ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

22.11.2016 Справа № 905/2900/16 Господарський суд Донецької області у складі судді Огороднік Д.М., розглянувши матеріали справи

за позовомТовариства з обмеженою відповідальністю «Яхонт ЛТД»
доПублічного акціонерного товариства «ДТЕК Добропільська»
простягнення 204729,03грн.
за участю представників:

від позивача:не зявився;
від відповідача:ОСОБА_1 представник за довіреністю.
ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

На розгляд господарського суду Донецької області передані позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Яхонт ЛТД» про стягнення з Публічного акціонерного товариства «ДТЕК Добропільська» основного боргу у розмірі 175904,78грн., пені у розмірі 18317,23грн., штрафу за користування у розмірі 10507,02грн.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем своїх зобовязань за договором №177-ЦД від 02.09.2014 щодо здійснення своєчасної оплати вартості поставленого товару.

На підтвердження вищезазначених обставин, позивач надає належним чином засвідчені копії наступних документів: договору №177-ЦД від 02.09.2014 з додатком, специфікації від 02.09.2014, додаткової угоди від 30.10.2014, рахунку фактури №ЯХ-0006949 від 05.12.2014, довіреності №58 від 17.02.2015, видаткової накладної №ЯХ-0000056 від 26.02.2015, рахунку фактури №ЯХ-0006282 від 31.10.2014, повідомлення від 26.06.2015, банківської виписки, розрахунку суми боргу.

Ухвалою господарського суду Донецької області від 10.10.2016 порушено провадження та призначено справу до розгляду.

25.10.2016 та 17.11.2016 у судових засіданнях на підставі ст.77 Господарського процесуального кодексу України оголошувалися перерви.

Позивач явку свого повноваженого представника у судове засідання 22.11.2016 не забезпечив, про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлений належним чином, про що свідчить підпис його представника на розписці про оголошення перерви до 22.11.2016. Разом з тим, позивач надав письмові пояснення, в яких зазначив, що стягнення 10507,02грн. це сума 3% річних в порядку ст. 625 Цивільного кодексу України.

Відповідач у судове засідання 22.11.2016 зявився та заперечив проти заявлених позовних вимог у повному обсягу. Заперечення відповідача ґрунтуються на тому, що позивач не має право збільшувати ціну поставки в одноособовому порядку, ціна товару змінюється тільки шляхом укладання додаткової угоди, яка між сторонами укладена не була. Вимоги позивача про стягнення пені задоволенню не підлягають, оскільки за умовами договору, такі вимоги пред»являються позивачем разом з претензією. Окрім того, відповідач посилається на те, що позивач сам порушив умови договору та не своєчасно поставив товар, що призвело до нарахування відповідачем неустойки на загальну суму 29084,18 грн.

Представники позивача та відповідача клопотань щодо фіксації судового процесу не заявляли, у звязку з чим, розгляд справи здійснювався без застосуванням засобів технічної фіксації судового процесу у відповідності до статті 81-1 Господарського процесуального кодексу України.

Розглянувши подані позивачем та відповідачем документи і матеріали, всебічно і повно зясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, обєктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд

В С Т А Н О В И В:

02.09.2014 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Яхонт ЛТД» (Постачальник, позивач) та Публічним акціонерним товариством «ДТЕК Добропільська» (Покупець, відповідач) підписаний договір поставки №ДУ 177 ЦД (далі Договір).

За умовами вказаного Договору Постачальник зобовязався поставити у власність покупця продукцію та/або обладнання виробничо-технічного призначення, код ДК (далі продукція) в асортименті, кількості, в строки, за ціною і з якісними характеристиками, погодженими сторонами в даному Договорі та Специфікаціях, що є невідємними частинами даного Договору(п.1.1 Договору).

Відповідно до п.1.2. Договору Покупець зобовязується прийняти та оплатити поставлену продукцію в його власність відповідно до умов діючого Договору.

Умови поставки Продукції - DDP, відповідно "Інкотермс-2000". Місце пункту призначення та ціна на поставлену продукцію вказується сторонами у відповідній специфікації до договору(п.п.4.2., 5.2. Договору).

