донецький апеляційний господарський суд
Постанова

Іменем України

23.11.2016 справа № 908/1905/16

Донецький апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого:ОСОБА_1
суддівОСОБА_2 , ОСОБА_3

за участю представників сторін:
від позивача:ОСОБА_4 за довіреністю № 14-88 від 18.04.2014,
від відповідача:ОСОБА_5 П за довіреністю б/н від 07.11.2016, ОСОБА_6 за наказом № 33 від 23.06.2014,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргуПублічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", м. Київ,

на рішення господарського суду Запорізької області
від03.10.2016
по справі№ 908/1905/16
за позовомПублічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", м. Київ,
доПриватного акціонерного товариства "Василівкатепломережа", м. Василівка Запорізької області,
простягнення 58 364, 19 грн.

В С Т А Н О В И В:

Рішенням господарського суду Запорізької області (суддя Азізбекян Т. А.) від 03.10.2016 по справі № 908/1905/16 позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України», м. Київ (далі ПАТ «НАК «Нафтогаз України»), до Приватного акціонерного товариства «Василівкатепломережа», м. Василівка Запорізької області (далі ПрАТ «Василівкатепломережа»), задоволено частково, стягнуто з останнього 6 412, 78 грн. пені, 676, 99 грн. 3% річних, 18 207, 62 грн. інфляційних втрат та 748, 69 грн. судового збору, в іншій частині позову відмовлено.

При цьому господарським судом зменшено розмір пені відповідно до ст. 83 Господарського процесуального кодексу України.

Не погодившись із прийнятим рішенням, ПАТ НАК «Нафтогаз України» звернулось до Донецького апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою на рішення господарського суду Запорізької області від 03.10.2016 по справі № 908/1905/16 та просить його скасувати в частині зменшення пені, посилаючись на порушення господарським судом норм матеріального та процесуального права, неповне зясування ним обставин, що мають значення для справи.

Зокрема, апелянт зазначає, що втрати, які він зазнав від інфляції, є збитками в розумінні ч. 2 ст. 224 Господарського кодексу України і заявлена ним до стягнення сума пені не є непомірно великою порівняно із сумою інфляційних втрат, а тому застосування положень ст. 233 Господарського кодексу України та ст. 83 Господарського процесуального кодексу України, на думку апелянта, є порушенням норм матеріального та процесуального права.

Крім того, заявник посилається на те, що під час розгляду справи його інтереси не були враховані господарським судом, як того вимагає ст. 233 Господарського кодексу України, внаслідок чого судом необґрунтовано зменшено розмір заявленої до стягнення пені.

В іншій частині апелянт рішення господарського суду не оспорює.

Ухвалою Донецького апеляційного господарського суду (головуючий суддя Колядко Т. М., судді Скакун О. А., Ломовцева Н. В.) від 26.10.2016 апеляційну скаргу прийнято до провадження, розгляд справи призначено на 23.11.2016.

У звязку з перебуванням на лікарняному на дату розгляду справи судді-члена колегії ОСОБА_7, розпорядженням в.о. керівника апарату суду № 1574 від 23.11.16 призначено повторний автоматизований розподіл справи, за результатами якого сформовано колегію у складі: головуючий суддя Колядко Т. М., судді Ломовцева Н. В., Чернота Л. Ф.

У судове засідання зявився представник позивача, підтримав доводи апеляційної скарги.

Представники відповідача зявились у судове засідання, підтримали доводи, викладені у відзиві на апеляційну скаргу, в якому оскаржуване рішення просили залишити без змін, апеляційну скаргу без задоволення.

Відповідно до ст. 101 Господарського процесуального кодексу України апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду в повному обсязі.

Колегія суддів, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено господарським судом, 24.11.2014 між ПАТ «НАК «Нафтогаз України» (Продавець) та ПрАТ «Василівкатепломережа» (Покупець) укладено договір купівлі-продажу природного газу № 1019/15-КП-13 (далі Договір), відповідно до п.1.1 якого Продавець зобовязується передати у власність Покупцю у 2015 році природний газ, ввезений на митну територію України НАК «Нафтогаз України» за кодом згідно з УКТ ЗЕД 2711 21 00 00, а Покупець зобовязується прийняти та оплатити цей природний газ, на умовах цього Договору.

Відповідно до п. 3.3 Договору приймання-передача газу, переданого Продавцем Покупцеві у відповідному місяці продажу, оформлюється атом приймання-передачі газу.

