УХВАЛА

21.11.2016Справа № 910/21674/15

Суддя Плотницька Н.Б., розглянувши скаргу Публічного акціонерного товариства "Центренерго" на дії Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, по справі:

за позовомПублічного акціонерного товариства "Науково-виробниче підприємство "Радій"
доПублічного акціонерного товариства "Центренерго"
простягнення 10 864 955 грн 05 коп.
Представники:
від стягувача: Вставська Т.В. - представник за довіреністю
від боржника (скаржника): Савельєва С.І. - представник за довіреністю
від Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України: Сіщук В.В. - представник за довіреністю

встановив:

20.08.2015 до Господарського суду міста Києва надійшла позовна заява від Публічного акціонерного товариства "Науково-виробниче підприємство "Радій" з вимогами до Публічного акціонерного товариства "Центренерго" про стягнення 9 144 362 грн 80 коп. інфляційних втрат та 672 312 грн 07 коп. 3 % річних за несвоєчасну оплату виконаних робіт за договором на закупівлю робіт з виготовлення (ремонту) обладнання № 17/3 від 16.03.2012.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 13.10.2016 позовні вимоги задоволено у повному обсязі, з Публічного акціонерного товариства "Центренерго" на користь Публічного акціонерного товариства "Науково-виробниче підприємство "Радій" стягнуто інфляційні втрати у розмірі 10 196 374 грн 28 коп., 3 % річних у розмірі 668 580 грн 77 коп. та судовий збір у розмірі 73 080 грн 00 коп.

20.11.2015, на виконання рішення Господарського суду міста Києва від 13.10.2015, видано наказ.

12.10.2016 до Господарського суду міста Києва від Публічного акціонерного товариства "Центренерго" надійшла скарга на дії Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України.

Скарга мотивована тим, що в порушення норм чинного законодавства України постанова про відкриття виконавчого провадження направлена на адресу боржника з порушення встановленого строку, що позбавило останнього права на самостійне виконання рішення суду, державним виконавцем не було зупинено виконавче провадження за наявності відповідного клопотання та підстав для зупинення виконавчого провадження, а також державним виконавцем винесено постанову про арешт коштів боржника з порушенням порядку, визначеного Законом України "Про виконавче провадження".

Ухвалою Господарського суду місті Києва від 13.10.2016 розгляд скарги Публічного акціонерного товариства "Центренерго" на дії Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України призначено на 21.11.2016.

У судове засідання 21.11.2016 з'явились представники стягувача, боржника (скаржника) та Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України та надали пояснення по суті скарги.

Представник боржника (скаржника) надав пояснення по суті скарги, відповідно до яких просять її задовольнити, а саме: визнати незаконною бездіяльність Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України стосовно не винесення постанови про зупинення виконавчого провадження № 52151525; зобов'язати Відділ примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України винести постанову про зупинення виконавчого провадження № 52151525; визнати незаконними дії Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України по винесенню постанови про арешт коштів боржника від 19.09.2016 № 52151525; визнати недійсною та скасувати постанову Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про арешт коштів боржника від 19.09.2016 № 52151525.

Представники стягувача та Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України надали пояснення, відповідно до яких заперечують проти задоволення скарги та просять суд відмовити у її задоволенні.

Розглянувши скаргу, заслухавши пояснення представника стягувача, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується скарга, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для її розгляду, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення скарги.

Обов'язковість рішення суду визначено однією із основних засад судочинства (стаття 129 Конституції України).

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і неупередженим судом. У рішенні Європейського суду з прав людини від 20 липня 2004 року у справі "Шмалько проти України" (заява N 60750/00) зазначено, що для цілей статті 6 виконання рішення, ухваленого будь - яким судом, має розцінюватися як невід'ємна частина "судового розгляду". У рішенні від 17 травня 2005 року у справі "Чіжов проти України" (заява N 6962/02) Європейський суд з прав людини зазначив, що позитивним обов'язком держави є організація системи виконання рішень таким чином, щоб переконатися, що неналежне зволікання відсутнє та що система ефективна і законодавчо, і практично, а нездатність державних органів ужити необхідних заходів для виконання рішення позбавляє гарантії параграф 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

Згідно зі статтею 124 Конституції України та статтею 115 Господарського процесуального кодексу України судові рішення є обов'язковими до виконання на всій території України і виконуються в порядку, визначеному Законом України "Про виконавче провадження".

