КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"29" листопада 2016 р. Справа№ 910/11976/16

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Станіка С.Р.

суддів: Суліма В.В.

Власова Ю.Л.

за участю представників сторін:

від позивача (за первісним позовом): не з'явився;

від відповідача (за первісним позовом): не з'явився;

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Вітряний парк Новоазовський" на ухвалу Господарського суду міста Києва від 21.10.2016 (суддя Борисенко І.І.) у справі № 910/11976/16

за позовом Публічного акціонерного товариства "Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Вітряний парк Новоазовський"

про стягнення 10 713 990,98 євро та 64 059 827,66 грн.

та за зустрічним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Вітряний парк Новоазовський"

до Публічного акціонерного товариства "Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк"

про зобовязання (спонукання) підписати договір, -

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 21.10.2016 позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Вітряний парк Новоазовський" до Публічного акціонерного товариства "Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк" про визнання недійсним договору про відкриття кредитної лінії № 20-2813/2-1 від 14.10.2011 повернуто без розгляду з посиланням на припис п. 4 ч. 1 ст. 63 Господарського процесуального кодексу України.

Ухвала місцевого господарського суду мотивована тим, що позивачем до позовної заяви не додано доказів сплати судового збору. Крім того, позивачем подано клопотання про відстрочення сплати судового збору, розглянувши яке суд першої інстанції дійшов висновку про необґрунтованість зазначеного клопотання, оскільки самі лише обставини, пов'язані з неплатоспроможністю позивача та відсутністю, як вказує позивач коштів, не вказують на відсутність можливості сплатити судовий збір за розгляд поданої позовної заяви. Жодних доказів на підтвердження того, що майновий стан позивача перешкоджає сплаті судового збору у встановленому порядку і розмірі, суду не було надано. За таких обставин, приймаючи до уваги, що позивачем до позовної заяви не представлено доказів сплати судового збору в розмірі, передбаченому ст. 4 Закону України "Про судовий збір", враховуючи приписи п. 4 ч. 1 ст. 63 Господарського процесуального кодексу України, суд першої інстанції дійшов висновку, що позовна заява підлягає поверненню заявнику без розгляду.

Не погоджуючись з винесеною ухвалою, ТОВ "Вітряний парк Новоазовський" звернувся до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просив оскаржувану ухвалу скасувати. а матеріали зустрічної позовної заяви направити до розгляду в суд першої інстанції.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що судом першої інстанції неповно з'ясовано обставини, що мають значення для справи, висновки, зроблені судом в оскаржуваній ухвалі, не відповідають обставинам справи, оскаржувана апелянтом ухвала прийнята з порушенням та неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права (ст.ст. 4-3, 43, 63 Господарського процесуального права України).

Так, апелянт вказував на те, що судом першої інстанції при вирішенні питання про прийняття до розгляду разом з первісним позовом зустрічної позовної заяви не враховано ті обставини, що у заявленому зустрічному позові порушено питання щодо наявності або відсутності причини, тобто саме наявності та правомірності договору про відкриття кредитної лінії № 20-2813/2-1 від 14.10.2011, через виконання якого стали можливими суперечки, які є предметом розгляду справи № 910/11976/16. Тобто, зустрічний позов безпосередньо пов'язаний з первісним, і їх розгляд сприятиме оперативному і правильному вирішенню спору. Крім того, на думку апелянта, суд першої інстанції мав право винести ухвалу про залишення позовної заяви без руху, надавши строк для усунення недоліків. Крім того, апелянтом наведено правові підстави, які на його думку, є підставами для визнання недійсним договору про відкриття кредитної лінії № 20-2813/2-1 від 14.10.2011.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями, справу № 910/11976/16 за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Вітряний парк Новоазовський" на ухвалу Господарського суду міста Києва від 21.10.2016 розподілено для розгляду колегії суддів у складі: головуючий суддя Станік С.Р., судді: Сулім В.В., Корсакова Г..В.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 04.11.2016 апеляційну скаргу ТОВ "Вітряний парк Новоазовський" на ухвалу Господарського суду міста Києва від 21.10.2016 у справі № 910/11976/16 прийнято до розгляду, порушено апеляційне провадження, розгляд апеляційної скарги призначено на 15.11.2016.

Розпорядженням начальника відділу від 15.11.2016, у звязку з відпусткою судді Корсакової Г.В., яка не є головуючим суддею, відповідно п.п. 2.3.25, 2.3.49 пункту 23 Положення про автоматизовану систему документообігу суду, призначено повторний автоматизований розподіл справи № 910/11976/16.

