ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"29" листопада 2016 р. Справа № 922/1890/14

Колегія суддів у складі: головуючий суддя Пелипенко Н.М., суддя Івакіна В.О. , суддя Камишева Л.М.,

при секретарі судового засідання Пляс Л.Ф.,

за участю представників:

позивача - ОСОБА_1, за довіреністю № 84 від 28.01.2016;

відповідача - не з'явився;

третьої особи - керівник - Милий А.І, згідно з витягом з Єдиного Державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань № від 18.05.2016;

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу відповідача (вх. № 872Х/1-28) на рішення Господарського суду Харківської області від 23 лютого 2016 року в справі № 922/1890/14

за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3, м. Лозова Харківської області,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача Товариство з обмеженою відповідальністю "Лозівська паливна компанія", с. Катеринівка Лозівського району Харківської області,

до Державного підприємства "Дослідне господарство "Комсомолець" Інституту сільського господарства Північного Сходу Національної академії аграрних наук України, с. Комсомольське Лозівського району Харківської області,

про зобов'язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИЛА:

У травні 2014 року ФОП ОСОБА_3 звернувся до Господарського суду Харківської області з позовом до ДП "Дослідне господарство "Комсомолець" Інституту сільського господарства Північного сходу Національної академії аграрних наук України про зобов'язання повернути дизельне пальне, яке відповідає державним стандартам, в кількості 9924 літри.

Під час розгляду справи в суді першої інстанції ухвалою від 03.06.2014 у справі № 922/1890/14 до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача, залучено ТОВ "Лозівська паливна компанія".

Рішенням Господарського суду Харківської області від 24.06.2014 у справі № 922/1890/14 (суддя Жиляєв Є.М.), залишеним без змін постановою Харківського апеляційного господарського суду від 20.08.2014, позов задоволено повністю. Зобов'язано відповідача повернути позивачу дизельне пальне, яке відповідає нормам державних стандартів в кількості 9924 літрів, що було передане відповідачу згідно з договором позики № 1 від 11.04.2013.

Постановою Вищого господарського суду України від 15.10.2014 скасовано рішення Господарського суду Харківської області від 24.06.2014 та постанову Харківського апеляційного господарського суду від 20.08.2014 у справі № 922/1890/14, справу направлено на новий розгляд до Господарського суду Харківської області.

Скасовуючи судові акти першої та другої інстанцій, Вищий господарський суд України виходив з того, що судами першої та апеляційної інстанцій без наведення нормативно-правового обґрунтування відхилено доводи відповідача щодо відсутності в матеріалах справи товарно-транспортних накладних на відпуск спірного дизельного пального відповідачеві по справі, а також передчасно зроблено висновок про те, що факт приймання-передачі спірного дизельного пального від позикодавця до позичальника підтверджується актом приймання-передачі об'єкта позики від 11.04.2013.

При новому розгляді справи № 922/1890/14 рішенням Господарського суду Харківської області від 24.12.2014 (суддя Шарко Л.В.), залишеним без змін постановою Харківського апеляційного господарського суду від 23.03.2015, зобов'язано ДП "Дослідне господарство "Комсомолець" Інституту сільського господарства Північного сходу Національної академії аграрних наук України повернути ФОП ОСОБА_3 дизельне пальне, яке відповідає державним стандартам в кількості 9924 літрів.

Постановою Вищого господарського суду України від 05.08.2015 у справі № 922/1890/14 скасовано рішення Господарського суду Харківської області від 24.12.2014 та постанову Харківського апеляційного господарського суду від 23.03.2015 у справі № 922/1890/14, справу направлено на новий розгляд до Господарського суду Харківської області.

Скасовуючи судові акти попередніх інстанцій, Вищий господарський суд України виходив з того, що судами першої та другої інстанції не наведено нормативно-правового обґрунтування відхилення доводів відповідача щодо відсутності в матеріалах справи товарно-транспортних накладних на відпуск спірного дизельного палива та дійшли передчасного висновку про те, що факт приймання передачі спірного дизельного палива від позикодавця до позичальника підтверджується актом приймання-передачі об'єкта позики від 11.04.2013.

