ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"24" листопада 2016 р. Справа № 922/3310/15

Колегія суддів у складі: головуючий суддя Івакіна В.О., суддя Пелипенко Н.М. , суддя Хачатрян В.С.

при секретарі Пляс Л.Ф.

за участю прокурора Ногіної О.М. (посв. №032167 від 11.02.2015 )

та представників:

1-го відповідача ОСОБА_1 (дов. №08-11/7812/2-15 від 30.12.2015 ),

2-го відповідача ОСОБА_2 (дов. №1/2015 від 03.08.2015 ),

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу заступника прокурора Харківської області (вх. №2285Х/1-8) на рішення господарського суду Харківської області від 03 серпня 2016 року по справі №922/3310/15

за позовом Прокурора Київського району м. Харкова

до 1. Харківської міської ради, м. Харків;

2. Обслуговуючого кооперативу ЖБК Перемога 2000, м. Харків,

про скасування рішення, визнання недійсним державного акту та зобовязання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИЛА:

Прокурор Київського району м. Харкова звернувся до господарського суду Харківської області з позовом про визнання незаконним та скасування п.12.2. додатку 1 до рішення 36 сесії Харківської міської ради 5 скликання "Про надання юридичним та фізичним особам земельних ділянок для розміщення об'єктів містобудування" від 30.09.2009р. № 206/09; визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯИ № 837407, зареєстрованого в Управлінні Державного земельного агентства у місті Харкові; зобов'язання Обслуговуючого кооперативу "ЖБК "Перемога 2000" передати Харківській міській раді земельну ділянку, площею 0,1497 га з кадастровим номером :08:001:0075.

Рішенням господарського суду Харківської області від 18.08.2015 у справі №922/3310/15 в задоволенні позовних вимог відмовлено в повному обсязі.

Постановою Харківського апеляційного господарського суду від 21.09.2015. у справі № 922/3310/15 залишено без змін рішення господарського суду Харківської області від 18.08.2015.

Постановою Вищого господарського суду України від 28.04.2016 р. рішення господарського суду Харківської області від 18.08.2015р. та постанову Харківського апеляційного господарського суду від 21.09.2015р. у справі №922/3310/15 було скасовано. Справу №922/3310/15 направлено на новий розгляд до господарського суду Харківської області.

При новому розгляді справи, рішенням господарського суду Харківської області від 03.08.2016 р. у справі №922/3310/15 (суддя Аріт К.В.) в позові відмовлено повністю.

Заступник прокурора Харківської області із вказаним рішенням господарського суду першої інстанції не погодився, звернувся до Харківського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, вважаючи, що рішення прийнято з порушенням норм процесуального права. Просить рішення господарського суду скасувати та прийняти нове, яким позовні вимоги задовольнити повністю.

Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що оскільки з 01.12.2012 у прокурора, в силу прийняття закону України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України з питань удосконалення діяльності прокуратури, виникла можливість виступати самостійним позивачем, то не раніше даної дати може почати обчислюватися окремий строк позовної давності саме для прокурора, який виступає позивачем у даній справі.

Також вказує на те, що на момент прийняття оскаржуваного рішення у 2009 році згідно з приписами п. 4 ч. 1 ст. 268 ЦК України позовна давність не поширювалась на вимогу власника або іншої особи про визнання незаконним правового акта органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, яким порушено його право власності або інше речове право.

Відповідно до п. 2 розділу І Закону України Про внесення змін до деяких законів України щодо вдосконалення порядку здійснення судочинства від 20.12.2011 р., що набрав чинності 15.01.2012 р., п. 4 ч. 1 ст. 268 ЦК України виключено. У той же час, пунктом 5 розділу II Прикінцеві та перехідні положення вказаного Закону передбачено, що протягом трьох років з дня набрання чинності цим Законом особа має право звернутися до суду з позовом про визнання незаконним правового акта органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, яким порушено право власності або інше речове право особи.

Таким чином, за висновком прокурора, оскільки зазначений ОСОБА_3 набрав чинності 15.01.2012, то строк позовної давності для звернення із даним позовом закінчився 15.01.2015.

Крім того, вважає, що суд першої інстанції всупереч положенням статей 4, 4-7, 32, 33, 43 ГПК України не надав належної оцінки доводам прокурора щодо поважності причин пропуску позовної давності та не застосував до спірних правовідносин положення ч.ч. 4, 5 ст. 267 ЦК України щодо визнання поважними причин пропущення строку позовної давності та захисту порушеного права.

Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 25.08.2016 року (колегія суддів у складі: головуючий суддя Ільїн О.В., суддя Івакіна В.О., суддя Хачатрян В.С.) апеляційну скаргу прокурора було прийнято до провадження та призначено її до розгляду на 05.10.2016 року на 10:30 год.

