ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.11.2016 року Справа № 904/3541/16

Дніпропетровський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Сизько І.А. (доповідач),

суддів: Іванова О.Г., Широбокової Л.П.,

при секретарі судового засідання: Мацекос І.М.,

за участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_1, довіреність №475 від 31.12.2015р.;

представники відповідача-1,2 у судове засідання не зявились, про час та місце судового засідання повідомлені належним чином;

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю Стиль Д на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 04.07.2016р. по справі №904/3541/16

за позовом: товариства з обмеженою відповідальністю Стиль Д, м. Дніпро

до відповідача-1: товариства з обмеженою відповідальністю Офіс-Лайф, м.Київ

до відповідача-2: товариства з обмеженою відповідальністю БКЛ Інвест, м.Дніпро

про стягнення 28 286, 94 грн.

ВСТАНОВИВ:

В травні 2016 року товариство з обмеженою відповідальністю Стиль Д (далі ТОВ Стиль Д) звернулось до господарського суду Дніпропетровської області з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю Офіс-Лайф (далі ТОВ Офіс-Лайф) та до товариства з обмеженою відповідальністю БКЛ Інвест (далі ТОВ БКЛ Інвест) про стягнення з ТОВ Офіс-Лайф на користь ТОВ Стиль Д 16 660, 00 грн. основного боргу, 1 120, 05 грн. пені, 9 966, 00 грн. штрафу та 40, 89 грн. 3% річних; стягнення з ТОВ БКЛ Інвест на користь ТОВ Стиль Д 500, 00 грн. боргу.

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 04.07.2016р. по справі №904/3541/16 (суддя Загинайко Т.В.) у позові відмовлено.

Відмовляючи в задоволенні позову господарський суд виходив з того, що сторонами строк поставки товару умовами договору не встановлений; докази направлення позивачем вимоги щодо поставки товару в порядку ст. 530 Цивільного кодексу України на адресу відповідача-1 відсутні, договір поставки є чинним до 31.12.2016р., тому відповідно ст. 612 Цивільного кодексу України відповідач-1 не може вважатись таким, що прострочив виконання зобовязання, внаслідок чого право позивача не може вважатись порушеним; у відповідача-1 не виникло обовязку щодо повернення коштів позивачу, то у відповідача-2, як поручителя, не виникло обовязку щодо сплати коштів згідно договору поруки.

Не погодившись з рішенням суду, ТОВ Стиль Д звернулось з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення господарського суду Дніпропетровської області від 04.07.2016р. по справі №904/3541/16 та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

В апеляційній скарзі скаржник посилається на те, що рішення суду першої інстанції прийнято з порушенням норм матеріального права; строк виконання зобовязання відповідачем-1 щодо поставки товару (5 календарних днів) був визначений в протоколі тендера №078527 від 04.01.2016р., що складено за результатами проведеного тендера, в якому ТОВ Офіс-Лайф стало переможцем; ТОВ Офіс-Лайф було виставлено рахунок від 12.01.2016р. №10 на суму 33 220, 00 грн., який частково оплачено позивачем згідно платіжного доручення від 19.01.2016р. №114 у сумі 17 160, 00 грн.; дії відповідача-1 по виставленню рахунку та дії позивача по перерахуванню грошових коштів на підставі рахунку свідчать про те, що у боржника ТОВ Офіс-Лайф виникло зобовязання з поставки товару за договором поставки від 12.01.2016р. протягом 5 календарних днів з моменту здійснення позивачем попередньої оплати, тобто до 24.01.2016р.; відповідачем-1 поставка товару згідно умов договору від 12.01.2016р. не здійснена, що в силу ст. ст. 610, 612 Цивільного кодексу України є простроченням боржника та як наслідок порушенням договірних зобовязань; в матеріалах справи наявні документи, які підтверджують вказані в позовній заяві факти: договір поставки №б/н від 12.01.2016р., протокол тендеру №078527 від 04.01.2016р., рахунок на оплату від 12.01.2016р. №10, платіжне доручення від 19.01.2016р. №114, що на підставі ст. ст. 509, 526, 530, 610, 612 Цивільного кодексу України є належними доказами порушення відповідачем-1 прав позивача; за прострочення продавцем виконання обовязку з повернення покупцю отриманої суми попередньої оплати за непоставлений товар (ст. 693 Цивільного кодексу України) нарахування процентів у розмірі 3% річних здійснюється як санкція за порушення грошового зобовязання на підставі ст. 625 Цивільного кодексу України тоді, коли інший розмір процентів відповідно до ст. 536 Цивільного кодексу України не встановлений договором, тому судом першої інстанції необґрунтовано відмовлено в задоволенні вимог про стягнення 3% річних.