Згідно п.4.3. Договору в якості доказу поставки постачальник зобов'язаний надати покупцеві наступні документи: рахунок, податкову накладну, видаткову накладну, товаросупровідні накладні, сертифікат якості, сертифікат відповідності, інструкцію з експлуатації технічну документацію, технічну документацію.

Відповідно до п.4.4. Договору датою поставки вважається дата, вказана представником покупця на товаросупровідних документах.

Згідно з п.4.7. Договору датою поставки вважається дата, вказана представником Покупця на відповідних товаросупровідних документах, наданих Постачальником. Зобовязання Постачальника вважаються виконаними з моменту передачі продукції у розпорядження Покупця у вище зазначеному пункті призначення поставки. Зобовязання Покупця вважаються виконаними з моменту прийняття та оплати поставленої продукції (п.4.8. Договору).

Відповідно до п.5.1. Договору загальна сума останнього визначається загальною сумою всіх специфікацій, що є його невідємними частинами.

Згідно з п.8.1. договору останній вступає в силу з дати підписання його повноважними представниками сторін та скріплення печатками сторін. Сторони прийшли згоди, що у випадку неналежного виконання сторонами своїх зобовязань, строк дії Договору встановлюється до 31.12.2015 включно. У випадку не виконання (неналежного виконання) сторонами своїх зобовязань, строк дії Договору продовжується до повного виконання сторонами своїх зобовязань.

Належним чином засвідчена копія Договору підписана сторонами, скріплена печатками їх підприємств та наявна в матеріалах справи.

Сторонами погоджена та підписана специфікація від 02.09.2014 до Договору на суму 266827,32грн. Відповідно до п.4.3 специфікації вартість продукції, що поставляється по специфікації складає 266827,32грн. з ПДВ, що еквівалентно 15423,54 євро, згідно курсу НБУ, встановленому на 01.09.2014, який складає 17,3 грн. за 1 євро. У випадку зміни курсу гривні до євро відповідно НБУ більш ніж на 3% станом на 120 календарний день з дати поставки відповідної партії продукції по специфікації до Договору, вартість продукції, що поставляється підлягає корегування. В такому випадку Покупець оплачує вартість продукції, що поставляється на підставі відповідного рахунку, що надається Постачальником станом на 120 календарний день з дати поставки відповідної партії продукції, додаткових угод по зміні вартості - не потрібно. Строк поставки продукції до 31.11.2014.

Пунктом 6 специфікації сторонами погоджено, що розрахунки за поставлену продукцію по діючому договору здійснюються покупцем шляхом безготівкового перерахунку грошових коштів на рахунок постачальника протягом 5 (п»яти) робочих днів з 120 календарного дня з дати поставки відповідної партії продукції на підстав отриманого покупцем рахунку та при умові надання Постачальником належним чином оформленої податкової накладної, а також документів, що передбачені розділом 4 діючого договору. Датою оплати вважається день списання грошових коштів з поточного рахунка Покупця.

30.10.2014 сторонами підписана додаткова угода до договору, відповідно до якої сторони виклали пункт 1 специфікації в новій редакції, в якій змінено строк поставки продукції, а саме до 30.12.2014. Згідно п. 2 додаткової угоди, в решті, що не протирічить чинному законодавству України і не передбачено цією додатковою угодою, сторони керуються положеннями договору.

На виконання умов договору позивачем виставлений відповідачу рахунок фактуру №ЯХ 0006949 від 05.12.2014 на суму 266827,32грн. та поставлений товар за видатковою накладною №ЯХ-0000056 від 26.02.2015 на суму 266827,32грн.

Оцінивши зміст зазначеної угоди, з якої виникли цивільні права та обов'язки сторін, суд дійшов висновку, що укладений правочин за своїм змістом та правовою природою містить елементи договору поставки, який підпадає під правове регулювання норм ст. 712 Цивільного кодексу України та ст.ст. 264-271 Господарського кодексу України. В частині, що не суперечить договору, до вказаного правочину також застосовуються норми Цивільного кодексу України, які регулюють правила купівлі-продажу (ст.ст. 655-697 Цивільного кодексу України).

Статтею 712 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно зі ст. 692 Цивільного кодексу України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. У разі прострочення сплати за товар продавець має право вимагати сплати товару.