Не пізніше 5-го числа місяця, наступного за місяцем продажу газу, Покупець зобовязується надати Продавцеві підписані та скріплені печатками Покупця та газотранспортного підприємства три примірники акта приймання-передачі природного газу , у якому зазначаються фактичні обсяги використаного газу, його фактична ціна та вартість. Продавець не пізніше 8-го числа зобовязується повернути Покупцеві та газотранспортному підприємству по одному примірнику оригіналу акта, підписаний повноваженим представником та скріплений печаткою, або надати в письмовій формі мотивовану відмову від підписання акта. Акти є підставою для остаточних розрахунків між Сторонами (п. 3.4 Договору).

Згідно з п. 6.1 Договору оплата за газ здійснюється Покупцем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14-го числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу.

У разі невиконання Покупцем п. 6.1 цього Договору він зобовязується сплатити Продавцю, крім суми заборгованості, пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу.

Відповідно до розділу 11 Договору він набирає чинності з дати підписання уповноваженими представниками Сторін та скріплення їх підписів печатками Сторін і діє в частині реалізації газу до 31 грудня 2015 року, а в частині проведення розрахунків до їх повного здійснення.

Як встановлено господарським судом, на виконання умов Договору позивач протягом січня-квітня 2015 року, жовтня 2015 року поставив, а відповідач прийняв природній газ за актами приймання-передачі газу на загальну суму 413 252, 85 грн., що підтверджується актами приймання передачі природного газу за відповідні місяці (а. с. 61-63).

Оскільки відповідачем вартість отриманого газу була повністю оплачена, але із простроченням, ПАТ «НАК «Нафтогаз України» звернулось до суду із позовом про стягнення з ПрАТ «Василівкатепломережа» 737, 47 грн. 3% річних, 43 606, 18 грн. інфляційних втрат та нарахованої відповідно до п. 6.1 Договору пені в розмірі 14 020, 54 грн.

Відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобовязання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно зі ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обовязковим для виконання сторонами.

Якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ст. 530 Цивільного кодексу України).

Оскільки, як було зазначено, остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14-го числа (включно) місяця, наступного за місцем поставки газу, оплата за газ у спірному періоді мала бути здійснена відповідачем включно до 14.02.2015, 14.03.2015, 14.04.2015, 14.05.2015 та 14.11.2015 відповідно.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач заборгованість у сумі 413 252, 85 грн. за спірний період сплатив, що підтверджуються наявними в матеріалах справи меморіальними ордерами та не заперечується позивачем, однак із простроченням (а. с. 96-195).

Відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Позивачем заявлено до стягнення з відповідача, зокрема, 737, 47 грн. 3% річних та 43 606, 18 грн. інфляційних втрат.

Господарським судом вказані позовні вимоги ПАТ «НАК «Нафтогаз України» задоволені частково з посиланням на неправильне визначення позивачем періоду нарахування зазначених сум та стягнуто з ПрАТ «Василівкатепломережа» 3% річних у сумі 676, 99 грн., інфляційні втрати в сумі 18 207, 62 грн.

Так, господарським судом правильно зазначено, що день фактичної сплати суми заборгованості не включається в період часу, за який здійснюється стягнення інфляційних нарахувань та 3% річних; нарахування інфляційних втрат здійснюється за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж. Зазначене позивачем не було враховано при здійсненні розрахунку заявлених до стягнення сум.

Колегія суддів погоджується із здійсненим господарським судом перерахунком 3% річних та інфляційних втрат, а тому доходить висновку про обґрунтованість стягнення судом з відповідача 3% річних у сумі 676, 99 грн. та інфляційних втрат у сумі 18 207, 62 грн.

Позивачем також заявлено до стягнення з ПрАТ «Василівкатепломережа» пеню в розмірі 14 020, 54 грн. відповідно до п. 6.1 Договору.

Відповідно до ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Згідно з ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобовязаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Згідно з ч. 6 ст. 231 Господарського кодексу України штрафні санкції за порушення грошових зобовязань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Господарським судом правильно визначено, що прострочення виконання зобовязання з оплати відповідачем поставленого газу за спірний період, а також право нарахування позивачем штрафних санкцій починається з 15 числа місяця, наступного за місяцем поставки газу; день фактичної оплати суми заборгованості не включається в період часу, за який здійснюється стягнення пені.

З огляду на зазначене, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що позивачем при здійсненні розрахунків помилково зараховано дні здійснення фактичної оплати до відповідного періоду нарахування штрафних санкцій, а тому здійснив перерахунок пені, за результатами якого її розмір склав 12 825, 46 грн.