У звязку з відпусткою судді Ільїна О.В., протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 04.10.2016 року для розгляду справи сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Івакіна В.О., суддя Пелипенко Н.М., суддя Хачатрян В.С.

Пунктом 3.8 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України №18 від 26.12.2011 року "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" встановлено, що у разі зміни складу суду (в тому числі з одноосібного на колегіальний, навіть якщо до складу колегії суддів входить суддя, який раніше одноособово розглядав дану справу), спочатку починається й перебіг строку вирішення спору.

Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 05.10.2016 року (колегія суддів у складі: головуючий суддя Івакіна В.О., суддя Пелипенко Н.М., суддя Хачатрян В.С.) розгляд справи було відкладено на 25 жовтня 2016 року о 10:30 год.

Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 25 жовтня 2016 року розгляд справи було відкладено на 24 листопада 2016 року о 9:30 год.

Прокурор в судових засіданнях 05 жовтня 2016 року, 25 жовтня 2016 року та 24 листопада 2016 року підтримав апеляційну скаргу.

Перший відповідач у відзиві на апеляційну скаргу (від 25.10.2016 р. вх.№10790) та його представники в судових засіданнях 05 жовтня 2016 р., 25 жовтня 2016 р. та 24 листопада 2016 р. проти її доводів заперечували, вважають оскаржуване рішення законним та обґрунтованим, просять залишити його без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Свої заперечення перший відповідач обґрунтовує тим, що перебіг позовної давності за вимогою про визнання недійсним державного акта почався з дня державної реєстрації оскаржуваного державного акта про право власності на земельну ділянку серії ЯИ№ 837407, а саме 17.12.2009 р., оскільки саме з цієї дати, державі, інтереси якої представляє прокурор, стало відомо про його наявність. Таким чином строк позовної давності зі зверненням до суду по даним правовідносинам сплинув 17.12.2012 р.

Перебіг позовної давності за вимогою щодо визнання незаконним та скасування рішення Харківської міської ради почався з дня прийняття оскаржуваного рішення, тобто 30.09.2009р. Таким чином строк позовної давності зі зверненням до суду по даним правовідносинам сплинув 30.09.2012 р.

В той же час прокурор звернувся до суду в інтересах держави з даним позовом лише 05.06.2015 р., тобто з пропущенням строку позовної давності, при цьому жодних поважних причин пропуску строку позовної давності позивач не наводить.

Другий відповідач у відзиві на апеляційну скаргу (від 21.10.2016 р. вх.№10688) та його представники в судових засіданнях 05 жовтня 2016 р., 25 жовтня 2016 р. та 24 листопада 2016 р. проти її доводів заперечували, вважають оскаржуване рішення законним та обґрунтованим, просять залишити його без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Свої заперечення другий відповідач обґрунтовує тим, що відповідно до положень п. 4 ч. 1 ст. 268 ЦК України (в редакції, яка діяла на час прийняття оскаржуваного рішення Харківської міської ради) та Закону України Про внесення змін до деяких законів України щодо вдосконалення порядку здійснення судочинства строк позовної давності для звернення прокурора з позовом про визнання незаконним та скасування п.12.2.додатку 1 до рішення 36 сесії Харківської міської ради 5 скликання № 206/09 від 30.09.2009 починає свій перебіг з 15.01.2012 р. та закінчується 15.01.2015 р.. Однак заява підписана заступником прокурором Київського району міста Харкова 04.06.2015 р., тобто позов подано із пропуском строку позовної давності, тоді як про поважність причин пропуску строку позовної давності щодо оскарження рішення міської ради позивач в позовній заяві не зазначає.

Також звертає увагу на те, що прокурор визначає, що йому про оскаржуване рішення стало відомо при здійсненні вивчення правомірності надання ОК ЖБК ПЕРЕМОГА 2010 у власність земельної ділянки, однак він не вказує в позові календарної дати такої перевірки.

Окрім цього, вказує на те, що обізнаність прокурора Київського району міста Харкова, який входить до єдиної централізованої системи органів прокуратури, про прийняття Харківською міською радою оскаржуваного рішення 30.09.2009 р., починає рахуватися саме з дати прийняття оскаржуваного рішення, тобто з 30.09.2009 р., оскільки його прийняття відбувалось за участю прокурора прокуратури міста Харкова, який був присутній у сесійній залі на пленарному засіданні Харківської міської ради.

Розглянувши матеріали справи, а також викладені в апеляційній скарзі, відзивах на апеляційну скаргу доводи прокурора, першого та другого відповідачів, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а також повноту встановлених обставин справи та відповідність їх наданим доказам, повторно розглянувши справу в порядку статті 101 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з такого.

