ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

25.10.2016р. Справа № 905/2499/16

Господарський суд Донецької області у складі судді Ніколаєвої Л.В.,

при секретарі судового засідання Паніна Я.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні господарського суду справу

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю «Авто-Комфорт»

до відповідача: Публічного акціонерного товариства «Енергомашспецсталь»

про стягнення 21 971,71 грн.,

за участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_1, за довіреністю від 23.08.2016р.

від відповідача: не зявився

Суть спору: ТОВ «Авто-Комфорт» звернулося до господарського суду Донецької області з позовом, в якому просить суд стягнути з ПАТ «Енергомашспецсталь» (із врахуванням заяви позивача про допущення технічної описки в прохальній частині позову за вх. № 30119/16 від 25.10.2016р.) 21 978,05 грн., з яких: 19 379,52 грн. основний борг за договором поставки № 15/431213 від 28.01.2016р., 1 418,58 грн. пеня, 288,49 грн. 3% річних, 891,46 грн. інфляційні втрати,.

Позовні вимоги з посиланням на статті 526, 526, 610, 625, 629, Цивільного кодексу України, обґрунтовані порушенням відповідачем умов договору поставки №15/431213 від 28.01.2016р. в частині повних розрахунків за поставлений позивачем товар.

Ухвалою господарського суду Донецької області від 29.08.2016р. позовна заява прийнята до розгляду, порушено провадження у справі № 905/2499/16 та призначено її розгляд у судовому засіданні на 21.09.2016р.

12.09.2016р. за вх.№ 26261/16 господарський суд одержав клопотання відповідача про відкладення розгляду справи на більш пізній строк у звязку неможливістю прибуття представника відповідача у судове засідання.

20.09.2016р. за вх.№ 27136/16 господарський суд одержав супровідний лист позивача разом з належним чином засвідченими копіями доручення від 23.08.2016р., договору поставки №15/431213 від 28.01.2016р. із специфікацією № 1 від 28.01.2016р., видаткової накладної №202 від 08.08.2016р., довіреності № 165 від 05.02.2016р., видаткової накладної №264 від 12.02.2016р., довіреності № 216 від 12.02.2016р., статуту позивача, протоколу загальних зборів учасників ТОВ «Авто-комфорт» від 20.11.2014р. №1, вимоги кредитора № 1512/2016 від 15.04.2016р., претензії позивача б/н, б/д, вимоги кредитора б/н б/д разом з доказами направлення відповідачу та рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень, акту звіряння взаємних розрахунків за період 01.02.2016р. 20.09.2016р. разом з доказами направлення відповідачу, платіжного доручення №733 від 25.08.2016р., розрахунок штрафних санкцій, витяги з ЄДР юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань щодо позивача та відповідача.

Ухвалою господарського суду Донецької області від 21.09.2016р. розгляд справи відкладений на 25.10.2016р.

21.10.2016р. за вх.№30302/16 господарський суд одержав відзив на позовну заяву, згідно з яким відповідач просить суд відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог у повному обсязі та покласти судові витрати на позивача з посиланням на п.п. 6.1, 9.3, 9.7 договору №15/431213 від 28.01.2016р., а також на невиконання позивачем свого обовязку щодо передачі продукції, та разом з нею всіх документів, зазначених у п. 6.1. договору, що свідчить про відсутність факту поставки продукції за вказаним договором та відповідно підстав для виникнення обовязку відповідача щодо оплати поставленої продукції.

25.10.2016р. за вх.№30621/16 господарський суд одержав заяву позивача про зменшення позовних вимог, згідно з якою позивач просить суд стягнути з відповідача 21 971,71 грн., з яких 19 379,52 грн. - основний борг, 1 410,83 грн. - пеня, 289,90 грн. - 3 % річних, 891,46 грн. інфляційні втрати з посиланням на перерахунок пені, 3 % річних, інфляційних втрат. В додаток до заяви надано розрахунок суми позову станом на 25.08.2016р.

