Господарський суд
Житомирської області
_________________________________________
______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Від "25" листопада 2016 р. Справа № 906/467/16

Господарський суд Житомирської області у складі:

судді Кудряшової Ю.В.

за участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_1, довіреність №140/8 від 27.01.2012р.,

від відповідача: ОСОБА_2, керівник,

ОСОБА_3, довіреність від 08.08.2016р.

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі справу

за позовом Державної екологічної інспекції у Житомирській області

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Комплекс екологічних споруд"

про стягнення 41021,05 грн.

Позивач звернувся до суду з позовом про стягнення 41021,05 грн. шкоди, завданої навколишньому природному середовищу.

Представник позивача позов підтримав у повному обсязі, з підстав викладених у позовній заяві.

Представники відповідача проти позовних вимог заперечили в повному обсязі з підстав, зазначених в запереченнях.

Заслухавши пояснення представників сторін та дослідивши матеріали справи, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

Як вбачається з позовної заяви, 01.02.2012 Державною екологічною інспекцією у Житомирській області було проведено позапланову перевірку, відповідно до ст.ст. 6,7 Закону України "Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності", щодо виконання рішення Головного державного інспектора з охорони навколишнього природного середовища №7/10 від 27.04.2009 про заборону скидів стічних вод в заплаву річки Гнилоп'ять ЗАТ "Комплекс екологічних споруд" та №8/10 від 27.04.2009 року про обмеження скидів з перевищенням нормативів гранично допустимого скиду з очисних споруд каналізації по випуску №1 ЗАТ "Комплекс екологічних споруд".

Даною перевіркою встановлено та в акті перевірки від 01.02.2012 зафіксовано, що Товариство з обмеженою відповідальністю "Комплекс екологічних споруд", який є правонаступником ЗАТ "Комплекс екологічних споруд", відповідно до статуту TOB "Комплекс екологічних споруд", в період з 21.07.2011 по 31.12.2011 здійснювало скид стічних вод у водний об'єкт за відсутністю дозволу на спеціальне водокористування та затверджених нормативів гранично допустимих скидів (ГДС), що є порушенням ст. 44,49 Водного кодексу України.

За даний період, відповідно до журналу первинного обліку кількості скидаємих у водний об'єкт стічних вод, встановленого зразка ПОД-11, ПОД-13, TOB "Комплекс екологічних споруд" було здійснено самовільний скид стічних вод в заплаву річки Гнилоп'ять в об'ємах 797,494 тис. м куб.

Також позивач зазначає, що перевіркою встановлено невиконання TOB "Комплекс екологічних споруд" рішення Головного державного інспектора з охорони навколишнього природного середовища №8/10 від 27.04.2009 про обмеження скидів з перевищенням нормативів гранично допустимого скиду з очисних споруд каналізації по випуску №1 TOB "Комплекс екологічних споруд", що є порушенням ст. 20 Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища".

За результатами вищевказаної перевірки було притягнуто до адміністративної відповідальності посадову особу за ст. 188-5 КУпАП на суму 765,00 грн.

Як зазначає позивач, відповідно до "Методики розрахунку розмірів відшкодування збитків, заподіяних державі внаслідок порушення законодавства про охорону та раціональне використання водних ресурсів", затвердженої Наказом Міністерства охорони навколишнього природного середовища від 20.07.2009 №389 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 14.08.2009р. №767/16783), розрахований загальний розмір збитків, заподіяної державі внаслідок самовільного скиду стічних вод становить 41021,05 грн.

Державною екологічною інспекцією у Житомирській області 20.02.2012 року за вих. №15-4/5 було виставлено відповідачу претензію про відшкодування завданих навколишньому природному середовищу збитків в розмірі 41021,05 грн. на підставі ст.ст. 20, 68 Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища", ст. 5-8 Господарсько процесуального кодексу України відповідачу було запропоновано в місячний термін відшкодувати вказані збитки.

Оцінивши наявні в матеріалах справи докази, господарський суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до ст.ст. 13,14 Конституції України, земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси є об'єктами права власності Українського народу. Земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави.