Як свідчать матеріали та було вірно встановлено місцевим господарським судом, звертаючись до господарського суду, прокурор послався на те, що в ході вивчення правомірності передачі у приватну власність земельних ділянок, розташованих на території району, прокуратурою Київського району м. Харкова було встановлено, що п. 12.2. додатку 1 до рішення 36 сесії Харківської міської ради 5 скликання "Про надання юридичним та фізичним особам земельних ділянок для розміщення об'єктів містобудування" від 30.09.2009р. № 206/09 Обслуговуючому кооперативу "ЖБК "Перемога 2000" (2-й відповідач) було надано у власність земельну ділянку (кадастровий номер :08:001:0075), яка належала територіальній громаді м. Харкова, за рахунок земель житлової та громадської забудови, площею 0,1947 га, для будівництва та подальшої експлуатації малоповерхової житлової забудови по вул. Шевченка, 260.

На підставі вищевказаного рішення Харківської міської ради Управлінням Державного земельного агентства у місті Харкові (на той час - Управління Держкомзему у м. Харкові) було видано ОК "ЖБК "Перемога 2000" державний акт на право власності на спірну земельну ділянку серії ЯИ № 837407, який зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі.

Прокурор позовну заяву обґрунтовує тим, що рішення 36 сесії Харківської міської ради 5 скликання "Про надання юридичним та фізичним особам земельних ділянок для розміщення об'єктів містобудування" від 30.09.2009р. № 206/09 прийнято усупереч вимогам ст. 41 Земельного кодексу України, ст.ст. 133, 135, 137 Житлового кодексу УРСР та Примірного статуту житлово-будівельного кооперативу, затвердженого постановою Ради Міністрів УРСР від 30.04.1985р. № 186, що є підставою для визнання його незаконним та визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку, яку видано на підставі незаконного рішення.

Суд першої інстанції, приймаючи оскаржуване рішення, виходив з того, що п.12.2. додатку 1 до рішення 36 сесії Харківської міської ради 5 скликання Про надання юридичним та фізичним особам земельних ділянок для розміщення об'єктів містобудування від 30.09.2009р. №206/09 є незаконним через невідповідність кооперативу відповідача-2 вимогам законодавства. Вказане рішення було підставою для подальшого оформлення державного акту на право власності на зазначену земельну ділянку серії ЯИ №837407 а тому зазначений акт не відповідає законові.

Разом з цим, хоча місцевий господарський суд визнав обґрунтованість позовних вимог, проте за заявою ОК "ЖБК "Перемога 2000" застосував до спірних правовідносин положення ст. 267 ЦК України, у звязку з чим дійшов висновку про сплив позовної давності щодо заявлених прокурором вимог, у звязку з чим відмовив у позові.

Колегія суддів погоджується із таким висновком господарського суду першої інстанції, зважаючи на таке.

Харківська міська рада як орган, який надає землю у власність, при прийнятті оскаржуваного рішення була зобов'язана з'ясувати правовий статус, мету та підстави створення кооперативу відповідно до ЖК України та Примірного статуту.

На підставі вказаного рішення Харківської міської ради Управлінням Державного земельного агентства у місті Харкові (на той час - Управління Держкомзему у м. Харкові) видано ОК ЖБК Перемога 2000 державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯИ № 837407 від 14.09.2011р..

При цьому, вказане рішення прийнято усупереч вимогам ст.41 Земельного кодексу України (далі - ЗКУ), ст.ст.133, 135, 137 Житлового кодексу УРСР (далі - ЖК) та Примірного статуту житлово-будівельного кооперативу, затвердженого постановою Ради Міністрів УРСР від 30.04.1985р. №186 (далі - Примірний статут).

Відповідно до ст.133 ЖК громадяни, які потребують поліпшення житлових умов, вправі вступити до житлово-будівельного кооперативу (далі - ЖБК) і одержати в ньому квартиру.

Згідно зі статтею ст.135 ЖК та абз.1 п.8 Примірного статуту до членів ЖБК приймаються громадяни, які постійно проживають у даному населеному пункті і які потребують поліпшення житлових умов.

Відповідно до ст.137 ЖК житлово-будівельні кооперативи організуються при виконавчих комітетах місцевих Рад народних депутатів, при підприємствах, установах і організаціях. Порядок організації та діяльності ЖБК установлюється цим Кодексом, Примірним статутом та іншими актами законодавства.

Відповідно до ч. 6 ст.137 ЖК та абз. 2 п.4 Примірного статуту рішення зборів про організацію кооперативу, список громадян, які вступають до кооперативу, і членів їх сімей, що виявили бажання оселитися в будинку кооперативу, затверджуються виконавчим комітетом місцевої Ради народних депутатів.

Як зазначено в абз. 2 п. 5 Примірного статуту, ЖБК діє на підставі статуту, прийнятого відповідно до цього Примірного статуту і зареєстрованого у виконавчому комітеті Ради народних депутатів, який затвердив рішення про організацію кооперативу.