Як визначено положеннями ст. 526 Цивільного кодексу України та ст. 193 Господарського кодексу України субєкти господарювання повинні виконувати господарські зобовязання належним чином відповідно до умов укладеного договору.

При цьому, приписи ч.7 ст. 193 Господарського кодексу України та ст. 525 Цивільного кодексу України встановлюють загальне правило щодо заборони односторонньої відмови від зобовязання або односторонньої зміни його умов, що кореспондується із вимогами ст.629 Цивільного кодексу України щодо обовязковості договору для виконання сторонами.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідачем отримано товар без будь-яких зауважень та заперечень про, що свідчить підпис його повноважного представника за довіреністю №58 від 17.02.2015. Отже, відповідно до умов специфікації строк оплати продукції настав 03.07.2015. Проте відповідач у вказаний строк за поставлену продукцію не розрахувався, часткова оплата поставленої продукції здійснена відповідачем лише 15.03.2016 на суму 190440,00грн., що підтверджується відповідною банківською випискою по особовому рахунку позивача.

Відповідно до п.4.3. специфікації вартість товару, що поставляється по специфікації на момент її підписання складає 266827,32грн. Сторонами у специфікації одразу погоджено привязку зміни курсу ЄВРО до гривні. У звязку з тим, що на 120 календарний день з моменту поставки, а саме 26.06.2015 відповідач поставлену продукцію не оплатив, позивач перерахував вартість поставленої продукції на суму 366344,78грн.

Відповідно до ч. 2 ст. 524 Цивільного кодексу України сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов'язання в іноземній валюті.

Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом (ч. 2 ст. 533 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ст. 632 Цивільного кодексу України ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін. У випадках, встановлених законом, застосовуються ціни (тарифи, ставки тощо), які встановлюються або регулюються уповноваженими органами державної влади або органами місцевого самоврядування. Зміна ціни після укладення договору допускається лише у випадках і на умовах, встановлених договором або законом.

Як зазначено у постановах Верховного Суду України від 04.07.2011 у справі №3-62гс11 та від 26.12.2011 у справі №3-141гс11 положення чинного законодавства хоч і визначають національну валюту України як єдиний законний платіжний засіб на території України, однак не містять заборони на вираження у договорі грошових зобов'язань в іноземній валюті, визначення грошового еквівалента зобов'язання в іноземній валюті, а також на здійснення перерахунку грошового зобов'язання у випадку зміни курсу національної валюти України по відношенню до іноземної валюти.

Поряд з цим, слід зазначити, що статтею 627 Цивільного кодексу України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч. 1 ст. 628 Цивільного кодексу України).

Судом встановлено, що специфікація до договору підписана сторонами та скріплена їх печатками. Додаткова угода до договору змінює тільки п. 1 специфікації, решта умов специфікації, яка є невід»ємною частиною договору, залишені сторонами без змін.

За таких обставин, враховуючи те, що сторонами при підписані специфікації до договору одразу погоджено, що ціна продукції залежить від курсу ЄВРО, а також те, що умовами специфікації чітко визначено, що зміна ціни з цих підстав не потребує укладення додаткової угоди, то заперечення відповідача в цій частині, судом не приймаються.

Судом перевірений розрахунок курсової різниці позивача та визнано його арифметично не вірним, оскільки офіційний курс гривні до євро встановлений НБУ на 00 год. 26.06.2015 (120 календарний день з моменту поставки продукції) становив 23,752316 грн. за 1 євро, цей курс встановлений відповідно до Положення про встановлення офіційного курсу гривні до іноземних валют та курсу банківських металів. Отже, курс євро станом на 26.06.2015 змінився більш ніж на 3% порівняно з курсом євро на 01.09.2014 17,3 грн. за 1 євро, отже вартість продукції складає 366344,80грн.

На підтвердження виставлення позивачем відповідачу рахунку- фактури про корегування ціни товару, позивачем до матеріалів справи наданий рахунок №ЯХ-0006282 від 31.10.2014. Доказів надіслання останнього на адресу відповідача позивачем не надано, проте надані пояснення про передачу особисто уповноваженому представнику відповідача. Дослідивши вказаний рахунок, судом відмічається, що датою здійснення коригування вартості товару слід вважати 26.06.2015, а рахунок виписаний 31.10.2014, доказів передачі його позивачем відповідачу в матеріалах справи не має. Отже, суд приходить до висновку, що наданий позивачем рахунок-фактура №ЯХ-0006282 від 31.10.2014 не є належним доказом.

