ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
___________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

24 листопада 2016 р. Справа № 902/871/16

Господарський суд Вінницької області у складі головуючого судді Банаська О.О. розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом: Державного підприємства "Кременчуцьке лісове господарство", с.Мала Кохнівка, Кременчуцький район, Полтавська область

до: Товариства з обмеженою відповідальністю "Джі.Пі.Ес.Транспорт Контроль", с.Агрономічне, Вінницький район, Віницька область

про розірвання договору № ЛГ-220/02 від 06.06.2013 р.

За участю секретаря судового засідання Гнатовської Л.С.

Представники сторін не з'явились.

В С Т А Н О В И В :

Державним підприємством "Кременчуцьке лісове господарство" подано позов до Товариства з обмеженою відповідальністю "Джі.пі.ес.транспорт контроль" про розірвання договору № ЛГ-220/02 від 06.06.2013 р. про надання інформаційних (телеметричних) послуг.

Ухвалою суду від 12.10.2016 р. порушено провадження за вказаним позовом та призначено засідання на 03.11.2016 р.

Ухвалою суду від 03.11.2016 р. розгляд справи відкладено до 24.11.2016 р. з огляду на неподання учасниками процесу витребуваних судом документів.

08.11.2016 р. на адресу суду від директора ТОВ "Джі.пі.ес.транспорт контроль" надійшов відзив на позовну заяву, яким останній просить суд в позові відмовити в повному обсязі з мотивів викладених в відзиві на позовну заяву.

17.11.2016 р. на адресу суду від позивача надійшло ряд документів на виконання вимог ухвали суду та письмове заперечення на відзив на позовну заяву відповідача від 08.11.2016 р.

Також 17.11.2016 р. на адресу суду від позивача надійшло клопотання про розгляд справи без участі останнього на підставі поданих документів мотивоване скрутним матеріальним становищем підприємства.

22.11.2016 р. на адресу суду від представника відповідача надійшла заява про відкладення розгляду справи на іншу дату, яка мотивована його участю 24.11.2016 р. в апеляційному суді Вінницької області по кримінальній справі в інтересах обвинуваченого ОСОБА_1, який утримується під вартою.

Представники сторін в засідання суду 24.11.2016 р. не з'явились, хоча про дату, час та місце судового засідання останніх було повідомлено завчасно та належним чином - ухвалою від 03.11.2016 р., яка надіслана рекомендованою кореспонденцією.

Крім того, факт обізнаності представників сторін про відкладення розгляду справи на 24.11.2016 р. підтверджується розпискою сторін, наданою уповноваженими представниками сторін в судовому засіданні 03.11.2016 р.

Враховуючи викладене суд вважає, що вжив всі залежні від нього заходи для повідомлення сторін належним чином про час і місце розгляду судової справи і забезпечення явки останніх в судове засідання для реалізації ними права на судовий захист своїх прав та інтересів.

При цьому суд враховує, що відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17.07.1997 р. (Закон України від 17.07.1997 р. № 475/97 - ВР), кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Перебіг строків судового розгляду у цивільних справах починається з часу надходження позовної заяви до суду, а закінчується ухваленням остаточного рішення у справі, якщо воно не на користь особи (справа "Скопелліті проти Італії" від 23.11.1993 р.), або виконанням рішення, ухваленого на користь особи (справа "Папахелас проти Греції" від 25.03.1999 р.).

Обов'язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду неефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (параграфи 66, 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 р. у справі "Смірнова проти України").

Суд нагадує, що роль національних суддів полягає у швидкому та ефективному розгляді справ (&51 рішення Європейського суду з прав людини від 30.11.2006 р. у справі "Красношапка проти України").

Враховуючи те, що норми ст.ст.38, 65 Господарського процесуального кодексу України, щодо обов`язку господарського суду витребувати у сторін документи і матеріали, необхідні для вирішення спору, кореспондуються з диспозитивним правом сторін подавати докази, п.4 ч.3 ст.129 Конституції України визначає одним з принципів судочинства свободу в наданні сторонами суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, суд вважає, що господарським судом в межах наданих ним повноважень створені належні умови для надання сторонами доказів та здійснені всі необхідні дії щодо витребування додаткових доказів.