За результатами нового розгляду Господарським судом Харківської області ухвалено рішення від 23.02.2016 у справі № 922/1890/14 (колегія суддів у складі: головуючий суддя Доленчук Д.О., суддя Аріт К.В., суддя Светлічний Ю.В.), яким задоволено позов повністю. Зобов'язано ДП "Дослідне господарство "Комсомолець" Інституту сільського господарства Північного Сходу Національної академії аграрних наук України повернути ФОП ОСОБА_3 дизельне пальне, яке відповідає державним стандартам в кількості 9924 літрів.

Відповідач (ДП "Дослідне господарство "Комсомолець" Інституту сільського господарства Північного сходу Національної академії аграрних наук України) звернувся до Харківського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права та неповне з'ясування обставин справи, просить рішення суду першої інстанції від 23.02.2016 у справі № 922/1890/14 скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Апеляційну скаргу вх. № 872 від 22.03.2016 (з урахуванням додаткових пояснень по справі) обґрунтовує тим, що рішення суду першої інстанції прийняте на підставі припущень без врахування відсутності належним чином оформлених товарно-транспортних накладних на відпуск дизельного пального для ДП "Дослідне господарство "Комсомолець" Інституту сільського господарства Північного сходу Національної академії аграрних наук України. А тому, як стверджує заявник скарги, він не отримував вказаного пального в порядку п.п. 7.5.6, 7.5.7, 7.5.8 Інструкції про порядок приймання, транспортування, зберігання, відпуску та обліку нафти і нафтопродуктів на підприємствах і організаціях України.

Також вказує на те, що в період з лютого по червень 2013 року відповідач для здійснення весняно-польових робіт придбавав не тільки те пальне, яке було об'єктом позики за договором позики № 1, але й інше пальне. А тому, за висновком відповідача, місцевий господарський суд зробив необґрунтоване припущення щодо різниці, яка була між придбаним та використаним відповідачем у 2013 році пальним, як і взятим в борг дизельним пальним, про яке зазначав позивач у своєму позові.

Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 24.03.2016 апеляційну скаргу відповідача прийнято до провадження та призначено до розгляду на 14.04.2016 та ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 14.04.2016 розгляд справи відкладено на 19.05.2016.

Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 19.05.2016 за клопотанням відповідача призначено у справі судову економічну експертизу та зупинено провадження у справі на час її проведення.

Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 11.07.2016, у зв'язку з необхідністю розгляду клопотання ХНДІСЕ ім. Засл. проф. М.С. Бокаріуса (вих. № 2/2061екс від 21.06.2016) про надання додаткових матеріалів (вихідних даних), необхідних для виконання експертизи, поновлено провадження у справі та призначено її розгляд на 21.07.2016.

У зв'язку з відпусткою судді Камишевої Л.М., 11.07.2016 автоматизованою системою розподілу апеляційних скарг між суддями у справі № 922/1890/14 здійснено автоматичну зміну складу колегії суддів та призначено колегію суддів у складі: головуючий суддя Пелипенко Н.М., суддя Івакіна В.О., суддя Россолов В.В.

Відповідно до п. 9-2 постанови Пленуму Вищого Господарського Суду України від 17.05.2011 № 7 "Про деякі питання практики застосування розділу XII Господарського процесуального кодексу України" (згідно з Постановою Вищого Господарського Суду № 6 від 10.07.2014), у разі зміни складу суду апеляційної інстанції, розгляд ним справи починається заново, а отже, спочатку починається й визначений ст. 102 Господарського процесуального кодексу України строк розгляду апеляційної скарги.

В судовому засіданні 21.07.2016 розгляд скарги відкладено на 04.08.2016 та зобов'язано сторони надати Харківському апеляційному господарському суду документи, необхідні для виконання експертизи, перелік яких наведено в клопотанні ХНДІСЕ ім. Засл. проф. М.С. Бокаріуса (вих. № 2/2061екс від 21.06.2016).

