КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"29" листопада 2016 р. Справа№ 910/8333/16

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Руденко М.А.

суддів: Дідиченко М.А.

Пономаренка Є.Ю.

при секретарі: Верьовкін С.С.

за участю представників сторін:

від представника позивача: не з'явився;

від представника відповідача: не з'явився;

розглянувши апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства "Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча"

на рішення господарського суду міста Києва від 05.07.2016

у справі № 910/8333/16 (суддя Комарова О.С.)

за позовом публічного акціонерного товариства "Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча"

до публічного акціонерного товариства "Українська залізниця"

про стягнення 15 408,19 грн., -

ВСТАНОВИВ:

У травні 2016 року позивач звернувся до господарського суду міста Києва з позовною заявою до відповідача про стягнення 15 408,19 грн. збитків, що виникли внаслідок нестачі вантажу.

Рішенням господарського суду міста Києва від 05.07.2016 р. у справі № 910/8333/16 у задоволенні позову публічного акціонерного товариства "Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча" відмовлено повністю.

Мотивуючи рішення, суд першої інстанції зазначив, що в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази переходу прав і обов'язків від Державного підприємства "Донецька залізниця" до відповідача, тому вимоги про стягнення з ПАТ "Укрзалізниця" збитків, заподіяних втратою вантажу в рамках договору перевезення, укладеного позивачем з Державним підприємством "Донецька залізниця" є безпідставними.

Не погоджуючись з рішенням суду, позивач - ПАТ "Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча" звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати, апеляційну скаргу задовольнити, прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. В обґрунтування вимог апеляційної скарги вказав на те, що відповідач є правонаступником прав та обов'язків ДП "Донецька залізниця" у спірних правовідносинах.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 10.10.2016 року було прийнято до провадження апеляційну скаргу "Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча" та призначено справу до розгляду.

30.08.2016 року через відділ документального забезпечення суду від представника відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому останній просить, рішення господарського суду міста Києва від 05.07.2016 року залишити без змін, апеляційну скаргу залишити без задоволення.

В подальшому розгляд справи було відкладено.

Представники позивача та відповідача у судове засідання 29.11.2016 року не з'явились, про причини неявки суд не повідомили, як свідчать матеріали справи, про час та місце розгляду справи сторони повідомлені належним чином.

Особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце її розгляду судом, якщо ухвалу про порушення провадження у справі надіслано за поштовою адресою, зазначеною в позовній заяві (Інформаційний лист Вищого господарського суду від 13.08.2008 р. № 01-8/482 із змінами станом на 29.06.2010 року „Про деякі питання застосування норми Господарського процесуального кодексу України").

Відповідно до п. 3.9 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Враховуючи те, що матеріали справи містять докази повідомлення всіх учасників судового процесу про дату, час та місце судового засідання (а.с.54,55), судова колегія вважає можливим розглянути справу у відсутності представників сторін, за наявними у справі доказами.

Вивчивши матеріали справи, розглянувши доводи апеляційної скарги, дослідивши письмові докази, долучені до матеріалів справи, виходячи з вимог чинного законодавства, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Згідно ст. 101 Господарського процесуального кодексу апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду в повному обсязі. В апеляційній інстанції не приймаються і не розглядаються вимоги, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, відповідно до залізничної накладної № 50577881 від 11.12.2015 р. (а.с. 11) та накладній № 50629955 від 22.12.2015 р. (а.с.10) зі станції "Должанська" Донецької залізниці на станцію Маріуполь - Сортувальний Донецької залізниці прибув вагон № 53518858 з вантажем - антрацит, вантажовідправником яких є товариство з обмеженою відповідальністю "ДТЕК Свердловантрацит".

На станції Маріуполь - Сортувальний Донецької залізниці було проведено перевірку маси вантажу у вагоні № 53518858 зі складанням комерційного акту № 724625/1612 від 22.12.2015 р., в якому зазначено про виявлення недостачі антрациту на 15 408,19 грн. (а.с. 9)

Позивач звернувся з позовними вимогами про стягнення збитків в сумі 15 408,19 грн. на підставі того, що під час прибуття вагону на станцію призначення було виявлено невідповідність фактичної маси вантажу з масою вантажу, яка зазначена у накладних та є меншою. При цьому позивач зазначив, що відповідач є правонаступником прав та обов'язків ДП "Донецька залізниця" у спірних правовідносинах.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції прийшов до висновку про те, що в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази переходу прав і обов'язків від Державного підприємства "Донецька залізниця" до відповідача.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції зважаючи на наступне.