Відповідно до п. 5 Примірного статуту, число громадян, які вступають до організовуваного кооперативу, повинно відповідати кількості квартир у жилому будинку (будинках) кооперативу, запланованому до будівництва. При будівництві одно і двоквартирних жилих будинків садибного типу число громадян, необхідне для організації кооперативу, визначається виконавчим комітетом районної, міської, районної в місті Ради народних депутатів, але не може бути менше 5 чоловік.

Згідно з абз.1 п.45 Примірного статуту громадянин може бути членом тільки одного ЖБК, крім випадку вступу до новостворюваного кооперативу у зв'язку з потребою у поліпшенні житлових умов.

Відповідно до абз. 1 п.74 Примірного статуту контроль за діяльністю житлово-будівельних кооперативів, за експлуатацією та ремонтом належних їм будинків здійснюють виконавчі комітети місцевих Рад народних депутатів.

Однак ОК ЖБК ПЕРЕМОГА 2000 створено всупереч вимогам вищевказаних правових норм, а саме: вимог ст.ст.133, 135, 137 ЖК та Примірного статуту.

Так, всупереч ч. 6 ст.137 ЖК та абз. 2 п.4 Примірного статуту рішення про створення ОК ЖБК ПЕРЕМОГА 2000 (протокол загальних зборів засновників від 27 липня 2009 року) та список членів кооперативу, затверджений протоколом загальних зборів засновників кооперативу, не затверджено виконавчим комітетом Харківської міської ради, при тому що статут кооперативу зареєстровано саме у цій міській раді.

Відповідно до статуту ОК ЖБК ПЕРЕМОГА 2000 та протоколу загальних зборів засновників від 27.07.2009р. кооператив не створено при виконавчому комітеті місцевої ради народних депутатів, при підприємстві, установі чи організації, що суперечить ст.137 ЖК.

Доказів того, що члени кооперативу (відповідача-2) потребують поліпшення житлових умов, не надано.

Всупереч вимогам п. 5 Примірного статуту, з урахуванням того, що число членів кооперативу не визначено виконавчим комітетом Харківської міської ради, число його членів не повинно бути менше пяти. При цьому відповідно до переліку членів кооперативу, затвердженому протоколом установчих зборів засновників кооперативу від 27.07.2009р., число його членів -три.

Усупереч вимогам ст. 137 ЖК та Примірного статуту статут ОК ЖБК ПЕРЕМОГА 2000 не відповідає вимогам Примірного статуту.

Так, п.5.1 статуту кооперативу усупереч ст.ст.133, 135 ЖК та абз.1 п.8 Примірного статуту передбачає можливість юридичних осіб бути членами кооперативу, п.5.2. статуту кооперативу усупереч абз.1 п.45 Примірного статуту передбачає можливість членів кооперативу бути членами кількох кооперативів.

Крім того, в статуті ОК ЖБК ПЕРЕМОГА 2000 всупереч ст.135 ЖК та абз.1 п.8 Примірного статуту не зазначено, що члени кооперативу повинні постійно проживати у місті Харкові і потребувати поліпшення житлових умов (перебувати на відповідному обліку).

На момент створення ОК ЖБК ПЕРЕМОГА 2000 його члени були у віці понад 30 років. Так, ОСОБА_4 - ІНФОРМАЦІЯ_1, а ОСОБА_5 - ІНФОРМАЦІЯ_2

Частиною 2 статті 10 Закону України Про кооперацію передбачено, що членом кооперативу може бути фізична особа, яка досягла 16-річного віку і виявила бажання брати участь у його діяльності. Виходячи з цього, встановлення Примірним статутом 30-ти річного обмеження віку для учасників молодіжного ЖБК є невідповідністю ч. 2 ст.10 Закону України Про кооперацію, який прийнятий пізніше та який має вищу юридичну силу.

За організаційно-правовою формою ОК ЖБК ПЕРЕМОГА 2000 є обслуговуючим кооперативом, що відображено у п.1.1. статуту кооперативу та у реєстраційній картці форми 1 кооперативу. Відповідно до відомостей Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців основним видом його економічної діяльності управління нерухомим майном за винагороду або на основі контракту (код 68.32)

Відповідно до ст.2 Закону України Про кооперацію обслуговуючий кооператив - кооператив, який утворюється шляхом об'єднання фізичних та/або юридичних осіб для надання послуг переважно членам кооперативу, а також іншим особам з метою провадження їх господарської діяльності. Обслуговуючі кооперативи надають послуги іншим особам в обсягах, що не перевищують 20 відсотків загального обороту кооперативу. Тобто метою створення обслуговуючого кооперативу не може бути будівництво житлових будівель.

