КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" листопада 2016 р. Справа№ 910/9591/16

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Зубець Л.П.

суддів: Мартюк А.І.

Алданової С.О.

секретар: Горбунова М.Є.

за участю представників

позивача: Пілягін О.В., Тугай А.С.;

відповідача-1: Прокопєв І.П.;

відповідача-2: не з'явився;

розглянувши у відкритому судовому засіданні

апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "БАДРУФ"

на рішення Господарського суду міста Києва

від 12.07.2016р.

у справі №910/9591/16 (суддя Головатюк Л.Д.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "БАДРУФ"

до 1) Товариства з обмеженою відповідальністю з іноземними

інвестиціями "ПРОКТЕР ЕНД ГЕМБЛ УКРАЇНА"

2) Товариства з обмеженою відповідальністю "Будівельна

компанія "Солід"

про зобов'язання повернути поставлені матеріали

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "БАДРУФ" (далі - позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю з іноземними інвестиціями "ПРОКТЕР ЕНД ГЕМБЛ УКРАЇНА" (далі - відповідач-1) та Товариства з обмеженою відповідальністю "Будівельна компанія "Солід" (далі - відповідач-2) про зобов'язання повернути поставлені матеріали, обґрунтовуючи свої вимоги неналежним виконанням умов договору підряду №25-06/14 від 25.06.2014р.

Відповідач-1 заперечував проти вимог позивача, зазначаючи про те, що він не має договірних відносин з позивачем. Окрім того, з відповідача-2 було стягнуто в судовому порядку на користь позивача заборгованість за матеріали, які позивач просить повернути у даній справі.

Відповідач-2 явку повноважного представника у судове засідання місцевого господарського суду не забезпечив, відзиву на позов не надав, у зв'язку з чим справа розглядалася Господарським судом міста Києва на підставі ст. 75 Господарського процесуального кодексу України за наявними у справі матеріалами.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 12.07.2016р. у справі №910/9591/16 в задоволенні позову відмовлено повністю.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням суду, позивач звернувся до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 12.07.2016р. у справі №910/9591/16 та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Вимоги та доводи апеляційної скарги обґрунтовані тим, що місцевим господарським судом було неповно з'ясовано обставини, які мають значення для справи, а також невірно застосовано норми матеріального і процесуального права. Зокрема, позивач звертав увагу суду апеляційної інстанції на наступне:

- позивач у своєму позові не наполягає на тому, щоб відповідач-1 виконав умови договору, укладеного між позивачем та відповідачем-2, але при цьому позивач має на увазі незаконне позбавлення права власності;

- умовами укладеного між позивачем та відповідачем-2 договору передбачено, що право власності на матеріали не переходить до замовника послуг до повної оплати їх вартості;

- оскільки відповідач-2 не розрахувався з позивачем, останній зазнав шкоди;

- поза увагою суду залишилися умови п.11.3 Договору підряду №25-06/14 від 25.06.2014р., згідно з яким позивач, як підрядник, залишає за собою право повернути поставлені матеріали, які до повної оплати є власністю підрядника (позивача);

- відповідач-1 знаходиться на закритій території і не допускає на неї позивача, а тому позивач не має доступу до свого майна (будматеріалів).

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 16.09.2016р. (головуючий суддя Зубець Л.П., судді: Мартюк А.І., Алданова С.О.) апеляційну скаргу було прийнято до провадження та призначено до розгляду в судовому засіданні на 27.10.2016р.

21.10.2016р. через Відділ забезпечення документообігу суду та моніторингу виконання документів Київського апеляційного господарського суду від відповідача-1 надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому він зазначав про необґрунтованість та безпідставність доводів апеляційної скарги позивача, просив суд залишити скаргу без задоволення.

В судове засідання 27.10.2016р. з'явилися лише представники позивача та відповідача-1. Представник відповідача-2 не з'явився, про поважність причин нез'явлення суд не повідомив, будь-яких заяв або клопотань з цього приводу до суду не надходило.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 27.10.2016р., на підставі ст. 77 Господарського процесуального кодексу України, розгляд справи було відкладено на 17.11.2016р.

