РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.11.2016Справа № 910/17730/16

Господарський суд міста Києва у складі судді Павленка Є.В., за участі секретаря судового засідання Коновалова С.О., розглянувши матеріали справи за позовом комунального закладу Київської обласної ради "Київська обласна лікарня №2" (далі - Лікарня) до приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "НОВА" (далі - Компанія) про стягнення 31 356,92 грн.,

за участі представників:

позивача: Василенка О.О. за довіреністю від 6 липня 2016 року № 670-7,

відповідача: не з'явилися,

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

У вересні 2016 року Лікарня звернулася до Господарського суду міста Києва з вказаним позовом, посилаючись на те, що 21 грудня 2009 року між нею та Компанією було укладено договір про надання медичних послуг № 30-178/5/14-09, на виконання умов якого позивач надав послуги на загальну суму 27 744,67 грн. Оскільки відповідач взяті на себе за вказаним правочином зобов'язання по оплаті вказаних послуг виконав не в повному обсязі, заборгувавши таким чином Лікарні 27 734,76 грн., остання, посилаючись на статті 525, 526, 530, 610, 629 та 903 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), просила стягнути вищевказану суму боргу, а також 3 622,16 грн. пені.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 28 вересня 2016 року порушено провадження у справі № 910/17730/16. Розгляд даної справи призначено судом на 27 жовтня 2016 року.

Ухвалою суду від 27 жовтня 2016 року розгляд справи відкладено на 24 листопада 2016 року.

Під час судового засідання 24 листопада 2016 року представник позивача просив позовні вимоги задовольнити у повному обсязі, посилаючись на обставини та факти, викладені в позові.

Відповідач у призначені судові засідання явку свого повноважного представника не забезпечив, будь-яких обґрунтованих заяв чи клопотань про відкладення розгляду справи із зазначенням підстав щодо своєї неявки не направив.

Відповідно до статті 64 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) ухвала про порушення провадження у справі надсилається сторонам за повідомленою ними господарському суду поштовою адресою. У разі ненадання сторонами інформації щодо їх поштової адреси, ухвала про відкриття провадження у справі надсилається за адресою місцезнаходження (місця проживання) сторін, що зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців. У разі відсутності сторін за такою адресою, вважається, що ухвала про порушення провадження у справі вручена їм належним чином.

За змістом цієї норми, зокрема, у разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

Аналогічна правова позиція викладена у пункті 3.9.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26 грудня 2011 року № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції".

Ухвали суду про порушення провадження у даній справі від 28 вересня 2016 року та про відкладення розгляду справи від 27 жовтня 2016 року надіслані відповідачу за адресою, вказаною в позовній заяві та Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців.

Отже, за змістом вищезазначеної норми відповідач завчасно та належним чином був повідомлений про місце, дату та час судових засідань. Крім того, йому надавалося достатньо часу для подання заяв, клопотань, письмових пояснень та додаткових документів.

За таких обставин суд не вбачає підстав для відкладення розгляду справи та відповідно до статті 75 ГПК України здійснює її розгляд за наявними матеріалами без участі представника відповідача.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши відповідність наявних у матеріалах справи копій поданих Лікарнею документів їх оригіналам, заслухавши пояснення представника позивача, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

21 грудня 2009 року між сторонами було укладено договір про надання медичних послуг № 30-178/5/14-09, за умовами якого Лікарня зобов'язалась за завданням Компанії надати медичні послуги застрахованим особам, а остання - оплатити ці послуги.

Даний договір підписаний повноважними представниками сторін та скріплений їх печатками. Строк дії даного правочину - з дати його підписання та протягом одного року. У випадку, якщо жодна із сторін не повідомить про свій намір припинити дію договору за 30 календарних днів до дати його припинення, він продовжує діяти протягом кожного наступного року (пункт 10.1 вказаної угоди).

Пунктом 2.1.4 договору встановлено, що Лікарня зобов'язалась надавати Компанії акти виконаних робіт та рахунки для оплати медичних послуг.

