РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.11.2016Справа №910/18575/16

За позовом Остерської квартирно-експлуатаційної частини району

до Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1

про стягнення 27 827,36грн.

суддя Пукшин Л.Г.

Представники:

від позивача Ганенко О.В. - представник за довіреністю №2504 від 14.12.2016

від відповідача не з'явився

У судовому засіданні 23.11.2016, в порядку ст. 85 ГПК України, було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

На розгляд Господарського суду міста Києва передані позовні вимоги Остерської квартирно - експлуатаційної частини району до Фізичної особи-підприємства ОСОБА_1 про стягнення 27 827,36грн.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 15.01.2003 між позивачем та відповідачем укладено договір оренди нерухомого військового майна № 8/2003/ГоловКЕУ на виконання умов якого позивач передав відповідачу в тимчасове платне користування нерухоме військове майно, натомість відповідач взятого на себе грошового зобов'язання зі сплати орендних платежів належним чином не виконав, у зв'язку із чим за ним виникла заборгованість у розмірі 27 827,36грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 12.10.2016 порушено провадження у справі № 910/18575/16 за вказаною позовною заявою та призначено розгляд справи на 02.11.2016.

02.11.2016 через загальний відділ діловодства господарського суду на виконання вимог ухвали від 12.10.2016 надійшло клопотання позивача № 2110 від 01.11.2016 про долучення документів до матеріалів справи.

У судове засідання 02.11.2016 з'явися представник позивача, відповідач явку уповноваженого представника не забезпечив.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 02.11.2016 розгляд справи в порядку ст. 77 ГПК України відкладено на 23.11.2016.

У судове засідання, призначене на 23.11.2016, з'явився представник позивача, який підтримав подачу через канцелярію суду заяву про збільшення позовних вимог та просив прийняти до розгляду. В обґрунтування поданої заяви позивач зазначає, що незважаючи на часткову сплату відповідачем заборгованості, за ним виник новий обов'язок по сплаті орендної плати за жовтень-листопад 2016 року у розмірі 21 218,24 грн. Таким чином, загальна сума заборгованості відповідача перед позивачем з урахуванням заяви про збільшення становить 38 436,48 грн.

Відповідно до частини четвертої статті 22 ГПК позивач вправі до прийняття рішення у справі, зокрема, збільшити та/або зменшити розмір позовних вимог. Під збільшенням розміру позовних вимог слід розуміти зміну у бік збільшення кількісних показників, у яких виражається позовна вимога, в тому числі ціни позову.

Згідно з частиною третьою статті 55 ГПК ціну позову вказує позивач. Враховуючи викладене, судом приймається вказана заява позивача про збільшення розміру позовних вимог до розгляду, тобто у справі має місце нова ціна позову, виходячи з якої й вирішується спір.

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, просив позов задовольнити з урахуванням заяви про збільшення.

Представник відповідача в судове засідання 23.11.2016 не з'явився, вимоги ухвали суду не виконав, клопотань про відкладення розгляду справи не подавав, про причини неявки у судове засідання суд не повідомив, про час та місце проведення судового засідання був повідомлений належним чином.

При цьому, судом враховано, що відповідно до п. 3.9. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 р. "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції", розпочинаючи судовий розгляд, суддя має встановити, чи повідомлені про час і місце цього розгляду особи, які беруть участь у справі, але не з'явилися у засідання.

Особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 64 та статті 87 ГПК.

У випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Зважаючи на те, що неявка представника відповідача не перешкоджає всебічному, повному та об'єктивному розгляду всіх обставин справи, суд вважає за можливе розглянути справу за наявними в ній матеріалами в порядку ст. 75 ГПК України.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представника позивача, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив.

15 січня 2003 року між Міністерством оборони України (надалі - орендодавець) та Фізичною особою -підприємцем ОСОБА_1 (надалі - відповідач, орендар) було укладено договір оренди нерухомого військового майна № 8/2003/ГоловКЕУ (надалі-договір), за умовами якого орендодавець передав, а орендар прийняв у строкове платне користування нерухоме військове майно - нежитлові приміщення в будівлі № 1/153 (надалі - майно), площею 259,3 м. кв., які розташовані за адресою АДРЕСА_2, що знаходяться на балансі Будинкоуправління № 1 та обліковуються в Остерській квартирно-експлуатаційній частині району (надалі - відповідач).

Згідно з п. 2.1 договору орендар вступає у строкове платне користування майном у термін зазначений у договорі, але не раніше дати підписання сторонами цього договору та акта приймання-передачі майна.

У пункті 3.1 договору встановлено, що орендна плата визначається на підставі Методики розрахунку орендної плати, затвердженої Кабінетом Міністрів України, і становить без ПДВ за базовий місяць розрахунку (червень 2002) 589,94 грн. Нарахування ПДВ на суму орендної плати здійснюється у порядку, визначено чинним законодавством.

