ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"28" листопада 2016 р.Справа № 922/3870/16

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Сальнікової Г.І.

при секретарі судового засідання Гончарові В.В.

розглянувши справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Порше Лізинг Україна" (м. Київ)
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Постман" (смт. Покотилівка, Харківська обл.)
про стягнення 368 523,64 грн.
за участю представників:

позивача - ОСОБА_1, довіреність від 02.06.2016 року;

відповідача - не з'явився

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Порше Лізинг Україна" (м. Київ) (позивач) 11.11.2016 р. звернувся до господарського суду Харківської області з позовною заявою до відповідача - Товариства з обмеженою відповідальністю "Постман" (смт. Покотилівка, Харківська обл.) про стягнення 368523,64 грн., що складається з: 88158,27 грн. заборгованості по сплаті лізингових платежів за Договором про фінансовий лізинг № 00004253 від 23.01.2012 р.; 210785,91 грн. плати за фактичний час користування об'єктом лізингу; 17200,00 грн. збитків, 4430,34 грн. пені, 5110,06 грн. 3 % річних та 42839,06 грн. інфляційних витрат. Також до стягнення заявлені судові витрати по сплаті судового збору. В обґрунтування позову позивач вказує на неналежне виконання відповідачем (лізингоодержувачем) своїх зобовязань за вищевказаним Договором про фінансовий лізинг № 00004253 від 23.01.2012 р. в частині повної та своєчасної сплати лізингових платежів, встановлених умовами Договору та своєчасного повернення позивачу об'єкту лізингу, В якості правових підстав, позивач вказує, зокрема, на норми ст.ст. 8, 22, 526, 536, 549, 611, 806 Цивільного кодексу України, ч. 2 ст. 7 Закону України "Про фінансовий лізинг".

Ухвалою господарського суду Харківської області від 14.11.2016 року було прийнято позовну заяву до розгляду, порушено провадження у справі № 922/3870/16 та призначено її розгляд у відкритому судовому засіданні на 28 листопада 2016 року об 11:10.

Позивач в призначене судове засідання 28.11.2016 р. з'явився, заявлені позовні вимоги підтримав повністю з підстав, викладених у позовній заяві та наполягав на їх задоволенні.

Відповідач в призначене судове засідання 28.11.2016 р. не зявився, ухвала про порушення провадження у даній справі від 14.11.2016 р., що була направлена відповідачеві рекомендованим листом за його поштовою адресою, вказаною в позовній заяві, яка також співпадає з адресою в наданої позивачем копії витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців (т.с. І а.с. 124), повернулась до господарського суду з довідкою Укрпошти про закінчення терміну зберігання.

Відповідно до п. 3.9.1. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України №18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" від 26.12.2011, особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 64 та статті 87 ГПК. За змістом зазначеної статті 64 ГПК, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом. Доказом такого повідомлення в разі неповернення ухвали підприємством зв'язку може бути й долучений до матеріалів справи та засвідчений самим судом витяг з офіційного сайту Українського державного підприємства поштового зв'язку "Укрпошта" щодо відстеження пересилання поштових відправлень, який містить інформацію про отримання адресатом відповідного поштового відправлення, або засвідчена копія реєстру поштових відправлень суду.

Згідно Інформаційного листа Вищого господарського суду України N 01-8/1228, 02.06.2006 року Про деякі питання практики застосування норм Господарського процесуального кодексу України, порушені у доповідних записках про роботу господарських судів у 2005 році до повноважень господарських судів не віднесено установлення фактичного місцезнаходження юридичних осіб або місця проживання фізичних осіб - учасників судового процесу на час вчинення тих чи інших процесуальних дій. Тому примірники повідомлень про вручення рекомендованої кореспонденції, повернуті органами зв'язку з позначками адресат вибув, адресат відсутній і т.п., з урахуванням конкретних обставин справи можуть вважатися належними доказами виконання господарським судом обов'язку щодо повідомлення учасників судового процесу про вчинення цим судом певних процесуальних дій.

