ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"28" листопада 2016 р.Справа № 924/893/16

за позовом публічного акціонерного товариства "Державний ощадний банк України", м.Київ в особі філії - Хмельницького обласного управління публічного акціонерного товариства "Державний ощадний банк України", м. Хмельницький

до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, с. Лісові Гринівці Хмельницького району Хмельницької області

про стягнення 270295,94 грн. простроченої кредитної заборгованості за договором № 12 від 18.04.2007р., з яких 180173 грн. заборгованості по кредиту, 61837,5 грн. нарахованих та несплачених відсотків, 28285,44 грн. пені

Суддя Смаровоз М.В.

Представники сторін:

позивача: Лабай О. В. - за довіреністю від 13.10.2016 р.;

відповідача: ОСОБА_3 - за угодою від 11.10.2016 р.

У судовому засіданні 28.11.2016р. оголошено вступну та резолютивну частини рішення у справі.

Позивач (з урахуванням прийнятої судом заяви від 19.10.2016р.) просить суд стягнути з відповідача 270295,94 грн. простроченої кредитної заборгованості за договором № 12 від 18.04.2007р. (існуючої станом на 09.09.2016р.), з яких 180173 грн. заборгованості по кредиту, 61837,5 грн. нарахованих та несплачених відсотків, 28285,44 грн. пені.

Обгрунтовуючи позовну заяву, позивач відзначив, зокрема, що в забезпечення належного виконання ОСОБА_1 зобов'язань по кредитному договору між ВАТ „Ощадбанк" та майновим поручителем ОСОБА_4 18.04.2007р. укладено іпотечний договір № 12, відповідно до якого в іпотеку банку була передана квартира. Оскільки позичальник своєчасно не виконав зобов'язань по погашенню кредитної заборгованості та сплаті відсотків, банк звернувся до Хмельницького міськрайонного суду із позовною заявою про звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості в сумі 301907,54 грн. Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області у справі № 2-297/11 від 14 березня 2011 року позов банку задоволено, звернуто стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором, яка станом на 24.11.2010р. становила 301907,54 грн., в тому числі: сума кредиту - 229773 грн.; нараховані та не сплачені відсотки - 43849,10 грн.; пеня за несвоєчасне виконання зобов'язань - 28285,44 грн.

Також позивачем відзначено, що з моменту ухвалення Хмельницьким міськрайонним судом рішення відповідачем здійснено погашення заборгованості на суму 49600 грн., а саме: 13.12.2011р. - 4000 грн.; 02.08.2012р. - 3000 грн.; 03.09.2012р. - 3000 грн.; 01.08.2013р. - 20000 грн.; 28.08.2013р. - 10000 грн.; 18.10.2013р. - 5000 грн.; 26.02.2016р. -1000 грн.; 29.03.2016р. - 1000 грн.; 29.04.2016р. - 800 грн.; 30.06.2016р. - 1000 грн.; 31.08.2016р. - 800 грн. Здійснюючи часткове погашення простроченої заборгованості, відповідач вчинив дії, які свідчать про визнання ним боргу, що у відповідності до п.4.4. Постанови Вищого господарського суду України №10 від 29.05.2013р. є підставою для застосування ч. 1 ст. 264 ЦК України.

Крім того, як вказав позивач, посилаючись на окремі правові позиції Верховного Суду України, виходячи із системного аналізу статей 525, 526, 599, 611 ЦК України, змісту кредитного договору, слід дійти висновку про те, що рішення про задоволення позову кредитора про звернення стягнення на предмет іпотеки (яке не виконане боржником) та неповернення суми кредиту та нарахованих відсотків не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не є перешкодою для пред'явлення позову про стягнення заборгованості за тим самим договором кредиту та не позбавляє права позивача на стягнення відсотків за користування кредитів, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання.

Враховуючи вищевикладене, позивач просить суд задовольнити позов у повному обсязі.

