ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.11.2016 року Справа № 904/1685/16

Дніпропетровський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Кузнецова В.О.

суддів: Науменка І.М., Вечірка І.О.

секретар судового засідання:

за участю сторін:

від позивача: ОСОБА_1, довіреність № б/н від 26.01.2016 р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу приватного підприємства "Фармабене" на ухвалу господарського суду Дніпропетровської області від 10.10.2016 р. у справі

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "БаДМ", м.Дніпро

до приватного підприємства "Фармабене", м.Дніпро

про стягнення 2 236 752,45 грн.

за заявою Жовтневого відділу державної виконавчої служби м.Дніпропетровська Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровські області про розстрочку виконання рішення

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 10.10.2016 р. у даній справі (суддя Манько Г.В.) в задоволенні заяви Жовтневого відділу державної виконавчої служби м.Дніпропетровська ГТУЮ у Дніпропетровській області відмовлено.

Згадана ухвала мотивована посиланням на відсутність підстав для розстрочення виконання рішення господарського суду.

Не погодившись з даною ухвалою, приватне підприємство "Фармабене" подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, просить ухвалу господарського суду скасувати та прийняти нове рішення про задоволення заяви Жовтневого відділу державної виконавчої служби м.Дніпро Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області про розстрочку виконання рішення господарського суду та розстрочити виконання рішення суду.

Скаржник зазначає, що суд першої інстанції, в порушення ст.22 ГПК України, не задовольнив клопотання відповідача про відкладення розгляду справи, у зв'язку з чим він був позбавлений можливості прийняти участь в судовому засіданні 10.10.2016 р.

Скаржник вважає, що звернення стягнення та арешт коштів на рахунках боржника може призвести до тяжких фінансових наслідків.

Відзиву на апеляційну скаргу позивачем не надано.

Відповідач та ВДВС не забезпечили в судове засідання явку повноважних представників, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Колегія суддів вважає, що неявка представників відповідача та ВДВС не перешкоджає розгляду справи по суті.

Заслухавши пояснення представника позивача, розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши відповідність оскаржуваної ухвали нормам матеріального та процесуального права, суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає не задоволенню, враховуючи таке.

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 11.05.2016р. у даній справі, залишеним без змін постановою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 11.08.2016 р., позов задоволено повністю, стягнуто з приватного підприємства "Фармабене" на користь товариства з обмеженою відповідальністю "БаДМ" заборгованість 1 867 470,27 грн., штраф 291 750,31 грн., судовий збір в сумі 32 388,31 грн.

Жовтневий відділ державної виконавчої служби м. Дніпропетровськ Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області звернувся до господарського суду із заявою про розстрочку виконання судового рішення.

Згадана заява обґрунтована посиланням на те, що боржник знаходиться в тяжкому фінансовому стані і є реальна загроза його банкрутства.

Вирішуючи питання про наявність або відсутність підстав для розстрочки виконання рішення господарського суду колегія суддів приймає до уваги наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 121 ГПК України при наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим, за заявою сторони, державного виконавця, прокурора або за своєю ініціативою господарський суд, який видав виконавчий документ, у десятиденний строк розглядає це питання у судовому засіданні з викликом сторін, прокурора і у виняткових випадках, залежно від обставин справи, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, ухвали, постанови, змінити спосіб та порядок їх виконання.

Підставою для відстрочки, розстрочки, зміни способу та порядку виконання рішення можуть бути конкретні обставини, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим у визначений строк або встановленим господарським судом способом.

Господарський процесуальний кодекс не визначає переліку обставин, які б підтверджували неможливість виконання рішення чи ускладнювали його виконання. Тому суд оцінює докази, що підтверджують зазначені обставини, за правилами ст. 43 ГПК України.

Відстрочка це відкладення чи перенесення виконання рішення на новий строк, який визначається господарським судом. Наприклад, відстрочка може надаватись за рішенням, у якому господарським судом визначено певний строк звільнення приміщення, повернення майна тощо (пп. 7.1.1 пп. 7.1 п. 7 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 17.10.2012 № 9 "Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів").

Підставою для відстрочки, розстрочки, зміни способу та порядку виконання рішення можуть бути конкретні обставини, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим у визначений строк або встановленим господарським судом способом. При цьому слід мати на увазі, що згоди сторін на вжиття заходів, передбачених статтею 121 ГПК України, ця стаття не вимагає, і господарський суд законодавчо не обмежений будь-якими конкретними термінами відстрочки чи розстрочки виконання рішення. Проте, вирішуючи питання про відстрочку чи розстрочку виконання рішення, зміну способу і порядку виконання рішення, господарський суд повинен враховувати матеріальні інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів у економіці держави та інші обставини справи, зокрема, щодо фізичної особи (громадянина) тяжке захворювання її самої або членів її сім'ї, скрутний матеріальний стан, стосовно юридичної особи наявну загрозу банкрутства, відсутність коштів на банківських рахунках і майна, на яке можливо було б звернути стягнення, щодо як фізичних, так і юридичних осіб стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо (пп. 7.2 п. 7 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 17.10.2012 № 9 "Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів").