Відповідно до ст.ст. 46, 47 Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища" збитки, грошові стягнення за шкоду, заподіяну порушенням законодавства про охорону навколишнього природного середовища, стягуються до місцевих бюджетів, при яких створено фонди охорони довкілля, і спрямовуються на виконання робіт по відтворенню, підтриманню цих ресурсів у належному стані.

В силу вимог ст. 49 Водного кодексу України спеціальне водокористування здійснюється на підставі дозволу.

Спеціальне водокористування - це забір води з водних об'єктів із застосуванням споруд або технічних пристроїв, використання води та скидання забруднюючих речовин у водні об'єкти, включаючи забір води та скидання забруднюючих речовин із зворотними водами із застосуванням каналів (ст. 48 Водного кодексу).

Відповідно до ст. 50 Водного кодексу України строки спеціального водокористування встановлюються органами, які видали дозвіл на спеціальне водокористування.

Відповідач, заперечуючи вимоги позивача звертав увагу суду на те, що Державна екологічна інспекція у Житомирській області застосувала Методику розрахунку розмірів відшкодування збитків заподіяних державі внаслідок порушення законодавства про охорону та раціональне використання водних ресурсів до TOB «Комплекс екологічних споруд» без належних підстав.

Представник відповідача в судовому засіданні звертав увагу суду на те, що TOB «Комплекс екологічних споруд» було надано перевіряючим, діючий та отриманий в законному порядку ЗАТ «Комплекс екологічних споруд» виданий 29.12.2008 року Дозвіл на спеціальне водокористування на строк до 31.12.2011.

Вказаний Дозвіл на спеціальне водокористування був дійсним та діючим в період проведення перевірки, так як ніхто в установленому законом порядку не визнавав його недійсним, не припиняв його дії і не позбавляв його підприємства.

В свою чергу позивач наполягав на тому, що зміна ЗАТ «Комплекс екологічних споруд» на ТОВ «Комплекс екологічних споруд» є зміною назви, що і стало причиною необхідності переоформлення спецдозволу на водокористування.

Водночас пунктом 8 ст. 4-1 Закону України "Про дозвільну систему у сфері господарської діяльності" передбачено, що підставами для переоформлення документа дозвільного характеру є зміна саме найменування суб'єкта господарювання-юридичної особи або прізвища, імені, по-батькові фізичної особи-підприємця та зміна саме місцезнаходження суб'єкта господарювання.

Виходячи з наведених норм законодавства суд прийшов до висновку, що в даному випадку змінено саме організаційно-правову форму товариства, а не назву, що не є підставою для переоформлення дозвільних документів.

Згідно ст. 69 Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища" шкода/ збитки, заподіяна навколишньому природному середовищу внаслідок протиправних дій відповідача, в т.ч. порушенням законодавства України про охорону земель, підлягає відшкодуванню в повному об'ємі.

Враховуючи вищевикладене, суд прийшов до висновку, що факт протиправної поведінки відповідача, в т.ч. порушенням законодавства України про охорону земель не доведений позивачем, в результаті чого відсутні підстав для стягнення збитків, заподіяних навколишньому природному середовищу.

Як визначає ст. 32 Господарського процесуального кодексу України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення спору.

Відповідно до ст. 34 Господарського процесуального кодексу України докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За змістом статті 33 Господарського процесуального кодексу України обов'язок доказування та подання доказів розподіляється між сторонами, виходячи з того, хто посилається на юридичні факти, які обґрунтовують його вимоги і заперечення.

За наведених обставин, суд вважає, що в задоволенні позову слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 33,43,44,49,82-85 ГПК України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Апеляційна скарга подається на рішення місцевого господарського суду протягом десяти днів з дня його оголошення. У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення, зазначений строк обчислюється з дня підписання рішення, оформленого відповідно до статті 84 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено: 30.11.16

Суддя Кудряшова Ю.В.

Віддрукувати:

1 - в справу.