Відповідно до частини 1 статті 116 Господарського процесуального кодексу України виконання рішення господарського суду провадиться на підставі виданого ним наказу, який є виконавчим документом.

Відповідно до статті 1 Закону України "Про виконавче провадження" (в редакції станом на дату винесення оскаржуваних) виконавче провадження - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

За умовами статті 2 Закону України "Про виконавче провадження" (в редакції станом на дату винесення оскаржуваних) примусове виконання рішень покладається на державну виконавчу службу, яка входить до системи органів Міністерства юстиції України. Примусове виконання рішень здійснюють державні виконавці, визначені Законом України "Про державну виконавчу службу".

Згідно з положеннями пункту 1.5. Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 № 512/5, під час здійснення виконавчого провадження державний виконавець приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складання актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Положеннями пункту 1.5.1. Інструкції з організації примусового виконання рішень визначено, що постанова як окремий документ містить такі обов'язкові реквізити: а) вступну частину із зазначенням: назви постанови, дати видачі постанови та місця її винесення; найменування органу ДВС, прізвища, імені та по батькові державного виконавця, який виніс постанову; назви виконавчого документа, коли та ким виданий, резолютивної частини документа (далі - реквізити виконавчого документа); за зведеним виконавчим провадженням - прізвища, імені та по батькові боржника - фізичної особи, повного найменування боржника - юридичної особи та дати об'єднання виконавчих проваджень у зведене; б) мотивувальну частину із зазначенням мотивів, з яких державний виконавець прийняв відповідне рішення (дійшов певних висновків), і посилання на закон чи інший нормативно-правовий акт (статтю, її частину, абзац, пункт, підпункт, на підставі якого видано постанову); в) резолютивну частину із зазначенням: прийнятого рішення державного виконавця; прізвища, імені, по батькові фізичних осіб, повного найменування юридичних осіб, яким надсилається копія постанови; строку і порядку оскарження постанови; г) до постанов можуть вноситись також інші відомості, визначені Законом, цією Інструкцією та іншими нормативно-правовими актами; ґ) постанова складається і підписується державним виконавцем у необхідній кількості примірників (копій), один з яких (оригінал) залишається у виконавчому провадженні, а інші (копії) направляються за належністю і у випадках, встановлених Законом або цією Інструкцією, затверджуються начальником відділу або його заступником та скріплюються печаткою; д) у разі якщо постанова державного виконавця є виконавчим документом, вона повинна відповідати вимогам до виконавчого документа, визначеним статтею 18 Закону.

Відповідно до статті 25 Закон України "Про виконавче провадження" (в редакції станом на дату винесення оскаржуваних) державний виконавець зобов'язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк пред'явлення такого документа до виконання, він відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, і пред'явлений до виконання до відповідного органу державної виконавчої служби.

Згідно з частиною 5 статті 25 Закон України "Про виконавче провадження" (в редакції станом на дату винесення оскаржуваних) копії постанови про відкриття виконавчого провадження надсилаються не пізніше наступного робочого дня стягувачу та боржникові.

08.09.2016 заступником начальника відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Кузьменком Олексієм Степановичем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 52151525 з примусового виконання наказу Господарського суду місті Києва № 910/21674/15 від 20.11.2015, якою боржнику встановлено строк для добровільного виконання рішення суду у термін до 14.09.2016 включно.

Постанову про відкриття виконавчого провадження № 52151525 від 08.09.2016 було направлено стягувачу та боржникові 12.09.2016, що підтверджується наявними в матеріалах справи доказами.

У відповідності до норм статті 25 Закон України "Про виконавче провадження" (в редакції станом на дату винесення оскаржуваних) у постанові про відкриття виконавчого провадежння державний виконавець вказує про необхідність боржнику самостійно виконати рішення у строк до семи днів з моменту винесення постанови (у разі виконання рішення про примусове виселення боржника - у строк до п'ятнадцяти днів) та зазначає, що у разі ненадання боржником документального підтвердження виконання рішення буде розпочате примусове виконання цього рішення із стягненням з боржника виконавчого збору і витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, передбачених цим Законом. За заявою стягувача державний виконавець одночасно з винесенням постанови про відкриття виконавчого провадження може накласти арешт на майно та кошти боржника, про що виноситься відповідна постанова.