Протоколом автоматичної зміни складу колегії суддів від 15.11.2016, справу № 910/11976/16 передано на розгляд визначеної колегії суддів у складі: головуючий суддя Станік С.Р., судді: Сулім В.В., Власов Ю.Л.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 15.11.2016 справу № 910/11976/16 за апеляційною скаргою ТОВ "Вітряний парк Новоазовський" на ухвалу Господарського суду міста Києва від 21.10.2016 прийнято до провадження колегією суддів у складі:головуючий суддя Станік С.Р., судді: Сулім В.В., Власов Ю.Л.

В судове засідання 15.11.2016 представники сторін не з'явились.

Проте, через відділ забезпечення документообігу суду та моніторингу виконання документів (канцелярію) від апелянта надійшли:

- клопотання про залучення до участі у розгляді справи в якості третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Європейський банк реконструкції та розвитку, розгляд якого суд вирішив здійснити в наступному судовому засіданні;

- клопотання про відкладення розгляду справи у зв'язку з неможливістю представника позивача бути присутнім в даному судовому засіданні.

Враховуючи неявку в судове засідання представників сторін, з урахуванням поданого апелянтом клопотання про відкладення розгляду справи, з метою забезпечення повного, всебічного та об'єктивного розгляду справи, колегія суддів апеляційного господарського суду прийшла до висновку про задоволення клопотання апелянта про відкладення розгляду справи.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 15.11.2016 розгляд справи за апеляційною скаргою відкладено на 29.11.2016.

В судове засідання 29.11.2016 апелянт представників не направив, причин неявки суд не повідомив. Про розгляд апеляційної скарги на оскаржувану ухвалу та призначені судові засідання був повідомлений належним чином (представник апелянта за довіреністю особисто отримав ухвалу про прийняття апеляційної скарги до провадження від 04.11.2016, а також апелянту вручено ухвалу від 15.11.2016 про відкладення розгляду справи на 29.11.2016 - поштове повідомлення 040). Крім того, про обізнаність апелянта про апеляційне провадження свідчать і подані ним клопотання про відкладення розгляду та про залучення до участі у розгляді справи в якості третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Європейський банк реконструкції та розвитку.

В судове засідання 29.11.2016 ПАТ "Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк" представників не направив, причин неявки суд не повідомив. Про розгляд апеляційної скарги на оскаржувану ухвалу та призначені судові засідання був повідомлений належним чином (поштове повідомлення про вручення ухвали про прийняття апеляційної скарги до провадження від 04.11.2016 - 538, ухвали від 15.11.2016 - 875).

В силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов'язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку, дотримання якого є процесуальною гарантією дотримання прав сторін спору.

У п. 3 Постанови №11 від 17.10.2014р. Пленуму Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ "Про деякі питання дотримання розумних строків розгляду судами цивільних, кримінальних справ і справ про адміністративні правопорушення" розумним, зокрема, вважається строк, що є об'єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту. З урахуванням практики Європейського суду з прав людини критеріями розумних строків у цивільних справах є: правова та фактична складність справи; поведінка заявника, а також інших осіб, які беруть участь у справі, інших учасників процесу; поведінка органів державної влади (насамперед суду); характер процесу та його значення для заявника (справи "Федіна проти України" від 02.09.2010р., "Смірнова проти України" від 08.11.2005р., "Матіка проти Румунії" від 02.11.2006р., "Літоселітіс Проти Греції" від 05.02.2004р.).

Одночасно, застосовуючи відповідно до ч. 1 ст. 4 Господарського процесуального кодексу України, ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" при розгляді справи ч. 1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, суд зазначає, що право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується з обов'язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (п. 35 рішення від 07.07.1989р. Європейського суду з прав людини у справі "Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії-" (Alimentaria Sanders S.A. v. Spain).

Обов'язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005р. у справі "Смірнова проти України").

Дослідивши матеріали справи, з метою дотримання розумних процесуальних строків розгляду апеляційної скарги на ухвалу місцевого господарського суду, встановленого ч. 2 статті 102 Господарського процесуального кодексу України, а також те, що вимогами процесуального закону не передбачено право суду самостійно продовжити строк розгляду апеляційної скарги, судова колегія вважає можливим розглянути справу у відсутності представників сторін за наявними матеріалами оскарження.

Частиною п'ятою статті 106 Господарського процесуального кодексу України визначено, що апеляційні скарги на ухвали місцевого господарського суду розглядаються в порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення місцевого господарського суду.

