Господарський суд
Житомирської області
_________________________________________
______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Від "05" грудня 2016 р. Справа № 906/1005/16

Господарський суд Житомирської області у складі:

судді Давидюка В.К.

за участю представників сторін:

від позивача: Бацан Н.І. - дор. №424 від 14.11.16р.

від відповідача: не з'явився

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі справу

за позовом Державного підприємства "Овруцьке лісове господарство" (с. Дубовий Гай, Овруцький район, Житомирська область)

до Фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 (м. Житомир)

про стягнення 3743,14 грн.

Позивач звернувся до господарського суду Житомирської області з позовом про стягнення з відповідача на свою користь 3743,14 грн. заборгованості за поставлений товар згідно договору купівлі-продажу №193/12 від 07.05.12р.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі з підстав, викладених в позовній заяві. Просив суд задовольнити позов.

Представник відповідача в засідання суду не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, хоча про час та місце розгляду справи повідомлявся вчасно і належним чином, оскільки ухвала суду направлялась відповідачеві на адресу, зазначену у позовній заяві та у витягу з ЄДР.

Відповідно до п.11 Інформаційного листа Вищого господарського суду України від 15.03.2007 №01-8/123 "Про деякі питання практики застосування норм Господарського процесуального кодексу України, порушені у доповідних записках про роботу господарських судів у 2006 році" зазначено, що до повноважень господарських судів не віднесено установлення фактичного місцезнаходження юридичних осіб або місця проживання фізичних осіб - учасників судового процесу на час вчинення тих чи інших процесуальних дій. Тому відповідні процесуальні документи надсилаються господарським судом згідно з поштовими реквізитами учасників судового процесу, наявними в матеріалах справи.

Пунктом 3.9.1 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.11р. №18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" визначено, що в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

Отже, суд вжив всі необхідні заходи для повідомлення відповідача своєчасно та належним чином про час і місце розгляду справи.

Проте, відповідач своїм правом на участь у судовому засіданні не скористався, а тому неявка відповідача належним чином повідомленого про дату, час та місце судового засідання не перешкоджає розгляду справи.

Відповідно до ст.75 ГПК України, справа розглядається за наявними в ній матеріалами.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, господарський суд

ВСТАНОВИВ:

07.05.12р. між сторонами був укладений договір купівлі-продажу №193/12 (а.с.11-12), відповідно до умов якого позивач (постачальник) зобов'язується виготовити і відвантажити чи відпустити відповідачу (споживачу) лісопродукцію, а відповідач зобов'язується оплатити продукцію по цінах постачальника діючих на день поставки чи відпуску, та прийняти її (п.п. 1.1, 1.2 договору).

Згідно з п. 2.1 даного договору, форма розрахунку - попередня оплата в розмірі 100% на кожну партію товару.

Пунктом 2.2 договору сторони визначили, що в разі поставки товару без попередньої оплати споживач зобов'язаний оплатити отриманий товар на протязі 30 календарних днів з дня відвантаження товару.

Поставку товару споживач і постачальник погоджують заздалегідь, за вимогою споживача постачальник поставляє лісопродукцію власним транспортом (п.3.1 договору).

На виконання умов даного договору, позивач відпустив відповідачеві передбачений договором товар на загальну суму 12617,45 грн., а також надав транспортні послуги на суму 1194,30 грн., що підтверджується товарно-транспортною накладною №010363 від 24.05.12р. та довіреністю ЯПГ №690033 від 24.05.12р. (а.с.14, 30-31).

Згідно усної домовленості між сторонами відповідач поставив позивачеві товар (запчастини) на загальну суму 72811,85 грн., про що свідчать видаткові накладні (а.с.15-29).

Позивач в якості оплати за запчастини перерахував відповідачеві 77221,73 грн., що підтверджується платіжними дорученнями, які знаходяться в матеріалах справи (а.с.32-48).

Крім того, відповідно до акту взаєморозрахунків від 01.08.16р. перехід сальдо на початок 2012 року становив 14478,49 грн. на користь відповідача (а.с.53).