Проте, сторони своїм правом на участь у засіданні суду та наданні письмових або усних пояснень не скористались, а тому, беручи до уваги приписи ч.1 ст.69 ГПК України щодо строків вирішення спору та той факт, що неявка в засідання суду сторін або їх представників, належним чином та відповідно до законодавства повідомлених про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду справи, суд дійшов висновку про розгляд справи за наявними у ній матеріалами, відповідно до приписів ст.75 Господарського процесуального кодексу України.

У зв'язку з неявкою представників сторін у судове засідання фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється згідно з приписами ч.8 ст.811 ГПК України.

Розглянувши клопотання відповідача про відкладення розгляду справи, суд дійшов висновку про відхилення останнього виходячи з таких міркувань.

Як наголошено в п.3.9.2 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 р. № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" господарський суд з урахуванням обставин конкретної справи може відхилити доводи учасника судового процесу - підприємства, установи, організації, іншої юридичної особи, державного чи іншого органу щодо відкладення розгляду справи у зв'язку з відсутністю його представника (з причин, пов'язаних з відпусткою, хворобою, службовим відрядженням, участю в іншому судовому засіданні і т. п.). При цьому господарський суд виходить з того, що у відповідних випадках такий учасник судового процесу не позбавлений права і можливості забезпечити за необхідності участь у судовому засіданні іншого представника згідно з частинами першою - п'ятою статті 28 ГПК, з числа як своїх працівників, так і осіб, не пов'язаних з ним трудовими відносинами. Неможливість такої заміни представника і неможливість розгляду справи без участі представника підлягає доведенню учасником судового процесу на загальних підставах (статті 32 - 34 ГПК), причому відсутність коштів для оплати послуг представника не може свідчити про поважність причини його відсутності в судовому засіданні.

При цьому суд звертає увагу, що в матеріалах справи містяться докази обізнаності відповідача та його представника про відкладення розгляду справи на 24.11.2016 р. що підтверджується розпискою сторін, наданою уповноваженими представниками сторін в судовому засіданні 03.11.2016 р., що на переконання суду свідчить про достатність часу для вжиття відповідачем заходів щодо визначення уповноваженої особи на представництво її інтересів в даному судовому процесі, а також на надання витребуваних та додаткових доказів.

Відтак, безпосередня відсутність в судовому засіданні представника відповідача у зв'язку із його участю в інших судових засіданнях не може слугувати підставою для задоволення його клопотання про відкладення розгляду справи з врахуванням наведених вище законодавчих приписів, оскільки вказана обставина не свідчить про неможливість забезпечення відповідачу явки в судове засідання іншого уповноваженого представника з врахуванням того, що до клопотання не долучено належних та допустимих доказів в підтвердження відсутності можливості уповноваження на представництво інтересів відповідача в судовому засіданні іншій особі.

Розглядаючи вказаний спір судом із тексту позовної заяви, письмових пояснень позивача (вх. № 10804 від 17.11.2016 р.) встановлено, що позов про розірвання договору № ЛГ-220/02 від 06.06.2013 р. про надання інформаційних (телеметричних) послуг обґрунтовано неналежним виконанням відповідачем зобов'язань згідно даного договору щодо припинення правовідносин за договором у випадку односторонньої відмови від нього зі сторони позивача та ухиленням від пропозицій про розірвання договору, оскільки відповідач не виконує в добровільному порядку умови п.8.2 договору в частині розірвання за ініціативою замовника та припинення взаємних зобов'язань після неодноразових звернень з цього приводу.

В якості нормативного обґрунтування заявленого позову позивач, з поміж іншого, зазначив приписи ст.188 ГК України, ст.ст.651, 907 Цивільного кодексу України.

Відповідач у відзиві на позовну заяву № б/н від 08.11.2016 р. позов не визнає в повному обсязі та просить в його задоволенні відмовити повністю з мотивів його безпідставності вказуючи на наступні доводи в обґрунтування своїх заперечень:

- предметом даного договору, згідно його п. 2.1 є надання підрядником інформаційних послуг з абонентського обслуговування диспетчерських центрів та мобільних терміналів замовника, встановлених на рухомих об'єктах, що належать замовнику на праві власності або на праві користування. Відповідно до п.4.2 Договору-вартість послуг розраховується таким чином: підсумкова вартість послуг за один календарний місяць є добутком кількості активних терміналів замовника, до яких протягом цього місяця мав доступ даний диспетчерський центр, на базову величину, яка складає 130,00 грн.