У зв'язку з відпусткою судді Россолова В.В., 03.08.2016 автоматизованою системою розподілу апеляційних скарг між суддями у справі № 922/1890/22 здійснено автоматичну зміну складу колегії суддів та призначено колегію суддів у складі: головуючий суддя Пелипенко Н.М., суддя Івакіна В.О., суддя Камишева Л.М.

Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 04.08.2016 провадження у справі зупинено до закінчення проведення призначеної судової економічної експертизи.

12.10.2016 за вх. № 10345 до Харківського апеляційного господарського суду з Харківського науково-дослідного інституту судових експертиз ім. Засл. проф. М.С. Бокаріуса повернулись матеріали справи № 922/1890/14 з висновком судової економічної експертизи № 6156 від 27.09.2016, в якому зазначено, що: факт приймання-передачі спірного дизельного пального від позикодавця до позичальника підтверджується актом приймання-передачі об'єкта позики від 11.04.2013, на дослідження судовому експерту не надано документів бухгалтерського обліку сторін, в яких відображено поставку дизельного пального по договору позики № 1 від 11.04.2013 від ФОП ОСОБА_3 до ДП "Дослідне господарство "Комсомолець" Інституту сільського господарства Північного Сходу Національної академії аграрних наук України; встановлення фактичних обставин справи та правова оцінка договірних відносин не відноситься до компетенції судового експерта-економіста.

Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 17.10.2016 провадження у справі поновлено, розгляд апеляційної скарги призначено на 08.11.2016.

Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 08.11.2016 розгляд справи відкладено на 29.11.2016.

Позивач у відзиві на апеляційну скаргу (вх. № 4025 від 14.04.2016) та його представник у судовому засіданні проти доводів, викладених в апеляційній скарзі, заперечує, вважає оскаржуване рішення законним та обґрунтованим, просить залишити його без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення. Свої заперечення обґрунтовує тим, що за період з лютого по червень 2013 року відповідачем використано на 20477 літрів більше дизельного пального ніж придбало в зазначений період. Ця різниця є доказом того, що значну кількість пального ДП ДГ «Комсомолець» отримувало в борг для здійснення весняно-польових робіт 2013 року, значну частку якого складає дизельне пальне в кількості 9924 літрів, яке ДП ДГ «Комсомолець» отримало від ФОП ОСОБА_3 на підставі договору позики № 1 від 11 квітня 2013 року та акту приймання-передачі до нього.

Також вказує на те, що факт неоформлення ДП ДГ «Комсомолець» товарно-транспортних накладних свідчить лише про невиконання вимог Інструкції про порядок приймання, транспортування, зберігання, відпуску та обліку нафти і нафтопродуктів на підприємствах і організаціях України та не свідчить про те, що перехід права власності позичальника на предмет позики не відбувся, у зв'язку з чим цей факт не може бути підставою для неповернення предмету позики.

Третя особа у відзиві на апеляційну скаргу (вх. № 4026 від 14.04.2016) та її представник у судовому засіданні проти доводів, викладених в апеляційній скарзі, заперечує, вважає оскаржуване рішення законним та обґрунтованим, просить залишити його без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення. Свої заперечення обґрунтовує тим, що дії відповідача з неповернення спірного пального носять злочинний характер.

24.11.2016 від позивача надійшло клопотання про покладення на відповідача за невиконання постанови Вищого господарського суду України від 05.08.2015 штрафу відповідно до п. 5 ст. 83 ГПК України. В обґрунтування свого клопотання посилається на ненадання представниками відповідача, на виконання вимог суду першої інстанції документів, які відображають всі господарські операції, здійснені підприємством відповідача протягом 2013 року, що на його думку, свідчить про зловживання правом представниками відповідача та безпосередньо директором ОСОБА_6

Колегія суддів, розглянувши вказане клопотання дійшла висновку про відмову у його задоволенні, зважаючи на таке.

Відповідно до п. 5 ст. 83 ГПК України господарський суд, приймаючи рішення, має право, зокрема, стягувати в доход Державного бюджету України з винної сторони штраф у розмірі до ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян за ухилення від вчинення дій, покладених господарським судом на сторону.