Статтею 99 Господарського процесуального кодексу України визначено, що в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у цьому розділі. Апеляційний господарський суд, переглядаючи рішення в апеляційному порядку, користується правами, наданими суду першої інстанції.

Згідно з статтею 101 Господарського процесуального кодексу України, у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Додаткові докази приймаються судом, якщо заявник обґрунтував неможливість їх подання суду першої інстанції з причин, що не залежали від нього. Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі. В апеляційній інстанції не приймаються і не розглядаються вимоги, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, проаналізувавши правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, оцінивши наявні у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, Київський апеляційний господарський суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Публічне акціонерне товариство "Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк" звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю " Вітряний парк Новоазовський " про стягнення 10 713 990,98 євро та 64 059 827,66 грн. за кредитним договором про відкриття кредитної лінії №20-2813/2-1.

23.08.2016 від Товариства з обмеженою відповідальністю " Вітряний парк Новоазовський" до канцелярії Господарського суду міста Києва була подана зустрічна позовна заява про зобов'язання (спонукання) Публічного акціонерного товариства "Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк" підписати договір від 20.12.2015 про внесення змін до Кредитного договору про відкриття кредитної лінії №20-2813/2-1 від 14.10.2011 у запропонованій ТОВ "Вітряний парк Новоазовський" редакції згідно листа №18-15/12-001 від 18 грудня 2015 року.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 26.08.2016 прийнято зустрічну позовну заяву для спільного розгляду з первісним позовом.

Через відділ канцелярії господарського суду 20.10.2016 від відповідача за первісним позовом надійшла зустрічна позовна заява до первісного позивача про визнання недійсним договору про відкриття кредитної лінії №20-2813/2-1 від 14.10.2011.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 21.10.2016 позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Вітряний парк Новоазовський" до Публічного акціонерного товариства "Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк" про визнання недійсним договору про відкриття кредитної лінії № 20-2813/2-1 від 14.10.2011 повернуто без розгляду з посиланням на припис п. 4 ч. 1 ст. 63 Господарського процесуального кодексу України.

Ухвала місцевого господарського суду мотивована тим, що позивачем до позовної заяви не додано доказів сплати судового збору. Крім того, позивачем подано клопотання про відстрочення сплати судового збору, розглянувши яке суд першої інстанції дійшов висновку про необґрунтованість зазначеного клопотання, оскільки самі лише обставини, пов'язані з неплатоспроможністю позивача та відсутністю, як вказує позивач коштів, не вказують на відсутність можливості сплатити судовий збір за розгляд поданої позовної заяви. Жодних доказів на підтвердження того, що майновий стан позивача перешкоджає сплаті судового збору у встановленому порядку і розмірі, суду не було надано. За таких обставин, приймаючи до уваги, що позивачем до позовної заяви не представлено доказів сплати судового збору в розмірі, передбаченому ст. 4 Закону України "Про судовий збір", враховуючи приписи п. 4 ч. 1 ст. 63 Господарського процесуального кодексу України, суд першої інстанції дійшов висновку, що позовна заява підлягає поверненню заявнику без розгляду.

Київський апеляційний господарський суд, дослідивши наявні матеріали справи, оцінивши доводи апелянта та перевіривши їх доказами, дійшов висновку, що ухвала Господарського суду міста Києва від 21.10.2016 прийнята з повним з'ясуванням обставин, що мають значення для справи, зроблені місцевим господарським судом в оскаржуваній ухвалі висновки відповідають обставинам справи, судом вірно застосовано норми процесуального права з огляду на наступне.

За приписами ч. 2 ст. 60 Господарського процесуального кодексу України подання зустрічного позову провадиться за загальними правилами подання позовів.

Статтею 57 Господарського процесуального кодексу України визначено перелік документів, що подаються до позовної заяви, зокрема в п. 3 ч. 1 цієї статті вказано, що до позовної заяви додаються документи, які підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі.

Відповідно до частини 1 статті 3 Закону України "Про судовий збір" за подання до суду позовної заяви та іншої заяви, передбаченої процесуальним законодавством, передбачено справляння судового збору.

Частиною 2 статті 44 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Відповідно до частини 1 статті 4 Закону України "Про судовий збір" судовий збір справляється у відповідному розмірі від мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, встановленої законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Згідно з частиною 2 статті 4 вказаного Закону за подання до господарського суду позовної заяви немайнового характеру встановлена ставка судового збору - 1 розмір мінімальної заробітної плати.

Згідно з частиною 2 статті 4 вказаного Закону за подання до господарського суду позовної заяви майнового характеру встановлена ставка судового збору - 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 150 розмірів мінімальної заробітної плати.