Представник відповідача проти позову заперечує, вказуючи, зокрема, що рішенням Хмельницького міськрайонного суду від 14 березня 2011р. у справі № 2-297/11 задоволено позов ПАТ „Державний ощадний банк України" до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості на суму 301907,54 грн. Судова практика розглядала можливість стягнення заборгованості за кредитним договором з одночасним стягнення на предмет іпотеки, поки Верховний Суд не надав пояснення з цього приводу (Лист ВСУ від 01.02.2015 р.), які полягають, зокрема, в тому, що рішення судів, які постановлені з урахуванням роз'яснень, є такими, що не відповідають загальним засадам законодавства в частині справедливості, добросовісності та розумності. Одночасне стягнення кредиту з позичальника та звернення стягнення на іпотеку, що належить майновому поручителю, у рахунок погашення кредитного боргу призводить до стягнення на користь кредитора однієї й тієї самої суми кредитної заборгованості одночасно як з боржника, так і з майнового поручителя за рахунок належного йому майна. Таким чином, відбувається подвоєння суми кредитної заборгованості, яка належить до виплати кредиторові. Необхідно врахувати, що законодавство та роз'яснення (п. 42 постанови ВССУ № 5) передбачають зазначення в рішенні початкової ціни вартості іпотеки, беручи до уваги, що реальна ціна продажу майна може змінюватися, вимога, про стягнення суми боргу непокритого іпотечним майном повинна заявлятися лише після фактичного звернення стягнення на іпотеку. У такому аспекті, в разі, якщо кредитором пред'явлено дві позовні вимоги (в одному позові) або ж пред'явлено два позови - правильним буде, посилаючись на зазначені положення Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ та з урахуванням аналізу судової практики ВСУ відмовляти у задоволенні позову щодо стягнення заборгованості.

Відповідно до ч. 1 ст. 33 Закону України „Про іпотеку" у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням, шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону.

Отже, вважає відповідач, є неможливим подвійне стягнення з відповідача в даному випадку, позивач має можливість виконати рішення Хмельницького міськрайонного суду від 14 березня 2011р. у справі № 2-297/11, доказів неможливості його виконання позивач не надав.

Крім того, відповідачем заявлено клопотання, у якому відзначено, що відповідно до п.1.2 договору відновлюваної кредитної лінії № 12 від 18.04.2007р. зазначено термін повернення кредиту до 17.04.2010р. Отже, термін дії вказаного договору закінчився 17.04.2010р. Згідно із ч. 1 ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Тому, вважає відповідач, позивачем пропущено строк позовної давності без поважних причин, адже звернутись позивач повинен був до суду в строк до 17.04.2013р. Про поновлення строку останнім не заявлялось.

Відтак, відповідач просить суд застосувати позовну давність до позову ПАТ „Державний ощадний банк України" до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про стягнення боргу та відмовити позивачу в задоволенні позову.

Розглядом наявних матеріалів справи встановлено таке.

Між фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 (далі -відповідач, позичальник) та ВАТ „Ощадбанк" (найменування банку з відкритого акціонерного товариства „Державний ощадний банк України" змінено на публічне акціонерне товариство „Державний ощадний банк України", що підтверджується Статутом банку, відповідні зміни до якого затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 06 квітня 2011 року № 502 „Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 25 лютого 2003р. № 261") (далі - позивач або банк), було укладено договір відновлюваної кредитної лінії № 12 від 18.04.2007р.

Відповідно до умов кредитного договору (п.1.1.) банк зобов'язувався надати, а позичальник отримати, належним чином використати та повернути в передбачені договором строки кредит в розмірі 230000 грн. та сплатити відсотки за користування кредитом в розмірі 16 % річних. Кредит надавався у вигляді відновлюваної кредитної лінії окремими частинами (траншами), з остаточним терміном повернення не пізніше 17.04.2010р.

Крім того, пунктом 6.1.1. договору передбачено порядок та розміри сплати відповідачем неутойки у вигляді пені.

Додатковими договорами № 2 від 01.10.2008р. та № 3 від 19.12.2008р. відсоткова ставка була встановлена відповідно 19 % та 22,5% річних.

В забезпечення належного виконання ОСОБА_1 зобов'язань по кредитному договору між ВАТ „Ощадбанк" та майновим поручителем ОСОБА_4 18.04.2007р. укладено іпотечний договір № 12, відповідно до якого в іпотеку банку була передана квартира.