Частиною 1 ст. 307 ГК України, п. 22 Статуту залізниць України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 457 від 06.04.1998 (статут) передбачено, що за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов'язується доставити ввірений їй другою стороною (вантажовідправником) вантаж до пункту призначення в установлений законодавством чи договором строк та видати його уповноваженій на одержання вантажу особі (вантажоодержувачу), а вантажовідправник зобов'язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.

Пунктом 6 Статуту визначено, що накладна це - основний перевізний документ встановленої форми, оформлений відповідно до цього Статуту та Правил і наданий залізниці відправником разом з вантажем. Накладна є обов'язковою двосторонньою письмовою формою угоди на перевезення вантажу, яка укладається між відправником та залізницею на користь третьої сторони - одержувача.

Відповідно до ст. 52 Статуту, встановлено, що на станціях призначення залізниця зобов'язана перевірити масу, кількість місць і стан вантажу, зокрема, у разі прибуття вантажу з ознаками недостачі, псування або пошкодження під час перевезення на відкритому рухомому складі або у критих вагонах без пломб, якщо таке перевезення передбачене Правилами перевезення вантажів.

Згідно п. 129 Статуту обставини, що можуть бути підставою для матеріальної відповідальності залізниці, вантажовідправника, вантажоодержувача, пасажирів під час залізничного перевезення, засвідчуються комерційними актами або актами загальної форми, які складають станції залізниць.

Комерційний акт складається для засвідчення таких обставин як невідповідності найменування, маси і кількості місць вантажу, багажу чи вантажобагажу натурою з даними, зазначеними у транспортних документах.

Залізниця зобов'язана скласти комерційний акт, якщо вона сама виявила зазначені вище обставини або якщо про існування хоча б однієї з них заявив одержувач або відправник вантажу, багажу чи вантажобагажу.

Статтею 110 Статуту передбачено, що залізниця несе відповідальність за збереження вантажу від часу його прийняття для перевезення і до моменту видачі одержувачу або передачі згідно з Правилами іншому підприємству.

У відповідності до статей 113-115 Статуту за незбереження (втрату, нестачу, псування і пошкодження) прийнятого до перевезення вантажу, багажу, вантажобагажу залізниці несуть відповідальність у розмірі фактично заподіяної шкоди, якщо не доведуть, що втрата, нестача, псування, пошкодження виникли з не залежних від них причин. Залізниця відшкодовує фактичні збитки, що виникли з її вини під час перевезення вантажу, зокрема, за втрату чи недостачу - у розмірі дійсної вартості втраченого вантажу чи його недостачі. Вартість вантажу визначається на підставі загальної суми рахунка або іншого документа відправника, який підтверджує кількість і вартість відправленого вантажу.

Як вбачається з матеріалів справи та було встановлено судом першої інстанції, відповідно до залізничної накладної №50577881 від 11.12.2015 року на адресу позивача 22.12.2015 року зі станції відправлення "Должанська" Донецької залізниці на станцію Маріуполь - Сортувальний Донецької залізниці прибув вагон № 53518858 з вантажем - антрацит, вантажовідправником яких є ТОВ "ДТЕК Свердловантрацит".

Вказаний вагон було видано позивачу із складанням комерційного акту № 724625/1612 від 22.12.2015 року. Вартість недостачі вантажу, яка була розрахована позивачем з урахуванням норми недостачі вантажу 1% склала 15 408,19 грн.

Отже, зважаючи на положення ст. 6 Статуту та накладних договір перевезення вантажу був укладений між позивачем та Державним підприємством "Донецька залізниця".

При цьому, колегія суддів вважає необґрунтованими доводи позивача про те, що відповідач є правонаступником прав та обов'язків ДП "Донецька залізниця" у спірних правовідносинах, зважаючи на наступне.

Постановою Кабінету Міністрів України № 200 від 25.06.2014 року "Про утворення публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" утворено Публічне акціонерне товариство "Українська залізниця", 100 відсотків акцій якого закріплюються в державній власності, на базі Держаної адміністрації залізничного транспорту (код згідно з ), підприємств та установ залізничного транспорту загального користування, які реорганізовуються шляхом злиття, згідно з додатком 1.

