обов'язком позивача, тому недотримання останнім вимог частини другої статті 188 ГК України щодо надсилання іншій стороні пропозицій про зміну умов договору не позбавляє його права звернутися до господарського суду з позовом про зміну умов договору. Якщо зі зміною граничного розміру орендної плати таку ж зміну до договору оренди в установленому законом порядку не внесено, то застосуванню підлягає відповідна умова договору.

Згідно з ч.ч.1-2 ст. 651 Цивільного кодексу України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

Згідно зі ст. 30 Закону України «Про оренду землі» зміна умов договору оренди землі здійснюється за взаємною згодою сторін. У разі недосягнення згоди щодо зміни умов договору оренди землі спір вирішується в судовому порядку.

Згідно з ч.1 ст.632 Цивільного кодексу України у випадках, встановлених законом, застосовуються ціни (тарифи, ставки тощо), які встановлюються або регулюються уповноваженими органами державної влади або органами місцевого самоврядування.

Розмір орендної плати за землю визначається сторонами у договорі, в тому числі може визначатися шляхом встановлення відсоткового відношення до нормативної грошової оцінки земельної ділянки, що відповідає чинному законодавству України, зокрема, приписам ч.1 ст.15, ст.21 Закону України Про оренду землі.

Також за пп.14.1.147 п.14.1 ст.14 Податкового кодексу України плата за землю - обовязковий платіж у складі податку на майно, що справляється у формі земельного податку та орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності.

Згідно з п.п.288.1, 288.4 ст.288 Податкового кодексу України підставою для нарахування орендної плати за земельну ділянку є договір оренди такої земельної ділянки. Розмір та умови внесення орендної плати встановлюються у договорі оренди між орендодавцем (власником) і орендарем.

Підпунктами 288.5.1, 288.5.2 п.288.5 ст.288 Податкового кодексу України передбачено, що розмір орендної плати встановлюється у договорі оренди, але річна сума платежу не може бути меншою 3 відсотків нормативної грошової оцінки та не може перевищувати 12 відсотків нормативної грошової оцінки.

Відповідно до ч.3 ст.653 Цивільного кодексу України якщо договір змінюється або розривається у судовому порядку, зобовязання змінюється або припиняється з моменту набрання рішенням суду про зміну або розірвання договору законної сили.

Відповідно до ст.6 Закону №1669, який набрав чинності 15.10.2014, в редакції чинній до 08.06.2016 передбачено звільнення субєктів господарювання, які здійснюють діяльність на території проведення антитерористичної операції, від сплати за користування земельними ділянками державної та комунальної власності під час проведення антитерористичної операції.

Указом Президента України №405/2014 від 14 квітня 2014 року введено в дію рішення РНБО України від 13 квітня 2014 року Про невідкладні заходи щодо боротьби з терористичною загрозою і збереження територіальної цілісності України та розпочато проведення Антитерористичної операції на території Донецької і Луганської областей.

Згідно з ст.1 Закону №1669 період проведення антитерористичної операції це час між датою набрання чинності Указами Президента України Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року, Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України №405/2014 від 14 квітня 2014 року та датою набрання чинності Указом Президента України про завершення проведення антитерористичної операції або військових дій на території України.

Згідно з ч.2 ст.11 Прикінцевих та перехідних положень Закону №1669 дія цього Закону поширюється на період проведення антитерористичної операції та на шість місяців після дня її завершення.

Відповідно до ч.3 ст.11 Прикінцевих та перехідних положень зазначеного Закону закони та інші нормативно-правові акти України діють у частині, що не суперечить цьому Закону.

Згідно з п.5 ст.11 Прикінцевих та перехідних положень Закону №1669 Кабінет Міністрів України у десятиденний строк з дня опублікування цього Закону зобовязаний, зокрема: затвердити перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, розпочата відповідно до Указу Президента України Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13.04.2014 Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України №405/2014 від 14.04.2014, у період з 14.04.2014 до її закінчення.

На виконання зазначеного розпорядженням Кабінету Міністрів України затверджено перелік населених пунктів, на території яких здійснювалась антитерористична операція.

Розпорядженням Кабінету Міністрів України №1079-р від 05.11.2014 зупинено дію розпорядження Кабінету Міністрів України №1053 від 30.10.2014 Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція.

09.02.2015 року постановою Окружного адміністративного суду м. Києва, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 15 квітня 2015 року, розпорядження Кабінету Міністрів України № 1079-р від 5 листопада 2014 року визнане нечинним.

Розпорядженням №1275-р від 02.12.2015 Кабінету Міністрів України затверджено перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція (надалі - Перелік).