ТОВ Офіс-Лайф та ТОВ БКЛ Інвест відзив на апеляційну скаргу не надано, представники відповідачів в судові засідання не зявились, про дату, час та місце проведення судових засідань відповідачі були повідомлені належним чином (а.с. 110, 112, 117,118, 123, 124-127, 128).

Дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення господарським судом обставин справи та правильність їх юридичної оцінки, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до результатів проведеного тендеру №078527 від 04.01.2016р. на закупівлю касової стрічки 57 термо 30м/10/100 у кількості 11 000 штук, за допомогою засобів електронного звязку (електронної пошти) 12.01.2016р. між ТОВ Офіс-Лайф (постачальник) та ТОВ Стиль Д (покупець) укладено договір поставки №б/н, за умовами якого постачальник зобовязується в порядку і терміни, встановлені договором, передати у власність покупцеві товар в певній кількості, відповідної якості та по узгодженій ціні, а покупець зобовязується прийняти товар і сплатити його на умовах, визначених договором (п. 1.1 договору).

В п. 1.2 договору зазначено, що кількість, асортимент товару, ціна за одиницю товару, загальна вартість партії товару та строки поставки відповідної партії товару, що поставляється, визначається специфікацією; специфікації оформляються на кожну партію товару, що поставляється, підписуються сторонами та є невідємною частиною договору.

Покупець проводить оплату товару на умовах відстрочення платежу, протягом 3-х календарних днів з моменту поставки, шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок постачальника на підставі виставленого рахунку (п. 2.2 договору).

Пунктом 2.8 договору встановлено, що покупець має право затримати оплату за товар, і це не буде вважатися порушенням договору зі сторони покупця, у випадку, якщо товарно-транспортні накладні, видаткові накладні, податкові накладні чи інші товаросупровідні документи на товар не надані, не відповідають вимогам чинного законодавства України або містять помилки чи невідповідності, пропорційно кількості днів, протягом яких помилки та невідповідності не будуть виправлені, а приведені у відповідність до діючого законодавства України документи передані покупцю.

В п. 3.1 договору визначено, що постачальник зобовязаний поставляти покупцю товар партіями в асортименті, кількості та в строки, узгоджені сторонами у специфікації на відповідну партію; постачальник зобовязаний при передачі відповідної партії товару надати належним чином оформлені документи (підписані уповноваженою особою та скріплені печаткою постачальника) на товар, що поставляється, відповідно до вимог чинного законодавства України.

Поставка товару вважається завершеною з моменту передачі товару покупцю з наданням усіх необхідних товаросупровідних документів, визначених у пункті 3.1.3 договору (п. 3.4 договору).

Договір вступає в силу з моменту його підписання сторонами та діє по 31 грудня 2016 року (включно), але у будь-якому разі до повного виконання сторонами своїх зобовязань (п. 5.1 договору).

В п. 6.2 договору сторони узгодили, що у випадку прострочення поставки товару, постачальник виплачує покупцеві неустойку у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від вартості несвоєчасно поставленого товару, за кожен день прострочення поставки; якщо строк прострочення поставки перевищує 10 календарних днів з моменту закінчення узгодженого терміну постачання, постачальник, окрім пені, визначеної цим пунктом, виплачує покупцеві штраф у розмірі 30% від вартості непоставленого в строк товару; у випадку прострочення поставки товару покупець має право відмовитись від приймання і оплати такого товару, а якщо він вже сплачений витребувати повернення грошових коштів.