Зі змісту вказаної заяви позивача вбачається, що позивачем одночасно зменшений розмір позовних вимог в частині стягнення з відповідача пені на 7,75 грн. та збільшений розмір позовних вимог в частині стягнення з відповідача 3% річних на 1,41 грн., позовні вимоги в частині стягнення з відповідача основного боргу та інфляційних залишились незмінними. Отже, з огляду на загальний розмір всіх складових вимог позивача, заява останнього від 25.10.2016р. за вх.№30621/16 розцінена господарським судом як заява про зменшення позовних вимог та прийнята господарським судом до розгляду.

Відповідач у жодне судове засідання не зявився. При цьому, про дату, час та місце судових засідань останній повідомлявся своєчасно та належним чином, про що свідчать наявні в матеріалах справи рекомендовані повідомлення про вручення поштового відправлення, а тому, враховуючи той факт, що матеріали справи в достатній мірі характеризують взаємовідносини сторін, господарський суд визнав за можливе розглянути справу за відсутністю відповідача у судовому засіданні та в порядку статті 75 ГПК України за наявними у справі матеріалами.

Відповідно до ст.85 ГПК України у судовому засіданні 25.10.2016р. за участю представника позивача оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи та заслухавши пояснення представника позивача, суд встановив:

28 січня 2016 року між ТОВ «Автокомфорт» (постачальник, позивач) та ПАТ «Енергомашспецсталь» (покупець, відповідач) укладено договір № 15/431213, відповідно до якого в порядку та на умовах, визначених даним договором, постачальник зобовязався передати у власність покупцю, а покупець зобовязався прийняти та оплатити товар, загальна кількість, одиниця виміру, ціна за одиницю виміру та загальна ціна, виробник якого визначені сторонами у специфікаціях, які невідємною частиною даного договору. (п. 1.1. договору).

Ціна продукції зазначається у специфікаціях, які невідємною частиною даного договору. Орієнтовна суму договору на момент укладення складає 7 500 000 грн. без ПДВ, ПДВ - 1 500 000 грн., всього з ПДВ 9 000 000 грн. Загальна суму договору є величиною змінною та складається із суми всіх специфікацій, оформлених до даного договору. (п.п. 2.1, 2.2 договору).

Строки та умови поставки товару зазначаються у специфікаціях. Датою поставки товару вважається дата його передачі покупцю постачальником в установленому специфікації місці. (п.п.5.1, 5.2 договору).

Згідно умов п.п.6.1, 6.2, 6.3 договору постачальник зобовязується надати покупцю одночасно з товаром наступні документи: рахунок, сертифікат якості (паспорт, технічний паспорт, сертифікат відповідності), накладну (в накладній обовязкове посилання на отримувача продукції), товарно-транспортну накладну. Якщо на момент передачі продукції будь-які із зазначених документів відсутні, вони повинні бути надані протягом 2 календарних днів після передачі продукції. Датою переходу права власності є дата, проставлена представником покупця у товарно-транспортній накладній (видатковій накладній), документом, що підтверджує такий перехід є накладна (видаткова накладна).

Оплата здійснюється покупцем шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок постачальника в національній валюті України. Покупець здійснює оплату за поставлену продукцію протягом строку, зазначеного в специфікації, від дня отримання оригіналів рахунку на оплату та сертифікату якості, якщо інше не передбачено специфікацією. У разі не отримання документів, зазначених в п. 6.1 договору, покупець має право не оплачувати продукцію до моменту отримання всіх документів. (п.п.9.1, 9.3, 9.7 договору).

При несвоєчасній оплаті поставленої продукції покупець сплачує постачальнику пеню у розмірі 0,04% суми простроченого платежу за кожний день прострочки, але не більше подвійної облікової ставки НБУ, діючої в період прострочки. (п.10.6 договору).