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 34 Господарського процесуального кодексу України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно зі ст. 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Враховуючи вищевикладене судом встановлено, що 20.11.2012 між позивачем, як орендарем, та відповідачем, як орендодавцем, було укладено договір №431оренди земельної ділянки. 16.09.2016 позивач звернувся до відповідача з пропозицією (офертою) №356 щодо внесення змін до договору оренди землі, з проектом додаткової угоди, в якій пропонував ч.2 п.2.3 договору доповнити абзацом наступного змісту: Орендар, на підставі ст.6 Закону України Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції №1669-VII, звільняється від орендної плати по даному договору за період з 14.04.2014 по 07.06.2016. Земельна ділянка площею 0,2574 га, якою позивач користується на підставі зазначеного договору, знаходиться у місті Сєвєродонецьк, яке включено до переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція. Приписи ст.6 Закону №1669 звільняють субєктів господарювання, які здійснюють діяльність на території проведення антитерористичної операції, від сплати за користування земельними ділянками державної та комунальної власності. Внесення змін до договорів оренди землі зазначеним Законом не передбачено

Враховуючи вищевикладене суд дійшов висновку, що на позивача поширюються дія Закону №1669, який є спеціальним законом у спірних правовідносинах та його приписи є нормами прямої дії. Оскільки в силу прямих приписів зазначеного Закону позивач звільнений від сплати орендної плати за користування земельною ділянкою за договором оренди землі №431 від 20.11.2002, а внесення змін до договорів оренди землі зазначеним Законом не передбачено, таким чином, вимога позивача про внесення змін до договору оренди землі є необґрунтованою та задоволенню не підлягає.

Суд не приймає до уваги посилання позивача на постанову Верховного Суду України від 18.05.2016 у справі №6-825цс16, оскільки в зазначеній постанові не міститься правової позиції щодо можливості внесення змін до виконаного договору оренди землі на минулий період.

Відносно посилань позивача на приписи ст.652 Цивільного кодексу України суд зазначає наступне.

Відповідно до ч.2 ст.652 Цивільного кодексу України якщо сторони не досягли згоди щодо приведення договору у відповідність з обставинами, які істотно змінились, або щодо його розірвання, договір може бути розірваний, а з підстав, встановлених частиною четвертою цієї статті, - змінений за рішенням суду на вимогу заінтересованої сторони за наявності одночасно таких умов:

1) в момент укладення договору сторони виходили з того, що така зміна обставин не настане;

2) зміна обставин зумовлена причинами, які заінтересована сторона не могла усунути після їх виникнення при всій турботливості та обачності, які від неї вимагалися;

3) виконання договору порушило б співвідношення майнових інтересів сторін і позбавило б заінтересовану сторону того, на що вона розраховувала при укладенні договору;

4) із суті договору або звичаїв ділового обороту не випливає, що ризик зміни обставин несе заінтересована сторона.

Суттєвою зміною обставин в розумінні ст.652 Цивільного кодексу України є непередбачена зміна зовнішніх обставин, яка не залежить від волі сторін. При цьому обставини повинні змінитись настільки, що якби сторони могли це передбачити, вони не уклали би такий договір або уклали би його на інших умовах.

Отже, закон повязує можливість внесення змін до договору безпосередньо не з наявністю істотної зміни обставин, а з наявністю чотирьох умов, визначених ч.2 ст.652 Цивільного кодексу України, при істотній зміні обставин.

Водночас, в силу приписів ст.6 Закону №1669 Товариство з обмеженою відповідальністю Латєст звільнено від сплати орендної плати за користування земельною ділянкою за договором оренди землі №435 від 20.11.2002.

З огляду на викладене, господарський суд приходить до висновку, що така необхідна умова для зміни умов договору оренди землі у відповідності до приписів ч.2 ст.652 Цивільного кодексу України, як те, що виконання договору порушило б співвідношення майнових інтересів сторін і позбавило б заінтересовану сторону того, на що вона розраховувала при укладенні договору, в даному випадку відсутня, оскільки орендар в силу приписів наведеного Закону звільнений від сплати орендної плати за користування спірною земельною ділянкою, а отже внесення змін до договору оренди землі не має впливати на його матеріальний стан. Доводи позивача в зазначеній частині є необґрунтованими.

Відносно посилання відповідача, на те, що Закон України Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції прийнятий не на підставі та не на виконання Податкового кодексу України та законів з питань митної справи, суд зазначає наступне: Закон №1669 є спеціальним законом у спірних правовідносинах, а тому його застосування не ставиться у залежність від внесення відповідних змін до Податкового кодексу України.

Відносно доводів відповідача про те, що позивачем в порушення приписів ст.10 Закону №1669 не надано документ, що підтверджує настання обставин непереборної сили, що мали місце на території проведення антитерористичної операції, суд зазначає наступне.

Відповідно до ст.10 Закону №1669 протягом терміну дії цього Закону єдиним належним та достатнім документом, що підтверджує настання обставин непереборної сили (форс-мажору), що мали місце на території проведення антитерористичної операції, як підстави для звільнення від відповідальності за невиконання (неналежного виконання) зобовязань, є сертифікат Торгово-промислової палати України.

Водночас, приписи ст.6 Закону №1669, як вже зазначалось, є нормою прямої дії та відповідні вимоги щодо наявності сертифікату не містять.

Сертифікат Торгово-промислової палати України, передбачений ст.10 вказаного закону, є підставою для звільнення від відповідальності за невиконання (неналежне виконання) інших зобовязань та не впливає на передбачене Законом №1669 звільнення від сплати за користування земельними ділянками державної та комунальної власності.

З огляду на викладене, вказані доводи відповідача суд вважає необґрунтованими.

Судовий збір покладається на позивача, згідно ст.ст.44, 49 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись ст.ст.44, 49, 82, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд,-

В И Р І Ш И В:

1. В задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю Латєст до Сєвєродонецької міської ради про внесення змін до договору оренди землі №431 від 20.11.2002 відмовити повністю.

2. Судовий збір покладається на позивача.

Відповідно до статті 85 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 29.11.2016.

Суддя С.В. Масловський