Відповідно до пункту 2.2.3 цього правочину відповідач зобов'язався здійснити перевірку та узгодження вказаних актів та надати позивачу його екземпляр протягом 5 робочих днів із дати їх отримання Компанією.

Сторони домовились, що вартість медичних послуг визначається на підставі переліку медичних послуг, які надаються в Лікарні, затверджених Компанією на дату їх надання (пункт 4.1 договору).

Згідно з пунктом 4.4 вказаного правочину Лікарня зобов'язалась надавати для перевірки та узгодження Компанією один раз на місяць до 5 числа місяця, наступного за звітнім, рахунок, два екземпляри актів виконаних робіт та заяви застрахованих осіб на здійснення страхової виплати, надані за оплачуваний місяць. Акт виконаних робіт має містити перелік застрахованих осіб, дати та перелік наданих послуг для кожної застрахованої особи, а також загальну вартість наданих послуг станом на останній день місяця включно.

Пунктом 4.5 договору (у редакції додаткової угоди від 1 липня 2014 року № 2) встановлено, що Компанія, у разі відсутності обґрунтованих зауважень, зобов'язалась щомісячно оплачувати надані позивачем послуги на підставі виставленого ним рахунку та акту виконаних робіт протягом 10 банківських днів з дати отримання рахунку.

Судом встановлено, що Лікарня на виконання умов вищевказаного договору надала Компанії послуги на загальну суму 27 744,67 грн., що підтверджується наявними в матеріалах справи копіями відповідних документів, а саме: рахунком № 98 від 31 березня 2016 року з актом виконаних робіт на суму 18 872,31 грн., рахунком № К2-0000254 від 31 березня 2016 року з актом виконаних робіт № К2-000363 на суму 7 584,49 грн., рахунком № К2-236 від 30 квітня 2016 року з актом виконаних робіт № К2-000562 на суму 1 220,98 грн. та рахунком № 138 від 30 квітня 2016 року з актом виконаних робіт на суму 66,89 грн.

Відповідач, усупереч взятим на себе за вказаним договору зобов'язанням, оплату наданих послуг здійснив не в повному обсязі, заборгувавши таким чином Лікарні 27 734,76 грн.

З метою позасудового врегулювання спору позивач звертався до Компанії з претензією від 23 травня 2016 року № 530-6 про сплату заборгованості, проте дана претензія була залишена відповідачем поза увагою.

Частинами 1 та 2 статті 509 ЦК України встановлено, що зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Пунктом 1 частини 2 статті 11 ЦК України передбачено, що однією з підстав виникнення цивільних прав та обов'язків є договори та інші правочини.

Договір є обов'язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини 1 статті 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

За частиною 1 статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Частиною 1 статті 530 ЦК України встановлено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до частини 1 статті 193 Господарського кодексу України (далі - ГК України) суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Враховуючи те, що загальна сума основного боргу відповідача в розмірі 27 734,76 грн. підтверджена належними доказами, наявними у матеріалах справи, і Компанія на момент прийняття рішення не надала документи, які свідчать про повне погашення вказаної заборгованості перед позивачем, суд дійшов висновку про законність та обґрунтованість вимог Лікарні до відповідача про стягнення вказаної суми основного боргу, у зв'язку з чим позов у цій частині підлягає задоволенню.

Крім того, у зв'язку з неналежним виконанням відповідачем покладеного на нього обов'язку щодо своєчасної оплати наданих йому послуг, позивач також просив суд стягнути з Компанії пеню в розмірі 3 622,16 грн.

Відповідно до частини 1 статті 546 ЦК України виконання зобов'язання, зокрема, може забезпечуватися неустойкою.

За змістом частини 1 статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, яке боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Згідно з частиною 3 вищезазначеної статті пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Приписами статті 230 ГК України встановлено, що штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Відповідно до частини 6 статті 232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Преамбулою Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" передбачено, що цей Закон регулює договірні правовідносини між платниками та одержувачами грошових коштів щодо відповідальності за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань. Суб'єктами зазначених правовідносин є підприємства, установи та організації незалежно від форм власності та господарювання, а також фізичні особи - суб'єкти підприємницької діяльності.