Враховуючи вищезазначене, суд приходить до висновку, що відповідач був належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи й відсутність представника відповідача не перешкоджає розгляду справи по суті.

Враховуючи те, що норми ст. 38 Господарського процесуального кодексу України, щодо обов`язку господарського суду витребувати у сторін документи і матеріали, необхідні для вирішення спору, кореспондуються з диспозитивним правом сторін подавати докази, п.4 ч.3 ст. 129 Конституції України визначає одним з принципів судочинства свободу в наданні сторонами суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, суд вважає, що господарським судом в межах наданих ним повноважень створені належні умови для надання сторонами доказів та здійснені всі необхідні дії щодо витребування додаткових доказів, та вважає, згідно ст.75 Господарського процесуального кодексу України, за можливе розгляд справи за позовною заявою позивача за наявними у справі і документами.

Розглянувши матеріали справи, всебічно та повно зясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

23.01.2012 року між позивачем - Товариством з обмеженою відповідальністю «Порше Лізинг Україна» (лізингодавець) та відповідачем - Товариством з обмеженою відповідальністю «Постман» (лізингоодержувач) було укладено Договір про фінансовий лізинг № 00004253 (далі - Договір) (т.с. І а.с. 22-34), відповідно до умов п. 1.1. якого, позивач зобовязався передати у розпорядження відповідача транспортний засіб типу Ford Transit 2.2 ТDCi, 2011 року виробництва, шасі № WF0ХХХТТFХВY67445, двигун № ВY67445 (обєкт лізингу), а відповідач зобов'язався прийняти Об'єкт лізингу і сплатити суму коштів за Договором шляхом здійснення платежів відповідно до Договору та згідно із Графіком покриття витрат та виплати лізингових платежів (надалі за текстом - «План відшкодування»), що становить невід'ємну частину Договору, на загальну суму, що становить еквівалент у гривні 27 953,61 доларів США, не враховуючи авансового платежу на суму, що становить еквівалент 5 590,72 доларів США.

Відповідно до положень п. 6.1. Загальних комерційних умов внутрішнього фінансового лізингу (надалі за текстом - «Умови лізингу»), що становлять невідємну частину Договору, відповідач зобовязався здійснювати щомісячні лізингові платежі відповідно до Плану відшкодування.

Згідно з п. 6.5. Умов лізингу щомісячний платіж перераховується на рахунок, зазначений позивачем, не пізніше дати, вказаної у Графіку покриття витрат та виплати лізингових платежів (надалі за текстом - «План відшкодування»).

Відповідно до п. 8.3.2. Умов лізингу якщо відповідач повністю або частково не здійснить оплату 1 (одного) лізингового платежу, при цьому якщо прострочення лізингового платежу триває більш, ніж 30 днів, позивач має право розірвати Договір і витребувати об'єкт лізингу від Відповідача, в тому числі у примусовому порядку з виконавчим написом нотаріуса.

Згідно з п. 12.9. Умов лізингу у разі дострокового припинення Договору з боку позивача, відповідач зобов'язувався повернути об'єкт лізингу за власний рахунок у відмінному робочому і технічному стані за адресою місцезнаходження позивача, якщо інша адреса не вказана позивачем, впродовж 10 (десяти) робочих днів з дати одержання відповідного запиту.

Відповідно до п. 13.1. Умов лізингу, якщо відповідач відмовляється від повернення або затримує повернення об'єкту лізингу, позивач має право вилучити об'єкт лізингу без попередньої згоди відповідача. При цьому, на підставі п. 13.6. Умов лізингу, відповідач зобов'язаний відшкодувати позивачу всі та будь-які витрати, пов'язані із вилученням об'єкту лізингу.

