РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.11.2016Справа №910/15604/16

За позовомПриватного акціонерного товариства "Страхова компанія "АХА Страхування"
доПриватного акціонерного товариства "Акціонерна страхова компанія "ІНГО Україна"
простягнення 14 126,96 грн.
СуддяБорисенко І.І.
Представники:
від позивача - Зелінська А.С., представник за довіреністю;
від відповідача - Волобоєва Т.В., представник за довіреністю

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Позивач звернувся до відповідача про стягнення 14 126,96 грн. заборгованості з відшкодування матеріальної шкоди.

Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідач, як страховик винної в ДТП особи, всупереч вимогам Цивільного кодексу України та Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" повністю не відшкодував позивачу матеріальну шкоду, завдану страхувальником відповідача внаслідок ДТП.

Ухвалою суду від 18.10.2016р. за клопотанням сторін строк вирішення спору продовжено, відповідно до ст. 69 ГПК України.

Відповідач проти позову заперечив, стверджує, що до Позивача не перейшло право регресу до Відповідача, оскільки станом на дату ДТП договір страхування не набув чинності.

Розглянувши надані учасниками судового процесу документи і матеріали, заслухавши пояснення представника позивача, з'ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

28.04.2015р. о 14:30 у м. Києві на перехресті вул. Комісарова-пр. Червонозоряний була скоєна ДТП, а саме відбулося зіткнення автомобіля НОМЕР_1, яким керував ОСОБА_4 та автомобіля НОМЕР_2.

Причиною ДТП стало те, що водій ОСОБА_4, керуючи автомобілем НОМЕР_1, не врахував дорожню ситуацію, не обрав безпечну дистанцію, внаслідок чого здійснив зіткнення з автомобілем НОМЕР_3, НОМЕР_4, що призвело до пошкодження даних транспортних засобів, чим порушив вимоги пунктів 2.3 (б), 13.1 ПДР України. Дані обставини підтверджуються довідкою про ДТП № 62626468 та постановою Голосіївського районного суду м. Києва від 29.05.2015р. №752/8068/15-п, копії яких містяться у матеріалах справи.

Внаслідок вказаної ДТП було пошкоджено автомобіль НОМЕР_2 (застрахований автомобіль), який був застрахований позивачем на підставі Договору добровільного страхування від 27.04.2015р. №99303а5к5.

Позивачем, на підставі вищевказаного, за умовами Договору добровільного страхування від 27.04.2015р. №99303а5к5, страхового акту №1.004.15.00318/vesko12132 від 28.05.2015 (вартість відновлювального ремонту автомобіля потерпілого, пошкодженого внаслідок ДТП. відповідно до розрахунку страхового відшкодування від 20.05.2015р. складала 49 558гр.70коп.), було виплачено страхове відшкодування в розмірі 34 428грн.70коп., що підтверджується наявним у матеріалах справи платіжним дорученням №177435 від 02.06.2015р., оскільки сума взаємозаліку по несплаченим платежам складала 15 130,00грн.

В обґрунтування зазначеного, позивач посилається на статтею 27 Закону України "Про страхування" та статтею 993 ЦК України визначено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

За твердженням позивача, здійснивши виплату страхового відшкодування, набув права потерпілої особи в межах здійсненої виплати, тобто в сумі 49 558гр.70коп.

Як вбачається з матеріалів справи, шкоду було заподіяно водієм автомобіля НОМЕР_1 ОСОБА_4, під час експлуатації вказаного автомобіля, і його вину у вчиненні ДТП та скоєнні правопорушення за ст. 124 КУпАП України встановлено постановою Голосіївського районного суду м. Києва від 29.05.2015р. №752/8068/15-п.

Судом встановлено, що Позивач не проводив оцінку матеріального збитку та вартість відновлювального ремонту, отже не було визначено коефіцієнт фізичного зносу складників (Сврз) автомобіля "Volkswaqen".

Позивачем на підтвердження вартості матеріального збитку надано рахунок від 13.05.2015р. №В000001733, відповідно до якого вартість матеріального збитку складає 49 558,70 грн.

Як вказує позивач у позовній заяві цивільно-правова відповідальність винуватця ДТП (ОСОБА_4) застрахована у відповідача, копії підтверджуючих містяться в матеріалах справи.

Відповідачем до матеріалів справи наданий додаток до Розрахунку № 172808- ГО-9 від 21.07.2016 року,- витяг з бази AudaHistoryDetails, що підтверджує, те, що транспортний засіб "Volkswaqen", д.н.з. НОМЕР_5 мав сліди відновлювального ремонту до ДТП, що мала місце 28.04.2014р., а отже за твердженням відповідача існують підстави для застосування коефіцієнту фізичного зносу до деталей автомобіля, відповідно до документів, що були надані Позивачем.

Умови договору страхування визначаються Законом України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" далі - Закон. Згідно ч. 1 ст. 22 Закону при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав і професійну оціночну діяльність в Україні" оцінка майна проводиться у випадках, встановлених законодавством України, міжнародними угодами, на підставі договору, а також на вимогу однієї з сторін угоди та за згодою сторін. Проведення оцінки майна є обов'язковим у випадках визначення збитків або розміру відшкодування у випадках, встановлених законом. Таким чином, оцінка шкоди, яка була заподіяна у результаты дорожньо- транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи, виплачується страховиком за договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів виключно на підставі звіту про проведену оцінку, складеним суб'єктом оціночної діяльності.