Відповідно ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України, підставами виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно ст. 638 Цивільного кодексу України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору; істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди; договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

При укладенні господарського договору сторони зобовязані у будь-якому разі погодити предмет, ціну та строк дії договору (ч. 3 ст. 180 Господарського кодексу України).

Договір поставки між сторонами від 12.01.2016р. №б/н є укладеним та чинним.

ТОВ Офіс-Лайф позивачу на оплату товару (касової термострічки 57 30м у кількості 11 000 шт.) було виставлено рахунок №10 від 12.01.2016р. на загальну суму 33 220, 00 грн.

Позивач на підставі зазначеного рахунку здійснив часткову попередню оплату товару в сумі 17 160, 00 грн. згідно платіжного доручення №14 від 19.01.2016р.

Докази поставки товару відповідачем-1 позивачу суду не надано, в матеріалах справи відсутні.

Посилаючись на те, що у відповідача-1 виникло зобовязання з поставки товару позивачу за договором від 12.01.2016р. №б/н, проте, поставка товару відповідачем-1 не здійснена, позивач просив суд винести рішення про стягнення (повернення) сплачених коштів в сумі 17 160, 00 грн.

Згідно ч. 1, ч. 2 ст. 712 Цивільного кодексу України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму; до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Статтею 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно ч. 2 п. 3.1.2 договору, строк поставки кожної партії товару зазначається у відповідній специфікації.

Матеріали справи не містять специфікації до укладеного договору, в якій сторонами узгоджено строк поставки товару, тобто, строк поставки сторонами встановлено не було.

02.03.2016р. позивачем направлено відповідачу-1 вимогу №2/03 про повернення грошових коштів в розмірі 17 160, 00 грн., а в подальшому телеграму, що були повернуті позивачу без вручення адресату за закінченням терміну зберігання (а.с.20-28).

Згідно ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно ч. 2 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час; боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Позивачем не надано доказів направлення вимоги відповідачу-1 про поставку товару, зазначеного в договорі та в рахунку від 12.01.2016р. №10.

Отже, позивачем не надано доказів в підтвердження порушення відповідачем-1 права позивача згідно умов договору поставки.

12.01.2016р. між ТОВ БКЛ Інвест (поручитель) та ТОВ Стиль Д (кредитор) укладений договір поруки №б/н, за умовами якого поручитель поручається перед кредитором за виконання обовязків ТОВ Офіс-Лайф (боржник) за договором поставки №б/н від 12.01.2016р., укладеним між кредитором і боржником, щодо будь-яких зобовязань які виникають на підставі основного договору, в обсязі 500 гривень; у разі порушення боржником основного договору боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники (п. 1.1, п. 1.2, п. 2.1 договору).

Договір вважається укладеним і набирає чинності з моменту його підписання сторонами та його скріплення печатками сторін (у разі наявності); договір діє до моменту припинення поруки на підставах, визначених ст. 559 Цивільного кодексу України (п. 4.1, п. 4.2 договору).

Відповідно ч. 1 ст. 553 Цивільного кодексу України, за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку; поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником.

Статтею 554 Цивільного кодексу України встановлено, що у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя; поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки; особи, які спільно дали поруку, відповідають перед кредитором солідарно, якщо інше не встановлено договором поруки.

Враховуючи, що у відповідача-1 не виникло обовязку щодо повернення коштів позивачу, то у відповідача-2, як поручителя, не виникло обовязку щодо сплати коштів згідно договору поруки.

Господарський суд першої інстанції на підставі аналізу матеріалів справи, умов договору поставки №б/н від 12.01.2016р., з урахуванням положень статей 526, 530, 612, 638 Цивільного кодексу України, ст. 193 Господарського кодексу України дійшов вірного висновку про відмову в задоволенні позову.

Стосовно доводів скаржника слід зазначити наступне.

Згідно ч. 2 ст. 693 Цивільного кодексу України, якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

Тобто, у постачальника на підставі договору виникає негрошове зобов'язання перед покупцем, і лише в разі порушення цього зобов'язання та за наявності відповідної вимоги покупця у постачальника може виникнути обов'язок щодо повернення суми попередньої оплати.

