ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"29" листопада 2016 р. Справа № 907/599/15

Львівський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Юрченка Я.О.

суддів Зварич О.В.

ОСОБА_1,

за участю секретаря судового засідання Лялька Н.Р.

та представників:

від стягувача в режимі відеоконференції: ОСОБА_2 представник (довіреність в матеріалах справи);

від боржника: ОСОБА_3 представник (довіреність в матеріалах справи);

від ДВС: не зявився;

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Дочірнього підприємства Солені Млаки, вих № 10/10 від 10.10.2016

на ухвалу Господарського суду Закарпатської області від 19.09.2016 (суддя Бобрик Г.Й.) про відмову в поновленні пропущеного процесуального строку на подання скарги на дії Державної виконавчої служби

у справі № 907/599/15

стягувач: Публічне акціонерне товариства Європейський газовий банк в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства Європейський газовий банк, м. Київ

боржник: Дочірнє підприємство Солені Млаки, с. Лісарня Мукачівського району Закарпатської області

У вересні 2016 року ДП Солені Млаки звернулося до Господарського суду Закарпатської області з скаргою на неправомірні дії старшого державного виконавця ВПВР УДВС ГТВЮ у Закарпатській області. У вказаній скарзі боржник, серед іншого, просив поновити строк на оскарження постанови державного виконавця від 28.07.2016 про повернення виконавчого документа стягувачеві, оскільки про неї такий дізнався лише 12.09.2016 після ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження.

Ухвалою Господарського суду Закарпатської області від 19.09.2016 в задоволенні клопотання про поновлення строку на оскарження постанови старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області ОСОБА_4 від 28.07.2016 про повернення наказу Господарського суду Закарпатської області від 24.12.2016 № 907/599/15 відмовлено.

Скаргу дочірнього підприємства "Солені млаки" від 12.09.2016 на неправомірні дії старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області у справі № 907/599/15 з доданими до неї документами на 27 аркушах залишено без розгляду.

Ухвала місцевого господарського суду винесена з посиланням на ст. 53, 121-2 ГПК України та п. 9.7 постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України» № 9 від 17.10.2012 та мотивована тим, що суд не встановив належного та обґрунтованого клопотання скаржника про поновлення строку на оскарження дій ДВС.

Дочірнє підприємство Солені Млаки не погодилось з ухвалою суду першої інстанції, подало апеляційну скаргу, просить її скасувати та прийняти постанову про направлення скарги на дії ДВС для розгляду по суті в суд першої інстанції.

В апеляційній скарзі скаржник зазначає, що місцевий господарський суд не надав оцінки обєктивності причин пропуску процесуального строку на подання скарги на дії ДВС, зокрема факту дізнання про постанову державного виконавця та ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження лише 12.09.2016. Звертає увагу, що докази вказаного були додані до скарги, крім того, скарга була подана до суду першої інстанції в той самий день, як тільки апелянт дізнався про порушене право. Вважає, що це обєктивна підстава несвоєчасного подання скарги, яку скаржник не мав змоги усунути та вплинути на неї.

Ухвалами Львівського апеляційного господарського суду від 24.10.2016 боржнику поновлено строк на подання апеляційної скарги, прийнято її до провадження, розгляд справи призначено на 08.11.2016. Крім того, зобовязано скаржника подати суду оригінал скарги на дії ДВС з додатками.

7 листопада 2016 року стягувач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому з посиланням на ст. 31, 47 ЗУ «Про виконавче провадження» зазначає, що державний виконавець повідомляє боржника про повернення виконавчого документа стягувачеві протягом 3-х днів, а тому слід вважати боржника обізнаним про ймовірність порушення його прав у виконавчому провадженні незалежно від того, чи ознайомлений він із матеріалами виконавчого провадження. Отже, стягувач просив відмовити боржнику в задоволенні апеляційної скарги, ухвалу місцевого господарського суду залишити без змін.

Скаржником, на виконання вимог ухвали суду 08.11.2016 долучено до матеріалів справи оригінал скарги на дії ДВС з додатками.

В судовому засіданні 08.11.2016 колегією суддів вирішено продовжити термін розгляду спору та відкласти розгляд справи, з огляду на необхідність витребування у відділу примусового виконання рішень управління ДВС Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області матеріалів виконавчого провадження № 49859495 по примусовому виконанні наказу Господарського суду Закарпатської області № 907/599/15 від 24.12.2015.