Враховуючи, що позичальник своєчасно не виконав зобов'язань по погашенню кредитної заборгованості та сплаті відсотків, банк звернувся до Хмельницького міськрайонного суду із позовною заявою про звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості в сумі 301907,54 грн.

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області у справі № 2-297/11 від 14 березня 2011 року позов банку задоволено, звернуто стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором, яка станом на 24.11.2010р. становила 301907,54 грн., в тому числі: сума кредиту - 229773 грн.; нараховані та не сплачені відсотки - 43849,10 грн.; пеня за несвоєчасне виконання зобов'язань - 28285,44 грн.

Державним виконавцем органу державної виконавчої служби Хмельницького міськрайонного управління юстиції 27.04.2011р. було відкрито виконавче провадження щодо примусового виконання рішення суду ВП № 27579049. В ході примусового виконання рішення суду державним виконавцем Другого міського відділу державної виконавчої служби Хмельницького міськрайонного управління юстиції 09.12.2014р. була винесена постанова про повернення виконавчого документа стягувачеві через наявність зареєстрованих в квартирі неповнолітніх осіб.

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 17.07.2015р. відмовлено в задоволенні позовних вимог банку про виселення зареєстрованих осіб із предмету іпотеки.

З часу ухвалення Хмельницьким міськрайонним судом рішення у справі № 2-297/11 від 14 березня 2011 року відповідачем здійснено погашення заборгованості на суму 49600 грн., а саме: 13.12.2011р. - 4000 грн.; 02.08.2012р. - 3000 грн.; 03.09.2012р. - 3000 грн.; 01.08.2013р. - 20000 грн.; 28.08.2013р. - 10000 грн.; 18.10.2013р. - 5000 грн.; 26.02.2016р. - 1000 грн.; 29.03.2016р. - 1000 грн.; 29.04.2016р. - 800 грн.; 30.06.2016р. - 1000 грн.; 31.08.2016р. - 800 грн., на підтвердження чого суду надано відповідні меморіальні ордери.

Станом на 09.09.2016р. загальна заборгованість по кредиту становить 270295,94 грн., з яких 180173 грн. заборгованості по кредиту, 61837,5 грн. нарахованих та несплачених відсотків, 28285,44 грн. пені.

В матеріалах справи також наявні: розрахунок заборгованості; копії постанов Верховного Суду України тощо.

Досліджуючи надані докази, оцінюючи їх в сукупності, судом береться до уваги таке.

Пунктом 3 ст.3, ст.627 Цивільного кодексу України закріплено принцип свободи договору, який передбачає, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Ст. 526 Цивільного кодексу України визначено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно зі ст.530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Згідно зі ст.193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом. Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов'язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Статтею 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ч.ч.1, 3 ст.549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно з ч.ч.1, 2 ст.551 Цивільного кодексу України, предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Беручи до уваги наведені вище положення закону, зміст договору відновлюваної кредитної лінії № 12 від 18.04.2007р., враховуючи встановлені судом факти, зміст позовних вимог та розрахунку заборгованості, суд вважає правомірними вимоги щодо стягнення з відповідача 270295,94 грн. простроченої кредитної заборгованості за договором № 12 від 18.04.2007р., з яких 180173 грн. заборгованості по кредиту, 61837,5 грн. нарахованих та несплачених відсотків, 28285,44 грн. пені, тому позов підлягає задоволенню. Відповідачем доказів на підтвердження добровільного погашення вказаної заборгованості не подано.

При вирішенні спору судом відзначається безпідставність посилання представника відповідача як на підставу для відмови в позові на те, що стягнення кредиту з позичальника та звернення стягнення на іпотеку, що належить майновому поручителю, у рахунок погашення кредитного боргу призводить до стягнення на користь кредитора однієї й тієї самої суми кредитної заборгованості, оскільки, зважаючи на зміст правових позицій Верховного Суду України (зокрема, наведених у постанові Судових палат у цивільних та господарських справах Верховного Суду України від 03.02.2016р. у справі № 6-1080цс15), звернення стягнення на предмет іпотеки не призводить до заміни основного зобов'язання на забезпечувальне. Тому задоволення вимог за дійсним основним зобов'язанням одночасно зі зверненням стягнення на предмет іпотеки не зумовлює подвійного стягнення за основним зобов'язанням, оскільки домовленість сторін про його заміну забезпечувальним зобов'язанням відсутня.