У випадку прострочення платежів за Договором, згідно із п. 8.2. Умов лізингу до відповідача застосовуються наступні санкції:

- пеня у розмірі 10% річних від вчасно не сплаченої суми за кожен день затримки до моменту повної виплати Платежу;

- штрафні санкції за вимоги щодо сплати, надіслані позивачем: еквівалент 15 дол. США за першу вимогу, еквівалент 20 дол. США за другу вимогу, еквівалент 25 дол. США за третю вимогу;

- компенсація будь-яких витрат, понесених позивачем та/або винагороди, включаючи, окрім іншого, гонорари юристам, судові та позасудові витрати, нараховані/виплачені з метою відшкодування сум, не виплачених відповідачем відповідно до Договору.

Так, позивачем в позовній заяві та під час розгляду справи наголошено про те, що після укладення між сторонами спірного Договору відповідачем порушено умови Договору, оскільки останній сплачував лізингові платежі з порушення встановленого в Плані відшкодування строку, а з травня 2014 р. взагалі припинив сплачувати щомісячні лізингові платежі, у зв'язку із чим, станом на 01.11.2016 р. у відповідача перед позивачу утворилась заборгованість по сплаті лізингових платежів в розмірі 88 158, 27 грн. (за рахунками - фактурами за вказані періоди, т.с. І а.с. 39-73), яка складається з наступного:

- несплата щомісячного лізингового платежу за травень 2014 року на суму 5 481,61 грн., відповідно до рахунку № 00198411 від 05.05.2014 р., належного до сплати відповідно до Плану відшкодування не пізніше 15.05.2014 р.;

- несплата щомісячного лізингового платежу за червень 2014 року на суму 5 579,58 грн., відповідно до рахунку № 00204252 від 03.06.2014 р., належного до сплати відповідно до Плану відшкодування не пізніше 15.06.2014 р.;

- несплата щомісячного лізингового платежу за липень 2014 року на суму 5 551, 58 грн., відповідно до рахунку № 00211114 від 02.07.2014 р., належного до сплати відповідно до Плану відшкодування не пізніше 15.07.2014 р.;

- несплата щомісячного лізингового платежу за серпень 2014 року на суму 5 794,18 грн., відповідно до рахунку № 00217551 від 04.08.2014 р., належного до сплати відповідно до Плану відшкодування не пізніше 15.08.2014 р.;

- несплата щомісячного лізингового платежу за вересень 2014 року на суму 6 018,11 грн., відповідно до рахунку № 00223621 від 04.09.2014 р., належного до сплати відповідно до Плану відшкодування не пізніше 15.09.2014 р.;

- несплата щомісячного лізингового платежу за жовтень 2014 року на суму 6 041,43 грн., відповідно до рахунку № 00228779 від 01.10.2014 р., належного до сплати відповідно до Плану відшкодування не пізніше 15.10.2014 р.;

- несплата щомісячного лізингового платежу за листопад 2014 року на суму 6 041,43 грн., відповідно до рахунку № 00236793 від 03.11.2014 р., належного до сплати відповідно до Плану відшкодування не пізніше 15.11.2014 р.;

- несплата щомісячного лізингового платежу за грудень 2014 року на суму 7 119,09 грн., відповідно до рахунку № 00243221 від 03.12.2014 р., належного до сплати відповідно до Плану відшкодування не пізніше 15.12.2014 р.;

- несплата щомісячного лізингового платежу за січень 2015 року на суму 8481, 34 грн., відповідно до рахунку № 00254960 від 13.01.2015 р., належного до сплати відповідно до Плану відшкодування не пізніше 13.01.2015 р.;

- несплата щомісячного лізингового платежу за лютий 2015 року на суму 9 423,70 грн., відповідно до рахунку № 00256800 від 02.02.2015 р., належного до сплати відповідно до Плану відшкодування не пізніше 15.02.2015 р.;

- несплата щомісячного лізингового платежу за березень 2015 року на суму 11 663,00 грн., відповідно до рахунку № 00262493 від 06.03.2015 р., належного до сплати відповідно до Плану відшкодування не пізніше 15.03.2015 р.;

- несплата щомісячного лізингового платежу за квітень 2015 року на суму 10 963,22 грн., відповідно до рахунку № 00268255 від 06.04.2015 р., належного до сплати відповідно до Плану відшкодування не пізніше 15.04.2015 р.;

Відповідно до п. 12.6.1. Умов Договору, позивач має право в односторонньому порядку розірвати Договір та повернути Об'єкт лізингу у разі, якщо відповідач не сплатив наступний лізинговий платіж у повному обсязі або частково, і строк невиконання зобов'язання зі сплати перевищує 30 днів.