В дане судове засідання зявився представник боржника та підтримав доводи, викладені у апеляційній скарзі, просив скасувати ухвалу Господарського суду Закарпатської області від 19.09.2016 та прийняти постанову про направлення скарги на дії ДВС для розгляду по суті в суд першої інстанції. Крім того, подав клопотання про долучення до матеріалів справи копії матеріалів виконавчого провадження, яке колегією суддів задоволено.

Представник стягувача підтримав доводи, викладені у відзиві на апеляційну скаргу, просив залишити оскаржувану ухвалу без змін, апеляційну скаргу без задоволення.

Представник органу виконання судових рішень в судове засідання не зявився, вимоги ухвали суду від 08.11.2016 не виконав, копії матеріалів виконавчого провадження не подав.

Розглянувши матеріали апеляційної скарги, відзиву на неї, вивчивши матеріали справи, наявні в ній докази, перевіривши юридичну оцінку обставин справи, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм процесуального права, судова колегія Львівського апеляційного господарського суду вважає, що ухвала місцевого господарського суду підлягає скасуванню, виходячи з наступного.

Згідно з статтею 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України.

Відповідно до вимог частини 1 статті 115 Господарського процесуального кодексу України рішення, ухвали, постанови господарського суду, що набрали законної сили, є обов'язковими на всій території України і виконуються у порядку, встановленому Законом України "Про виконавче провадження".

Як вбачається з матеріалів справи, рішенням Господарського суду Закарпатської області від 10.08.2015 у справі № 907/599/15 (з урахуванням ухвали про виправлення описки від 02.09.2015) позов задоволено повністю:

- звернуто стягнення в розмірі 6 581 599,66 грн в рахунок погашення заборгованості приватного підприємства "Розбудова" перед публічним акціонерним товариством "Європейський газовий банк" згідно Кредитного договору № 154-211008 від 21.10.2008 на предмет іпотеки - цілісний майновий комплекс, загальною площею 742,2 кв. м., який зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1, урочище "Солені млаки", буд. б/н, яка належить дочірньому підприємству "Солені млаки" (, урочище "Солені млаки", с. Лісарня Мукачівський район, Закарпатська область, 89644) на підставі Свідоцтва про право власності на нерухоме майно серії САА № 519916, виданого виконавчим комітетом Пузняковецької сільської ради 17.10.2003, на підставі рішення № 52 від 15.08.2003, зареєстрованого ТОВ "Мукачівське районне бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки", що підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 1756214 від 17.10.2003, реєстраційний номер 3082324";

- встановлено спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої ЗУ «Про виконавче провадження» за ціною, яка буде визначена під час проведення виконавчих дій;

- вирішено до моменту реалізації предмета іпотеки у відповідності до ст. 34 Закону України "Про іпотеку", предмет іпотеки передати в управління на період до його реалізації у порядку встановленому рішенням суду до ПАТ "Європейський газовий банк".

- присуджено до стягнення з дочірнього підприємства "Солені млаки" на користь публічного акціонерного товариства "Європейський газовий банк" заборгованість в розмірі 6 581 599,66 (шість мільйонів п'ятсот вісімдесят одну тисячу п'ятсот дев'яносто дев'ять грн. 66 коп., з яких: 5 474 799,69 грн. - заборгованість за кредитом; 597 304,23 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 149 495,74 грн. - пеня та 73 080,00 (сімдесят три тисячі вісімдесят гривень) на відшкодування сплачених судових витрат за рахунок предмета іпотеки дочірнього підприємства "Солені млаки".

Постановою Львівського апеляційного господарського суду від 10.11.2015 вищевказане рішення залишено без змін, отже воно набрало законної сили.

24 грудня 2015 року місцевим господарським судом видано наказ про примусове виконання постанови.

Постановою ДВС від 19.01.2016 відкрито виконавче провадження.

Надалі, державним виконавцем здійснювались виконавчі дії.

28 липня 2016 року старшим державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачеві.