Тобто, той факт, що одночасно з відкриттям виконавчого провадження і до закінчення встановленого строку для добровільного виконання рішення державним виконавцем не було накладено арешт на грошові кошти та майно боржника, не є порушенням вимог Закону, оскільки за змістом статті 25 Закону питання щодо необхідності накладення арешту на майно та кошти боржника одночасно з винесенням постанови про відкриття виконавчого провадження у разі наявності відповідної заяви залишається на розсуд державного виконавця.

Згідно пунктом 1 частини 2 статті 11 Закон України "Про виконавче провадження" (в редакції станом на дату винесення оскаржуваних) ержавний виконавець здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення, у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом.

Пунктом 6 частини 3 статті 11 Закон України "Про виконавче провадження" (в редакції станом на дату винесення оскаржуваних) передбачено, що державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право накладати арешт на кошти та інші цінності боржника, зокрема на кошти, які перебувають на рахунках і вкладах у банках, інших фінансових установах, на рахунки в цінних паперах, а також опечатувати каси, приміщення і місця зберігання грошей.

Відповідно до частини 4 статті 57 Закону України "Про виконавче провадження" (в редакції станом на дату винесення оскаржуваних) на кошти та інші цінності боржника, що перебувають на рахунках, вкладах та на зберіганні у банках чи інших фінансових установах, накладається арешт не пізніше наступного робочого дня з моменту їх виявлення. Арешт поширюється також на кошти на рахунках, які будуть відкриті після винесення постанови про накладення арешту.

Згідно з частиною 3 статті 57 Закону України "Про виконавче провадження" (в редакції станом на дату винесення оскаржуваних) постановами, передбаченими частиною 2 цієї статті, може бути накладений арешт у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій та застосованих державним виконавцем штрафів, на все майно боржника або на окремі предмети.

19.09.2016 головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Нідченко Дмитром Євгеновичем, з огляду на те, що станом на 19.09.2016 рішення суду боржником не виконано та з урахуванням надходження повідомлення ДФС України про рахунки, відкриті, на ім'я боржника, винесено постанову про арешт коштів боржника у межах суми 10 938 035 грн 00 коп.

19.09.2016 відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України надійшла письмова заява боржника від 19.09.2016 No8-08/3752 щодо відкладення провадження виконавчих дій, у зв'язку з несвоєчасним направленням та одержанням боржником постанови про відкриття виконавчого провадження.

Відповідно до частини 1 статті 35 Закону України "Про виконавче провадження" (в редакції станом на дату винесення оскаржуваних) за наявності обставин, що перешкоджають провадженню виконавчих дій, або у разі несвоєчасного одержання сторонами документів виконавчого провадження, внаслідок чого вони були позбавлені можливості скористатися правами, наданими їм цим Законом, державний виконавець може відкласти виконавчі дії за заявою стягувача чи боржника або з власної ініціативи на строк до десяти робочих днів. Про відкладання провадження виконавчих дій державний виконавець виносить відповідну постанову, про що повідомляє сторонам.

За таких підстав державним виконавцем 20.09.2016 прийнято постанову про відкладення провадження виконавчих дій строком до 23.09.2016.

З огляду на вищезазначене та з урахування того, що скаржником не надано суду доказів добровільного виконання рішення, господарський суд не вбачає в діях державної виконавчої служби спрямованих на виконання рішення суду порушень вимог Закону України "Про виконавче провадження".

Крім того, суд визнає безпідставними твердження боржника щодо порушення державним виконавцем пункту 4 частини 1 статті 37 Закону України "Про виконавче провадження" (в редакції станом на дату винесення оскаржуваних) у зв'язку з тим, що державним виконавцем не було зупинено виконавче провадження за наявності повідомлення про зупинення. Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 12.07.2016 у справі № 15/76-б-43/624-б зупинено стягнення з боржника на користь стягувача на підставі на наказу Господарського суду міста Києва від 20.11.2015, з огляду на наступне.

Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 37 Закону України "Про виконавче провадження" (в редакції станом на дату винесення оскаржуваних) виконавче провадження підлягає обов'язковому зупиненню у разі зупинення судом стягнення на підставі виконавчого документа.