Відповідно до п. 8.3. та 8.3.1. Умов Договору, якщо відповідач прострочить виплату Лізингового платежу протягом більш ніж 10 (десять) робочих днів, позивач має право надіслати відповідачу першу платіжну вимогу щодо сплати в письмовій формі. Якщо відповідач не здійснить оплату протягом 7 (семи) робочих днів з моменту першої вимоги, позивач надсилає в такий же спосіб другу платіжну вимогу, яка продовжує строк здійснення оплати ще на 8 (вісім) робочих днів. У випадку якщо Відповідач не здійснить оплату у вказаний термін, Позивач має право направити Відповідачу третю вимогу щодо сплати та відмовитися від Договору в односторонньому порядку, за п. 12.6.1. Договору. Сторони домовились, що невиконання зобов'язань після надіслання другої платіжної вимоги означає, що відповідач не має наміру в подальшому виконувати свої зобов'язання за цим Договором.

Як вбачається з наявних матеріалів справи, у звязку з неналежним виконанням відповідач своїх зобовязань за Договором, позивачем були надіслані відповідачу наступні нагадування: перше нагадування про несплату від 03.04.2015 р.; друге нагадування про несплату від 20.04.2015 р.; третє нагадування про несплату від 05.05.2015 р. (т.с. І а.с. 36-38), які залишились з боку відповідача без відповідачі та задоволення.

Судом встановлено, 02.06.2015 р. відповідачу було направлено Вимогу про сплату заборгованості за Договором, повернення Обєкта лізингу та Повідомлення про відмову від Договору вих. № 00004253 від 05.05.2015 р. (т.с. І а.с. 51-52).

Вищевказана Вимога була направлена відповідачу 02.06.2015 р. на адресу, вказану у Договорі, проте повернулася на адресу позивача, у звязку із тим, що осіб для вручення не знайдено так як адресат виїхав з місця реєстрації (т.с. І а.с. 53-54).

Відповідно до п. 12.9. Договору, у разі дострокового припинення Договору з боку позивача, відповідач зобов'язався повернути об'єкт лізингу за власний рахунок у відмінному робочому і технічному стані до головного офісу позивача впродовж 10 (десяти) робочих днів з дати одержання вимоги Позивача про таке повернення. Крім того, відповідно до Вимоги Відповідачу встановлено обов'язок погасити заборгованість протягом 3 (трьох) днів з дня отримання Вимоги.

Згідно з п. 12.13. Договору, у випадках, передбачених пунктами 12.6 та 12.12 Контракт вважається розірваним на 10-й (десятий) робочий день з дня надіслання письмового повідомлення Стороною на адресу іншої Сторони.

Таким чином, датою розірвання договору є 16.06.2015 року.

Позивачем в позовній заяві та під час розгляду справи наголошено про те, що всупереч умовам договору Обєкт лізингу відповідач не повернув та продовжував неправомірно користуватися Обєктом лізингу.

Відповідно до п.6.18 Умов Договору сторони погоджуються, що у випадку розірвання Договору/відмови від Договору за ініціативою позивача відповідно до пункту 12 Договору, лізинговий платіж буде вважатися платою за користування Обєктом лізингу.