Факт того, що ОК ЖБК ПЕРЕМОГА 2000 не є житлово-будівельним кооперативом підтверджується тим фактом, що відповідно до листа Департаменту державної архітектурно-будівельної інспекції у Харківській області від 27.05.2015р. №1020-3093 кооператив так і не розпочав будівництво, декларація про початок будівництва обєкту нерухомого майна за адресою м. Харків, вул. Шевченка, 260 у відповідному Департаменті не зареєстрована.

Відповідно до п.12.2 додатку 1 до рішення Харківської міської ради від 30.09.2009р. №206/09 ОК ЖБК ПЕРЕМОГА 2000 повинен був виконати будівництво житлової будівлі до 31.12.2014р..

Однак, у статуті ОК ЖБК ПЕРЕМОГА 2000 не визначено кількість квартир у житловому будинку (будинках), які заплановано до будівництва кооперативом, що суперечить меті.

Враховуючи викладене, п.12.2 додатку 1 до рішення 36 сесії Харківської міської ради 5 скликання Про надання юридичним та фізичним особам земельних ділянок для розміщення об'єктів містобудування від 30.09.2009р. № 206/09 є незаконним. Вказане рішення прийнято в порушення вимог ст.41 ЗК України, ст.ст.133, 135, 137 ЖК та Примірного статуту.

Відповідно до абз.1 п.8 Правил обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, і надання їм жилих приміщень в Українській РСР, затверджених постановою Ради Міністрів УРСР і Укрпрофради від 11.12.1984р. №470, облік таких громадян здійснюється виконавчим комітетом саме Харківської міської ради; статут ОК ЖБК ПЕРЕМОГА 2000 зареєстрований саме в цьому виконавчому комітеті під номером 0044673 від 28.07.2009р..

Таким чином, Харківська міська рада мала всі можливості для перевірки кооперативу.

До такого висновку дійшла колегія суддів Судових палат в адміністративних, господарських та цивільних справах Верховного Суду України під час прийняття постанови від 17.04.2014р. №21-195а14.

Відповідно до ч.10 ст.59 Закону України Про місцеве самоврядування акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування з мотивів їхньої невідповідності Конституції або законам України визнаються незаконними в судовому порядку.

Приписами ч.1 ст.21 Цивільного кодексу України передбачено, що суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.

Відповідно до п.2.3 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.05.2011 р. №6 Про деякі питання практики розгляду справ у спорах, що виникають із земельних відносин (зі змінами та доповненнями) державні акти про право власності або право постійного користування на земельну ділянку є документами, що посвідчують відповідне право і видаються на підставі рішень Кабінету Міністрів України, обласних, районних, Київської і Севастопольської міських, селищних, сільських рад, Ради Міністрів Автономної Республіки Крим, обласної, районної, Київської і Севастопольської міських державних адміністрацій.

У спорах, пов'язаних з правом власності або постійного користування земельними ділянками, недійсними можуть визнаватися як зазначені рішення, на підставі яких видано відповідні державні акти, так і самі акти про право власності чи постійного користування.

Таким чином, колегія суддів погоджується із висновком місцевого господарського суду про те, що п.12.2. додатку 1 до рішення 36 сесії Харківської міської ради 5 скликання Про надання юридичним та фізичним особам земельних ділянок для розміщення об'єктів містобудування від 30.09.2009р. №206/09 є незаконним через невідповідність кооперативу відповідача-2 вимогам законодавства. А оскільки вказане рішення було підставою для оформлення державного акту на право власності на зазначену земельну ділянку серії ЯИ №837407, то відповідний державний акт на право власності також не відповідає законові.

Щодо заяви другого відповідача про застосування позовної давності колегія суддів зазначає про таке.

Предметом спору у даній справі є вимога про визнання незаконним та скасування п. 12.2. додатку 1 до рішення 36 сесії Харківської міської ради 5 скликання "Про надання юридичним та фізичним особам земельних ділянок для розміщення об'єктів містобудування" від 30.09.2009 р. № 206/09; визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯИ № 837407, зареєстрованого в Управлінні Державного земельного агентства у місті Харкові; зобов'язання Обслуговуючого кооперативу "ЖБК "Перемога 2000" передати Харківській міській раді земельну ділянку, площею 0,1497 га з кадастровим номером :08:001:0075. Судові витрати прокурор просить покласти на відповідачів.

В процесі судового розгляду даної справи, відповідачами було подано до суду заяву про застосування позовної давності, яка мотивована тим, що державі, інтереси якої представляє прокурор, було відомо про наявність державного акта на право власності на спірну земельну ділянку з моменту його державної реєстрації, а саме з 17.12.2009 р.

У Цивільному кодексі України позовну давність визначено як строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (ст. 256 ЦК).

Тобто, позовна давність встановлює строки захисту цивільних прав. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ст. 267 ЦК України).

