ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
______________________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" листопада 2016 р.Справа № 916/1925/16

Господарський суд Одеської області у складі:

судді Волкова Р.В.,

при секретарі судового засідання Кришталь Д.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні господарського суду справу

За позовом: Публічного акціонерного товариства "ПроКредит Банк"

До відповідача: фізичної особи-підприємця ОСОБА_1

про стягнення 2695873,67 грн.

за участю представників сторін:

від позивача: Шестопалов О. О. (за довіреністю),

від відповідача: не з'явився;

ВСТАНОВИВ:

Позивач, Публічне акціонерне товариство "ПроКредит Банк", звернувся до господарського суду Одеської області з позовною заявою про стягнення з відповідача, фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, 2695873,67грн., з яких 1978145,10грн. - заборгованість з повернення кредиту, 67866,93грн. - відсотки, 117219,86грн. - відсотки за неправомірне користування кредитом, 532641,78грн. - пеня.

В обґрунтування своїх вимог посилається на надання відповідачеві кредиту у розмірі 110000 дол. США, неналежне виконання відповідачем ОСОБА_3 угоди № 470 від 25.11.2005, Договору № 1 від 05.08.2011 про внесення змін до ОСОБА_3 угоди, Договору № 2 від 26.03.2013 про внесення змін та доповнень до ОСОБА_3 угоди, Договору про надання траншу № 501.43376/FW501.516 від 19.03.2013 з додатками, наявність заборгованості у заявленому до стягнення розмірі та на інші зазначені у позовній заяві та поясненнях обставини.

Позивачем також була подана заява про вжиття заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на квартиру відповідача за адресою АДРЕСА_2 (а.с.56). Розглянувши вказану заяву, суд бере до уваги той факт, що вжиття заходів забезпечення позову є правом, а не обов'язком суду і такі заходи вживаються лише за наявності підстав, передбачених статтею 66 ГПК України. Разом з тим, суд не вбачає передбачених чинним законодавством підстав для забезпечення позову, а тому залишає вказану заяву без задоволення.

Суд також залишає без задоволення клопотання позивача про витребування доказів (а.с.95-97), оскільки відомості про наявні рахунки відповідача не впливають на результати розгляду спору.

Від відповідача через канцелярію суду надійшла заява від 29.07.2016 про залишення позовної заяви без розгляду з посиланням на наявність у провадженні Приморського районного суду м. Одеси справи за позовом того ж самого позивача до ФОП ОСОБА_1 та ОСОБА_4 про солідарне стягнення кредитної заборгованості за Договором про надання траншу № 501.43376/FW501.516 від 19.03.2013 з посиланням на ч.1 п.2 ст.81 ГПК України.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 29.09.2016 по справі № 522/25015/15-ц провадження по вказаній справі закрито в зв'язку з прийняттям судом заяви позивача про відмову від позову та з посиланням на п.3 ч.1 ст.205 ЦПК України.

Відповідно до ст.206 ЦПК України наявність ухвали про закриття провадження у зв'язку з прийняттям відмови позивача від позову не позбавляє відповідача в цій справі права на звернення до суду за вирішенням цього спору (п.3 вказаної статті).

За таких обставин суд вважає, що підстави для залишення без розгляду позовної заяви по справі № 916/1925/16 відсутні, а заява відповідача з цього приводу задоволенню не підлягає.

Розглянувши матеріали справи, суд встановив наступне.

Між сторонами були підписані ОСОБА_3 угода № 470 від 25.11.2005, Договір № 1 від 05.08.2011 про внесення змін до ОСОБА_3 угоди, Договір № 2 від 26.03.2013 про внесення змін та доповнень до ОСОБА_3 угоди, Договір про надання траншу № 501.43376/FW501.516 від 19.03.2013 з додатками.

Відповідно до п.1 Договору про надання траншу, позивач на підставі та умовах ОСОБА_3 угоди зобов'язався видати кредит відповідачеві, а останній взяв на себе зобов'язання належно виконати всі умови, необхідні для його отримання, належно здійснювати погашення грошових зобов'язань та виконання всіх інших зобов'язань, передбачених ОСОБА_3 угодою та цим договором.

Пунктом 2 Договору про надання траншу сторонами було визначено розмір кредиту в сумі 110000 дол. США.

За положеннями ч. ч. 1, 2 ст. 11 Цивільного Кодексу України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Пункт 1 ст.202 Цивільного Кодексу України встановлює, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ст. 626 Цивільного Кодексу України договором є домовленість сторін, спрямована на встановлення , зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Пунктом 1 ст. 1054 Цивільного Кодексу України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно зі ст. 629 Цивільного Кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Позивач свої зобов'язання щодо надання кредиту належним чином виконав, що підтверджується випискою з рахунку з 19.03.2013 по 19.04.2013.

З матеріалів справи вбачається, що Відповідач свої договірні зобов'язання належним чином не виконав, в зв'язку з чим в останнього виникла заборгованість з погашення кредиту та відсотків згідно наданого позивачем розрахунку та виходячи з встановленого сторонами графіку повернення кредиту та сплати процентів.