- 01.10.2013 р. між замовником та підрядником було укладено додаткову угоду, якою сторони домовилися викласти п. 4.2 в наступній редакції, -вартість послуг розраховується таким чином: підсумкова вартість послуг за один календарний місяць є добутком кількості активних терміналів замовника до яких протягом цього місяця мав доступ даний диспетчерський центр на базову величину, яка складає 180, 00 грн;

- пунктом 8.3 Договору передбачено, що останній вважається розірваним і втрачає чинність лише після проведення усіх взаємних розрахунків між сторонами за послуги, фактично надані підрядником замовникові за цим договором, аж до останнього дня надання цих послугу, однак у позивача постійно існувала заборгованість перед відповідачем про що останнього було повідомлено листом від 13.11.2014 р., про існуючу заборгованість у сумі 10 350,51 грн;

- відповідно до п. 8.4 Договору одностороння відмова від виконання Договору не допускається;

- остання оплата наших послуг за договором від 06.06.2013 р. позивачем здійснювалась 20.08.2015 р. за послуги надані у 2014 р. інформаційні (телеметричні) послуги за Договорами від 06.06.2013 р. та 01.10.2013 р. надаються по цей час, що підтверджується відповідним витягом географічних координат транспорту з супутників GPS. на сьогоднішній день існує відповідна заборгованість за надані послуги, які до цього часу надаються у сумі 7 000 грн з огляду на що, вимоги позивача не відповідають діючому законодавству та умовам Договору тощо.

У запереченні на відзив відповідача позивач вказує на те, що ним з дотриманням умов п.8.2 Договору повідомлено відповідача листом від 23.09.2014 р. № 752 про розірвання договору та припинення зобов'язань за ним, однак після отримання зазначеного листа відповідач відмовився розірвати договір та наполягає на продовженні його дії з мотивів існування заборгованості позивача.

Розглянувши подані документи і матеріали, з'ясувавши фактичні обставини на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті судом встановлено наступне.

06.06.2013 р. між Товариством з обмеженою відповідальністю "Джі.Пі.Ес. Транспорт контроль" (Виконавець) та Державним підприємством "Кременчуцьке лісове господарство" (Замовник) було укладено договір № ЛГ-220/02 про надання інформаційних (телеметричних) послуг та додаткову угоду до даного договору від 01.10.2013 р.(а.с.11-13, т.1).

Відповідно до п.п.2.1, 2.3 Договору сторони обумовили предмет договору згідно з яким Замовник замовляє і оплачує, а Виконавець забезпечує абонентське обслуговування диспетчерських центрів Замовника та мобільних терміналів, встановлених на рухомих об'єктах, які належать Замовнику на праві власності або на праві користування. Сторони визнають, що Виконавець надає Замовнику виключно інформаційні послуги.

Умовами договору сторони встановили, що послуги, передбачені цим договором надаються у повному обсязі цілодобово, як у робочі, та і у вихідні та святкові дні (п.3.1 Договору).

Пунктом 4.1 Договору між сторонами було погоджено, що вартість послуг визначається сторонами по факту їх надання за результатами кожного календарного місяця та фіксується в актах про надані послуги.

Між сторонами було погоджено, що вартість послуг розраховується таким чином: підсумкова вартість послуг за один календарний місяць є добутком кількості активних терміналів Замовника, що були під'єднані до серверного обладнання Підрядника, на базову величину; базова величина складає 130,00 грн. В базову величину входять вартість SIM-карток мобільних операторів (оператори обираються Виконавцем), поповнення їх карткового рахунку та оновлення програмного забезпечення (п.4.1 Договору).