У пункті 4 ч. З ст. 129 Конституції України та 4-3 ГПК України закріплений принцип змагальності сторін і свобода в наданні ними суду своїх доказів і в доведенні перед судом їх переконливості.

Також в господарському процесі діє принцип диспозитивності, сутність якого полягає в нерозривній єдності двох елементів - свободи вибору варіанту захисту порушеного права і свободи розсуду сторони при обранні варіантів поведінки в процесі захисту права.

Таким чином, заснована на принципах змагальності та диспозитивності свобода сторони щодо надання певних доказів у справі не може в даному випадку вважатися винними діями та зловживанням своїм правом, а тому підстави для задоволення клопотання позивача про покладення на відповідача штрафу в порядку п. 5 ст. 83 ГПК України відсутні.

Представник відповідача в судове засідання 29.11.2016 не з'явився, на адресу Харківського апеляційного господарського суду повернулась надіслана відповідачеві копія ухвали, якою було призначено розгляд апеляційної скарги в даному судовому засіданні, з відміткою пошти "за закінченням терміну зберігання". За вх. № 11942 від 28.11.2016 по електронній пошті від представника апелянта надійшли додаткові пояснення по висновку судово-економічної експертизи.

Відповідно до п. 3.9.1 Постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 64 та статті 87 ГПК України.

За змістом ст. 64 ГПК України, зокрема, в разі, якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

Таким чином, відповідач вважається повідомленим про дату час та місце судового засідання належним чином.

А тому колегія суддів розглядає апеляційну скаргу за відсутності представника відповідача за наявними у справі матеріалами відповідно до статті 75 Господарського процесуального кодексу України.

Розглянувши матеріали справи, а також викладені в апеляційній скарзі, відзивах на апеляційну скаргу доводи сторін та третьої особи, заслухавши усні пояснення представників позивача та третьої особи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а також повноту встановлених обставин справи та відповідність їх наданим доказам, та повторно розглянувши справу в порядку статті 101 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як свідчать матеріали та вірно встановлено господарським судом першої інстанції, 01 березня 2013 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Лозівська паливна компанія" (орендодавцем) та Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_3 (орендарем) укладено договір оренди частини виробничих потужностей складу паливно-мастильних матеріалів, відповідно до умов якого орендодавець передав, а орендар прийняв у володіння і користування частину виробничих потужностей, необхідних для розвантаження та зберігання дизпалива в кількості до 50000,00 літрів, що розташовані на складі паливно-мастильних матеріалів за адресою: Харківська область, смт. Блюзники, вул. Комсомольська, 3А, що підтверджується актом приймання-передачі від 01.03.2013 до договору оренди частини виробничих потужностей складу паливно-мастильних матеріалів від 01.03.2013.

01.04.2013, 01.07.2013, 01.10.2013, 03.01.2014 та 25.02.2014 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Лозівська паливна компанія", та Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_3 складені акти узгодження №№ 1, 2, 3, 4 та 5 до договору оренди частини виробничих потужностей складу паливно-мастильних матеріалів відповідно.

Крім того, 14 березня 2013 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Лозівська паливна компанія" (позикодавцем) та Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_3 (позичальником) укладено договір позики № 1Д, відповідно до умов якого позикодавець передав у власність позичальнику 12433 літрів дизельного пального, яке відповідає державним стандартам (паспорт № 2528 ВАТ "Мозирський нафтопереробний завод", сертифікат відповідності UA.1.145.0216995-12), яке знаходилось на зберіганні на паливній базі за адресою: вул. Комсомольська, 3А, селище Близнюки Харківської області, зі строком повернення 14.03.2014, що підтверджується актом приймання-передачі об'єкта позики до договору № 1Д від 14.03.2013.