Вищенаведеним спростовуються доводи відповідача, наведені в обгрунтування його заперечень на позов.

Крім того, судом зауважується, що у разі виконання будь-якого з судових рішень (про звернення стягнення на предмет іпотеки чи про стягнення кредитної заборгованості з позичальника) відсутні перешкоди для звернення до суду із заявою про визнання таким, що не підлягає виконанню, виконавчого документу, виданого на підставі іншого (невиконаного) судового рішення.

Також, у відповідності до ст.ст. 256, 257 Цивільного кодексу України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до ст.261 Цивільного кодексу України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Частинами 3, 4 ст.267 Цивільного кодексу України визначено, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Як вбачається з матеріалів справи, вже після ухвалення Хмельницьким міськрайонним судом рішення у справі № 2-297/11 від 14 березня 2011 року відповідачем здійснено погашення заборгованості на суму 49600 грн., а саме: 13.12.2011р. - 4000 грн.; 02.08.2012р. - 3000 грн.; 03.09.2012р. - 3000 грн.; 01.08.2013р. - 20000 грн.; 28.08.2013р. - 10000 грн.; 18.10.2013р. - 5000 грн.; 26.02.2016р. - 1000 грн.; 29.03.2016р. - 1000 грн.; 29.04.2016р. - 800 грн.; 30.06.2016р. - 1000 грн.; 31.08.2016р. - 800 грн., на підтвердження чого суду надано відповідні меморіальні ордери.

Враховуючи наведене, зважаючи на те, що відповідно до ст. 264 Цивільного кодексу України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку, а частиною 3 ст. 264 Цивільного кодексу України передбачено, що після переривання перебіг позовної давності починається заново, суд погоджується з твердженням позивача про те, що, здійснюючи часткове погашення простроченої заборгованості, відповідач вчинив дії, які свідчать про визнання ним боргу, що засвідчує факти переривання перебігу позовної давності і, відтак, відсутність підстав вважати строк позовної давності пропущеним.

Таким чином, клопотання відповідача про застосування позовної давності не підлягає задоволенню.

За таких обставин, позовні вимоги обґрунтовані матеріалами справи та підлягають задоволенню зі стягненням з відповідача судових витрат по справі згідно зі ст. 49 ГПК України.

Керуючись ст.ст.1, 2, 45, 12, 13, 33, 43-49, 82-85, 115, 116 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

Позов публічного акціонерного товариства "Державний ощадний банк України", м.Київ в особі філії - Хмельницького обласного управління публічного акціонерного товариства "Державний ощадний банк України", м. Хмельницький до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, с. Лісові Гринівці Хмельницького району Хмельницької області про стягнення 270295,94 грн. простроченої кредитної заборгованості за договором № 12 від 18.04.2007р., з яких 180173 грн. заборгованості по кредиту, 61837,5 грн. нарахованих та несплачених відсотків, 28285,44 грн. пені задовольнити.

Стягнути з фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) на користь публічного акціонерного товариства "Державний ощадний банк України" (м. Київ, вул. Госпітальна, буд. 12-Г, ідентифікаційний код 00032129) в особі філії - Хмельницького обласного управління публічного акціонерного товариства "Державний ощадний банк України" (м. Хмельницький, вул. Кам'янецька, буд. 46, ідентифікаційний код 09315357) 270295,94 грн. простроченої кредитної заборгованості за договором № 12 від 18.04.2007р., з яких 180173 грн. заборгованості по кредиту, 61837,5 грн. нарахованих та несплачених відсотків, 28285,44 грн. пені.

Видат наказ.

Стягнути з фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) на користь публічного акціонерного товариства "Державний ощадний банк України" (м. Київ, вул. Госпітальна, буд. 12-Г, ідентифікаційний код 00032129) в особі філії - Хмельницького обласного управління публічного акціонерного товариства "Державний ощадний банк України" (м. Хмельницький, вул. Кам'янецька, буд. 46, ідентифікаційний код 09315357) 4054,44 грн. відшкодування судового збору.

Видат наказ.

Повний текст рішення складено 05.12.2016р.

Суддя М.В. Смаровоз