Таким чином, позивачем заявлено до стягнення з відповідача плату за фактичний час користування Обєктом лізингу за травень 2015 р. по жовтень 2016 р. в розмірі 210785, 91 грн., що складається з:

- щомісячного лізингового платежу за травень 2015 р. на суму 9837,04 грн., належного до сплати відповідно до Плану відшкодування не пізніше 15.05.2015 р.;

- щомісячного лізингового платежу за червень 2015 р. на суму 9807,65 грн., належного до сплати відповідно до Плану відшкодування не пізніше 15.06.2015 р.;

- щомісячного лізингового платежу за липень 2015 р. на суму 9808,58 грн., належного до сплати відповідно до Плану відшкодування не пізніше 15.07.2015 р.;

- щомісячного лізингового платежу за серпень 2015 р. на суму 9842,18 грн., належного до сплати відповідно до Плану відшкодування не пізніше 15.08.2015 р.;

- щомісячного лізингового платежу за вересень 2015 р. на суму 10195,80 грн., належного до сплати відповідно до Плану відшкодування не пізніше 15.09.2015 р.;

- щомісячного лізингового платежу за жовтень 2015 р. на суму 9859,44 грн., належного до сплати відповідно до Плану відшкодування не пізніше 15.10.2015 р.;

- щомісячного лізингового платежу за листопад 2015 р. на суму 10734,63 грн., належного до сплати відповідно до Плану відшкодування не пізніше 15.11.2015 р.;

- щомісячного лізингового платежу за грудень 2015 р. на суму 10753,29 грн., належного до сплати відповідно до Плану відшкодування не пізніше 15.12.2015 р.;

- щомісячного лізингового платежу за січень 2016 р. на суму 11103,18 грн., належного до сплати відповідно до Плану відшкодування не пізніше 15.01.2016 р.;

- щомісячного лізингового платежу за лютий 2016 р. на суму 11879,93 грн., належного до сплати відповідно до Плану відшкодування не пізніше 15.02.2016 р.;

- щомісячного лізингового платежу за березень 2016 р. на суму 12206,50 грн., належного до сплати відповідно до Плану відшкодування не пізніше 15.03.2016 р.;

- щомісячного лізингового платежу за квітень 2016 р. на суму 12066,07 грн., належного до сплати відповідно до Плану відшкодування не пізніше 15.04.2016 р.;

- щомісячного лізингового платежу за травень 2016 р. на суму 11718,98 грн., належного до сплати відповідно до Плану відшкодування не пізніше 15.05.2016 р.;

- щомісячного лізингового платежу за червень 2016 р. на суму 11691,00 грн., належного до сплати відповідно до Плану відшкодування не пізніше 15.06.2016 р.;

- щомісячного лізингового платежу за липень 2016 р. на суму 11576,70 грн., належного до сплати відповідно до Плану відшкодування не пізніше 15.07.2016 р.;

- щомісячного лізингового платежу за серпень 2016 р. на суму 11577,16 грн., належного до сплати відповідно до Плану відшкодування не пізніше 15.08.2016 р.;

- щомісячного лізингового платежу за вересень 2016 р. на суму 12129,52 грн., належного до сплати відповідно до Плану відшкодування не пізніше 15.09.2016 р.;

- щомісячного лізингового платежу за жовтень 2016 р. на суму 12096,40 грн., належного до сплати відповідно до Плану відшкодування не пізніше 15.10.2016 р.;

- щомісячного лізингового платежу за листопад 2016 р. на суму 11901,86 грн., належного до сплати відповідно до Плану відшкодування не пізніше 15.11.2016 р.;

Таким чином, з матеріалів справи вбачається, що позивач виконав свої обов'язки у повному обсязі, проте відповідач в порушення норм чинного цивільного та господарського законодавства України та умов договору фінансового лізингу 00004253 від 23.01.2012 року, не виконав свої зобов'язання зі сплати заборгованості за лізинговими платежами відповідно до умов Договору.

Вищевказані обставини стали підставою для звернення позивача з даним позовом до господарського суду.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, суд виходить з наступного.