18 березня 2014 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Лозівська паливна компанія" та Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_3 складений акт приймання-передачі повернення позики до договору № 1Д від 14.03.2013, відповідно до якого ФОП ОСОБА_3 передав, а ТОВ "Лозівська паливна компанія" прийняла 2509 літрів дизельного пального, що знаходиться на зберіганні на складі ПММ за адресою: вулиця Комсомольська, 3А селище Близнюки Харківської області та належить ФОП ОСОБА_3 на праві власності (загальна технічна характеристика дизельного пального: відповідає державним стандартам ЕВРО 5 виробництва ВАТ "Мозирський нафтопереробний завод", може використовуватись за призначенням; додаткові умови: ТОВ "Лозівська паливна компанія" погодились відстрочити ФОП ОСОБА_3 повернення боргу в кількості 9924 літрів дизельного пального, яке відповідає державним стандартам ЄВРО 5 виробництва ВАТ "Мозирський нафтопереробний завод" до остаточного розгляду судами України господарської справи № 922/5158/13 за позовом ФОП ОСОБА_3 м. Лозова, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - ТОВ "Лозівська паливна компанія" с. Царедарівка, до Державного підприємства дослідницького господарства "Комсомолець" с. Комсомольське по стягнення коштів.( Т-1 а.с. 21-24).

Окрім цього, 11 квітня 2013 року між Фізичною особою - підприємцем ОСОБА_3, позикодавцем, і ДП ДГ "Комсомолець", позичальником, було укладено договір позики № 1 відповідно до пункту 1.1. якого позикодавець передає у власність позичальнику дизельне паливо, що є річчю, визначеною родовими ознаками (вимірюється числом, вагою, мірою) у розмірі, визначеному у п. 2.1 цього договору (надалі іменується "позика"), а позичальник зобов'язується повернути позику у визначений цим договором строк.

Згідно з пунктом 1.2. договору позики № 1 позикодавець передає позику позичальникові в день підписання сторонами цього договору. Сторони визначили в пункті 1.3. договору позики , що позика передається шляхом підписання сторонами акту приймання-передачі об*єкта позики по договору № 1 від 11.04.2013.

Відповідно до пункту 2.1. договору позики № 1 розмір позики становить 9924 літрів дизельного пального, яке відповідає державним стандартам, належить ФОП ОСОБА_3 і знаходиться на паливній базі за адресою : вулиця Комсомольська, ЗА, селище Близнюки Харківської області.

На виконання вказаного договору позики № 1 сторонами було складено та підписано акт приймання-передачі від 11.04.2013, згідно з яким позикодавець передав, а позичальник прийняв 9924 літрів дизельного пального, що знаходиться на зберіганні на паливній базі за адресою: вулиця Комсомольська, ЗА селище Близнюки Харківської області та належить ФОП ОСОБА_3 на праві власності. Загальна технічна характеристика дизельного пального: відповідає нормам державних стандартів, може використовуватись за призначенням. У вказаному акті було зазначено про те, що він є невід'ємною частиною договору позики № 1 від 11.04.2013.

Пунктом 2.2. договору позики № 1 було встановлено, що строк позики розпочинається з моменту набрання чинності цим договором і становить три календарних місяці.

Відповідно до пункту 4.1. договору позики № 1 він вважається укладеним і набирає чинності з моменту підписання сторонами акту прийому-передачі дизельного пального в кількості 9924 літрів, а відповідно до пункту 4.2. договору строк договору закінчується 11 липня 2013 року.

Пунктами 3.1, 3.2, 3.3 договору позики № 1 було встановлено, що після закінчення строку, визначеного в п. 2.2 цього договору, позичальник зобов'язується протягом десяти календарних днів повернути позикодавцеві позику.

Позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у такій самій кількості, такого самого роду і такої самої якості, що були передані йому позикодавцем, у строк та в порядку, які встановлені договором.

Позика вважається повернутою позикодавцеві в момент підписання сторонами акту приймання-передачі (повернення) позики. Обов'язок з підготовки акта приймання-передачі (повернення) позики покладається на позикодавця.

Отже, відповідно до умов договору позики № 1 після закінчення строку позики (11 липня 2013 року) ДП ДГ "Комсомолець" зобов'язався повернути протягом десяти днів за актом приймання-передачі позикодавцю майно у тій самій кількості, такого самого роду і такої самої якості, що були передані йому позикодавцем.