Відповідно до п.п.4.2-4.5 Договору акт про надані послуги підписується Сторонами останнім числом поточного місяця, в якому надавались послуги. Оплата Замовником наданих Підрядником послуг, проводиться за безготівковим розрахунком, відповідно до рахунків-фактур, які виставляє Підрядник, та актів наданих послуг, підписаних Сторонами. Виконавець виставляє Замовнику рахунки на оплату послуг за цим Договором один раз на місяць (до 15 числа місяця, наступного за місяцем в якому надавались послуги). Строк оплати рахунків Замовником складає 5 (п'ять) робочих днів, починаючи від дня отримання рахунку.

Пунктом 8.1 Договору передбачено, що він діє з 22.04.2013 р. до 22.04.2018 р., а в частині вартості послуг та порядку розрахунків - до повного виконання сторонами своїх зобов'язань. Чинність договору автоматично продовжується на наступний аналогічний період, якщо не має заперечень жодної зі Сторін, і Сторони продовжують виконання своїх зобов'язань за цим Договором.

Умовами п.п.8.2, 8.3 Договору передбачено, що даний договір може бути розірвано за взаємною згодою обох Сторін, або за ініціативою лише однієї сторони. В останньому випадку Сторона-ініціатор розірвання договору повинна письмово повідомити іншу Сторону про свій намір не пізніше ніж за 20 календарних днів до моменту припинення нею виконання своїх зобов'язань за цим договором. Якщо ініціатором розірвання договору виступає Виконавець, то останній повинен відшкодувати Замовнику всі понесені збитки. Цей договір вважається розірваним і втрачає чинність лише після проведення усіх взаємних розрахунків між сторонами за послуги, фактично надані Виконавцем Замовникові за цим договором, аж до останнього дня надання цих послуг.

01.10.2013 р. між Сторонами було укладено Додаткову угоду, якою сторони внесли виклали в новій редакції пункти Договору, зокрема: п.4.2 в наступній редакції: "Вартість послуг розраховується таким чином: підсумкова вартість послуг за один календарний місяць є добутком кількості активних терміналів Замовника, до яких протягом цього місяця мав доступ даний диспетчерський центр, на базову величину; базова величина складає 180,00 грн в т.ч. ПДВ. В базову величину входять вартість SIM-карток мобільних операторів (оператори обираються Виконавцем), поповнення їх карткового рахунку та оновлення програмного забезпечення. Акт про надані послуги підписується Сторонами останнім числом поточного місяця, в якому фактично надавалися послуги"; п.4.5 в наступній редакції - "Оплата за надання інформаційних (телеметричних) послуг здійснюється щомісячно до 20-го числа місяця, наступного за місяцем фактичного надання послуг"; п.6.4 в наступній редакції: "У випадку, коли Замовник не виконав своєчасну оплату послуг, або виконав оплату не в повному обсязі, Виконавець має право призупинити надання послуг за цим Договором аж до повного погашення Замовником заборгованості перед Виконавцем, що внаслідок цього виникла".

З наявних доказів в матеріалах справи суд встановив, що позивачем неодноразово повідомлено відповідача про розірвання договору.

Так, листом № 752 від 23.09.2014 р. Державне підприємство "Кременчуцьке лісове господарство" звернулось до Товариство з обмеженою відповідальністю "Джі.Пі.Ес. Транспорт контроль" з пропозицією розірвати договір № ЛГ-220/02 від 06.06.2013 р. про надання інформаційних (телеметричних) послуг з дотриманням умов п.8.2 Договору та припинення зобов'язань до жовтня місяця 2014 р., а також даним листом останній попросив відповідача надіслати на адресу позивача акт звіряння наданих останнім послуг для здійснення повних взаєморозрахунків (а.с.14, т.1).

13.11.2016 р. Товариством з обмеженою відповідальністю "Джі.Пі.Ес. Транспорт контроль" надіслано на адресу Державного підприємства "Кременчуцьке лісове господарство" лист-відповідь № 184 з якої вбачається, що сума заборгованості замовника перед ним станом на 30.10.2014 р. за Договором № ЛГ-220/02 становить 3 640,00 грн, а за Договором № ЛГ-220/01 -7270,51 грн, а тому, станом на 30.10.2014 р. загальна сума заборгованості становить 10 910,51 грн.

Листом № 879 від 14.11.2014 р. позивач знову звернувся до відповідача з повідомленням про те, що після здійснення повних взаєморозрахунків у відповідності до п. 8,3 даного Договору буде направлено додаткову угоду щодо його розірвання (а.с.15, т.1).