Даний договір вважається укладеним та вступає в силу з моменту його підписання сторонами та скріплення печатками сторін. Строк дії договору до 01.04.2016р., а в частині прийнятих на себе обовязків до повного їх виконання. Закінчення строку дії даного договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії даного договору. (п.п. 13.1, 13.2, 13.3 договору).

У Специфікації № 1 від 28.01.2016р. до договору № 15/431213 від 28.01.2016р. встановлено: найменування продукції - Масло И-40А, ГОСТ 20799-88, рік випуску товару - 2015, виробник ОСОБА_2 (РФ), кількість товару - 720 кг, вартість товару - 19 379,52 грн. з ПДВ, умови доставки: Інкотермс 2010 DDP, м. Краматорськ, склад ПАТ «ЕМСС» м. Краматорськ, умови оплати товару: протягом 14 календарних днів з моменту поставки товару на склад ПАТ «ЕМСС».

Так, на виконання умов вказаних договору та специфікації, в лютому 2016р. позивач передав, а відповідач прийняв товар ОСОБА_2 И-40А на загальну суму 19 379,52 грн., про що свідчать видаткові накладні №202 від 08.02.2016р. на суму 9 689,76 грн. та № 264 від 12.02.2016р. на суму 9 689,76 грн., які підписані сторонами та засвідчені їх печатками.

Відповідач оплату за отриманий товар не здійснив, у звязку з чим позивач звернувся до відповідача з вимогою за вих. № 1512/2016 від 15.04.2016р. про здійснення оплати заборгованості протягом 5 робочих днів. Вказана вимога одержана відповідачем 28.04.2016р., що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення.

Між тим, відповідач відповіді на вимогу позивача не надав та борг не сплатив, у звязку з чим останній надіслав відповідачу претензію б/н, б/д про сплату заборгованості та, в подальшому, вимогу б/н, б/д про сплату заборгованості та нарахованих пені, 3% річних, інфляційних втрат. Вказані претензія б/н, б/д та вимога б/н, б/д отримані відповідачем 24.06.2016р. та 12.07.2016р. відповідно, про що свідчать наявні в матеріалах справи рекомендовані повідомлення про вручення поштового відправлення.

Відповідач відповіді на останні претензію б/н, б/д та вимогу позивача б/н, б/д також не надав, та, відповідно, борг за договором не сплатив, що і зумовило звернення позивача до суду з даним позовом, в якому останній просить суд стягнути з відповідача (із врахуванням заяви про зменшення позовних вимог за вх.№30621/16 від 25.10.2016р.) крім основного боргу у розмірі 19 379,52 грн., також і 1 410,83 грн. пені, 289,90 грн. 3 % річних, 891,46 грн. інфляційних втрат.

Проаналізувавши наявні у справі докази та надавши їм правову оцінку, суд дійшов висновку про задоволення позову, виходячи з наступного:

Відповідно до вимог ч.1 ст.509 ЦК України зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитор) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послуги, платити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку. Зобовязання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

У п.1 ч.2 ст.11 ЦК України встановлено, що однією із підстав виникнення цивільних прав та обовязків є договір, який в силу вимог ч.1 ст.629 ЦК України є обовязковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст.712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно зі ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Як вище встановлено господарським судом між сторонами укладений договір поставки, згідно з яким позивач зобовязався передати відповідачу товар, а відповідач зобовязався прийняти та оплатити товар протягом 14 календарних днів з моменту поставки.

Відповідно до вимог ч.1 ст.526 ЦК України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. В силу вимог ч.1 ст.525 ЦК України одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Аналогічні вимоги щодо виконання зобовязань містяться і у ч.ч.1,7 ст.193 ГК України.

Між тим, вищевстановлені обставини справи свідчать, що відповідач своїх зобовязань щодо оплати поставленого позивачем товару як у встановлений договором строк, так і на момент винесення даного рішення не виконав, внаслідок чого борг відповідача складає 19 379,52 грн.

За таких обставин господарський суд дійшов висновку про обґрунтованість та правомірність позовних вимог в частині стягнення 19 379,52 грн. основного боргу, а отже і про їх задоволення.