Під час розгляду справи в першій інстанції відповідачем з огляду на його тяжке фінансове становище було заявлено клопотання про зменшення розміру заявленої до стягнення з нього пені на 90%.

Господарський суд, враховуючи специфіку діяльності підприємства відповідача та його фінансове становище, ступінь його вини у несвоєчасному виконанні зобовязань, незначне порушення строків оплати, відповідно до ч. 3 ст. 551 Цивільного кодексу України та ст. 233 Господарського кодексу України дійшов висновку про часткове задоволення клопотання відповідача та зменшення розміру пені на 50%, та стягнув з ПрАТ «Василівкатепломережа» на користь позивача 6 412, 76 грн. пені.

Апеляційний суд погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на таке.

Згідно з ч. 3 ст. 551 Цивільного кодексу України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Відповідно до ст. 233 Господарського кодексу України, у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але і інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов'язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

У п. 3 ч. 1 ст. 83 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що господарський суд, приймаючи рішення, має право зменшувати у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання.

Як розяснено у п. 3.17.4 Постанови пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» вирішуючи, в тому числі й з власної ініціативи, питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання, господарський суд повинен об'єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов'язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов'язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов'язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо.

Ця процесуальна норма може застосовуватись виключно у взаємозв'язку (сукупності) з нормою права матеріального, яка передбачає можливість зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), а саме ч. 3 ст. 551 Цивільного кодексу України і ст. 233 Господарського кодексу України.

Господарським судом враховано, що станом на 14.11.2015 відповідач самостійно повністю погасив основну заборгованість за отриманий у січні-квітні 2015 року та у жовтні 2015 року природний газ, тобто до звернення ПАТ «НАК «Нафтогаз України» з цим позовом до господарського суду.

При зменшенні розміру заявленої позивачем до стягнення пені суд першої інстанції звернув увагу на те, що ПрАТ «Василівкатепломережа» є єдиним підприємством, розташованим на території м. Василівка Запорізької області, яке здійснює виробництво, транспортування та постачання теплової енергії, а також надає послуги з централізованого опалення населенню на території міста; основними споживачами теплової енергії є бюджетні підприємства та населення міста, які мають постійну значну заборгованість за спожиту теплову енергію.

Як правильно встановлено судом першої інстанції, фактичний дохід від виробничої діяльності відповідач отримує лише після повної оплати наданих послуг споживачами (населенням). Унаслідок несвоєчасного внесення останніми такої плати у ПрАТ «Василівкатепломережа» наявний значний обсяг дебіторської заборгованості, що ускладнює належне виконання відповідачем обовязку з оплати поставленого природного газу за Договором.

Колегія суддів також враховує, що строки порушення відповідачем обовязку з оплати за природний газ є незначними.

Доводи заявника апеляційної скарги щодо співвідношення розміру штрафних санкцій та інфляційних втрат колегія суддів відхиляє як такі, що зумовлені неправильним розумінням правової природи збитків, до яких витрати від знецінення грошових коштів не відносяться.

На підставі викладеного та враховуючи сплату відповідачем основного боргу, а також недоведеність позивачем збитків (їх розміру) від несвоєчасної оплати відповідачем поставленого за спірним Договором природного газу, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано задовольнив клопотання відповідача про зменшення розміру неустойки частково на 50 %, тобто до суми 6 412, 78 грн.

Таким чином, оскільки доводи апеляційної скарги висновків, викладених в оскаржуваному рішенні господарського суду не спростовують, апеляційна скарга ПАТ "НАК "Нафтогаз України" підлягає залишенню без задоволення, рішення господарського суду Запорізької області від 03.10.2016 по справі № 908/1905/16 підлягає залишенню без змін.

Відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на заявника.

Керуючись ст. 49, п. 3 ч. 1 ст. 83, ст.ст. 99, 101, 102, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Донецький апеляційний господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", м. Київ, на рішення господарського суду Запорізької області від 03.10.2016 по справі № 908/1905/16 залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Запорізької області від 03.10.2016 по справі № 908/1905/16 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанову може бути оскаржено до Вищого господарського суду України у касаційному порядку через Донецький апеляційний господарський суд протягом двадцяти днів з дня набрання постановою апеляційного господарського суду законної сили.

Головуючий Т.М. Колядко

Судді: Н.В. Ломовцева

ОСОБА_3

Надруковано: 5 прим.

1 - позивачу

1 - відповідачу

1 - у справу

1 - ГСЗО

1- ДАГС