Листом № 90 від 05.03.2015 р. Державне підприємство "Кременчуцьке лісове господарство" повідомило Товариство з обмеженою відповідальністю "Джі.Пі.Ес. Транспорт контроль" про те, що припинення своїх зобов'язань згідно цього договору відбулося з 01.10.2014 р., а тому рахунки що надходили підприємству після 01.10.2014 р. оплачуватися не будуть. З метою здійснення повних розрахунків позивач просив відповідача надіслати акт звіряння взаєморозрахунків між підприємствами до 01.10.2014 р. до моменту поки позивач являвся замовником (а.с.16, т.1).

Однак відповідач у своєму листі № 237 від 24.04.2015 р. зазначив, що станом на 22.04.2015 р. сума заборгованості за Договором № ЛГ-220/02 становить 670,51 грн, а за Договором № ЛГ-220/01 - 6 940,00 грн, а тому, станом на 30.10.2014 р. загальна сума заборгованості становить 7 610,51 грн.

Листом № 336 від 04.06.2015 р. Державне підприємство "Кременчуцьке лісове господарство" повторно повідомило Товариство з обмеженою відповідальністю "Джі.Пі.Ес. Транспорт контроль" про те, що рахунки за телеметричні послуги, які надсилає останній після повідомлення про розірвання договору оплачуватися не будуть (а.с.17, т.1).

Як в вбачається з матеріалів справи та з тверджень позивача з невідомих обставин ТОВ "ДЖІ.Ш.ЕС" Транспорт Контроль" не бажає визнавати укладений договір розірваним (припиненим) та продовжує надсилати щомісячно рахунки на оплату наданих послуг. Факт отримання повідомлення про припинення договору ТОВ "ДЖІ.Ш.ЕС" Транспорт Контроль" визнає, що підтверджується листуванням між підприємствами.

Окрім того 20.05.2014 р. Товариством з обмеженою відповідальністю "ДЖІ.Ш.ЕС" Транспорт Контроль" були змінені логіни та паролі для доступу в програму GРS стеження за транспортними засобами і тому, Замовник не тільки не мав змоги користуватися інформаційними (телеметричними) послугами із зазначеної дати, а ще і не мав можливості перевірити достовірність повноти наданих послуг за договором (а.с. 20, т.1).

Замовником на підставі наказу від 23.07.2015 р. № 110/1 у складі комісії було здійснено демонтаж засобів моніторингу (GРS треків) з автомобілів (а.с. 23-24, т.1).

Як вбачається з матеріалів справи ДП "Кременчуцьке лісове господарство" було виплачено заборгованість перед відповідачем, згідно наданого останніми рахунку № 1453 від 22.07.2015 р., за період заборгованості з грудня 2013 по вересень 2014 року, тобто за період доки підприємство перебувало з замовником у контексті договору № ЛГ-220/02 від 06.06.2013, укладеного між підприємствами (а.с. 21-22, т.1).

Як вбачається із матеріалів справи відповідачем не було погоджено пропозицію позивача про розірвання договору з мотивів наявності заборгованості за надані послуги та продовженні дії договору і наданні послуг, що спонукало останнього звернутись із відповідним позовом до суду.

На підставі встановлених обставин суд дійшов наступних висновків.

Стаття 11 Цивільного кодексу України вказує, що цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки, й серед підстав виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, передбачає договори та інші правочини, а також інші юридичні факти.

Як зазначено в ст.174 Господарського кодексу України, господарські зобов'язання можуть виникати, зокрема, із господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Відповідно до ст.509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідносини, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Таке ж положення містить і ст.173 Господарського кодексу України, в якій зазначено, що господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку. Субєкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобовязання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобовязання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобовязання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Не допускаються одностороння відмова від виконання зобовязань.

Згідно зі ст.526 Цивільного кодексу України, ст.193 Господарського кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цих Кодексів, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст.525 Цивільного кодексу України, ч.7 ст.193 Господарського кодексу України).

Згідно зі ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ст.628 Цивільного кодексу України).