Посилання відповідача на невиконання позивачем свого обовязку щодо поставки товару, оскільки останній не передав відповідачу всіх документів, передбачених п. 6.1 договору, а тому обовязок відповідача щодо оплати спірного товару відсутній не приймаються до уваги господарським судом з огляду на наступне.

Відповідно до п. 6.1 договору поставки № 15/431213 від 28.01.2016р., постачальник зобовязується надати покупцю одночасно з товаром наступні документи: рахунок, сертифікат якості (паспорт, технічний паспорт, сертифікат відповідності), накладну (в накладній обовязкове посилання на отримувача продукції), товарно-транспортну накладну.

Водночас, у п.п. 8.1., 8.2. договору поставки № 15/431213 від 28.01.2016р. сторони визначили, що приймання товару по кількості здійснюється у відповідності до вимог Інструкції, затвердженої постановою Держарбітражу від 15.06.1965р. № П-6 зі змінами та доповненнями, а також у відповідності з вимогами ТУ та ГОСТ для даного виду товару, а приймання товару по якості здійснюється одним з наступних способів: у відповідності до вимог Інструкції, затвердженої постановою Держарбітражу від 25.04.1966р. №П-7 зі змінами та доповненнями, а також у відповідності з вимогами ТУ та ГОСТ для даного виду товару або за участю незалежної експертної організації, залученої покупцем.

Так, відповідно до п. 12 Інструкції «Про порядок приймання продукції виробничо-технічного призначення і товарів народного споживання за кількістю», затвердженої постановою Держарбітражу від 15.06.1965р. № П-6 приймання продукції по кількості здійснюється по транспортним і супровідним документам (рахунку-фактурі, специфікації, опису, пакувальним ярликам і ін.) відправника (виготовлювача). Відсутність зазначених супровідних документів або деяких з них не припиняє приймання продукції. У цьому випадку складається акт про фактичну наявність продукції, що надійшла, і в акті вказується, які документи відсутні.

Згідно з п. 14 Інструкції «Про порядок приймання продукції виробничо-технічного призначення і товарів народного споживання по якості», затвердженої постановою Держарбітражу від 25.04.1966р. №П-7 приймання продукції по якості і комплектності здійснюється в точній відповідності зі стандартами, технічними умовами, Основними й Особливими умовами постачання, іншими обов'язковими для сторін правилами, а також по супровідним документам, що засвідчують якість і комплектність, що поставляється продукції (технічний паспорт, сертифікат, посвідчення про якості, рахунок-фактура, специфікація і т.п.). Відсутність зазначених супровідних документів або деяких з них не припиняє приймання продукції. У цьому випадку складається акт про фактичну якість і комплектність продукції, що надійшла, і в акті вказується, які документи відсутні.

Відповідно до положень ст. 666 ЦК України, якщо продавець не передає покупцеві приналежності товару та документи, що стосуються товару та підлягають переданню разом з товаром відповідно до договору купівлі-продажу або актів цивільного законодавства, покупець має право встановити розумний строк для їх передання. Якщо приналежності товару або документи, що стосуються товару, не передані продавцем у встановлений строк, покупець має право відмовитися від договору купівлі-продажу та повернути товар продавцеві.

Всупереч ст.ст. 33, 34, 36 ГПК України відповідачем не надано до суду акту, який свідчив би про відсутність супровідних документів на товар при прийманні товару за спірною поставкою. Також відповідачем не надано до суду жодних доказів встановлення позивачу строку для передання відсутніх документів, відмови від прийняття спірного товару, відмови від договору, повернення позивачу товару або доказів повідомлення позивача до моменту звернення останнього до суду про наявність претензій стосовно відсутності будь-яких з передбачених договором документів.

З огляду на викладене, господарський суд дійшов висновку про необґрунтованість посилань відповідача та про належне виконання позивачем своїх зобовязань за договором поставки № 15/431213 від 28.01.2016р.