В судовому засіданні 17.11.2016р. представники позивача підтримали апеляційну скаргу з викладених у ній підстав, просили суд скаргу задовольнити, рішення Господарського суду міста Києва від 12.07.2016р. у справі №910/9591/16 скасувати та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

В судовому засіданні 17.11.2016р. представник відповідача-1 заперечував проти апеляційної скарги з підстав, наведених у відзиві на апеляційну скаргу, просив суд в задоволенні скарги відмовити та залишити без змін оскаржуване рішення місцевого господарського суду як таке, що було прийнято з повним, всебічним та об'єктивним з'ясуванням обставин, які мають значення для справи, а також з дотриманням норм матеріального і процесуального права.

Представник відповідача-2 в судове засідання 17.11.2016р. не з'явився, про поважність причин нез'явлення суд не повідомив, будь-яких заяв або клопотань з цього приводу до суду не надходило.

Оскільки явка представників сторін у судові засідання не була визнана судом обов'язковою, а також зважаючи на наявні в матеріалах справи докази належного повідомлення сторін про місце, дату і час судового розгляду, колегія суддів визнала за можливе розглядати справу у відсутності представника відповідача-2 за наявними у справі матеріалами.

В судовому засіданні 17.11.2016р. було оголошено вступну та резолютивну частини постанови суду.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, заслухавши пояснення представників позивача та відповідача-1, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія встановила наступне.

25.06.2014р. між позивачем, як підрядником, та відповідачем-2, як замовником, було укладено договір підряду №25-06/14 (том справи - 1, аркуші справи - 20-27).

За умовами договору №25-06/14 від 25.06.2014р. (п.п.1.1-1.3) підрядник зобов'язується за завданням замовника на свій ризик власними або залученими силами виконати загальнобудівельні роботи на пожежній насосній станції №2 на території заводу ТОВ "ПРОКТЕР ЕНД ГЕМБЛ УКРАЇНА" (далі - об'єкт), в порядку та на умовах, передбачених цим договором. Місцезнаходження об'єкта: Україна, Київська обл., м. Бориспіль, вул. Завокзальна, 2. Склад та обсяги робіт, що підлягають виконанню за цим договором, визначені в кошторисі, що є додатком № 1 до цього договору (далі - кошторис).

Строк виконання робіт - до 20.07.2014р. з правом дострокового виконання (п.3.1 договору №25-06/14 від 25.06.2014р.).

В Додатку №1 до договору №25-06/14 від 25.06.2014р. наведено кошторис з найменуванням видів робіт, а також матеріалів та їх вартості (том справи - 1, аркуші справи - 28-29). Зокрема, в кошторисі вказано наступний перелік матеріалів: маяк штукатурний - 125,00 м. пог., цементно-пісчаний розчин М150 - 12,00 м , мастика Техноніколь №22 (20 кг) - 30 шт., руберойд Техноніколь Бікроеласт ЗПП-2,5 - 1320,00 м. кв., руберойд Техноніколь Бікроеласт ХКП-4,0 - 1320,00 м. кв., газ пропан - 640,00 л., ТПО мембрана Мультиплан 1,5 мм - 1035,00 м. кв., шайба тарільчаста - 2500,00 шт., дюбель 6*40 - 2500 шт., планка прижимна з покриттям - 92,00 м. пог., планка завершальна з ТПО покриттям - 100,00 м. пог., герметик поліуретановий 600 мл. - 16,00 шт., хомут із нержавіючої сталі - 42,00 шт., вентилятор - 2 шт., ринва водостічна каньон 130/4000 - 10,00 шт., муфта ринви КАН 130, біла - 10,00 шт., заглушка КАН наружна ліва, 130 - 2,00 шт., заглушка КАН наружна права, 130 - 2,00 шт., хомут ринви КАН ПП 130, білий - 80,00 шт., воронка водостічна КАН 130/90, біла - 4,00 шт., кут ринви зовн. КАН /90 град. - 4,00 шт., труба водостічна КАН без раструба 90/4000 - 7,00 шт., відвід 2-х растубний КАН 90/67 - 12,00 шт., муфта труби КАН 90, біла - 12,00 шт., хомут труби КАН ПП 90, білий - 20,00 шт., дюбель для водостічної системи - 20 шт., лист гладкий поліестер RAL 5005 - 27,50 м. кв., герметик поліуретановий 600 мл. - 11 шт., саморіз 4,8*35 RAL 5005 - 250,00 шт., заклепка - 200,00 шт., лист гладкий поліестер RAL 5005 - 20,00 м. кв., саморіз 4,8*35 RAL 5005 - 150,00 шт., профлист фасадний, білий - 48,00 м. кв., саморіз 4,8*19 білий - 650,00 шт., герметик поліуретановий 600 мл - 10,00 шт., спец планка 500*500 - 12,00 м.пог., заклепка - 200,00 шт., спец планка 500*500 - 6,00 м.пог., само різи 4,8*19, білий - 100,00 шт., піна монтажа 750 мл - 4,00 шт., герметик поліуретановий 600 мл - 7,00 шт.