Відповідно до пункту 2 частини 2 статті 17 Закону України "Про виконавче провадження" (в редакції станом на дату винесення оскаржуваних) виконавчим документом, зокрема є ухвали, постанови судів у цивільних, господарських, адміністративних справах, кримінальних провадженнях та справах про адміністративні правопорушення у випадках, передбачених законом.

Частиною 3 статті 18 Закону України "Про виконавче провадження" (в редакції станом на дату винесення оскаржуваних) встановлено виконавчий документ повинен бути підписаний уповноваженою посадовою особою із зазначенням її прізвища та ініціалів і скріплений печаткою. Скріплення виконавчого документа гербовою печаткою є обов'язковим у разі, якщо орган, який видав виконавчий документ, за законом зобов'язаний мати печатку із зображенням Державного Герба України.

Як вбачається з матеріали справи, боржник звернувся до Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України з листом повідомлення № 08-09/03017 від 25.07.2016, відповідно до якого боржник зазначає, що ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 12.07.2016 у справі № 15/76-б-43/624-б зупинено стягнення з Публічного акціонерного товариства "Центренерго" на користь Публічного акціонерного товариства "Науково-виробниче підприємство "Радій" на підставі на наказу Господарського суду міста Києва від 20.11.2015. Проте, судом встановлено, що в підтвердження обставин, що зумовлюють зупинення виконавчого провадження, боржником надано копію ухвали Київського апеляційного господарського суду від 12.07.2016 у справі № 15/76-б-43/624-б, яка не відповідає вимогами виконавчого документу, встановлених частиною 3 статті 18 Закону України "Про виконавче провадження", а тому у Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України відсутні законні підстави для зупинення виконавчого провадження на підставі пункту 4 частини 1 статті 37 Закону України "Про виконавче провадження". Крім того, постановою Вищого господарського суду України від 25.10.2016 у справі № 15/76-б-43/624-б скасовано ухвалу Київського апеляційного господарського суду від 12.07.2016 у справі № 15/76-б-43/624-б.

Судом враховано, рекомендації, викладену у пунктах 9.1, 9.13 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.10.2012 № 9 "Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України" щодо того, що прийняття органами Державної виконавчої служби, їх посадовими особами будь-яких рішень (постанов тощо) в процесі здійснення виконання судових рішень господарських судів підпадає в розумінні статті 121-2 Господарського процесуального кодексу України під ознаки дій цих органів та осіб, тому відповідні рішення також підлягають оскарженню до названих судів. За результатами розгляду скарги виноситься ухвала, в якій господарський суд або визнає доводи заявника правомірними і залежно від їх змісту визнає постанову державного виконавця щодо здійснення заходів виконавчого провадження недійсною, або визнає дії чи бездіяльність органу Державної виконавчої служби незаконними, чи визнає недійсними наслідки виконавчих дій, або зобов'язує орган державної виконавчої служби здійснити певні виконавчі дії, якщо він ухиляється від їх виконання без достатніх підстав, або визнає доводи скаржника неправомірними і скаргу відхиляє.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що скаржником не доведено порушення Голосіївським районним відділом державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві порядку вчинення виконавчих дій, передбачених Законом України "Про виконавче провадження" та Інструкцією з організації примусового виконання рішення, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 № 512/5, в частині винесення постанови про відкриття виконавчого провадження ВП№51214823 від 25.05.2016, з огляду на що суд відмовляє Національному агентству з питань підготовки та проведення в Україні фінальної частини чемпіонату Європи 2012 року з футболу та реалізації інфраструктурних проектів у задоволенні скарги на дії Голосіївського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві у справі № 910/20379/13.

З огляду на вищевикладене, суд не вбачає в діях Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України порушень норм чинного законодавства України, прав та законних інтересів боржника, оскільки нормами Закону України "Про виконавче провадження", у зв'язку з чим скарга Публічного акціонерного товариства "Центренерго" на дії Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України визнається судом необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню.

Враховуючи викладене та керуючись ст.ст. 86, 1212 Господарського процесуального кодексу України, суд -

УХВАЛИВ:

Відмовити Публічного акціонерного товариства "Центренерго" в задоволенні скарги на дії Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України.

Суддя Н.Б. Плотницька