Постановою Кабінету Міністрів України від 25.06.2015 року № 815 затверджено склад правління Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця", а розпорядженням Кабінету Міністрів України від 25.11.2015 року № 1239-р- склад наглядової ради та ревізійної комісії.

Державна реєстрація публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" здійснена 21.10.2015 року (номер запису: 1 0 60039).

Проте, серед підприємств та установ залізничного транспорту загального користування, які реорганізовуються шляхом злиття у публічне акціонерне товариство "Українська залізниця" є й Державне підприємство "Донецька залізниця".

Публічне акціонерне товариство "Українська залізниця", як нова юридична особа утворене згідно із Законом України "Про особливості утворення публічного акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування" та постанови Кабінету Міністрів України № 200 від 25.06.2014 р. "Про утворення Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця". Як вбачається із положень наведеного вище Закону та постанови Кабінету Міністрів України всі підприємства, на базі яких утворюється ПАТ "Укрзалізниця", реорганізовуються шляхом злиття.

Статут публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" затверджено постановою Кабінету Міністрів України № 735 від 02.09.2015 р.

Реорганізація юридичної особи, як самостійний вид її припинення, передбачає проведення певної процедури та характеризується деякими особливостями. Так, зокрема, юридична особа припиняється в результаті реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або ліквідації. У разі реорганізації юридичних осіб майно, права та обов'язки переходять до правонаступників. Юридична особа є такою, що припинилася, з дня внесення до єдиного державного реєстру запису про її припинення (ст. 104 Цивільного кодексу України); комісія з припинення юридичної особи складає передавальний акт (у разі злиття, приєднання або перетворення) або розподільчий баланс (у разі поділу), який має містити положення про правонаступництво щодо майна, прав та обоє зв'язків юридичної особи, що припиняється шляхом поділу, стосовно всіх її кредиторів та боржників, включаючи зобов'язання, які оспорюються сторонами (ст. 107 Цивільного кодексу України).

Таким чином, відповідно до чинного цивільного законодавства України при реорганізації (злитті) юридичних осіб перехід прав і обов'язків до новоутвореної юридичної особи відбувається на підставі передавального акта, в якому про це має бути чітко зазначено.

Про необхідність затвердження таких передавальних актів йдеться й у постанові Кабінету Міністрів України № 200 від 25.06.2014 "Про утворення Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця".

Згідно з ч. 3 ст. 4 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань", у разі злиття юридичних осіб здійснюється державна реєстрація новоутвореної юридичної особи та державна реєстрація припинення юридичних осіб, що припиняються у результаті злиття. Припинення вважається завершеним з дати державної реєстрації припинення юридичних осіб, що припиняються у результаті злиття.

Виходячи з приписів статті 104 Цивільного кодексу України, до внесення до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців запису про припинення юридичної особи її цивільна правосуб'єктність не припиняється.

Зважаючи на викладене колегія суддів приходить до висновку про те, що зазначення в Законі України "Про особливості утворення публічного акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування", постанові Кабінету Міністрів України № 200 від 25.06.2014 та статуті відповідача про те, що публічне акціонерне товариство "Укрзалізниця" є правонаступником усіх прав і обов'язків Державної адміністрації залізничного транспорту України та підприємств залізничного транспорту, не означає автоматичного правонаступництва без проведення інвентаризації майна та затвердження передавальних актів і припинення юридичних осіб таких підприємств.

Аналогічна правова позиція викладена і у постановах Вищого господарського суду України від 15.12.2015 у справі № 34/16, від 23.02.2016 у справі № 905/2470/15.

Проте, матеріали не містять підписаного між публічним акціонерним товариством "Укрзалізниця" та державним підприємством "Донецька залізниця" передавального акту щодо всіх зобов'язань юридичної особи, що припиняється (в цьому випадку - державного підприємства "Донецька залізниця"). Зокрема, також, суду не надано передавального акту щодо заборгованості по стягненню збитків в розмірі 15 408,19 грн. за договором поставки № УПр14/28/162 від 30.12.2013 року.

Крім того, як вбачаться з електронного витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, розміщеного на офіційному веб-сайті Міністерства юстиції України, державне підприємство "Донецька залізниця" з 25.11.2014 р. перебуває в стані припинення та на час винесення рішення припинено не було.