В подальшому рішенням Господарського суду міста Києва від 30.03.2015р. у справі №910/1977/15 було стягнуто заборгованість з відповідача-2 перед позивачем. Проте, наразі відповідач-2 не виконав у повному обсязі вищезгадане рішення у справі №910/1977/15, у зв'язку з чим позивач просив суд зобов'язати відповідача-1 повернути матеріали, поставлені за договором підряду №25-06/14 від 25.06.2014р. і використані ним під час виконання будівельних робіт на пожежній насосній станції №2 на території заводу відповідача-1, оскільки неоплачені відповідачем-2 матеріали є власністю позивача.

Місцевий господарський суд в позові відмовив повністю, визнавши їх нормативно необґрунтованими та документально непідтвердженими.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, вважає їх такими, що відповідають фактичним обставинам справи, з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст. 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Стаття 16 Цивільного кодексу України визначає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ст. 626 Цивільного кодексу України договір є підставою виникнення цивільних прав та обов'язків.

За договором підряду одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу (ст. 837 Цивільного кодексу України).

Згідно зі ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Зазначене також кореспондується зі ст. 526 Цивільного кодексу України, де встановлено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ч.1 ст. 530 Цивільного кодексу України).

Підрядник зобов'язаний виконати роботу, визначену договором підряду, із свого матеріалу і своїми засобами, якщо інше не встановлено договором (ст. 839 Цивільного кодексу України).

Замовник зобов'язаний прийняти роботу, виконану підрядником відповідно до договору підряду, оглянути її і в разі виявлення допущених у роботі відступів від умов договору або інших недоліків негайно заявити про них підрядникові. Якщо замовник не зробить такої заяви, він втрачає право у подальшому посилатися на ці відступи від умов договору або недоліки у виконаній роботі. Замовник, який прийняв роботу без перевірки, позбавляється права посилатися на недоліки роботи, які могли бути встановлені при звичайному способі її прийняття (явні недоліки) (ст. 853 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ст. 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно зі ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ст. ст. 610, 612 Цивільного кодексу України).

В процесі судового розгляду було встановлено, що 02.06.2014р. між відповідачем-1, як замовником, та відповідачем-2, як підрядником, було укладено договір підряду №BOR522SOL6 (том справи - 1, аркуші справи - 58-73).

За умовами договору №BOR522SOL6 від 02.06.2014р. (п.п.1.1, 1.4, 9.4) підрядник у межах договірної ціни виконує власними і залученими силами й засобами Комплекс загальнобудівельних робіт на пожежній насосній станції №2 на території заводу ТОВ "ПРОКТЕР ЕНД ГЕМБЛ УКРАЇНА" в м. Бориспіль по вул. Завокзальна, 2, згідно даного договору. Як результат виконаних робіт, підрядник зобов'язаний передати замовникові відповідний результат робіт (далі - об'єкт). Всі роботи мають виконуватися підрядником на вказаній замовником території (п.7.1 договору) згідно з умовами, встановленими цим договором та додатками до нього. Підрядник залучає до виконання робіт третіх осіб (субпідрядників) лише за попередньою згодою замовника. Всі роботи в рамках даного договору підрядник виконує власними силами. Будь-яке залучення підрядником субпідрядників вимагає попереднього письмового узгодження із замовником. Підрядник відповідає за результати роботи субпідрядників і виступає перед замовником як генеральний підрядник, а перед субпідрядниками - як замовник.

Загальна орієнтовна вартість робіт підрядника в рамках договору (включаючи загальну вартість матеріально-технічного забезпечення (матеріалів та ін.) становить 773 357,63 грн., у тому числі ПДВ - 128 892,94 грн. (п.2.1 договору №BOR522SOL6 від 02.06.2014р.)