Позивачем до матеріалів справи наданий лист за вих.№37 від 26.06.2016, адресований відповідачу, який відображає зміну вартості продукції до 366344,78грн. у звязку зі зміною курсу євро. Проте також без доказів надіслання на адресу відповідача.

Разом з тим, судом відзначається, що умовами визначеними в специфікації чітко визначений день, в який здійснюється перерахунок, курс, який необхідно застосовувати та порядок обчислення вартості товару на 120 календарний день. Отже відповідач виконуючи умови договору та як сторона, яка зобов»язана здійснити оплату вартості товару, також зобов»язаний здійснити розрахунок вартості, яка підлягає оплаті, враховуючи те, що оплата здійснюється протягом 5 робочих днів з 120 календарного дня поставки товару.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що обов»язок відповідача здійснити оплату вартості товару за ціною визначеною з урахуванням зміни курсу НБУ євро до гривні, не залежить від виставлення позивачем рахунку на оплату.

Враховуючи вищевикладене та з урахуванням часткової оплати здійсненої відповідачем, заборгованість останнього складає 175904,80грн. Проте, позивачем заявлено до стягнення основний борг у розмірі 175904,78грн., тому без наявності відповідного клопотання позивача, суд не виходить за межі позовних вимог, а саме за межі стягнення основного боргу у розмірі 175904,78грн.

Відповідно до п.6.8. Договору у випадку несвоєчасної оплати продукції, Покупець за письмовою вимогою Постачальника, виплачуєу неустойку у вигляді пені, у розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожен день прострочки оплати від вартості не оплаченої продукції, проте не більше 5% від вартості своєчасно неоплаченої продукції.

У звязку з порушенням відповідачем строків оплати вартості отриманого товару, позивач просить стягнути з відповідача пеню за період з 26.06.2015 по 10.09.2016 у розмірі 18317,23грн.

Стаття 611 Цивільного кодексу України передбачає, що у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, якими зокрема є сплата неустойки, відшкодування збитків та моральної шкоди.

Аналогічні положення закріплені і в ст.ст. 216, 217 Господарського кодексу України. При цьому, несвоєчасне виконання грошових зобовязань є належною підставою у розумінні ст.218 Господарського кодексу України для застосування заходів господарсько-правової відповідальності.

Як встановлено ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Пенею є вид неустойки, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання.

Частиною 1 статті 230 Господарського кодексу України передбачено, що штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобовязаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобовязання.

Згідно ч. 4 ст. 231 Господарського кодексу України у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобовязання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобовязання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

У відповідності до ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобовязання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобовязання мало бути виконано.

Перевіривши розрахунок пені позивача, суд визнає його арифметично невірним, оскільки позивачем невірно визначено кінцевий строк оплати, без врахування 5 робочих днів і як наслідок і період нарахування, більш ніж за 6 місяців. Окрім того, позивачем не враховано, що 2016 рік містить 366 днів. Проте позивачем вірно застосовані приписи п.6.8. Договору, в частині не перевищення суми пені 5% вартості своєчасно неоплаченої продукції. За розрахунком суду сума пені виявилися арифметично більшою, тому без наявності відповідного клопотання позивача, суд не виходить за межі позовних вимог, а саме за межі стягнення пені у розмірі 18317,23грн.

Відповідач вважає нарахування пені неправомірним, оскільки позивач не звернувся попередньо до нього з вимогою про стягнення останньої. Судом не приймаються вказані доводи, оскільки нормами чинного законодавства України не передбачений такий порядок стягнення пені як попереднє звернення про це з вимогою до боржника. До того ж, приписами ст.6 Господарського процесуального кодексу України чітко встановлено, що підприємства та організації, що порушили майнові права іншої особи повинні їх відновити, не чекаючи відповідної претензії. Окрім того, позовне провадження не потребує обовязкового попереднього досудового врегулювання спору, шляхом направлення відповідних претензій відповідачу.