Відповідно до статті 8 Закону України "Про Державний бюджет України на 2016 рік" станом на 01.01.2016 мінімальна заробітна плата встановлена у розмірі 1 378,00 грн.

Таким чином, за подання зустрічної позовної заяви з вимогою немайнового характеру про визнання недійсним договору про відкриття кредитної лінії № 20-2813/2-1 від 14.10.2011 сплаті підлягав судовий збір в сумі 1 378,00 грн.

Проте, позивачем до позовної заяви не додано доказів сплати судового збору.

Позивачем у позові заявлено клопотання про відстрочення сплати судового збору, в обгрунтування якого позивач за зустрічним позовом послався на необхідність врахування майнового стану сторони.

Розглянувши зазначене клопотання, суд першої інстанції, дійшов висновку про відмову у його задоволенні. З висновком місцевого господарського суду погоджується і суд апеляційної інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо сплати судового збору", який набрав чинності 01.09.2015 було внесено зміни у Закон України "Про судовий збір" зокрема щодо ставок судового збору та пільг щодо сплати судового збору. Позивач не відноситься до категорії осіб, які звільненні від сплати судового збору відповідно до ст. 5 Закону України "Про судовий збір".

Відповідно до ст. 8 Закону України Закону України "Про судовий збір", враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі. Суд може зменшити розмір судового збору або звільнити від його сплати на підставі, зазначеній у частині першій цієї статті.

Згідно з пунктом 3.1. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 21.02.2013 №7 "Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України" у розгляді питань, пов'язаних з відстроченням та розстроченням сплати судового збору, зменшенням його розміру або звільненням від його сплати (стаття 8 Закону) і застосуванням приписів Закону щодо пільг зі сплати судового збору (стаття 5 Закону) господарським судам слід враховувати таке.

Єдиною підставою для вчинення господарським судом дій, зазначених у статті 8 Закону, є врахування ним майнового стану сторін.

Клопотання про відстрочення (розстрочення) сплати судового збору, зменшення його розміру або звільнення від його сплати може бути викладене в заяві чи скарзі, які подаються до господарського суду, або окремим документом. Особа, яка заявляє відповідне клопотання, повинна навести доводи і подати докази на підтвердження того, що її майновий стан перешкоджав (перешкоджає) сплаті нею судового збору у встановленому порядку і розмірі.

При цьому оскільки статтею 129 Конституції України як одну із засад судочинства визначено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, отже, в тому числі й органів державної влади, то самі лише обставини, пов'язані з фінансуванням установи чи організації з Державного бюджету України та відсутністю у ньому коштів, призначених для сплати судового збору, не можуть вважатися підставою для звільнення від такої сплати.

За практикою Європейського суду з прав людини принцип рівності сторін у процесі є лише одним з елементів більш широкого поняття справедливого судового розгляду, яке також включає фундаментальний принцип змагальності процесу (див. Ruiz-Mateos v. Spain, рішення від 23 червня 1993 р., серія A, N 262, с. 25, § 63). Більш того, принцип рівності сторін у процесі - у розумінні "справедливого балансу" між сторонами - вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представити справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони (див. Dombo Beheer B. V. v. the Netherlands, рішення від 27 жовтня 1993 р., серія A, N 274, с. 19, § 33 та Ankerl v. Switzerland, рішення від 23 жовтня 1996 р., Reports 1996-V, стор. 1567-68, § 38).

Суд апеляційної інстанції зазначає, що апелянтом взагалі не подано ні суду першої інстанції, ні суду апеляційної інстанції доказів від банківських установ щодо відсутності у апелянта коштів на рахунках, а також інших доказів, за допомогою яких можна б було встановити відсутність коштів для сплати судового збору, а також перевірити наявність обставин щодо підстав відстрочення такого.

Враховуючи вищенаведене, зважаючи на недоведеність апелянтом обставин, які перешкоджають сплаті судового збору, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що місцевим господарським судом обгрунтовано відхилено клопотання апелянта про відстрочення сплати судового збору за поданих апелянтом доказів та наведених обставин.

За таких обставин, приймаючи до уваги, що позивачем до позовної заяви не надано доказів сплати судового збору в розмірі, передбаченому ст. 4 Закону України "Про судовий збір", враховуючи приписи п. 4 ч. 1 ст. 63 Господарського процесуального кодексу України, позовна заява підлягала поверненню заявнику без розгляду.