Визначення початку відліку позовної давності міститься в ст.261 ЦК України, зокрема, відповідно до ч.1 цієї статті перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Разом із тим ч.ч.1, 2, 4 ст.29 ГПК України встановлено, що прокурор бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, порушену за позовом інших осіб, на будь-якій стадії її розгляду для представництва інтересів громадянина або держави. У разі прийняття господарським судом позовної заяви, поданої прокурором в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, зазначений орган набуває статусу позивача. Прокурор, який бере участь у справі, несе обов'язки і користується правами сторони, крім права на укладення мирової угоди.

Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що норми закону встановлені ч.1 ст.261 ЦК України про початок перебігу позовної давності, встановлені для особи, права або інтереси якої порушено, поширюються і на звернення прокурора до суду із заявою про захист державних інтересів.

Відповідно до п. 1.1. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України, від 29.05.2013 № 10 "Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів" зазначено, що позовна давність, за визначенням статті 256 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Отже, позовна давність є інститутом цивільного права і може застосовуватися виключно до вимог зі спорів, що виникають у цивільних відносинах, визначених у частині першій статті 1 ЦК України, та у господарських відносинах (стаття 3 Господарського кодексу України, далі - ГК України).

Водночас необхідно мати на увазі, що, оскільки закон (пункт 10 частини другої статті 16, стаття 21 ЦК України, абзац третій частини другої статті 20 ГК України) визначає визнання недійсними актів державних та інших органів, що суперечать законодавству і порушують права та законні інтереси осіб, як спосіб захисту цивільних прав, то до позовних заяв юридичних осіб і зазначених громадян про визнання недійсними таких актів застосовується загальна позовна давність.

Частиною 2 статті 2 Господарського процесуального кодексу України визначено, що прокурор, який звертається до господарського суду в інтересах держави, в позовній заяві самостійно визначає, в чому полягає порушення інтересів держави, та обґрунтовує необхідність їх захисту, а також вказує орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до господарського суду прокурор зазначає про це в позовній заяві.

Відповідним суб'єктом здійснення державою своїх цивільних прав в даному випадку є прокурор, який згідно із ст.1 Закону України "Про прокуратуру" здійснює прокурорський нагляд за додержанням і правильним застосуванням законів місцевими радами, їх виконавчими органами, з відповідними наслідками прокурорського нагляду, в тому числі і шляхом звернення до суду з позовом в інтересах держави.

Таким чином, до спірних взаємовідносин за позовом прокурора встановлюється загальна позовна давність, яка, згідно з ст.257 ЦК України, становить три роки.

Відповідно до п. 4.1. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України, від 29.05.2013р. № 10 "Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів", початок перебігу позовної давності визначається за правилами статті 261 ЦК України. Якщо у передбачених законом випадках з позовом до господарського суду звернувся прокурор, що не є позивачем, позовна давність обчислюватиметься від дня, коли про порушення свого права і про особу, яка його порушила, довідався або мав довідатися саме позивач, а не прокурор. У таких випадках питання про визнання поважними причин пропущення позовної давності може порушуватися перед судом як прокурором, так і позивачем у справі.

У разі коли згідно із законом позивачем у справі виступає прокурор (ч. 2 ст. 29 ГПК України), позовна давність обчислюється від дня, коли і порушення або про особу, яка його допустила, довідався або мав довідатися відповідний прокурор.

Як вбачається з матеріалів справи, а саме з протоколу пленарного засідання 36 сесії Харківської міської ради 5 скликання від 30.09.2009р., на якому було прийнято спірне рішення про надання ОК "ЖБК "Перемога 2000" у власність земельної ділянки, площею 0,1497 га, для будівництва та подальшої експлуатації малоповерхової житлової забудови по вул.Шевченка, 260, був присутній прокурор м. Харкова ОСОБА_6

Рішення 36-ї сесії Харківської міської ради 5 скликання від 30.09.2009р. було надіслано прокурору міста Харкова державному раднику юстиції ІІІ класу ОСОБА_6 супровідним листом, копію якого надано 1-м відповідачем.

Відповідно до постанови Судової палати у цивільних господарських справах Верховного Суду України від 29.10.2014р. № 6-152и, за змістом норми частини першої статті 261 ЦК України для визначення початку перебігу позовної давності має значення не тільки безпосередня обізнаність особи про порушення її прав, а і об'єктивна можливість цієї особи знати про обставини порушення її прав.

При цьому, норма частини першої статті 261 ЦК України містить презумпцію обізнаності особи про стан своїх суб'єктивних прав, відтак обов'язок доведення терміну, з якого особі стало (могло стати) відомо про порушення права, покладається на позивача.

Оскільки позивач, як юридична особа, набуває та здійснює свої права і обов'язки через свої органи, то його обізнаність про порушення його прав можливість такої обізнаності слід розглядати через призму обізнаності його органів та інших осіб, до повноважень яких належав контроль у сфері земельних відносин.

