ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ІВАНО-ФРАНКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 листопада 2016 р. Справа № 909/859/16

Господарський суд Івано-Франківської області у складі: судді Фанди О.М., секретаря судового засідання Поліводі С.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом: Слобідсько-Болехівської сільської ради, вул. Шевченка, 150, с. Слобода-Болехівська, Долинський район, Івано-Франківська область, 77530,

до відповідача: Долинського районного споживчого товариства, пр-т Незалежності, 3-А, м. Долина, Івано-Франківська область, 77500,

про усунення перешкод в користуванні майном

за участю:

від відповідача: ОСОБА_1 - представник, (довіреність б/н від 02.11.2016 року; паспорт серія СС № 465057 від 23.12.1997 року)

від відповідача: ОСОБА_2 - представник, (довіреність б/н від 02.11.2016 року; паспорт серія СС № 026252 від 31.05.1996 року)

від позивача: представники не з'явилися

встановив: Слобідсько-Болехівська сільська рада (далі - позивач) звернулась до господарського суду Івано-Франківської області із позовом до Долинського районного споживчого товариства (далі - відповідач) про усунення перешкод в користуванні майном, а саме: нежитловими приміщеннями магазинів № 10 розташованим в с. Слобода-Болехівська Долинського району по вул. Шевченка, 75, № 11 розташованим в с. Липа Долинського району по вул. Шевченка, 20, та № 12 розташованим в с. Лужки Долинського району по вул. Лесіва Ярослава, 38, шляхом звільнення відповідачем цих приміщень.

Позовні вимоги обгрунтовані використанням відповідачем спірних приміщень без будь-якої правової підстави, зокрема без укладення договорів оренди, що порушує права позивача.

В судовому засіданні представник відповідача позовні вимоги заперечив з підстав викладених у відзиві на позовну заяву (вх.№15737/16 від 07.11.16) та просить суд в позові відмовити. Свої заперечення обгрунтовує тим, що право власності на спірне майно закріплено за ним, в підтвердження чого посилається на рішення господарського суду Івано-Франківської області від 01.11.2011 року по справі №5010/1322/2011-21/57, від 23.10.12 по справі №5010/794/2012-16/39 та довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Позивач своїм конституційним правом на захист прав і охоронюваних законом інтересів не скористався, клопотань про відкладення розгляду справи суду не подав, хоча про розгляд справи був повідомлений належним чином, що підтверджується відміткою на повідомленні про оголошення перерви до 24.11.16.

Відповідно до ч.3 ст.22 Господарського процесуального кодексу України сторони зобов'язані добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами, виявляти взаємну повагу до прав і охоронюваних законом інтересів другої сторони, вживати заходи до всебічного, повного та об'єктивного дослідження всіх обставин справи.

Згідно з пунктом 3.9.2 постанови пленуму Вищого господарського суду України 26.12.2011 N 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" з наступними змінами, у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

У пункті 2.3. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 № 18 роз'яснено: якщо стороною (або іншим учасником судового процесу) у вирішенні спору не подано суду в обґрунтування її вимог або заперечень належні і допустимі докази, в тому числі на вимогу суду, або якщо в разі неможливості самостійно надати докази нею не подавалося клопотання про витребування їх судом (частина перша статті 38 Господарського процесуального кодексу України), то розгляд справи господарським судом може здійснюватися виключно за наявними у справі доказами, і в такому разі у суду вищої інстанції відсутні підстави для скасування судового рішення з мотивів неповного з'ясування місцевим господарським судом обставин справи.

Враховуючи викладене, суд вважає, щопозивач належним чином повідомлений про розгляд судової справи і забезпечення його явки в судове засідання для реалізації ним права на судовий захист своїх прав та інтересів, що дає підстави для висновку суду щодо розгляду справи без його участі.

Розглянувши матеріали справи із врахуванням вимог Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод стосовно розгляду справи упродовж розумного строку, вислухавши представника відповідача, всебічно і повно з"ясувавши всі обставини, на яких ґрунтуються вимоги, давши оцінку доказам, які мають значення для справи, суд вважає за правильне взяти до уваги наступне.

Рішенням другої сесії сьомого демократичного скликання Слобідсько-Болехівської сільської ради Долинського району Івано-Франківської області від 26.01.2016 року №22-2/2016 вирішено звернутися до відповідача про укладення договорів оренди приміщень магазинів 10-12.

24 березня 2016 року позивач звернувся до відповідача із пропозицією укласти договори оренди.

06 травня 2016 року, у зв"язку із неотриманням від відповідача відповіді щодо укладення договорів оренди, позивач звернувся до відповідача про звільнення спірних приміщень.