Згідно зі ст. 32 ГПК України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення спору.

Відповідно до ст.ст. 33, 34 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Частиною першою статті 43 ГПК України передбачено, що господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Колегія суддів вважає, що посилання ВДВС на перебування підприємства у складному фінансовому становищі не є тією виключною, в розумінні приписів статті 121 ГПК України, обставиною, яка б давала підстави для відстрочки виконання судового рішення, адже її наявність (відсутність) прямо залежить від власної діяльності суб'єкта господарювання (відповідача). Крім цього, ці обставини не були утворені з об'єктивних та незалежних від відповідача обставин.

Відповідно до ч. 5 ст. 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими на всій території України.

Згідно п. 9 ч. 3 ст. 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов'язковість рішень суду.

Необґрунтовано тривала затримка у виконанні обов'язкового для виконання судового рішення може становити порушення ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, учасником якої є Україна, стосовно права на доступ до суду.

Право на суд, захищене статтею 6 вказаної Конвенції, було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов'язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін (рішення у справі "Горнсбі проти Греції" (Hornsby v. Greece), від 19.03.1997, п. 40, Reports of Judgments and Decisions 1997-II).

З урахуванням наведеного, колегія суддів приходить до висновку, що відповідачем не доведено належними та допустимими доказами тих виняткових обставин, які б свідчили про складність виконання рішення суду, або які роблять його неможливим у визначений строк, та їх об'єктивний вплив на виконання судового рішення.

На думку колегії суддів, що самі по собі фінансові труднощі боржника не свідчать про те, що він не може своєчасно виконати рішення суду з підстав відсутності грошових коштів, оскільки така відсутність не може спричиняти неможливість виконання рішення суду, з огляду на існування інших способів виконання рішення суду, крім звернення стягнення на грошові кошти у порядку передбаченому Законом України "Про виконавче провадження".

Таким чином відсутні підстави для задоволення заяви ВДВС про розстрочку виконання рішення суду.

Щодо доводів скаржника про порушення його права на захист у зв'язку з відмовою господарським судом у задоволенні клопотання про відкладення розгляду справи колегія суддів зазначає наступне.

У випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору. Господарський суд з урахуванням обставин конкретної справи може відхилити доводи учасника судового процесу - підприємства, установи, організації, іншої юридичної особи, державного чи іншого органу щодо відкладення розгляду справи у зв'язку з відсутністю його представника (з причин, пов'язаних з відпусткою, хворобою, службовим відрядженням, участю в іншому судовому засіданні і т.п.). При цьому господарський суд виходить з того, що у відповідних випадках такий учасник судового процесу не позбавлений права і можливості забезпечити за необхідності участь у судовому засіданні іншого представника згідно з ч.ч. 1-5 ст. 28 ГПК України, з числа як своїх працівників, так і осіб, не пов'язаних з ним трудовими відносинами. Неможливість такої заміни представника і неможливість розгляду справи без участі представника підлягає доведенню учасником судового процесу на загальних підставах (ст.ст. 32 34 ГПК України), причому відсутність коштів для оплати послуг представника не може свідчити про поважність причини його відсутності в судовому засіданні. Неявка учасника судового процесу в судове засідання не є підставою для скасування судового рішення, якщо ухвалу, в якій зазначено час і місце такого засідання, надіслано йому в установленому порядку (п.3.9.2. постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції від 26.12.2011 р. №18).

З наявного у матеріалах справи повідомлення про вручення поштового відправлення вбачається, що ухвалу господарського суду від 28.09.2016 р. про призначення судового засідання для розгляду заяви на 10.10.2016 р. отримано відповідачем 05.10.2016 р.

Чинне законодавство не обмежує кола осіб, які можуть здійснювати представництво юридичної особи в суді та зважаючи на те, що про дату судового засідання скаржника було попереджено заздалегідь, а отже, у останнього було достатньо часу для того, щоб належним чином підготуватися до судового засідання та визначитись щодо особи, яка представлятиме його інтереси з урахуванням відомостей про те, що певні обставини можуть перешкодити конкретному представнику взяти участь у засіданні суду, а тому колегія суддів вважає, що господарський суд правомірно відмовив у задоволенні клопотання про відкладення розгляду справи.

Враховуючи викладене, доводи скаржника, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують висновків суду першої інстанції та не визнаються судом такими, що можуть бути підставою згідно ст.104 ГПК України для скасування чи зміни оскаржуваної ухвали.

Керуючись ст.ст. 99, 101-103, 105,106 ГПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні апеляційної скарги приватного підприємства "Фармабене" відмовити.

Ухвалу господарського суду Дніпропетровської області від 10.10.2016 р. у справі №904/1685/16 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого господарського суду України протягом 20 днів.

Головуючий суддя В.О.Кузнецов

Судді І.М.Науменко

ОСОБА_2