Посилання відповідача напорушення позивачем умов договору щодо строків поставки товару та нарахування відповідачем позивачу неустойки на загальну суму 29084,18грн., не може змінити розмір пені, який підлягає стягнення з відповідача на користь позивача за порушення грошового зобов»язання, оскільки відповідачем в межах провадження по справі не заявлено вказану заборгованість не як зустрічні вимогу, не як зменшення штрафних санкцій. Відповідач жодним чином не обґрунтував процесуально можливість застосування до позивача вказаної пені.

Отже, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача пені у розмірі 18317,23грн.

Також позивач просить стягнути з відповідача штраф 3% річних за період з 26.06.2015 по 15.03.2016 на суму 366344,78грн. у розмірі 7919,06грн. та за період з 15.03.2016 по 10.09.2016 на суму 175904,78грн. у розмірі 2527,96 грн. На загальну суму 10507,02грн. Проте виходячи з пояснень представника позивача та наданого ним розрахунку, позивачем заявлено 3% річних.

Стаття 625 Цивільного кодексу України не звільняє боржника від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. Боржник, що прострочив виконання грошового зобовязання, за вимогою кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь період прострочення, а також три відсотки річних від простроченої суми, якщо інший розмір не встановлений договором або законом.

Судом перевірена вірність зробленого позивачем розрахунку 3% та визнано його арифметично не вірним, оскільки позивачем при розрахунку не враховано, що у 2016 році 366 днів. Також, позивачем невірно визначено кінцевий строк оплати, без врахування 5 робочих днів, та дату часткової оплати продукції, а як наслідок, і період нарахування.

За розрахунком суду: на суму 366344,78грн. за період з 04.07.2015 по 31.12.2015 у розмірі 5450,01грн.; за період з 01.01.2016 по 14.03.2016 (часткова оплата 15.03.2015 на суму 190440,00грн.) у розмірі 2222,09грн.; на суму 175904,78грн. за період з 15.03.2016 по 10.09.2016 у розмірі 2797,17грн. Отже, загальна сума 3% річних, що підлягає стягненню з відповідача складає 10469,27грн.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно ст. 34 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Судовими доказами, за визначенням ст.ст. 32-36 Господарського процесуального кодексу України, слід вважати документи, які можуть підтвердити або спростувати обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 43 Господарського процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді всіх обставин справи. Ніякі докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили.

За таких обставин, позовні вимоги підлягають задоволенню частково.

У звязку з частковим задоволенням позову, судовий збір відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України покладається на сторін пропорційно задоволеним вимогам.

Керуючись ст.ст. 33, 34, 43, 44, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити частково.

2.Стягнути з Публічного акціонерного товариства ДТЕК Добропільська (85000, Донецька обл., м. Добропілля, вул.Київська, буд.1; з будь-якого рахунку, виявленого державним виконавцем під час виконавчого провадження) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Яхонт ЛТД» (юридична адреса: 91034, м.Луганськ, вул.Ломоносова, 98-г, поштова адреса: 04070, м.Київ, вул.Г Сковороди,1; ) основний борг у розмірі 175904(сто сімдесят пять тисяч девятсот чотири)грн. 78коп., пеню у розмірі 18317(вісімнадцять тисяч триста сімнадцять)грн. 23коп., 3% річних у розмірі 10469(десять тисяч чотириста шістдесят девять)грн. 27коп. та судовий збір у розмірі 3070(три тисячі сімдесят)грн. 37коп.

3.Повернути з Державного бюджету України Товариству з обмеженою відповідальністю «Яхонт ЛТД» (юридична адреса: 91034, м.Луганськ, вул.Ломоносова, 98-г, поштова адреса: 04070, м.Київ, вул.Г Сковороди,1; ) надмірно сплачений судовий збір у розмірі 0 (нуль)грн. 01коп.

4.В іншій частині позову відмовити.

5.Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Рішення набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня складення повного рішення та може бути оскаржене в порядку та у строки, визначені Господарським процесуальним кодексом України

Дата складення повного рішення:28.11.2016.

Суддя Д.М. Огороднік