Стаття 129 Конституції України встановлює, що судді при здійсненні правосуддя незалежні і підкоряються лише закону. Змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості - є однією із основних засад судочинства.

У відповідності до ст. 4-3 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

Відповідно до статті 55 Конституції України, статей 15, 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ч. 7 ст. 179 Господарського кодексу України, господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України, з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків ( ч.1 ст. 626 Цивільного кодексу України).

Згідно зі ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 2 Закону України "Про фінансовий лізинг", відносини, що виникають у зв'язку з договором фінансового лізингу, регулюються положеннями Цивільного кодексу України про лізинг, найм (оренду), купівлю-продаж, з урахуванням особливостей, що встановлюються цим законом.

Відповідно до ст. 806 Цивільного кодексу України, за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобов'язується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі).

Відповідно до ч. 1 ст. 292 ГК України, лізинг - це господарська діяльність, спрямована на інвестування власних чи залучених фінансових коштів, яка полягає в наданні за договором лізингу однією стороною (лізингодавцем) у виключне користування другій стороні (лізингоодержувачу) на визначений строк майна, що належить лізингодавцю або набувається ним у власність (господарське відання) за дорученням чи погодженням лізингоодержувача у відповідного постачальника (продавця0 майна, за умовами сплати лізингоодержувачем періодичних лізингових платежів.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про фінансовий лізинг" за договором фінансового лізингу (далі - договір лізингу) лізингодавець зобов'язується набути у власність річ у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов і передати її у користування лізингоодержувачу на визначений строк не менше одного року за встановлену плату (лізингові платежі).

Відповідно до ст. 6 Закону України "Про фінансовий лізинг" договір лізингу має бути укладений у письмовій формі. Істотними умовами договору лізингу є предмет лізингу; строк, на який лізингоодержувачу надається право користування предметом лізингу (строк лізингу); розмір лізингових платежів; інші умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Строк лізингу визначається сторонами договору лізингу відповідно до вимог цього Закону.

Відповідно до ст. 16 Закону України "Про фінансовий лізинг" сплата лізингових платежів здійснюється в порядку, встановленому договором. Лізингові платежі можуть включати: суму, яка відшкодовує частину вартості предмета лізингу; платіж як винагороду лізингодавцю за отримане у лізинг майно; компенсацію відсотків за кредитом; інші витрати лізингодавця, що безпосередньо пов'язані з виконанням договору лізингу.

Відповідно до ст. 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно статті 193 Господарського кодексу України, та ст.526 Цивільного кодексу України, яка містить аналогічні положення, зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог що у певних умовах звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом не допускається.

Відповідно до ч.1 ст.530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно з ч.1 ст. 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. ст. 32, 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до ст. 34 ГПК України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до ст. 43 ГПК України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Враховуючи вказані обставини та приймаючи до уваги вимоги ст. 526 Цивільного Кодексу України, а саме те, що зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться, враховуючи те, що відповідач не надав суду жодного документу, який би спростовував наявність заборгованості перед позивачем, хоча мав можливість скористуватись своїми процесуальними правами та надати документи в обґрунтування своєї позиції по справі, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги позивача про стягнення заборгованості за несплаченими лізинговими платежами в сумі 88158,27 грн. та 210785,91 грн. плати за фактичний час користування об'єктом лізингу правомірні та обґрунтовані, такі, що не спростовані відповідачем, тому підлягає задоволенню.

Стосовно заявленої до стягнення у позові збитків в сумі 17200,00 грн. суд зазначає наступне.

Згідно із ч. 1. ст. 224 Господарського кодексу України (надалі за текстом - ГКУ), учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов'язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб'єкту, права або законні інтереси якого порушено.

Згідно ч. 1 ст. 225 ГКУ, до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються, зокрема додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб'єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов'язання другою стороною.