Матеріально-технічне забезпечення робіт, у т.ч. замовлення, поставка (закупівля), розвантаження, складування, зберігання, подача до місця виконання робіт матеріалів, конструкцій, виробів здійснюється підрядником самостійно та за власний рахунок. З метою належного виконання зобов'язань, прийнятих на себе договором, підрядник зобов'язується згідно з умовами та положеннями договору придбати або виготовити все Обладнання, необхідні матеріали, конструкції, комплектуючі вироби ті здійснити їх транспортування, приймання, розвантаження, складування і зберігання в період проведення робіт. Забезпечити за свій рахунок трудові ресурси, необхідні для виконання всіх робіт, передбачених договором (пп.8.1, 14.1 договору №BOR522SOL6 від 02.06.2014р.).

Акти прийому виконаних підрядних робіт представляються підрядником уповноваженому представникові замовника після закінчення робіт, згідно графіка виконання робіт, але не пізніше 25 числа поточного місяця. Уповноважений представник замовника протягом 3-х робочих днів перевіряє реальність та достовірність Акту й підписує його в частині реальних обсягів робіт (п.13.2 договору №BOR522SOL6 від 02.06.2014р.).

Як було з'ясовано судом, на виконання умов договору №BOR522SOL6 від 02.06.2014р. відповідач-2 виконав, а відповідач-1 прийняв підрядні роботи, про що свідчать складені відповідачами Акти приймання виконаних будівельних робіт (том справи - 1, аркуші справи - 110-116).

Відповідач-1 розрахувався з відповідачем-2 за виконані на підставі договору №BOR522SOL6 від 02.06.2014р. підрядні роботи, що підтверджується наявними в матеріалах справи платіжними дорученнями (том справи - 1, аркуші справи - 117-119)

Водночас, наявні у справі матеріали та пояснення сторін свідчать про те, що для здійснення певного етапу робіт по будівництву об'єкту за договором №BOR522SOL6 від 02.06.2014р. відповідач-2 без погодження з відповідачем-1, як замовником, залучив до виконання будівельних робіт позивача, уклавши з ним договір №25-06/14 від 25.06.2014р.

На виконання умов договору №25-06/14 від 25.06.2014р. позивач виконав будівельні роботи на об'єкті, а відповідач-2 прийняв ці роботи, без жодних зауважень щодо обсягів та якості робіт, а також строків їх виконання, про що позивачем та відповідачем-2 було складено і підписано акти приймання виконаних будівельних робіт №1 за липень 2014 року, №2 за серпень 2014 року, №3 за вересень 2014 року.

Однак, в обумовлені у договорі №25-06/14 від 25.06.2014р. строки відповідач-2 не розрахувався з позивачем.

Вказане порушення відповідачем-2 своїх грошових зобов'язань перед позивачем зумовило звернення останнього до суду з позовом про стягнення вартості виконаних ним підрядних робіт за договором №25-06/14 від 25.06.2014р.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 30.03.2015р. у справі №910/1977/15-г за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Бадруф» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Солід» про стягнення 269 967,01 грн. заборгованості за договором підряду №25-06/14 від 25.06.2014р. позов було задоволено, присуджено до стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Солід» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Бадруф» 223 323,08 грн. основного боргу, 20 472,29 грн. пені, 2 276,04 грн. процентів за користування чужими грошовими коштами, 23 895,60 грн. інфляційних втрат та 5 399,35 грн. судового збору (том справи - 1, аркуші справи - 37-41). Вказаним рішенням було встановлено, що за договором підряду №25-06/14 від 25.06.2014р. Товариством з обмеженою відповідальністю «Бадруф» було виконано роботи на суму 338 750,74 грн., про що складено акти №№1-3 за липень-вересень 2014 року. Однак, Товариство з обмеженою відповідальністю «Солід» лише частково розрахувалося за виконані роботи, оплативши Товариству з обмеженою відповідальністю «Бадруф» 115 427,66 грн., решта вартості робіт у сумі 223 323,08 грн. не сплачено.

Вказане рішення набрало законної сили, не було змінено або скасовано. Доказів, які б свідчили про протилежне ані місцевому господарському суду, ані суду апеляційної інстанції не надано, у зв'язку з чим колегія суддів погоджується з місцевим господарським судом в тому, що обставини, встановлені рішенням від 30.03.2015р. у справі №910/1977/15-г, не підлягають повторному доведенню у справі №910/9591/16 у розумінні ст. 35 Господарського процесуального кодексу України.