Зі змісту позовної заяви вбачається, що позивач в обґрунтування позовних вимог посилається на неналежне виконання з боку відповідача покладених на нього зобов'язань за укладеним сторонами договором позики № 1 від 11 квітня 2013 року щодо повернення позики (дизельного пального) у визначений цим договором строк .

Місцевий господарський суд, задовольняючи позов, виходив з того, що відповідачем на підставі договору позики № 1 від 11.04.2013 отримано від позивача дизельне пальне, яке відповідає державним стандартам в кількості 9924 літрів, а посилання відповідача на відсутність в матеріалах справи товарно-транспортних накладних на відпуск дизельного палива для Державного підприємства "Дослідне господарство "Комсомолець" Інституту сільського господарства Північного сходу Національної академії аграрних наук України не свідчить про те, що відповідачем не було отримано від позивача дизельне пальне, яке відповідає державним стандартам в кількості 9924 літрів за договором позики № 1 від 11.04.2013.

Таким чином, господарський суд першої інстанції дійшов висновку про наявність достатніх правових підстав для задоволення позову.

Колегія суддів погоджується із вказаним висновком господарського суду першої інстанції, зважаючи на таке.

Згідно зі ст. 1046 Цивільного кодексу України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

За своєю правовою природою договір позики є реальним договором, тобто вважається укладеним з моменту передання об'єкту позики позичальнику у власність.

Відповідно до ч. 2 ст. 334 Цивільного кодексу України, яка регулює момент набуття права власності за договором, переданням майна вважається вручення його набувачеві або перевізникові, організації зв'язку тощо для відправлення, пересилання набувачеві майна, відчуженого без зобов'язання доставки.

Зі змісту вказаної норми, випливає, що передача майна за договором може здійснюватися такими способами: або шляхом звичайного вручення, або шляхом вручення перевізникові, організації зв'язку тощо для пересилання.

При цьому, при визначенні способу передання майна слід виходити з умов договору та суті зобов'язання.

Так, згідно з пунктом 1.2. договору позики № 1, позика передається шляхом підписання сторонами акту приймання-передачі (отримання) позики (п. 1.3. договору позики № 1).

Відповідно до пункту 2.1. договору позики № 1 розмір позики становить 9924 літрів дизельного пального, яке відповідає державним стандартам, належить ФОП ОСОБА_3 і знаходиться на паливній базі за адресою : вулиця Комсомольська, ЗА, селище Близнюки Харківської області.

Отже, виходячи зі змісту вказаних норм та умов договору позики № 1, передача об'єкта позики має здійснюватись лише за актом приймання-передачі на паливній базі за адресою : вулиця Комсомольська, ЗА, селище Близнюки Харківської області.

При цьому умови договору позики №1 не містять жодних умов, які б передбачали обов'язок позикодавця з транспортування пального на певну адресу позичальника або організацію позикодавцем доставки (транспортування) дизельного пального позичальникові.

До того ж, і сама суть зобов'язань сторін за договором позики не передбачає обов'язкового здійснення позикодавцем транспортування об'єкту позики, як не передбачає і обов'язку позикодавця з організації такого транспортування шляхом укладення договору перевезення.

Таким чином, з моменту підписання акту приймання-передачі об'єкта позики позикодавець вважається таким, що набув права власності на нього.

Разом з цим, в матеріалах справи відсутні докази висунення (позичальником) відповідачем до ( позикодавця) позивача після укладення договору позики № 1 та складання акту приймання-передачі об'єкта позики жодних претензій щодо неможливості доступу до спірного палива, яке знаходиться на паливній базі за адресою: вулиця Комсомольська, ЗА, селище Близнюки Харківської області, для реалізації позичальником повноважень власника такого майна, в тому числі - його вивезення з метою подальшого використання.

У зв'язку із наведеним, колегія суддів вважає безпідставними посилання відповідача в апеляційній скарзі на відсутність товаро-транспортних накладних на відпуск дизельного палива для ДП "Дослідне господарство "Комсомолець" Інституту сільського господарства Північного сходу Національної академії аграрних наук України та на те, що він не отримував вказаного палива в порядку п.п. 7.5.6, 7.5.7, 7.5.8 Інструкції про порядок приймання, транспортування, зберігання, відпуску та обліку нафти і нафтопродуктів на підприємствах і організаціях України.