Згідно із ч. 3. ст. 22 ЦКУ, збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Згідно з п.8.2.3. Договору у випадку прострочення сплати платежу до Відповідача застосовуються наступні санкції компенсація будь-яких витрат, понесених Позивачем та/або винагороди, окрім іншого, гонорари юристам, судові та позасудові витрати, нараховані/виплачені з метою відшкодування сум, невиплачених Відповідачем у відповідності до Контракту.

Відповідно до п. 16.1. Договору незалежно від завершення виконання цього Контракту або проведення операцій, запланованих в рамках цього Контракту, усі витрати та збитки (включаючи ті з них, що пов'язані з виплатою гонорарів за юридичні та фінансові консалтингові послуги), завдані у зв'язку з укладенням або виконанням цього Контракту, а також операціям запланованими в рамках виконання цього Контракту, відшкодовуються Стороною, яка завдала такі збитки.

В свою чергу, відповідно до п. 8.6. Договору, будь-які збитки, заподіяні невиконанням або не належним виконанням Стороною своїх зобовязань за Контрактом, підлягають відшкодуванню у повному обсязі понад передбачені Контрактом штрафні санкції.

Згідно п. 13.7. Умов лізингу, якщо Позивач не зможе здійснити своє право на вилучення (повернення), як передбачено у пункті 13, він матиме право на вилучення Обєкту лізингу у Відповідача в примусовому порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса.

Таким чином, 28.07.2015 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_2 було вчинено виконавчий напис нотаріуса № 1373 про повернення Обєкта лізингу (належним чином засвідчена копія виконавчого напису нотаріуса додається).

03.08.2015 р. державним виконавцем Автозаводського відділу державної виконавчої служби Кременчуцького міського управління юстиції було винесено Постанову про відкриття виконавчого провадження щодо примусового повернення Обєкта лізингу на підставі виконавчого напису нотаріуса №1343 від 28.07.2015 р. (належним чином засвідчена копія постанови про відкриття виконавчого провадження додається)

21.08.2015 р. державним виконавцем Автозаводського відділу державної виконавчої служби Кременчуцького міського управління юстиції було винесено Постанову про розшук майна боржника. Однак станом на 01.11.2016 р. Обєкт лізингу не повернуто.

Відповідно до ч. 1 ст. 22 Цивільного кодексу України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 22 ЦКУ, збитками є, зокрема, витрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Згідно з п. 8.2.3. Договору у випадку прострочення сплати платежу до Лізингоодержувача застосовуються наступні санкції компенсація будь-яких витрат, понесених Порше Лізинг Україна та/або винагороди, окрім іншого, гонорари юристам, судові та позасудові витрати, нараховані/виплачені з метою відшкодування сум, невиплачених Лізингоодержувачем у відповідності до Контракту. Порше Лізинг Україна надає Лізингоодержувачу відповідну документацію, що підтверджує понесені витрати; проте ненадання такої документації не звільняє Лізингоодержувача від компенсації та не вважається підставою для відстрочення виплати компенсації.

Відповідно до п. 16.1. Договору незалежно від завершення виконання цього Контракту або проведення операцій, запланованих в рамках цього Контракту, усі витрати та збитки (включаючи ті з них, що повязані з виплатою гонорарів за юридичні та фінансові консалтингові послуги), завдані у звязку з укладенням або виконанням цього Контракту, а також операціям запланованими в рамках виконання цього Контракту, відшкодовуються Стороною, яка завдала такі збитки.

Відповідно до п. 6.17 Умов лізингу, податок на додану вартість буде включено до суми всіх платежів, виплат, нарахувань, вартості послуг та будь-яких інших видів платежів, які підлягають сплаті або можуть стягуватись у примусовому порядку.

Дана сума грошових коштів має бути компенсована Позивачу з урахуванням податку на додану вартість, оскільки ТОВ «Порше Лізинг Україна» є платником податку на додану вартість відповідно до вимог чинного законодавства України.