Згідно статей 1, 3 цього Закону платники грошових коштів за прострочення платежу сплачують на користь одержувачів цих коштів пеню в розмірі, що встановлюється за погодженням сторін. Зазначений розмір пені обчислюється від суми простроченого платежу і не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня.

Пунктом 8.2 договору сторони погодили, що Компанія несе відповідальність за несвоєчасну оплату послуг Лікарні та сплачує пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України від суми заборгованості за кожен день прострочення термінів оплати.

Відповідно до частини 2 статті 530 ЦК України, якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Днем пред'явлення вимоги кредитором слід вважати день, у який боржник одержав надіслану йому вимогу, а в разі якщо вимогу надіслано засобами поштового зв'язку і підприємством зв'язку здійснено повідомлення про неможливість вручення поштового відправлення, то днем пред'явлення вимоги є дата оформлення названим підприємством цього повідомлення.

Аналогічна правова позиція викладена в абзаці 2 пункту 1.7 постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» від 17 грудня 2013 року № 14.

Із матеріалів справи вбачається, що вищезазначені рахунки на оплату разом з актами виконаних робіт були направлені відповідачу 25 травня 2015 року, про що свідчить відтиск поштового штемпелю на відповідному описі вкладення та поштовому конверті.

За результатами пошуку на офіційному інтернет-порталі Українського державного підприємства поштового зв'язку «Укрпошта» по штрихкодовому ідентифікатору вказаного вище поштового відправлення 244, останнє надійшло на адресу Компанії 31 травня 2015 року, проте під час доставки вручено не було.

З огляду на наведене вище, відрахувавши від вказаної дати згідно з умовами договору 10 банківських днів, суд встановив, що початковою датою нарахування пені є 15 червня 2016 року.

Відтак, здійснивши перерахунок заявленої до стягнення пені за обрахований позивачем період з урахуванням частини 6 статті 232 ГК України та початкової дати прострочення, суд дійшов висновку про те, що стягненню з відповідача підлягає сума пені в розмірі 3 090,23 грн., з якої: 2 107,77 грн. - пеня, нарахована на суму боргу 18 872,31 грн. згідно з рахунком № 98 від 31 березня 2016 року; 845,07 грн. - пеня, нарахована на суму боргу 7 584,49 грн. згідно з рахунком № К2-0000254 від 31 березня 2016 року; 136,04 грн. - пеня, нарахована на суму боргу 1 220,98 грн. згідно з рахунком № К2-236 від 30 квітня 2016 року та 6,35 грн. - пеня, нарахована на суму боргу 56,98 грн. згідно з рахунком № 138 від 30 квітня 2016 року.

Таким чином суд дійшов висновку про часткове задоволення позовної вимоги Лікарні до відповідача про стягнення суми пені в загальному розмірі 3 090,23 грн. У той же час у задоволенні решти позовних вимог слід відмовити.

За частиною 1 статті 49 ГПК України витрати по сплаті судового збору у спорах, що виникають при виконанні договорів, покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених вимог.

Виходячи з викладеного та керуючись статтями 32-34, 43, 44, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «НОВА» (02660, місто Київ, вулиця Марини Раскової, будинок 11, ідентифікаційний код 31241449) на користь комунального закладу Київської обласної ради "Київська обласна лікарня №2" (04053, місто Київ, провулок Нестерівський, будинок 13/19, ідентифікаційний код 01993718) 27 734 (двадцять сім тисяч сімсот тридцять чотири) грн. 76 коп. основного боргу, 3 090 (три тисячі дев'яносто) грн. 23 коп. пені, а також 1 354 (одну тисячу триста п'ятдесят чотири) грн. 62 коп. судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 29 листопада 2016 року

Суддя Є.В. Павленко