05 серпня 2016 року позивачем проведено обстеження даних приміщень та складено відповідні акти, в яких зазначено, що відповідні приміщення магазинів продовжують використовуватися відповідачем без будь-яких договірних відносин і в добровільному порядку не звільнено.

Статтею 15 Цивільного кодексу України визначено право кожної особи на захист свого права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина 1 ст. 16 ЦК України).

Кожний суб'єкт господарювання та споживач має право на захист своїх прав і законних інтересів ( ч. 2 ст. 20 ЦК України).

Відповідно до ст.41 Господарського процесуального кодексу України, господарські суди вирішують господарські спори в порядку позовного провадження. Позов - це вимога позивача до відповідача, спрямована через суд, про захист порушеного або оспорюваного субєктивного права та охоронюваного законом інтересу, яке здійснюється у визначеній законом процесуальній формі.

Таким чином, звертаючись до суду з позовом, позивач повинен довести наявність у нього суб'єктивного матеріального права або законного інтересу, на захист якого подано позов, а також наявність факту їх порушення або оспорювання відповідачем , із зазначенням, яким чином особа, до якої позивачем предявлено позов, порушує права останнього.

Частиною 1 ст. 319 ЦК України встановлено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Частиною 1 ст. 321 ЦК України встановлено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

За змістом ч. 2 ст. 386 ЦК України, власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

Стаття 391 ЦК України передбачає порядок захисту права власності від порушень, не пов'язаних із позбавленням володіння. Відповідно до вказаної норми власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно із частиною першою статті 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядженням своїм майном.

Виходячи з аналізу вказаних норм, лише власник майна може вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження майном.

Як встановлено судом, рішенням господарського суду Івано-Франківської області від 01.11.2011 року в справі №5010/1322/2011-21/57, яке набрало законної сили 02.02.12 визнано недійсним рішення Слобідсько-Болехівської сільської ради №94-13/008 від 18.04.2008 року та рішення №117-15/2008 від 07.10.2008 року,щодо оформлення права комунальної власності на приміщення магазинів №10,11,12. Встановлено факт належність Долинському Райспоживтовариству приміщень спірних магазинів, та факт правокористування земельними ділянками на яких розміщені відповідні магазини

Рішенням господарського суду Івано-Франківської області від 23.10.2012 року в справі №5010/794/2012-16/39, яке набрало законної сили15.11.2012 року визнано недійсним рішення Слобідсько-Болехівської сільської ради за №20, №21, №22 від 21.05.2009 року про оформлення права власності за Слобода-Болехівською сільською радою на приміщення магазинів в с. Слобода-Болехівська по вул. Шевченка,75, в с. Липа, вул. Шевченка,20 в с. Лужки, вул. Я.Лесіва,38 Долинського району Івано-Франківської області та встановлено факт належність Долинському Райспоживтовариству приміщень вищевказаних магазинів та факт правокористування земельними ділянками на яких розміщені відповідні магазини.

Відповідно до ч.3 ст. 35 Господарського процесуального кодексу України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням, третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Разом з тим, належність нежитлових приміщень магазинів: №10 розташованого в с. Слобода-Болехівська Долинського району по вул. Шевченка,75; №11 розташованого в Долинському районі по вул. Шевченка,20; та №12 розташованого в с. Лужки Долинського району по вул. Л.Ярослава,38 на праві одноосібної приватної власності Долинському Районному споживчому товариству підтверджується і відповідними інформаційними довідками з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (окремо на кожне вищезазначене приміщення магазинів), копії яких знаходяться в матеріалах справи.

Відповідно до вимог ст.ст.32, 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. При цьому, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Аналізуючи надані позивачем, в обґрунтування позовних вимог, документи суд прийшов до висновку, що вони не містять жодного доказу, що відповідачем порушуються права та охоронювані законом інтереси позивача, оскільки позивачем не надано суду доказів в обгрунтування права на спірні приміщення.

З урахуванням наведеного вище суд приходить до висновку про відмову в позові.

Керуючись ст.ст. 15, 16, 20, 317, 319, 321, 386, 391 Цивільного кодексу України, ст.ст. 22, 32, 33, 35, 41, 49, ст. ст. 82 -85 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

в и р і ш и в :

відмовити в позові Слобідсько-Болехівської сільської ради до Долинського районного споживчого товариства про усунення перешкод в користуванні майном, а саме: нежитловими приміщеннями магазинів № 10 розташованим в с. Слобода-Болехівська Долинського району по вул. Шевченка, 75, № 11 розташованим в с. Липа Долинського району по вул. Шевченка, 20, та № 12 розташованим в с. Лужки Долинського району по вул. Лесіва Ярослава, 38, шляхом звільнення відповідачем цих приміщень.

Судові витрати по справі залишити за позивачем.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 28.11.16

Суддя Фанда О. М.