Таким чином, враховуючи вищезазначені операції між сторонами, станом на день звернення з позовом до суду та на день розгляду справи в суді за відповідачем рахується заборгованість перед позивачем в сумі 3743,14 грн., виходячи з такого розрахунку:

Заборгованість відповідача:

- 12617,45 грн. (лісопродукція) + 1194,30 грн. (транспортні послуги) + 77221,73 грн. (оплата за запчастини) = 91033,48 грн.

Заборгованість позивача:

- 14478,49 грн. (сальдо по акту) + 72811,85 грн. (за поставлені запчастини) = 87290,34 грн.

Заборгованість відповідача станом на день звернення з позовом до суду:

- 91033,48 грн. - 87290,34 грн. = 3743,14 грн.

Зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку (ст. 509 ЦК України).

Згідно ч.1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

04.08.16р. позивач направив відповідачеві письмову претензію №247 від 03.08.16р. з вимогою сплатити суму боргу (а.с.9-10).

Відповідач відповіді на зазначену претензію не надав, суму боргу не сплатив.

Обгрунтовуючи свої вимоги вищевикладеними обставинами, позивач звернувся з даним позовом до господарського суду.

Суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог, з огляду на наступне.

Статтею 11 ЦК України встановлено, що підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Правовідносини між сторонами у справі виникли на підставі договору купівлі-продажу №193/12 від 07.05.12р.

Частиною 1 ст.193 ГК України передбачено, що зобов'язання повинні виконуватись належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язань - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Такі ж положення містить ст.526 ЦК України.

Згідно ч.2 ст.193 ГК України кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання.

Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 ЦК України).

Як передбачено статтею 655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно ч.1 і ч.2 ст.692 ЦК України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару. Договором купівлі-продажу може бути передбачено розстрочення платежу.

Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, відповідач не виконав передбаченого договором зобов'язання щодо сплати вартості отриманого товару в повному обсязі та у встановлений договором строк.

Відповідно до вимог ст.33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідач позов щодо підстав та предмету не оспорив, доказів сплати боргу суду не надав, письмового відзиву на позовну заяву також не надав, в судове засідання не з'явився.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги обгрунтовані, заявлені у відповідності до вимог чинного законодавства, підтверджуються належними доказами, які є в матеріалах справи та підлягають задоволенню.

У відповідності до ст. 49 ГПК України витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача, оскільки він спонукав позивача звернутись з позовом до суду.

При цьому слід зазначити, що при зверненні до суду позивач за платіжним дорученням №3447 від 06.10.16р. сплатив 1450,00 грн. судового збору, тоді як потрібно було сплачувати 1378,00 грн. (1 розмір мінімальної заробітної плати станом на 01 січня 2016р.

Пунктом 1 ст. 7 Закону України "Про судовий збір" визначено, що сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі, зокрема, внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом.

Однак, враховуючи, що порядок повернення сум судового збору, визначений у статті 7 Закону України "Про судовий збір" передбачає обов'язкову наявність клопотання особи, яка має право на повернення сум сплаченого до Державного бюджету України судового збору, а відтак суд позбавлений права вирішення цього питання без відповідного клопотання сторони.

Керуючись ст.ст. 33, 34, 43, 44, 49, 75, 82-85 ГПК України, господарський суд,-

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити.

2. Стягнути Фізичної особи - підприємця ОСОБА_2, 10031, АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1

на користь Державного підприємства "Овруцьке лісове господарство", 11103, Житомирська область, Овруцький район, с. Дубовий Гай,

- 3743,14 грн. - заборгованості;

- 1378,00 грн. - витрат, пов'язаних зі сплатою судового збору.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Апеляційна скарга подається на рішення місцевого господарського суду протягом десяти днів з дня його оголошення. У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення, зазначений строк обчислюється з дня підписання рішення, оформленого відповідно до статті 84 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст рішення складено: 07/12/16

Суддя Давидюк В.К.

Віддрукувати:

1 - в справу

2 - позивачу

3 - відповідачу (рек. з пов. про вручення)