Таким чином, обізнаність прокурора про оскаржуване рішення є доведеною з дати ухвалення рішення - 30.09.2009.

У зв'язку із обізнаністю з 30.09.2009 прокурора м. Харкова про прийняття оскаржуваного рішення Харківської міської ради, згідно із Постановою Верховного Суду України від 29.10.2014 № 6-152цс14, також є обізнаними всі інші органи прокуратури, оскільки вони становлять єдину централізовану систему відповідно до ст. 6 Закону України "Про прокуратуру".

Отже початок перебігу позовної давності щодо оскарження рішення Харківської міської ради від 30.09.2009 р., починається саме з цієї дати прийняття рішення, оскільки його прийняття відбувалось безпосередньо за участю прокурора міста Харкова, який перебував на пленарному засіданні, та у відповідності до ст. 257 ЦК України, строк позовної давності за вимогами щодо оскарження цього рішення сплинув 30.09.2012р.

Окрім цього, у своїй постанові № 3-23гс14 від 27.05.2014р. Верховний Суд України дійшов висновку, що перебування прокурора під час пленарного засідання міської ради, на якому було прийняте оскаржуване рішення, є початком перебігу строку позовної давності, згідно ч. 1 ст. 261 Цивільного кодексу України, норми якої також розповсюджуються і на звернення прокурора до суду. Та початок перебігу строку позовної давності починає свій перебіг не з дати здійснення прокурором перевірки оскаржуваного рішення, а з дати, коли прокурору було відомо про існування оскаржуваного рішення.

Тому нездійснення прокурором своїх цивільних прав, як уповноваженого державного органу у визначений законом строк, а відтак і звернення до суду після спливу строків позовної давності, є підставою для їх застосування згідно ч. 4 ст. 267 ЦК України, оскільки прокурор в даному випадку, як уповноважений державою на її захист орган, має рівні з іншими цивільні права.

Таким чином, колегія суддів вважає цілком обґрунтованим висновок господарського суду першої інстанції про наявність достатніх підстав для відмови у позові за спливом позовної давності.

Прокурор в апеляційній скарзі посилається на те, що оскільки з 01.12.2012 р. у прокурора, в силу прийняття закону України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України з питань удосконалення діяльності прокуратури, виникла можливість виступати самостійним позивачем, то не раніше даної дати може почати обчислюватися окремий строк позовної давності саме для прокурора, який виступає позивачем у даній справі.

Також вказує на те, що на момент прийняття оскаржуваного рішення у 2009 році згідно з приписами п. 4 ч. 1 ст. 268 ЦК України позовна давність не поширювалась на вимогу власника або іншої особи про визнання незаконним правового акта органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, яким порушено його право власності або інше речове право.

Відповідно до п. 2 розділу І Закону України Про внесення змін до деяких законів України щодо вдосконалення порядку здійснення судочинства від 20.12.2011р., що набрав чинності 15.01.2012 р., п. 4 ч. 1 ст. 268 ЦК України виключено. У той же час, пунктом 5 розділу II Прикінцеві та перехідні положення вказаного Закону передбачено, що протягом трьох років з дня набрання чинності цим Законом особа має право звернутися до суду з позовом про визнання незаконним правового акта органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, яким порушено право власності або інше речове право особи.

Таким чином, за висновком прокурора, оскільки зазначений ОСОБА_3 набрав чинності 15.01.2012 р., то строк позовної давності для звернення із даним позовом закінчився 15.01.2015 р..

Однак колегія суддів вважає такі посилання прокурора необґрунтованими, зважаючи на таке.

Положеннями статті 268 ЦК України передбачено винятки із загального правила про поширення позовної давності на всі цивільні правовідносини і визначено вимоги, на які позовна давність не поширюється, зокрема у пункті 4 частини 1 цієї статті зазначено, що на вимогу власника або іншої особи про визнання незаконним правового акта органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, яким порушено його право власності або інше речове право, позовна давність не поширюється.

Згідно з підпунктом 2 пункту 2 розділу І Закону № 4176-УІ пункт 4 частини першої статті 268 ЦК України виключено.

ОСОБА_3 набрав чинності 15 січня 2012 року.

Відповідно до пункту 5 розділу II Прикінцеві та перехідні положення Закону № 4176-УІ протягом трьох років з дня набрання чинності цим Законом особа має право звернутися до суду з позовом про визнання незаконним правового акта органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, яким порушено його право власності або інше речове право.

Згідно із частинами першою та третьою статті 5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов'язків, що виникли з моменту набрання ним чинності.

До правовідносин, які виникли під час дії нормативно-правового акта, який згодом втратив чинність, застосовуються його норми. До правовідносин, які виникли раніше і регулювалися нормативно-правовим актом, який втратив чинність, але права й обов'язки зберігаються і після набрання чинності новим нормативно-правовим актом, застосовуються положення нових актів цивільного законодавства.