Положеннями ст. 627 ЦК України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ст.629 цього Кодексу договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Беручи до уваги зміст Договору № ЛГ-220/02 про надання інформаційних (телеметричних) послуг від 06.06.2013 р. укладеного між сторонами, характер взятих на себе сторонами зобов'язань, суд дійшов висновку про те, що між сторонами виникли правовідносини, які регулюються Главою 63 "Послуги. Загальні положення" (ст.ст.901-907 ЦК України).

Згідно ст.901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Положення цієї глави можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов'язання.

Статтею 905 ЦК України передбачено, що строк договору про надання послуг встановлюється за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено законом або іншими нормативно-правовими актами.

Приписами ст.907 ЦК України встановлено, що договір про надання послуг може бути розірваний, у тому числі шляхом односторонньої відмови від договору, в порядку та на підставах, встановлених цим Кодексом, іншим законом або за домовленістю сторін. Порядок і наслідки розірвання договору про надання послуг визначаються домовленістю сторін або законом.

Відповідно до ч. 1 ст.188 ГК України зміна та розірвання господарських договорів в односторонньому порядку не допускаються, якщо інше не передбачено законом або договором.

Частиною 1 ст.651 ЦК України визначено, що зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Пунктом 1 ч.1 ст.611 вказаного Кодексу визначено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору.

Згідно ч.3 ст.651 Цивільного кодексу України у разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим.

За змістом ст.654 ЦК України, зміна або розірвання договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється або розривається, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту.

Судом встановлено, що умовами договору передбачено право та умови дострокового розірвання даного договору в односторонньому порядку, а саме п.8.2 Договору передбачено право Сторін розірвати Договір з ініціативи лише однієї сторони шляхом письмового повідомлення іншої Сторони про свій намір не пізніше ніж за 20 календарних днів до моменту припинення нею виконання своїх зобов'язань за цим договором, що кореспондується із статтею 907 ЦК України.

Виходячи з наведених вище норм законодавства та умов договору суд дійшов висновку, що одностороння відмова від договору про надання послуг можлива у будь-який час як до початку надання послуги, так і в процесі її надання до завершення відповідних дій, а замовнику послуг законом надано право відмовитися в односторонньому порядку від договору з огляду на що судом не приймається до уваги положення п.8.4 Договору, який містить заборону на односторонню відмову від виконання договору.

Суд зауважує, що положення п.8.4 містить заборону щодо односторонньої відмови від виконання договору, що не є тотожним односторонній відмові від договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 203 Цивільного кодексу України, зміст правочину не може суперечити Цивільному кодексу України, іншим актам цивільного законодавства.

В матеріалах справи міститься належні докази повідомлення відповідача про розірвання договору № ЛГ-220/02 про надання інформаційних (телеметричних) послуг від 06.06.2013 р., а саме: лист № 752 від 23.09.2014 р., лист № 879 від 14.11.2014 р., лист № 90 від 05.03.2015 р. та лист № 336 від 04.06.2015 р., що свідчить про реалізацію позивачем права на одностороннє розірвання договору.

При цьому суд зауважує, що факт отримання повідомлення про припинення договору ТОВ "ДЖІ.Ш.ЕС" Транспорт Контроль" визнає, що підтверджується подальшим листуванням між підприємствами.

Разом з тим, як вказувалось вище відповідач відмовився у добровільному порядку розірвати договір та після отримання вказаних листів продовжував нараховувати та виставляти позивачу до оплати рахунки.

Частиною 1 ст.206 ГК України встановлено, що господарське зобов'язання може бути розірвано сторонами відповідно до правил, встановлених ст.188 Кодексу.

Відповідно до частин 2-4 статті 188 ГК України сторона договору, яка вважає за необхідне змінити або розірвати договір, повинна надіслати пропозиції про це другій стороні за договором.

Сторона договору, яка одержала пропозицію про зміну чи розірвання договору, у двадцятиденний строк після одержання пропозиції повідомляє другу сторону про результати її розгляду.

У разі якщо сторони не досягли згоди щодо зміни (розірвання) договору або у разі неодержання відповіді у встановлений строк з урахуванням часу поштового обігу, заінтересована сторона має право передати спір на вирішення суду.