Як встановлено ст. 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень; докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Згідно ст. 34 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи; обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Позивачем не надано докази направлення відповідачу-1 вимоги щодо поставки товару в порядку ст. 530 Цивільного кодексу України, тому не виникає права вимагати повернення перерахованої відповідачу-1 суми попередньої оплати.

Отже, позивач належними та допустимими доказами не довів порушення права останнього щодо повернення перерахованої відповідачеві-1 суми попередньої оплати.

Надані позивачем лист від 02.03.2016р. №2/03 і телеграма з доказами їх надсилання на адресу відповідача-1 свідчать про звернення до останнього з вимогою повернути грошові кошти, в той час як в силу ст. 693 Цивільного кодексу України право позивача вимагати повернення попередньої оплати виникає лише за умови, якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк.

Сторонами строк поставки товару умовами договору не встановлений, докази направлення позивачем вимоги щодо поставки товару в порядку ст. 530 Цивільного кодексу України на адресу відповідача-1 відсутні, здійснення покупцем попередньої оплати товару умовами договору поставки не передбачено, договір поставки є чинним, тому відповідно ст. 612 Цивільного кодексу України відповідач-1 не може вважатись таким, що прострочив виконання свого зобов'язання, внаслідок чого право позивача не може вважатись порушеним, і відповідно, у останнього не виникає права вимагати повернення перерахованої відповідачеві-1 суми попередньої оплати.

Вимоги позивача про стягнення пені та штрафу за прострочку поставки товару є безпідставними, оскільки вони є похідними від вимоги про повернення коштів.

Щодо доводів скаржника про стягнення 3% річних, то сплата 3% річних від простроченої суми, про які йдеться в ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України, є заходом відповідальності за порушення грошового зобов'язання.

Стягнення з постачальника суми попередньої оплати за договором не є наслідком порушення ним грошового зобов'язання, оскільки відповідні дії вчиняються не для виконання взятих на себе грошових зобов'язань, а з інших підстав - повернення сплаченого авансу за непоставлений товар.

За такі дії постачальник несе відповідальність, передбачену ч. 3 ст. 693 Цивільного кодексу України, коли на суму попередньої оплати нараховуються проценти відповідно до ст. 536 цього Кодексу від дня, коли товар мав бути переданий, до дня фактичного передання товару покупцеві або повернення йому суми попередньої оплати (постанова Верховного Суду України від 16 вересня 2014 р. у справі №3-90гс14).

В п. 1.1 постанови пленуму Вищого господарського суду України №14 від 17.12.2013р. Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань визначено, що грошовим, за змістом статей 524, 533 - 535, 625 Цивільного кодексу України, є виражене в грошових одиницях (національній валюті України чи в грошовому еквіваленті в іноземній валюті) зобов'язання сплатити гроші на користь іншої сторони, яка, відповідно, має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Грошовим слід вважати будь-яке зобов'язання, що складається в тому числі з правовідношення, в якому праву кредитора вимагати від боржника виконання певних дій кореспондує обов'язок боржника сплатити гроші на користь кредитора. Зокрема, грошовим зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона зобов'язана оплатити поставлену продукцію, виконану роботу чи надану послугу в грошах, а друга сторона вправі вимагати від першої відповідної оплати, тобто, в якому передбачено передачу грошей як предмета договору або сплату їх як ціни договору.

Як вбачається з матеріалів справи, грошові зобовязання між сторонами відсутні.

З врахуванням викладеного, доводи апеляційної скарги є необґрунтованими та не можуть бути підставою для скасування рішення.

Керуючись ст. ст. 99, 101, 102, 103, 104, 105 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю Стиль Д, м. Дніпро залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Дніпропетровської області від 04.07.2016р. по справі №904/3541/16 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів до Вищого господарського суду України через апеляційний господарський суд.

Головуючий суддя І.А. Сизько

Суддя О.Г. Іванов

Суддя Л.П. Широбокова

(Повний текст постанови складений 02.12.2016р.)