РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.11.2016Справа №910/17724/16

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ТДС УКРСПЕЦТЕХНІКА"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "МДНБУД"

про стягнення 29 508,96 грн.

Суддя Якименко М.М

Представники сторін:

від позивача: Смик Д.П. - за довіреністю від 30.09.16 року;

від відповідача: Разіна А.Р. - за довіреністю №9 від 25.10.2016 року;

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "ТДС УКРСПЕЦТЕХНІКА" звернулось до Господарського суду міста Києва із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "МДНБУД" про стягнення 29 508,96 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що на думку позивача між сторонами укладено договір надання послуг (виконання робіт) у спрощений спосіб, в зв'язку з чим позивачем надано відповідачу послуги з діагностики екскаватора Atlas 1604 та часткову розборку екскаватора.

З цих підстав, позивач просив суд задовольнити позов, стягнувши з відповідача на свою користь 29 508,96 грн. - суму заборгованості, 1 378,00 грн. - інфляційних втрат.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 30.09.2016 року порушено провадження у справі та призначено її розгляд на 26.10.2016 року.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 26.10.2016 року відкладено розгляд справи на 02.11.2016 року.

01.11.2016 року через відділ діловодства Господарського суду міста Києва від представника відповідача надійшов заперечення на позовну заяву.

В судовому засіданні 02.11.2016 року оголошено перерву до 09.11.2016 року.

В судовому засіданні 09.11.2016 року представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі, представник відповідача позовні вимоги не визнав.

Відповідно до статті 85 ГПК України в судовому засіданні 09.11.2016 року оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані матеріали справи в їх сукупності та заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

19.02.2016 року Товариством з обмеженою відповідальністю "МДНБУД" (далі по тексту - позивач, ТОВ "МДНБУД") на підставі акту приймання-передачі передано Товариству з обмеженою відповідальністю "ТДС УКРСПЕЦТЕХНІКА" (далі по тексту - позивач, ТОВ "ТДС УКРСПЕЦТЕХНІКА") екскаватора Atlas 1604 для проведення діагностики та ремонту.

Позивачем виставлено відповідачу рахунок на оплату по замовленню №44920 від 28.07.2016 року на суму 29 508,96 грн.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначив, що ним виконані роботи з діагностики екскаватора Atlas 1604, часткову розборку екскаватора та відповідальне його збереження, а відповідачем не оплачено вартість отриманих послуг (виконаних робіт), в зв'язку з чим у відповідача перед позивачем виникла заборгованість з оплати послуг (виконаних робіт) в розмірі 29 508,96 грн.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що вимоги позивача не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є договори та інші правочини.

Статтею 202 ЦК України встановлено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін.

Відповідно до ч. 1,2 ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов'язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків. Договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом (ч. 1 ст. 639 ЦК України).

Згідно з ч. 1 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв'язку.

Відповідно до ч. 1 ст. 181 ГК України господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами та скріпленого печатками. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.

З врахуванням вищевикладеного суд дійшов до висновку, що між позивачем та відповідачем виникли правовідносин з надання послуг (виконання робіт).

Відповідно до ч. 1 ст. 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Частиною 1 ст. 903 ЦК України встановлено, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Пункт 1 ст. 837 ЦК України визначає, що за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу.

Згідно з ч. 1 ст. 173 ГК України господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Відповідно до частин 1, 2 статті 193 ГК України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

За змістом статті 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ст. 527 ЦК України, боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Згідно вимог ст. 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

На підтвердження факту приймання від відповідача екскаватора Atlas 1604 для проведення діагностики та ремонту позивач надає суду ксерокопію Акту прийому-передачі від 19.02.2016 року, а також на підтвердження факту надання відповідачу послуг/виконання робіт, позивач надає суду ксерокопію рахунок на оплату по замовленню №44920 від 28.07.2016 року на суму 29 508,96 грн., однак оригіналів вищевказаних документів позивачем суду не надано.

Однак, суд дійшов висновку, що надані позивачем докази (ксерокопії документів без надання їх оригіналів суду) не є належним та допустимим доказом підтвердження факту передання відповідачем позивачу екскаватора Atlas 1604 для проведення діагностики та ремонту, а також проведення самих робіт (надання послуг).

Факт виконання робіт (надання послуг) може бути визнаний судом належним та допустимим доказом у справі лише у разі, якщо позивач, у відповідності до ст. ст. 32, 33, 34 ГПК України довів реальне виконання ним робіт (послуг) в обсягах та вартістю, зазначеною ним в рахунку на оплату по замовленню №44920 від 28.07.2016 року на суму 29 508,96 грн.

Матеріали справи взагалі не містять доказів на підтвердження реального виконання позивачем робіт (надання послуг) з діагностики екскаватора Atlas 1604, часткової розборки екскаватора та відповідальне зберігання на суму 29 508,96 грн.

Згідно з ч. 1 ст. 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Частиною 1 ст. 33 ГПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Відповідно до ст. 34 ГПК України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Таким чином, враховуючи наведене вище, а також те, що позивачем не надано належних доказів на підтвердження факту реального надання послуг та передачу екскаватора, суд дійшов висновку, що вимоги позивача щодо стягнення з відповідача 29 508,96 грн. є безпідставними та необґрунтованими, в зв'язку з чим не підлягають задоволенню.

Відповідно до статті 49 ГПК України судові витрати покладаються судом на позивача.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст. 32, 33, 49, 82 - 85 ГПК України, господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. В задоволенні позовних вимог - відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Суддя Якименко М.М.

Дата складання (підписання) повного тексту рішення: 25.11.2016 року.