Постановою Кабінету Міністрів України № 604 від 12.11.2014 р. "Деякі питання інвентаризації майна підприємств та установ залізничного транспорту загального користування, яке розміщене на тимчасово окупованій території та території проведення антитерористичної операції" передбачено, що проведення інвентаризації та оцінки майна (активи, власний капітал та зобов'язання) підприємств та установ залізничного транспорту загального користування, їх структурних підрозділів, яке розміщене на тимчасово окупованій території та території проведення антитерористичної операції, має бути здійснено після завершення тимчасової окупації території Автономної Республіки Крим та м. Севастополя, а також завершення проведення антитерористичної операції, після чого мають бути подані пропозиції щодо зміни статутного капіталу Публічного акціонерного товариства "Укрзалізниця".

Державне підприємство "Донецька залізниця" знаходиться в зоні проведення антитерористичної операції (із юридичною адресою в м. Донецьк), залишається юридичною особою, свої зобов'язання та документи на їх підтвердження до Публічного акціонерного товариства "Укрзалізниця" не передавало (відповідні передавальні акти не складалися і не затверджувалися), самостійно продовжує здійснювати свою господарську діяльність та має нести відповідальність за договірними та позадоговірними зобов'язаннями, що виникли за його участі.

Таким чином, колегія суддів вважає, що ПАТ "Укрзалізниця" не стало правонаступником підприємств залізничного транспорту, розташованих на тимчасово окупованій території та території проведення антитерористичної операції (в тому числі й Державного підприємства "Донецька залізниця"), оскільки процедура реорганізації цих підприємств та передача всіх їх прав та обов'язків до Публічного акціонерного товариства "Укрзалізниця" відповідно до постанови Кабінету Міністрів України № 604 від 12.11.2014 призупинена до завершення проведення антитерористичної операції.

Отже, враховуючи перебування юридичної особи у стані припинення підприємницької діяльності та вчинення дій, пов'язаних з припиненням у зв'язку з реорганізацією, зокрема передача майна, ще не означає, що юридична особа вже є припиненою, тому відсутні підстави вважати, що до публічного акціонерного товариства "Українська залізниця", перейшли всі права і обов'язки Державного підприємства "Донецька залізниця".

Враховуючи вищевикладені обставини, колегія суддів дійшла висновку, що скаржником не надано належних та допустимих доказів переходу прав і обов'язків від Державного підприємства "Донецька залізниця" до відповідача, тому судом першої інстанції правомірно відмовлено в задоволенні позову про стягнення з публічного акціонерного товариства "Укрзалізниця" збитків, заподіяних втратою вантажу в рамках договору перевезення, укладеного позивачем з Державним підприємством "Донецька залізниця".

Аналогічної правової позиції дотримується Вищий господарський суд України у своїх постановах № 34/16 від 15.12.2015 року, № 5015/4612/11 від 06.06.2012 року, № 904/3006/14 від 11.02.2016 року, № 910/24774/15 від 07.06.2016 року, № 910/8080/16 від 08.11.2016 р., № 910/9323/16 від 23.11.2016 р.

Відповідно до ст. ст. 43, 33, 34 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновку місцевого господарського суду з огляду на вищевикладене.

Дослідивши матеріали наявні у справі, апеляційний суд робить висновок, що суд першої інстанції дав належну оцінку доказам по справі та виніс законне обґрунтоване рішення, яке відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам і матеріалам справи.

Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів вважає, що скаржник не довів обґрунтованість своєї апеляційної скарги, докази на підтвердження своїх вимог суду не надав, апеляційний суд погоджується із рішенням господарського суду міста Києва від 05.07.2016 року у справі № 910/8333/16, отже підстав для його скасування або зміни не вбачається.

Керуючись ст. ст. 99, 101, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства "Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча" на рішення господарського суду міста Києва від 05.07.2016 року у справі № 910/8333/16 залишити без задоволення.

Рішення господарського суду міста Києва від 05.07.2016 року у справі № 910/8333/16 залишити без змін.

Матеріали справи № 910/8333/16 повернути до місцевого господарського суду.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого господарського суду України через суд апеляційної інстанції протягом двадцяти днів.

Головуючий суддя М.А. Руденко

Судді М.А. Дідиченко

Є.Ю. Пономаренко