Пунктом 8.2.1 ОСОБА_3 угоди визначено право позивача вимагати дострокового погашення кредиту у разі прострочення погашення грошових зобов'язань тривалістю більше ніж 3 банківських дні.

Вказаний пункт договору кореспондується з вимогами п.2 ст.1050 Цивільного Кодексу України, відповідно до якої якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

У п.8.4 ОСОБА_3 угоди сторони визначили, що відповідач зобов'язаний достроково погасити весь залишок кредиту протягом 5-ти банківських днів відправлення (вручення, якщо позивач вручив вимогу) йому вимоги.

Згідно з п.8.6 ОСОБА_3 угоди, у разі існування заборгованості відповідача тривалістю понад 30 календарних днів, відповідач зобов'язаний здійснити повне дострокове погашення кредиту не пізніше ніж через 3 банківські дні з моменту настанні тридцятого календарного дня прострочення незалежно від того, чи пред'явив позивач йому вимогу.

Позивачем до матеріалів справи надано Вимогу про повне дострокове погашення кредиту від 01.10.2015 вих. № 917 (а.с.30) та докази її вручення відповідачеві (а.с.31).

З урахуванням викладеного а також перевіривши наданий позивачем розрахунок суд дійшов до висновку щодо обґрунтованості вимог про стягнення 1978145,10грн. заборгованості з повернення кредиту, 67866,93грн. відсотків та 117219,86грн. відсотків за неправомірне користування кредитом. Сплата відсотків за користування та у випадку прострочення погашення кредиту передбачена пунктами 4.2 та 4.4 ОСОБА_3 угоди.

Позивачем також заявлено до стягнення 532641,78 грн. пені.

Стягнення неустойки за кожен день прострочення встановлено сторонами у п.10.2 рамкової угоди. Виходячи з формулювання вказаного пункту, фактично йдеться про неустойку у формі пені.

Відповідно до ч. 3 ст. 549 Цивільного Кодексу України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

За умовами ч. 2 ст. 551 Цивільного Кодексу України, якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Відповідно до ст.3 Закону України „Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня. Не зважаючи на встановлення угодою сторін більшого розміру пені, позивачем обґрунтовано здійснено її розрахунок з урахуванням вимог вказаного Закону та із застосуванням подвійної облікової ставки НБУ.

Згідно з п.10.4 ОСОБА_3 угоди, нарахування та сплата пені проводиться за весь час існування заборгованості, без застосування встановлених законодавством обмежувальних строків та припиняється у день повного погашення заборгованості.

Перевіривши розрахунок пені, суд вважає що він є арифметично вірним та виконаний відповідно до умов, встановлених сторонами у пунктах 10.2 та 10.4 ОСОБА_3 угоди.

За таких обставин вимоги позивача про стягнення 532641,78грн. пені підлягають задоволенню.

Відповідачем доказів сплати вказаних сум не представлено.

Відповідно до ст. 15 Цивільного Кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно ст. 16 Цивільного Кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно ст.32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Статтею 33 ГПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст.43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

За таких обставин, вимоги позивача про стягнення 1978145,10грн. - заборгованість з повернення кредиту, 67866,93грн. - відсотки, 117219,86грн. - відсотки за неправомірне користування кредитом, 532641,78грн. - пеня, всього - 2695873,67грн., суд вважає обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до ст.ст.44, 49 Господарського процесуального Кодексу України у разі задоволення позову судові витрати покладаються на відповідача.

На підставі викладеного та керуючись ст.3 Закону України „Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань", ст.ст. 11, 15, 16, 202, 551, 549, 626, 6293, 1050, 1054 ЦК України, ст.ст.205,206 ЦПК України, ст.ст.22, 32, 33, 35, 36, 43, 49, 75, 82-85 ГПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

1. Позовну заяву задовольнити.

2. Стягнути з фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (65044, АДРЕСА_1, код НОМЕР_1) на користь Публічного акціонерного товариства "ПроКредит Банк" (03115, м. Київ, пр. Перемоги, 107-А, код 21677/один мільйон дев'ятсот сімдесят вісім тисяч сто сорок п'ять/ грн. 10коп. - заборгованість з повернення кредиту, 67866 /шістдесят сім тисяч вісімсот шістдесят шість/грн. 93 коп. - відсотки, 117219/сто сімнадцять тисяч двісті дев'ятнадцять/грн. 86 коп. - відсотки за неправомірне користування кредитом, 532641/п'ятсот тридцять дві тисячі шістсот сорок одна/грн. 78 коп. - пеня, 40438/сорок тисяч чотириста тридцять вісім/грн. 11 коп. витрат на сплату судового збору.

Апеляційну скаргу на рішення суду може бути подано до Одеського апеляційного господарського суду через Господарський суд Одеської області протягом десяти днів з моменту складення повного рішення. Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Вступна та резолютивна частина рішення оголошені в судовому засіданні 21.11.2016 року.

Повний текст рішення складений 28 листопада 2016 р.

Суддя Р.В. Волков