Положення пункту 4 частини 1 статті 268 ЦК України за своєю суттю направлене на захист прав власників та інших осіб від держави.

Оскільки держава зобов'язана забезпечити належне правове регулювання відносин і відповідальна за прийняті її органами незаконні правові акти, їх скасування не повинне ставити під сумнів стабільність цивільного обороту, підтримувати яку покликані норми про позовну давність, тому, на відміну від інших учасників цивільних правовідносин, держава несе ризик спливу строку позовної давності на оскарження нею незаконних правових актів державних органів, якими порушено право власності чи інше речове право.

Отже, з огляду на статус держави та її органів як суб'єктів владних повноважень, положення пункту 4 частини 1статті 268 ЦК України не поширюються на позови прокуратури, які пред'являються від імені держави і направлені на захист права державної власності, порушеного незаконними правовими актами органу державної влади.

На такі позови поширюється положення статті 257 ЦК України щодо загальної позовної давності, і на підставі частини першої статті 261 цього Кодексу перебіг позовної давності починається від дня, коли держава в особі її органів як суб'єктів владних повноважень довідалася або могла довідатися про порушення прав і законних інтересів, а не коли прокурор набув статусу окремого позивача.

Вказана позиція відповідає правовій позиції, викладеній у постанові Верховного Суду України від 14.09.2016 року у справі №6-2165цс15.

Разом з цим, відповідно до ст. 11-28 ГПК України висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 111-16 цього Кодексу, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.

Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Суд має право відступити від правової позиції, викладеної у висновках Верховного Суду України, з одночасним наведенням відповідних мотивів.

Невиконання судових рішень Верховного Суду України тягне за собою відповідальність, установлену законом.

Також прокурор в апеляційній скарзі вважає, що суд першої інстанції всупереч положенням статей 4, 4-7, 32, 33, 43 ГПК України не надав належної оцінки доводам прокурора щодо поважності причин пропуску позовної давності та не застосували до спірних правовідносин положення ч.ч. 4, 5 ст. 267 ЦК України щодо визнання поважними причин пропущення строку позовної давності та захисту порушеного права.

Колегія суддів не може погодитися із такими твердженнями, зважаючи на таке.

Прокурором до поважних причин пропуску ним строку позовної давності відносить наступні обставини: зміни у законодавстві, яке регулює спірні правовідносини, та яке визначає строки позовної давності за позовами про визнання недійсними актів органів місцевого самоврядування; велике навантаження працівників прокуратури; великий обсяг документів, які підлягають дослідженню; складнощі, пов'язані із створенням відповідачами прокурору штучних перешкод у проведенні відповідної перевірки; велика кількість подібних до спірного випадків із винесенням Харківською міською радою аналогічних рішень на користь інших кооперативів, відмінних, але пов'язаних між собою; про факт порушення інтересів територіальної громади та, відповідно, держави, відповідачами прокуратурі стало відомо лише у ході вивчення даних веб-сайту Харківської міської ради щодо розміщення рішень сесій упродовж 2008-2015 років та ознайомлення з правовстановлюючими документами ОК ЖБК Перемога 2000 у відділі державної реєстрації юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців реєстраційної служби Харківського МУЮ та реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції.

Слід зазначити, що прокурорський нагляд має занальні та спеціальні завдання.

Так, спеціальні завдання це завдання, які стоять перед конкретною галуззю (напрямком) прокурорського нагляду, їх сутність випливає із загальних завдань і визначається компетенцією прокурора в кожній галузі прокурорського нагляду.

При цьому, до спеціальних завдань відноситься своєчасне виявлення всіх незаконних актів, що видаються на обєктах, де здійснюється нагляд.

А тому, здійснення перевірки законності рішення органу місцевого самоврядування понад чотири роки не відповідає завданням прокурорського нагляду, а посилання прокурора на зміни в законодавстві, великий зміст матеріалів для дослідження, завантаженість органів прокуратури та інші зазначені ним обставини не свідчать про неможливість встановлення факту незаконності рішення органу місцевого самоврядування протягом такого тривалого строку.

Крім того, як вже зазначалося, враховуючи викладене, місцевий господарський суд, приймаючи оскаржуване рішення, повністю дослідив обставини, які мають значення для справи, правильно застосував норми матеріального та процесуального права, а тому підстави для скасування або зміни цього рішення відсутні.

Керуючись статтями 33, 43, 49, 99, 101, пунктом 1 статті 103, статтею 105 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Харківської області від 03 серпня 2016 року по справі №922/3310/15 залишити без змін.

Повний текст постанови складено 28.11.2016 року.

Головуючий суддя В.О. Івакіна

Суддя Н.М. Пелипенко

Суддя В.С. Хачатрян