Пунктом 3.2. договору визначено, що орендна плата за кожний наступний місяць визначається шляхом коригування орендної плати за попередній місяць на індекс інфляції за наступний місяць.

Відповідно до п. 3.3 договору орендна плата у розмірі 100% перераховується орендарем до спеціального фонду державного бюджету (держбюджету) на спеціальний реєстраційний рахунок Остерської КЕЧ району в територіальному органі Державного казначейства щомісячно не пізніше 12 числа місяця, наступного за звітним.

Згідно п. 5.2. договору орендар зобов'язаний своєчасно і в повному обсязі сплачувати орендну плату.

Строк дії договору сторонами погоджено у п. 10.1 з 15 січня 2003 року до 15 січня 2005 року.

Після закінчення терміну договору оренди орендар, який належним чином виконував свої обов'язки, має переважне право, за інших рівних умов на продовження договору оренди на новий термін (п. 6.2. договору).

Пунктом 10.6 договору встановлено, що у разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення або зміну цього договору після закінчення строку чого чинності протягом одного місяця, договір вважається продовженим на той самий термін і на тих самих умовах, які були передбачені цим договором.

Обґрунтовуючи свої позовні вимоги з урахуванням заяви про збільшення, позивач вказує на те, що у зв'язку з невиконанням відповідачем своїх зобов'язань за договором № 8/2003/ГоловКЕУ від 15.01.2003, у Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 виникла заборгованість перед позивачем по оплаті орендної плати за липень-жовтень 2016 року відповідно до виставлених рахунків у загальному розмірі 38 436,48 грн.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню з наступних підстав.

За своєю правовою природою укладений між сторонами Договір є договором найму (оренди), а відтак між сторонами виникли правовідносини, які підпадають під правове регулювання Глави 58 Цивільного кодексу України, Глави 30 Господарського кодексу України.

Вказаний договір є підставою для виникнення у його сторін господарських зобов'язань, а саме майново-господарських зобов'язань згідно ст. ст. 173, 174, 175 Господарського кодексу України, ст. ст. 11, 202, 509 Цивільного кодексу України, і згідно ст. 629 Цивільного кодексу України є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно ч. 1 статті 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до ч. 2 статті 509 ЦК України зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно п.1 ч. 2 статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ч. 1 статті 759 ЦК України встановлено, що за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Згідно ст. 762 Цивільного кодексу України за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму. Плата за користування майном вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено договором.

Як зазначалось вище, пунктом 3.3. договору сторони встановили, що орендна плата перераховується на спеціальний реєстраційний рахунок позивача щомісячно не пізніше 12 числа місяця, наступного за звітним.

З матеріалів справи вбачається, що позивачем виставлялись рахунки по орендній платі (№ 147 від 15.07.2016, № 179 від 15.08.2016, № 197 від 15.09.2016, № 220 від 17.10.2016 та № 224 від 04.11.2016) за період користування майном з червня по жовтень 2016 року на загальну суму 53 045,60 грн., строк виконання грошового зобов'язання по сплаті яких настав.

Так, з заяви позивача про збільшення позовних вимог та доданого розрахунку заборгованості вбачається, що станом на 21.11.2016 заборгованість відповідача була частково сплачена, а саме за червень 2016 року на суму 10609,12 грн. та липень 2016 року на суму 4 000,00 грн. Таким чином, на момент вирішення спору заборгованість відповідача становить 38 436,48 грн.

Відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Зазначене також кореспондується із положеннями ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України, якими передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Частиною 1 ст. 625 Цивільного кодексу України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Це стосується відповідача, який мав довести суду, що він зобов'язання за спірним договором виконав своєчасно та в повному обсязі, відповідно до умов договору. Відповідач доказів відсутності заборгованості по орендній платі суду не надав.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що факт наявності у відповідача заборгованості по орендній платі в період з липня по жовтень 2016 року за договором оренди № 8/2003/ГоловКЕУ від 15.01.2003 у розмірі 38 436,48 грн. належним чином доведений, документально підтверджений і останнім не спростовано, а тому позовні вимоги визнаються судом обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до положень ст. 49 ГПК України витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються на відповідача.

Керуючись ст.ст. 33, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 (02154, АДРЕСА_1; ідентифікаційний номер НОМЕР_1) на користь Остерської квартирно-експлуатаційної частини району (17024, Чернігівська обл., Козелецький район, смт. Десна, вул. Ювілейна, буд. 3; ідентифікаційний код 07807645) заборгованість по орендній платі у розмірі 38 436 (тридцять вісім тисяч чотириста тридцять шість) грн. 48 коп. та судовий збір у розмірі 1 378 (одна тисяча триста сімдесят вісім) грн. 00 коп.

3. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 28.11.2016

Суддя Пукшин Л.Г.