З огляду на викладене, колегія суддів Київського апеляційного господарського суду вважає, що місцевим господарським судом правомірно винесено оскаржувану ухвалу, якою позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Вітряний парк Новоазовський" до Публічного акціонерного товариства "Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк" про визнання недійсним договору про відкриття кредитної лінії № 20-2813/2-1 від 14.10.2011 повернуто без розгляду з посиланням на припис п. 4 ч. 1 ст. 63 Господарського процесуального кодексу України.

Доводи апелянта про те, що судом першої інстанції при вирішенні питання про прийняття до розгляду разом з первісним позовом зустрічної позовної заяви не враховано ті обставини, що у заявленому зустрічному позові порушено питання щодо наявності або відсутності причини, тобто саме наявності та правомірності договору про відкриття кредитної лінії № 20-2813/2-1 від 14.10.2011, через виконання якого стали можливими суперечки, які є предметом розгляду справи № 910/11976/16, а також не надана оцінка правовим підставам для визнання недійсним договору про відкриття кредитної лінії № 20-2813/2-1 від 14.10.2011 - судом апеляційної інстанції відхиляються як безпідставні та необгрунтовані, оскільки оцінка доводів щодо правомірності/неправомірності оспорюваного договору відбувається на стадії судового розгляду справи по суті, а не під час вирішення судом питання прийняття позовної заяви до розгляду на підставі дослідження позовної заяви формальним ознакам позовної заяви, як документа.

За наведених вище обставин, колегія суддів приходить до висновку, що доводи апелянта, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують висновків господарського суду першої інстанції наведених в оскаржуваній ухвалі, а тому відсутні підстави для скасування або зміни ухвали Господарського суду міста Києва від 21.10.2016 у справі № 910/11976/16.

Крім того, розглянувши клопотання апелянта про залучення до участі у розгляді справи в якості третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Європейський банк реконструкції та розвитку, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що воно задоволенню не підлягає, оскільки згідно з приписами частини першої статті 27 Господарського процесуального кодексу України треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, можуть вступити у справу, якщо рішення господарського суду зі спору може вплинути на права та обов'язки цієї особи щодо однієї із сторін. Їх може бути залучено до участі у справі також за клопотанням сторін, прокурора.

Проте, апелянтом не доведено належними та допустимими доказами в розумінні приписів ст.ст. 33, 34 Господарського процесуального кодексу України, що на стадії апеляційного провадження щодо розгляду апеляційної скарги на ухвалу про повернення зустрічної позовної заяви без розгляду, може вплинути на права та обов'язки Європейського банку реконструкції та розвитку щодо сторін спору. При цьому, апелянт не позбавлений права заявити таке клопотання під час судового розгляду справи в суді першої інстанції по суті заявлених вимог.

Крім того, довод апелянта про те, що суд першої інстанції мав право винести ухвалу про залишення позовної заяви без руху, надавши строк для усунення недоліків - судом апеляційної інстанції відхиляється, оскільки вчинення судом першої інстанції такої процесуальної дії не передбачено Господарським процесуальним кодексом України.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. (ст. 33 ГПК України).

Згідно зі ст. 34 ГПК України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили. (ст. 43 ГПК України).

Відповідно до ст. 104 Господарського процесуального кодексу України, підставами для скасування або зміни рішення місцевого господарського суду є:

1) неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які місцевий господарський суд визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні місцевого господарського суду, обставинам справи;

4) порушення або неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права.

За приписами статей 33, 34 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Колегія суддів вважає, що господарський суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, належним чином дослідив наявні докази, дав їм належну оцінку та прийняв законну та обґрунтовану ухвалу у відповідності з вимогами матеріального та процесуального права, а тому, оскаржувана ухвала підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга - без задоволення.

Згідно статті 49 Господарського процесуального кодексу України, витрати за подачу апеляційної скарги покладаються судом на апелянта.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 102, п. 1 ч. 1 ст. 103, ст. 105, 106 ГПК України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Вітряний парк Новоазовський" на ухвалу Господарського суду міста Києва від 21.10.2016 у справі № 910/11976/16

- залишити без задоволення.

2. Ухвалу Господарського суду міста Києва від 21.10.2016 у справі № 910/11976/16 - залишити без змін.

3. Матеріали оскарження ухвали № 910/11976/16 повернути до місцевого господарського суду.

Постанова апеляційного господарського суду набирає законної сили з дня її прийняття. Постанову апеляційного господарського суду може бути оскаржено до Вищого господарського суду України у порядку, передбаченому ст. 109 ГПК України.

Головуючий суддя С.Р. Станік

Судді В.В. Сулім

Ю.Л. Власов