Водночас, господарський суд також не погоджується з позицією відповідача щодо моменту виникнення у останнього обовязку з оплати поставленої позивачем продукції з дати отримання рахунку та інших супровідних документів на товар, оскільки сторони, уклавши специфікацію № 1 від 28.01.2016р., тим самим визначили інший, відмінний від встановленого договором порядок розрахунків, а саме протягом 14 календарних днів з моменту поставки товару на склад ПАТ «ЕМСС», а не з моменту отримання документів, вказаних у п. 6.1. договору.

Щодо позовних вимог в частині стягнення з відповідача пені, 3% річних та інфляційних втрат суд виходить з наступного.

Позивачем заявлено до стягнення з відповідача (із врахуванням заяви про зменшення позовних вимог за вх. № 30621/16 від 25.10.2016р.) пеню за період з 23.02.2016р. по 25.08.2016р. в розмірі 1 410,83 грн., 3 % річних за період з 23.02.2016р. по 25.08.2016р. в розмірі 289,90 грн. та інфляційні втрати за період березень 2016р. травень 2016р. в розмірі 891,46 грн., що нараховані за неналежне виконання відповідачем зобовязань з оплати товару, отриманого за видатковими накладними №202 від 08.02.2016р. та № 264 від 12.02.2016р.

Згідно з частиною першою статті 216 ГК України, учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання (стаття 218 ГК України).

Одним із видів господарських санкцій згідно з частиною другою статті 217 ГК України є штрафні санкції, до яких віднесено штраф та пеню.

За приписами статей 611, 612 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки. Зобов'язання можуть забезпечуватись неустойкою, якою є відповідно до статті 549 ЦК України, сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Такий вид забезпечення виконання зобов'язання як пеня, розмір, порядок та строк її нарахування встановлено частиною третьою статті 549 ЦК України, частиною шостою статті 231 ГК України, статтями 1, 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» та частиною шостою статті 232 ГК України.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (стаття 549 ЦК України).

Право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов'язання, що передбачено частиною першою статті 550 ЦК України.

Частиною першою статті 230 ГК України передбачено, що штрафними санкціями визначаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання. Якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором.

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» від 22.11.1996 № 543-96-ВР, платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочення платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня (стаття 3 вказаного Закону).

Відповідно до ч. 6 ст. 232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

У пункті 10.6 договору визначено, що при несвоєчасній оплаті поставленої продукції покупець сплачує постачальнику пеню у розмірі 0,04% суми простроченого платежу за кожний день прострочки, але не більше подвійної облікової ставки НБУ, діючої в період прострочки.

За здійсненим господарським судом перерахунком, виконаним за допомогою програми інформаційно-пошукової системи «ЛІГА Закон», із врахуванням вимог ст. 1 ЗУ «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» та ч. 6 ст. 232 ГК України, сума пені становить:

- за період з 23.02.2016р. по 22.08.2016р. на суму боргу 9 689,76 грн. за видатковою накладною №202 від 08.02.2016р. 1 822,21 грн.

- за період з 27.02.2016р. по 25.08.2016р. на суму боргу 9 689,76 грн. за видатковою накладною №264 від 12.02.2016р. 1 800,17 грн.

Отже, за розрахунком суду, загальний розмір пені становить 3 622,38 грн., що перевищує розмір заявлених позовних вимог в цій частині (1 410,83 грн., з яких: 713,17 грн. - за видатковою накладною №202 від 08.02.2016р. + 697,66 грн. - за видатковою накладною №264 від 12.02.2016р.).

В силу вимог ч.2 ст.625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. При цьому вимогами ч.1ст.625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

За здійсненим господарським судом перерахунком, виконаним за допомогою програми інформаційно-пошукової системи «ЛІГА Закон», сума 3% річних становить:

- за період з 23.02.2016р. по 25.08.2016р. на суму боргу 9 689,76 грн. за видатковою накладною №202 від 08.02.2016р. 147,34 грн.