Крім того, Позивач поніс витрати, у звязку із необхідністю звернення до спеціалізованої організації ТОВ «Юридична фірма Вернер» з метою надання послуг по юридичному консультуванню, підготовці позовної заяви про стягнення заборгованості та збитків, а також представництва інтересів Позивача в суді, що підтверджується наступними документами: Договір про надання юридичних послуг №17/2010 від 09.06.2010 р.; Додаткової угодою № 47 від 15.01.2013 р. до Договору про надання юридичних послуг №17/2010 від 09.06.2010 р.; Рахунком-фактурою, Актом, Платіжнім дорученням.

Таким чином, через порушення своїх зобов'язань за договором, відповідач має відшкодувати позивачу збитки, що виникли у зв'язку з відновленням його порушеного права як власника об'єкта лізингу у розмірі 17200,00 грн.

Стосовно заявленої до стягнення у позові пені в сумі 4430,34 грн. суд зазначає наступне.

Згідно зі ст.ст.193, 198 ГК України, кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобовязання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобовязань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених законом або договором.

Згідно зі ст.ст. 610, 611 ЦК України, порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання), а у разі порушення зобовязання, настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до ст. 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобовязань", пеня обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Відповідно до частини 3 статті 549 Цивільного кодексу України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання.

Договором передбачені штрафні санкції у вигляді фіксованих штрафів у випадку несплати виставлених рахунків у встановлений строк відповідно до п. 8.2.2., а також пеня у розмірі 10% річних за кожен день прострочення виконання зобов'язання.

В п. 8.2.1. Договору вказано, що у випадку прострочення сплати платежу до Відповідача застосовуються наступні штрафні санкції: пеня у розмірі 10% річних від вчасно невиплаченої суми за кожен день затримки до моменту повної виплати платежу.

Перевіривши зроблений позивачем розрахунок пені, суд дійшов висновку, що позовна вимога щодо стягнення з відповідача пені в сумі 4430,34 грн. підлягає задоволенню як правомірна.

Щодо вимог позивача про стягнення з відповідача 3% річних в розмірі 5110,06 грн. та 42839,06 грн. інфляційних витрат, суд зазначає таке.

Згідно ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Аналіз зазначеної статті вказує на те, що наслідки прострочення боржником грошового зобовязання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та 3% річних не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінених грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника та незалежно від сплати ним неустойки (пені) за порушення виконання зобовязання.

Суд, перевіривши розрахунок позивача, перевіривши період нарахування останнім вказаної суми 3% річних, дійшов висновку про те, що відповідний розрахунок є вірним, та відповідає нормам чинного законодавства, а тому підлягає стягненню з відповідача у повному обсязі 3 % річних в розмірі 5110,06 грн. та 42839,06 грн. інфляційних витрат.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, відповідно до статті 49 Господарського процесуального кодексу України, суд вважає за необхідне покласти на відповідача витрати по сплаті судового збору в сумі 5527,85 грн., оскільки з його вини спір було доведено до суду.

Враховуючи викладене та керуючись статтями 6, 8, 19, 124, 129 Конституції України, статтями 1, 2, 6, 16 Закону України "Про фінансовий лізинг", статтями 525, 526, 530, 612, 629, 806 Цивільного кодексу України, статтями 179, 193, 292 Господарського кодексу України, статтями 1, 4, 12, 22, 32, 33, 43, 44, 49, 75, ст.ст. 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Постман" (62458, Харківська обл., Харківський р-н, смт. Покотилівка, вул. Фрунзе, 18; Код ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Порше Лізинг Україна" (02152, м. Київ, пр-т. ОСОБА_3 1В, офіс В; Код ) - 88158,27 грн. заборгованості по сплаті лізингових платежів за Договором про фінансовий лізинг № 00004253 від 23.01.2012 р.; 210785,91 грн. плати за фактичний час користування об'єктом лізингу; 17200,00 грн. збитків; 4430,34 грн. пені; 5110,06 грн. 3 % річних; 42839,06 грн. інфляційних витрат; 5527,85 грн. судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 05.12.2016 р.

Суддя ОСОБА_4