КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"29" листопада 2016 р. Справа№ 910/15320/16

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Сітайло Л.Г.

суддів: Пашкіної С.А.

Баранця О.М.

за участю секретаря судового засідання Бовсунівської Л.О.

представників стрін:

не з'явились

розглянувши матеріали апеляційної скарги Публічного акціонерного товариства "Банк Кредит Дніпро"

на ухвалу Господарського суду міста Києва від 11.10.2016 про припинення провадження по справі №910/15320/16

за позовом Публічного акціонерного товариства "Банк Кредит Дніпро"

до 1. Приватного акціонерного товариства "Геркулес"

2. Товариства з обмеженою відповідальністю "Провінція Плюс"

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача 1 Приватний нотаріус Погорєлов Броніслав Сергійович

про визнання недійсним договору, -

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 11.10.2016 припинено провадження по справі №910/15320/16.

Не погоджуючись з прийнятою ухвалою, Публічне акціонерне товариство "Банк Кредит Дніпро" звернулося до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить ухвалу Господарського суду міста Києва від 11.10.2016 про припинення провадження скасувати.

Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги апелянт зазначив, що при винесенні оскаржуваної ухвали судом першої інстанції порушено та неправильно застосовано норми матеріального та процесуального права.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 14.11.2016 апеляційну скаргу прийнято до провадження та призначено до розгляду 29.11.2016.

В судове засідання 29.11.2016 представники сторін не з'явились, про причини неявки суд не повідомили.

Згідно зі ст. 77 ГПК України господарський суд відкладає розгляд справи, в межах строків, встановлених статтею 69 цього Кодексу, коли за якихось обставин спір не може бути вирішено в даному засіданні.

Відповідно до п. 3.9.2. постанови Пленуму Вищого Господарського Суду України від 26.12.2011 N 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Беручи до уваги, що представники сторін повідомлені про час та місце судового розгляду належним чином, а також враховуючи строки розгляду апеляційної скарги на ухвалу суду, передбачені ст. 102 ГПК України, колегія суддів приходить до висновку про можливість розгляду апеляційної скарги у відсутність представників сторін.

Відповідно до ст. 101 Господарського процесуального кодексу України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд, за наявними у справі та додатково поданими доказами, повторно розглядає справу. Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги та перевіряє законність та обґрунтованість рішення господарського суду у повному обсязі.

Статтею 99 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у цьому розділі. Апеляційний господарський суд, переглядаючи рішення в апеляційному порядку, користується правами, наданими суду першої інстанції.

Дослідивши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та проаналізувавши, на підставі встановлених фактичних обставин справи, правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, апеляційний господарський суд встановив наступне.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 11.10.2016 припинено провадження по справі №910/15320/16.

При винесенні оскаржуваної ухвали, місцевий господарський суд виходив з того, що позовні вимоги Публічного акціонерного товариства "БАНК КРЕДИТ ДНІПРО", що є предметом розгляду даної справи, розглянуто в межах справи № 910/7392/16 про визнання договору недійсним.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком місцевого господарського суду, з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, рішенням Господарського суду міста Києва від 07.06.2016 по справі №910/7392/16 відмовлено в задоволенні позову Публічного акціонерного товариства "БАНК КРЕДИТ ДНІПРО" до Приватного акціонерного товариства "Геркулес" та Товариства з обмеженою відповідальністю "ПРОВІНЦІЯ ПЛЮС" про визнання договору недійсним.

Предметом позову по справі № 910/7392/16 було визнання недійсним з моменту вчинення договору дарування від 19.03.2016, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального кругу Погорєловим Броніславом Сергійовичем та зареєстрованого в реєстрі за № 643, укладеного між Приватним акціонерним товариством "Геркулес" та Товариством з обмеженою відповідальністю "ПРОВІНЦІЯ ПЛЮС".

В той же час, як вбачається з позовної заяви по даній справі, Публічне акціонерне товариство "БАНК КРЕДИТ ДНІПРО" звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Приватного акціонерного товариства "Геркулес" та Товариства з обмеженою відповідальністю "ПРОВІНЦІЯ ПЛЮС" про спонукання Приватного акціонерного товариства "Геркулес" та Товариства з обмеженою відповідальністю "ПРОВІНЦІЯ ПЛЮС" припинити дії, направлені на порушення прав та інтересів Публічного акціонерного товариства "БАНК КРЕДИТ ДНІПРО", шляхом визнання недійсним з моменту вчинення договору дарування № 643 від 19.03.2016, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Погорєловим Б. С.

Під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення. Підставу позову становлять обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу.