Посилання на п.п. 7.5.6, 7.5.7, 7.5.8 Інструкції про порядок приймання, транспортування, зберігання, відпуску та обліку нафти і нафтопродуктів на підприємствах і організаціях України також є безпідставним, оскільки положення зазначених пунктів Інструкції стосуються правовідносин між вантажовідправником, вантажоодержувачем, автотранспортною організацією, тобто відносин поставки, проте, як вже зазначалося, ані договір позики № 1, ані правовий зміст зобов'язань за договорами позики не передбачають обов'язку позикодавця із перевезення об'єкта позики або організації такого перевезення шляхом укладення з автотранспортною організацією договору перевезення .

Окрім цього, з документів податкової (податкових накладних та реєстру податкових накладних) та статистичної звітності (форми 4-СГ, 37-СГ, 4-МТП) , які були витребувані судом першої інстанції за клопотанням ФОП ОСОБА_3 і долучені до матеріалів, вбачається, що за лютий-червень 2013 року ДП ДГ «Комсомолець» використало на 20477 літрів більше дизельного пального ніж придбало. Ця різниця не обґрунтована документально відповідачем щодо джерел придбання пального для здійснення весняно-польових робіт 2013 року.

Посилання відповідача в апеляційній скарзі на те, що у період з лютого по червень 2013 року він для здійснення весняно-польових робіт придбав не тільки те пальне, яке було об'єктом позики за договором позики № 1, не підтверджено належними доказами, а саме - документами бухгалтерської та податкової звітності (первинними документами), які б в повній мірі відображали операцій із придбання відповідачем пального за вказаний період.

Таким чином, договір позики №1 вважається укладеним з моменту підписання сторонами акту приймання-передачі, який свідчить про фактичну передачу предмету позики, тобто 11.04.2013, а позичальник вважається таким, що набув право власності на пальне з 11.04.2013 на підставі зазначеного договору.

Пунктами 3.1, 3.2, 3.3 договору встановлено, що після закінчення строку, визначеного в п. 2.2 цього договору, позичальник зобов'язується протягом десяти календарних днів повернути позикодавцеві позику. Позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у такій самій кількості, такого самого роду і такої самої якості, що були передані йому позикодавцем, у строк та в порядку, які встановлені договором. Позика вважається повернутою позикодавцеві в момент підписання сторонами акту приймання-передачі (повернення)позики.

Відповідно до ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання на лежним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутно сті конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Згідно зі ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Статтею 629 Цивільного кодексу України встановлена обов'язковість договору для виконання сторонами.

Згідно зі ст. 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Отже, після закінчення строку позики (11 липня 2013 року) ДП ДГ "Комсомолець" мав обов'язок з повернення позикодавцю протягом десяти днів за актом приймання-передачі майна у тій самій кількості, такого самого роду і такої самої якості, що були передані йому позикодавцем.

Однак в матеріалах справи відсутні докази повернення відповідачем (позичальником) об'єкту позики за актом приймання-передачі, як то передбачено п.п. 3.1, 3.2, 3.3 договору позики №1, у зв'язку з чим господарський суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність достатніх правових підстав для задоволення позову.

Враховуючи викладене, місцевий господарський суд, приймаючи оскаржуване рішення, повністю дослідив обставини, які мають значення для справи, правильно застосував норми матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків місцевого господарського суду, а тому підстави для скасування або зміни цього рішення відсутні.

Керуючись статтями 33, 43, 49, 99, 101, пунктом 1 статті 103, статтею 105 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Харківської області від 23 лютого 2016 року у справі № 922/1890/14 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів до суду касаційної інстанції.

Повний текст постанови складено 02.12.2016.

Головуючий суддя Пелипенко Н.М.

Суддя Івакіна В.О.

Суддя Камишева Л.М.