Дочірнє підприємство "Солені млаки" (боржник) 12.09.2016 подав, в порядку ст. 121-2 ГПК України, скаргу на неправомірні дії старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області ОСОБА_4, в якій просить суд:

- поновити строк на оскарження постанови старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області ОСОБА_4 від 28.07.2016 про повернення наказу Господарського суду Закарпатської області від 24.12.2016 № 907/599/15 як такий, що пропущено з поважних причин;

- скасувати постанову старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області ОСОБА_4 від 28.07.2016 про повернення наказу Господарського суду Закарпатської області від 24.12.2016 № 907/599/15;

- зобов'язати старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області ОСОБА_4 в 3-х денний строк з дня набрання судовим рішенням законної сили винести постанову про закінчення виконавчого провадження по примусовому виконанню наказу Господарського суду Закарпатської області від 24.12.2016 № 907/599/15, скасування арештів і інших заходів примусового виконання рішення.

Як вказувалось вище, ухвалою місцевого господарського суду від 19.09.2016 в задоволенні клопотання про поновлення строку на подання скарги на дії ДВС відмовлено, скаргу залишено без розгляду.

Відповідно до ст. 55 Конституції України, кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі (ч.2 ст. 124 Конституції України).

Згідно з п. 8 ч. 3 ст. 129 Конституції України, передбачена гарантія забезпечення апеляційного та касаційного оскарження рішення суду, крім випадків, встановлених законом.

Частиною 1 ст. 8 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" визначено, що, ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у суді, до підсудності якого вона віднесена процесуальним законом.

Конституційне право на судовий захист передбачає як невід'ємну частину такого захисту можливість поновлення порушених прав і свобод громадян, правомірність вимог яких встановлена в належній судовій процедурі і формалізована в судовому рішенні, і конкретні гарантії, які дозволяли б реалізовувати його в повному об'ємі і забезпечувати ефективне поновлення в правах за допомогою правосуддя, яке відповідає вимогам справедливості, що узгоджується також із ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основних свобод.

Таким чином, право на розгляд справи означає право особи звернутися до суду та право на те, що його справа буде розглянута та вирішена судом, до підсудності якого вона віднесена. Особі має бути забезпечена можливість реалізувати вказані права без будь-яких перепон чи ускладнень. Здатність особи безперешкодно отримати судовий захист є змістом поняття доступу до правосуддя.

Згідно з ст. 121-2 ГПК України, скарги на дії чи бездіяльність органів Державної виконавчої служби щодо виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів можуть бути подані стягувачем, боржником або прокурором протягом десяти днів з дня вчинення оскаржуваної дії, або з дня, коли зазначеним особам стало про неї відомо, або з дня, коли дія мала бути вчинена.

Відповідно до ст. 53 ГПК України, за заявою сторони, прокурора чи з своєї ініціативи господарський суд може визнати причину пропуску встановленого законом процесуального строку поважною і відновити пропущений строк, крім випадків, передбачених цим Кодексом. Про відновлення пропущеного строку зазначається в рішенні, ухвалі чи постанові господарського суду. Про відмову у відновленні строку виноситься ухвала, крім випадків, передбачених цим Кодексом. Ухвалу про відмову у відновленні пропущеного строку може бути оскаржено.

Постановою Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України" № 9 від 17.10.2012, з метою правильного і однакового застосування розділу XIV ГПК України щодо порядку виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів у п. 9.7 роз'яснено, що встановлений у ч. 1 ст. 121-2 ГПК України десятиденний строк для подання скарги є процесуальним і тому відповідно до вимог ст. 53 ГПК України може бути відновлений за наявності поважних причин його пропуску та на підставі заяви скаржника, яка подається одночасно зі скаргою або викладається в останній у вигляді клопотання. Скарга, пропущений строк подання якої не відновлений, залишається без розгляду, про що з посиланням на ст. 53 і 121-2 ГПК України судом без виклику сторін виноситься ухвала. Якщо ж скаргу було подано з пропуском згаданого строку без заяви про його відновлення, суд без виклику сторін виносить ухвалу про залишення скарги без розгляду, що не перешкоджає повторному поданню скарги із заявою про відновлення строку такого подання.