За твердженням Відповідача, враховуючи, що Позивач не проводив оцінку матеріального збитку та вартості відновлювального ремонту, отже, не було визначено коефіцієнт фізичного зносу у Відповідача виникли сумніви щодо об'єктивності в розмірі збитку та з метою визначення дійсно реального збитку, який повинен відшкодовувати Відповідач, останнім було залучено оцінювача для визначення розміру вищезгаданого збитку.

Так, згідно даних Розрахунку № 172808ГО-9 від 21.07.2016 р. автомобіль НОМЕР_2 має пошкодження, для усунення яких потрібний відновлювальний ремонт обсягом, наведеним у калькуляції. Відповідно до розрахунку визначено коефіцієнт фізичного зносу складових автомобіля НОМЕР_2 в розмірі 0,4063.

Суду доведено, що даний коефіцієнт було застосовано до деталей автомобіля, відповідно до документів, що було надано Позивачем та визначено вартість відновлювального ремонту автомобіля НОМЕР_2 з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу складових, що підлягають заміні, яка склала 35 431,74 грн. з ПДВ. Враховуючи, що Франшиза за Полісом складає 0 грн. Відповідачем сплачена сума 35 431,74 грн., що також підтверджує Позивач.

Згідно ч. 1 ст. 22 Закону при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством.

Статтею 29 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" передбачено, що у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України.

Зобов'язання Відповідача ПрАТ "АСК "ІНГО Україна" в даному випадку випливають з укладеного договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, а тому об'єм зобов'язань ПрАТ "АСК "ІНГО Україна" за цим договором визначається безпосередньо нормами Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів". При цьому, умови Договору добровільного страхування між Позивачем та його страхувальником, у тому числі щодо виплати страхового відшкодування без урахування зносу, не призводять до зміни положень нормами Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" і не збільшують об'єму зобов'язань страховика за договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Відповідно до положень ст. 1194 ЦК України, а також висновків Постанови Судової палати у цивільних справах ВСУ від 2 грудня 2015 року в справі № 6-691 цс 15, у разі недостатності для повного відшкодування завданої шкоди страхової виплати (страхового відшкодування), виплаченої з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу відповідно до положень ст. 29 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно- правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням) зобов'язана сплатити особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність.

Відповідно до ст. 988 ЦК України та ст. 9 Закону України "Про страхування" страхова виплата за договором майнового страхування і страхування відповідальності (страхове відшкодування) не може перевищувати розміру реальних, прямих збитків. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства.

Крім того, відповідно до страхового акту № 1.004.15.00318/VESK012132 від 28.05.2015 року, наданого Позивачем, платежі нараховані за договором - 60 519, 33 грн., сплачені - 15 129, 33 грн. (29 квітня 2015 року).

Відповідно до договору добровільного страхування наземного транспорту "Все включено" № 99303а5к5 (надалі-Договір) строк дії договору з 28.04.2015 року по 27.04.2016 року.

Оплата страхової премії була 29 квітня 2015 року, тобто наступного дня за днем, коли сталася ДТП.

Відповідно до п. 29.1. Договору "... договір набуває чинності з 00-00 годин дати початку дії Договору, в п. 17.1 Договору, але не раніше дня, наступного за днем сплати Страхувальником страхового платежу (першого страхового платежу в обсязі, визначеному в п. 16.2 Договору на розрахунковий рахунок чи до каси Страховика та діє до 24-00 години дня, вказаного в п. 17.2 Договору як дата закінчення дії Договору".

В п. 29.2. Договору сторони визначили про те, що "... у випадку ненадходження або надходження не в повному обсязі на розрахунковий рахунок чи до каси Страховика страхового платежу (першого страхового платежу) в сумі відповідно до п. 16.2 Договору, Договір вважається таким, що не набув чинності".

Таким чином, до Позивача не перейшло право регресу до Відповідача, оскільки станом на дату ДТП договір страхування не набув чинності.

Отже, позивачем не доведено суду факту, що відповідач є особою відповідальною за завдані позивачу збитки.

Відповідно до статті 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до статті 34 ГПК України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

В порушення ст. 33 Господарського процесуального кодексу України позивачем не доведено у спосіб встановлений ст. 34 цього ж Кодексу законних підстав для задоволення позовних вимог. Доводи, викладені у його позовній заяві спростовані у відзиві на позовну заяву та доданими до них документами, а тому суд не знаходить підстав для задоволення позову.

Відповідно до статей 44, 49 ГПК України судові витрати при відмові в позові покладаються на позивача.

Виходячи з викладеного та керуючись статтями 32, 33, 43, 44, 49, 82-85 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили в порядку, встановленому ст. 85 Господарського процесуального кодексу України.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку та в строки, встановлені ст. 93 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено 25.11.2016

Суддя І.І. Борисенко