Колегія суддів зазначає, що передбачене статтею 188 ГК України надсилання іншій стороні пропозицій про розірвання договору в разі виникнення такої необхідності є правом, а не обов'язком особи, яка добровільно, виходячи з власних інтересів, його використовує та може звернутися за захистом свого порушеного права шляхом подання позову до відповідача про розірвання договору (аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом України в постанові від 19.09.2011 р. № 22/110).

Беручи до уваги факт належного та добросовісного виконання позивачем своїх зобовязань за договором в частині завчасного повідомлення відповідача про намір розірвати договір, а саме за 20 календарних днів до фактичного припинення виконання своїх зобовязань за договором, суд дійшов переконливого висновку про обґрунтованість та правомірність даного позову та його задоволення.

Дійшовши такого висновку судом прийнято до уваги правові позиції викладені в постановах Вищого господарського суду України від 18.10.2007 р. № 08/15-07, від 21.04.2015 р. № 910/15770/14,від 23.06.2016 р. № 902/1607/15.

Заперечення відповідача щодо заявленого позову викладені у його відзиві та письмових поясненнях, оцінюються судом критично, оскільки є юридично неспроможними та не спростовують правомірності та обґрунтованості заявленого позову, враховуючи положення підпункту 3 ч.1 ст.3 ЦК України, яким закріплено, що однією з загальних засад цивільного законодавства є свобода договору, та положення ст.907 ЦК України, яким передбачена можливість розірвання даного виду договору в односторонньому порядку.

Посилання відповідача на продовження надання послуг навіть після отримання відповідних листів від позивача та існування непогашеної заборгованості як на момент подачі листів так і на момент подачі позову з прив'язкою до п.8.3 договору згідно з яким договір вважається розірваним і втрачає чинність лише після проведення усіх взаємних розрахунків між сторонами за послуги, фактично надані виконавцем замовникові не спростовує право позивача припинити виконання зобовязань у порядку п.8.2 договору шляхом одностороннього розірвання договору, що кореспондується із приписами ст.907 ЦК України.

Факту наявності заборгованості позивача та періоду надання послуг може бути надана відповідна юридична оцінка при розгляді в окремому порядку майнового позову.

Окрім того вказівка позивача у зазначеному листі на припинення власних зобов'язань за договором з 01.10.2014 р. могла бути відкоригована відповідачем у додатковій угоді про розірвання договору (в т.ч. шляхом початку відліку 20 календарних днів з дня отримання відповідачем листа), яка була долучена до вказаного листа за умови її підписання.

Судовий збір покладається на відповідача у відповідності до приписів ст.49 ГПК України.

24.11.2016 р. в судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частину рішення.

Керуючись ст.ст. 43, 45, 22, 32, 33, 34, 36, 43, 44, 49, 82, 83, 84, 85, 115, 116 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ :

1. Позов задовольнити повністю.

2. Розірвати договір № ЛГ-220/02 від 06.06.2013 р. про надання інформаційних (телеметричних послуг) укладений між "Кременчуцьке лісове господарство" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Джі.Пі.Ес. Транспорт контроль".

3. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Джі.Пі.Ес. Транспорт контроль", вул.Академічна, 54, с.Агрономічне, м.Вінниця, 23227 (ідентифікаційний код - 38309103) на користь Державного підприємства "Кременчуцьке лісове господарство", вул.Лісова, 17-А, с.Мала Кохнівка, Кременчуцький район, Полтавська область, 39618 (ідентифікаційний код - 00992680) - 1 387 грн 00 коп. - відшкодування витрат пов'язаних зі сплатою судового збору.

4. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

5. Копію рішення надіслати сторонам рекомендованим листом з повідомленням про вручення поштового відправлення.

Повне рішення складено 29 листопада 2016 р.

Суддя О.О. Банасько

віддрук. 5 прим.:

1 - до справи.

2, 3 - позивачу - вул.Лісова, 17-А, с.Мала Кохнівка, Кременчуцький район, Полтавська область, 39618; вул.Шевченка, 41, м.Кременчук, Полтавська область, 39600.

4, 5 - відповідачу - вул.Академічна, 54, м.Вінниця, 21008; вул.Блока, 28, оф.7, м.Вінниця, 21018.