Ухвала про відмову в задоволенні процесуального строку на подання скарги на дії ДВС постановляється з посиланням на ст. 53 і 121-2 ГПК України, а також повинна відповідати вимогам, встановленим ст. 86 ГПК України. Отже, така ухвала повинна включати і мотивувальну частину, в якій суд повинен надати оцінку доводам сторони, покладеним в основу клопотання про поновлення пропущених процесуальних строків. В даному випадку, з урахуванням відмови в задоволенні клопотання про поновлення пропущеного строку, ухвала також повинна містити мотиви відмови в задоволенні такого клопотання.

Ухвала місцевого господарського суду про відмову в задоволенні клопотання про поновлення строку на подання скарги на дії ДВС та залишення її без розгляду наведеним вимогам не відповідає.

Виносячи оскаржувану ухвалу місцевий господарський суд не надав жодної оцінки доводам боржника, що з матеріалами виконавчого провадження такий ознайомився лише 12.09.2016.

Для повного та всебічного розгляду апеляційної скарги та встановлення наявності чи відсутності підстав для поновлення пропущеного боржником процесуального строку на подання скарги на дії ДВС, апеляційним судом витребовувались матеріали виконавчого провадження № 49859495 по примусовому виконанні наказу Господарського суду Закарпатської області № 907/599/15 від 24.12.2015 (в тому числі докази направлення та отримання боржником постанови про повернення виконавчого документа стягувачеві від 28.07.2016).

Як вказувалось вище, органом виконання судових рішень вимогу суду не виконано. Однак, боржником надано копії матеріалів виконавчого провадження.

Відповідно до ч. 1 ст. 31 ЗУ «Про виконавче провадження» копії постанов державного виконавця та інші документи виконавчого провадження (далі - документи виконавчого провадження), що державний виконавець зобов'язаний довести до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам із супровідними листами простою кореспонденцією, крім постанов про відкриття виконавчого провадження або відмову у відкритті виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу відповідно до статті 47 цього Закону, що надсилаються рекомендованим листом з повідомленням про вручення.

Як вбачається з долучених боржником матеріалів виконавчого провадження, державним виконавцем не виконано покладеного на нього обовязку щодо надсилання постанови про повернення виконавчого документа стягувачеві від 28.07.2016 боржнику в порядку ст. 31 ЗУ «Про виконавче провадження». Більше того, матеріали справи взагалі не містять жодних доказів повідомлення боржника про винесення вказаної постанови.

Колегія суддів вважає, що місцевий господарський суд безпідставно зазначив про неналежність та необґрунтованість клопотання про поновлення строку на оскарження дій державного виконавця, по суті не спростувавши його.

Залишивши скаргу без розгляду, суд фактично ухилився від вирішення спору по суті, від здійснення правосуддя, що суперечить положенням ст. ст. 124, 129 Конституції України.

З урахуванням того, що матеріали справи не містять доказів повідомлення державним виконавцем боржника про винесення постанови про повернення виконавчого документа стягувачу, наявності доказів того, що з матеріалами виконавчого провадження (у т.ч. з постановою від 28.07.2016) боржник ознайомився 12.09.2016 та негайно, після дізнання подав скаргу на дії ДВС, строк оскарження дії чи бездіяльність органів Державної виконавчої служби не є присічним, колегія суддів вважає, що місцевий господарський суд дійшов передчасного висновку про відмову в поновлені пропущеного строку звернення із скаргою в порядку статті 121-2 ГПК України, який підлягає поновленню, а ухвала про відмову в його поновлені скасуванню в порядку ст.ст. 104, 106 ГПК України.

Частиною 7 статті 106 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що у випадку скасування апеляційною інстанцією ухвали суду першої інстанції справа передається на розгляд місцевого господарського суду.

Керуючись ст.ст. 43, 99, 101, 103, 104, 105, 106, 121-2 Господарського процесуального кодексу України, Львівський апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу задоволити.

Ухвалу Господарського суду Закарпатської області від 19.09.2016 у справі № 907/599/15 скасувати.

Клопотання Дочірнього підприємства Солені Млаки про поновлення строку на подання скарги на дії ДВС задоволити. Поновити цей строк.

Справу № 907/599/15 передати на розгляд Господарського суду Закарпатської області.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку.

Матеріали оскарження повернути до місцевого господарського суду.

Повна постанова складена 05.12.2016.

Головуючий суддя Юрченко Я.О.

Суддя Зварич О.В.

Суддя Хабіб М.І.