- за період з 27.02.2016р. по 25.08.2016р. на суму боргу 9 689,76 грн. за видатковою накладною №264 від 12.02.2016р. 144,15 грн.

Отже, за розрахунком суду, загальний розмір 3% річних становить 291,49 грн., що перевищує розмір заявлених позовних вимог в цій частині (289,90 грн., з яких: 146,54 грн. - за видатковою накладною №202 від 08.02.2016р. + 143,36 грн. - за видатковою накладною №264 від 12.02.2016р.).

Згідно з пунктом 6 Методики розрахунку базового індексу споживчих цін, затвердженої Наказом Державного комітету статистки України від 27 липня 2007 року № 265 індекс інфляції це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, який визначається виключно Держкомстатом і його найменший період визначення становить місяць, а розмір боргу з урахуванням індексу інфляції обчислюється виходячи з суми боргу, що мав місце на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений Держкомстатом, за період прострочки.

У пунктах 3.1, 3.2 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 17 грудня 2013 року № 14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» роз'яснено, що інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 ЦК України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті. Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов'язання. Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається, виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

За здійсненим господарським судом перерахунком, виконаним за допомогою програми інформаційно-пошукової системи «ЛІГА Закон», сума інфляційних втрат становить:

- за період з березня по травень 2016р. на суму боргу 9 689,76 грн. за видатковою накладною №202 від 08.02.2016р. 449,56 грн.

- за період з березня по травень 2016р. на суму боргу 9 689,76 грн. за видатковою накладною №264 від 12.02.2016р. 449,56 грн.

Отже, за розрахунком суду, загальний розмір інфляційних втрат становить 899,12 грн., що перевищує розмір заявлених позовних вимог в цій частині (891,46 грн., з яких: 445,73 грн. - за видатковою накладною №202 від 08.02.2016р. + 445,73 грн. - за видатковою накладною №264 від 12.02.2016р.).

Враховуючи те, що позивачем не надано до суду відповідної заяви про вихід за межі позовних вимог, як то передбачено вимогами п.2 ч.1 ст.83 ГПК України, господарський суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог в частині стягнення з відповідача пені, 3% річних та інфляційних втрат в межах позовних вимог, заявлених позивачем до стягнення (із врахуванням заяви про зменшення позовних вимог за вх. № 30621/16 від 25.10.2016р.), а саме пені в розмірі 1 410,83 грн., 3% річних в розмірі 289,90 грн. та інфляційних втрат в розмірі 891,46 грн.

За приписами ст. 43 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Відповідно до ст.ст. 44, 49 ГПК України судовий збір покладається на відповідача.

Керуючись статтями 33, 34, 43, 49, 82, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд,-

В И Р I Ш И В:

1. Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Авто-Комфорт» задовольнити.

2. Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Енергомашспецсталь» (84306, Донецька область, місто Краматорськ, п/р 4820 в ПАТ «Промінвестбанк» МФО 300012, ідентифікаційний код 00210602) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Авто-Комфорт» (49045, місто Дніпропетровськ, вул. Верхня, 2-А, п/р 1465 в ПАТ КБ «Приватбанк», МФО 305299, ідентифікаційний код 39515516) основний борг у розмірі 19 379 (девятнадцять тисяч триста сімдесят девять) грн. 52 коп., пеню у розмірі 1410 (одна тисяча чотириста десять) грн. 83 коп., 3 % річних у розмірі 289 (двісті вісімдесят девять) грн. 90 коп., інфляційні втрати у розмірі 891 (вісімсот девяносто одна) грн. 46 коп., витрати по сплаті судового збору у розмірі 1378 (одна тисяча триста сімдесят вісім) грн.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили в порядку ст. 85 Господарського процесуального кодексу України і може бути оскаржено у встановленому законом порядку.

Повне рішення складене 31 жовтня 2016р.

Суддя Л.В. Ніколаєва