Орієнтовний перелік способів захисту прав та інтересів визначений ст. 16 Цивільного кодексу України (далі за текстом - ЦК України), якими можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов'язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Спосіб захисту цивільних прав - припинення дії, яка порушує право, пов'язаний зі вчиненням іншою особою незаконних дій, спрямованих на порушення права, належного особі. Так, зокрема, цей позов може подаватися у випадках, коли іншою особою чиняться перешкоди у здійснення власником повноважень користування та розпорядження належним йому майном (негаторний позов - ст. 391 ЦК України); у разі неправомірного використання об'єкта права інтелектуальної власності (ст. ст. 424, 432 ЦК України).

Спосіб захисту - про визнання правочину недійсним застосовується у тих випадках, коли необхідно відновити становище, що існувало до укладення правочину, з порушенням умов його дійсності. Цей спосіб захисту безпосередньо регламентується статтями 215 - 236 ЦК України. Метою звернення до суду з таким позовом є застосування наслідків його недійсності, тобто реституції, відшкодування збитків та моральної шкоди, завданої укладенням такого правочину. З таким позовом вправі звертатися не лише самі сторони недійсного правочину, але й інші особи, наприклад, представники неповнолітніх, малолітніх дітей, обмежено дієздатних чи недієздатних осіб, а також інші зацікавлені особи.

Як зазначалося вище, рішенням Господарського суду міста Києва від 07.06.2016 по справі №910/7392/16 відмовлено в задоволенні позовних вимог про визнання договору недійсним. Зазначене рішення набрало законної сили.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів прийшла до висновку, що звертаючись з даним позовом позивач свідомо обрав інший спосіб захисту (спонукання вчинити дії), оскільки останній є позивачем по справі №910/7392/16, тобто обізнаний про наявність зазначеного рішення.

В той же час, колегія суддів звертає увагу, що по суті, предмет позову у вигляді спонукання відповідачів до вчинення дій (визнання недійсним договору) є примушенням особи до вчинення дії, яка є її правом, а не обов'язком та носить декларативний характер. В разі винесення такого рішення, останнє не може бути виконане шляхом звернення до державних виконавчих органів, оскільки не може відбутись, шляхом зобов'язання особи виконати такі дії, які неможливо присудити виконати в натурі, в даному випадку по зобов'язанню визнати договір недійсним, що фактично лежить в площині її (особи) особистого волевиявлення.

Щодо посилань на те, що статтею 16 ЦК України передбачено такий спосіб захисту як припинення дії, яка порушує право, то судова колегія зазначає, що позивач у позовній заяві просить суд саме спонукати відповідачів вчинити дії, а не припинити дію, яка порушує право позивача.

Колегія суддів звертає увагу скаржника, що обраний ним спосіб захисту цивільного права не передбачено законом, оскільки він не підпадає під примусове виконання обов'язку в натурі, передбачене п.5 ч.1 ст.16 ЦК України.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів прийшла до висновку, що місцевий господарський суд передчасно припинив провадження по даній справі, в зв'язку з тим, що предметом розгляду даної справи вже розглянуті в межах справи № 910/7392/16

Відповідно до ч. 5,7 ст. 106 Господарського процесуального кодексу України апеляційні скарги на ухвали місцевого господарського суду розглядаються в порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення місцевого господарського суду.У випадках скасування апеляційною інстанцією ухвал про відмову у прийнятті позовної заяви або заяви про порушення справи про банкрутство, про повернення позовної заяви або заяви про порушення справи про банкрутство, зупинення провадження у справі, припинення провадження у справі, про залишення позову без розгляду або залишення заяви у провадженні справи про банкрутство без розгляду справа передається на розгляд місцевого господарського суду.

Частина 1 ст. 33 Господарського процесуального кодексу України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно з ч. 2 ст. 34 Господарського процесуального кодексу України обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Враховуючи викладене вище, апеляційний господарський суд приходить до висновку, що місцевим господарським судом не повно та не об'єктивно з'ясовано обставини справи, що мають значення для справи, в зв'язку з чим апеляційна скарга Публічного акціонерного товариства "Банк Кредит Дніпро" підлягає задоволенню, а ухвала Господарського суду 11.10.2016 по справі №910/15320/16 скасуванню.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 49, 99, 101 - 106 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Банк Кредит Дніпро" задовольнити.

Ухвалу Господарського суду міста Києва від 11.10.2016 по справі №910/15320/16- скасувати.

Матеріали справи повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого господарського суду України.

Головуючий суддя Л.Г. Сітайло

Судді С.А. Пашкіна

О.М. Баранець