По суті позивач у справі №910/9591/16 просить суд зобов'язати відповідача-1, як замовника робіт, повернути позивачу, як субпідряднику, використані останнім у будівництві матеріали, оскільки відповідач-2, як генпідрядник, не розрахувався з позивачем.

Діюче законодавство, зокрема, ст. 838 Цивільного кодексу України та п.61 Загальних умов укладення та виконання договорів підряду в капітальному будівництві, затверджений постановою Кабінету Міністрів України №668 від 01.08.2005р. передбачає, що підрядник має право, якщо інше не встановлено договором, залучити до виконання роботи інших осіб (субпідрядників), залишаючись відповідальним перед замовником за результат їхньої роботи. У цьому разі підрядник виступає перед замовником як генеральний підрядник, а перед субпідрядником - як замовник. Генеральний підрядник відповідає перед субпідрядником за невиконання або неналежне виконання замовником своїх обов'язків за договором підряду, а перед замовником - за порушення субпідрядником свого обов'язку. Замовник і субпідрядник не мають права пред'являти один одному вимоги, пов'язані з порушенням договорів, укладених кожним з них з генеральним підрядником, якщо інше не встановлено договором або законом (аналогічну правову позицію наведено в постановах Вищого господарського суду України від 05.06.2013р. у справі №5017/2199/2012, від 18.06.2012р. у справі №12/168).

Оскільки відповідач-1 (замовник) не є стороною договору №25-06/14 від 25.06.2014р., укладеного між відповідачами (генпідрядником та субпідрядником), то у відповідача-1 не виникло жодних зобов'язань перед позивачем і він не повинен відповідати перед позивачем за невиконання (неналежне виконання) відповідачем-2 своїх договірних зобов'язань перед позивачем.

Як вірно зазначив місцевий господарський суд у своєму рішенні, укладений між позивачем та відповідачем-1 договір підряду №25-06/14 від 25.06.2014р. не містить будь-яких застережень щодо можливості пред'явлення вимог позивача, як субпідрядника, безпосередньо до відповідача-1, як замовника.

Жодних договорів на будівництво спірного об'єкту у Київській області в м. Бориспіль по вул. Завокзальній, 2, між відповідачем-1 та позивачем не укладалося. Доказів, які б свідчили про протилежне ані місцевому господарському суду, ані суду апеляційної інстанції не надано.

Зважаючи на вищевикладені обставини в їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку про необґрунтованість вимог позивача до відповідача-1.

Відносно вимог позивача до відповідача-2 необхідно зазначити про те, що позивач реалізував один із способів захисту своїх порушених прав шляхом подання позову про стягнення заборгованості та штрафних санкцій з відповідача-2, який було задоволено у повному обсязі рішенням Господарського суду міста Києва від 30.03.2015р. у справі № 910/1977/15-г.

Натомість у справі №910/9591/16 позивач фактично просить повернути використані ним у будівництві матеріали, посилаючись на те саме порушення договірних зобов'язань, що й у справі №910/1977/15-г. Тобто, позивач просить повернути будівельні матеріали, вартість яких включена у суму заборгованості, стягнуту судовим рішенням у справі №910/1977/15-г.

При цьому колегія суддів враховує, що відповідно до ч.1 ст. 876 Цивільного кодексу України власником об'єкта будівництва або результату інших будівельних робіт є замовник, якщо інше не передбачено договором.

Як вірно зазначив місцевий господарський суд у своєму рішенні, ані договір №25-06/14 від 25.06.2014р., ані договір №BOR522SOL6 від 02.06.2014р. не містять положень, які б іншим чином визначали питання щодо права власності на об'єкт будівництва (пожежну насосну станцію), який на законних підставах належить відповідачу-1.

В позові та в апеляційній скарзі позивач посилався на умови договору №25-06/14 від 25.06.2014р., які передбачають його право вимагати повернення матеріалів до повної їх оплати (п.11.3). Однак, колегія суддів погоджується з місцевим господарським судом в тому, що названі умови договору№25-06/14 від 25.06.2014р. суперечать положенням Цивільного кодексу України, зокрема, ч.1 ст. 181, яка визначає поняття нерухомої речі, ст. 187, яка містить поняття складових частин речі, ч.1 ст. 875 щодо визначення договору будівельного підряду, ч.1 ст. 876 щодо регулювання права власності на результат будівельних робіт, а також нормам ч.1 ст. 318 Господарського кодексу України, яка містить визначення договору підряду на капітальне будівництво, абз.1 ч.1 ст. 1 Закону України «Про архітектурну діяльність», яка надає визначення архітектурної діяльності, ст. 1 Закону України «Про основи містобудування», що містить визначення містобудівної діяльності та ДБН А.2.2-3:2014 «Склад та зміст проектної документації на будівництво» (визначення понять "будівля" та «будівництво».

Тобто, вищевказані умови договору №25-06/14 від 25.06.2014р. про повернення матеріалів після завершення будівництва ігнорує саму суть такого об'єкта права, як нерухома річ, не враховує характер суспільно-правових відносин, що виникають з приводу його створення, а також нехтує об'єктивною неможливістю «повернути» матеріали, які стали невід'ємними частинами будівлі.

Фактично, за аналогічних підстав позовів у справах №910/9591/16 та №910/1977/15-г, отримавши компенсацію вартості матеріалів у справі №910/1977/15-г, позивач намагається повернути і самі вказані матеріали у межах справи №910/9591/16, що є неприпустимим.

З урахуванням викладених обставин, колегія суддів не вбачає правових підстав для задоволення вимог позивача до відповідача-2.

Згідно зі ст. 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили. Визнання однією стороною фактичних даних і обставин, якими інша сторона обґрунтовує свої вимоги або заперечення, для господарського суду не є обов'язковим.

В ст. 4-2 Господарського процесуального кодексу України визначено, що правосуддя у господарських судах здійснюється на засадах рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом. Дана норма кореспондується зі ст. 22 Господарського процесуального кодексу України, в якій закріплено, що сторони користуються рівними процесуальними правами.

Вказані положення означають, що закон встановлює рівні можливості сторін і гарантує їм право на захист своїх інтересів. Принцип рівності учасників судового процесу перед законом і судом є важливим засобом захисту їх прав і законних інтересів, що унеможливлює будь-який тиск однієї сторони на іншу, ущемлення будь-чиїх процесуальних прав. Це дає змогу сторонам вчиняти передбачені законодавством процесуальні дії, реалізовувати надані їм законом права і виконувати покладені на них обов'язки.

Відповідно до ст. 4-3 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами. Господарський суд створює сторонам та іншим особам, які беруть участь у справі, необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства.

Принцип змагальності тісно пов'язаний з процесуальною рівністю сторін і забезпечує повноту фактичного й доказового матеріалу, наявність якого є важливою умовою з'ясування обставин справи. Відповідно до вказаного принципу, особи, зацікавлені в результаті справи, вправі відстоювати свою правоту у спорі шляхом подання доказів; участі в дослідженні доказів, наданих іншими особами шляхом висловлення своєї думки з усіх питань, що підлягають розгляду у судовому засіданні. Змагальність є різновидом активності зацікавленої особи (сторони). Особи, які беруть участь у справі, вправі вільно розпоряджатися своїми матеріальними і процесуальними правами й активно впливати на процес з метою захисту прав і охоронюваних законом інтересів.

Відповідно до ст. ст. 32-34 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Позивачем не надано належних та допустимих доказів на спростування висновків місцевого господарського суду.

За результатами перегляду справи колегія суддів дійшла висновку про те, що доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження під час розгляду даної справи. Натомість місцевим господарським судом було надано належну оцінку поданим доказам та у повному обсязі з'ясовано обставини, які мають значення для справи, у зв'язку з чим підстави для зміни чи скасування рішення відсутні і апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Враховуючи відмову в задоволенні апеляційної скарги, відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, судові витрати за її подання покладаються на позивача (апелянта).

Зважаючи на вищевикладене, керуючись ст. ст. 4-2, 4-3, 32-34, 43, 49, 75, 77, 99, 101-105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "БАДРУФ" залишити без задоволення, а рішення Господарського суду міста Києва у справі №910/9591/16 від 12.07.2016р. - без змін.

2. Матеріали справи №910/9591/16 повернути до Господарського суду міста Києва.

3. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом двадцяти днів до Вищого господарського суду України.

Головуючий суддя Л.П. Зубець

Судді А.І. Мартюк

С.О. Алданова