РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.11.2016Справа №910/15114/16

За позовомКомунального підприємства "Київський метрополітен"
доФізичної особи-підприємця ОСОБА_1
простягнення грошових коштів

Суддя Дупляк О. М.

Представники сторін:

від позивача: Василенко Т. О. за довіреністю;
від відповідача: ОСОБА_1

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Комунальне підприємство "Київський метрополітен"звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про стягнення грошових коштів.

Ухвалою Господарського суду міста Києва порушено провадження у справі та призначено до розгляду на 19.09.2016.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 19.09.2016 відкладено розгляд справи на 04.10.2016.

У судових засіданнях 04.10.2016 та 11.10.2016 судом оголошувалися перерви до 11.10.2016 та 18.10.2016 відповідно.

Судове засідання 18.10.2016 не відбулося у зв'язку з перебуванням судді Дупляк О.М. на лікарняному.

У зв'язку з виходом судді Дупляк О. М. з лікарняного, ухвалою Господарського суду міста Києва від 24.10.2016 дану справу було призначено до розгляду на 01.11.2016.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 01.11.2016 розгляд справи відкладено на 15.11.2016 та зобов'язано відповідача надати докази часткової оплати заборгованості за договором та скласти акт звірки взаєморозрахунків.

В судовому засіданні 15.11.2016 судом було оголошено перерву на 21.11.2016.

В судове засідання представники сторін з'явилися, надали суду усні пояснення по суті справи, в яких позивач позовні вимоги підтримав в повному обсязі, відповідач частково заперечив проти задоволення позовних вимог, а саме щодо пені та 3 % річних. Позивач в судовому засіданні подав додаткові пояснення по справі від 21.11.2016, які були залучені судом до матеріалів справи.

Позовні вимоги мотивовані неналежним виконанням відповідачем його зобов'язань за договором оренди № 339-Упр (ДВ)-08 від 09.12.2008, в частині сплати орендних платежів.

Відповідач основний борг в судовому засіданні визнав, але заперечив проти задоволення вимог щодо пені та 3 % річних, з підстав їх необґрунтованості.

У судовому засіданні 21.11.2016 було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно та повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на які посилається позивач та відповідач, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд -

ВСТАНОВИВ:

Як підтверджено матеріалами справи, 09.12.2008 між позивачем, як орендодавцем та відповідачем, як орендарем було укладено договір оренди № 339-Упр (ДВ)-08 (далі за текстом - договір), відповідно до п. 1.1. якого орендодавець передає, а орендар приймає в оренду нерухоме майно частину вестибюлю, переходу, визначену відповідно до проектної документації, розробленої ДП «ПІ Укрметротунельпроект», тимчасовими огороджуючими конструкціями (кіоском) орендаря (далі за текстом - об'єкт оренди), за адресою: станція метро «Позняки» вестибюль № 2), для торгівлі непродовольчими товарами.

Відповідно до п. 2.4. договору об'єкт оренди належить до комунальної власності територіальної громади міста Києва і знаходиться на балансі КП «Київський метрополітен».

За користування об'єктом оренди орендар сплачує орендодавцю орендну плату, розрахунок якої здійснюється на підставі Методики розрахунку орендної плати за користування майном територіальної громади м. Києва, затвердженої рішенням Київради від 28.09.2006 № 34/91, та на дату підписання договору місячний розмір якої згідно з розрахунком орендної плати, що є невід'ємною частиною договору, становить: 152, 83 грн за 1 кв. м. орендованої площі, що в цілому за об'єкт оренди станом на 30.11.2008 складає 3 515, 00 грн без ПДВ (п. 3.1. договору).

Згідно з п. 3.2. договору розмір орендної плати за кожний наступний місяць визначається з урахуванням індексу інфляції за поточний місяць.

Відповідно до п 3.4. договору додатково орендар сплачує орендодавцю разом з орендною платою: податок на додану вартість у розмірах та порядку, визначених законодавством України; відшкодовує вартість спожитих комунальних послуг. Сума до відшкодування згідно з розрахунком (додаток № 2) на момент укладання договору складає 280, 42 грн (без ПДВ) а повинна бути переглянута в разі зміни цін на комунальні послуги для орендодавця.

Всього сума по договору з урахуванням ПДВ з розрахунку на грудень 2008 року складає 4 554, 50 грн. Оплата по договору проводиться орендарем, починаючи з дати підписання акта приймання - передачі. Останнім днем сплати орендованої плати є дата підписання сторонами акта приймання - передачі при поверненні об'єкта оренди орендодавцеві (п. 3.5. договору).

Орендна плата сплачується орендарем незалежно від наслідків господарської діяльності орендаря щомісячно не пізніше 10 числа поточного місяця на рахунок орендодавця (п. 3.6. договору).

Згідно з п. 4.2 договору, орендар зобов'язаний вносити орендні платежі своєчасно і в повному обсязі.

Відповідно до п. 4.14 договору, оплата по договору нараховується орендодавцем та сплачується орендарем до дати фактичного повернення об'єкта оренди та підписання акту прийому-передачі.

Пунктом 9.1. договору передбачено, що останній вступає в силу з моменту підписання його сторонами і діє до отримання відповідного рішення Київської міської ради, але не довше ніж до 09.06.2009 (шість місяців). Після закінчення строку дії договору його дія може бути продовжена на підставі рішення Київради (п. 9.3. договору).

Згідно з актом приймання-передачі майна в оренду від 12.01.2009, орендодавець передав, а орендар прийняв частину вестибюлю станції метро "Позняки", визначену тимчасовими огороджуючими конструкціями (кіоском) орендаря, загальною площею 23, 0 кв.м.

В результаті укладання сторонами низки додаткових угод до договору термін дії договору було продовжено до отримання відповідного рішення Київської міської ради, але не пізніше ніж до 30.09.2010.

Згідно з актом приймання - передачі нерухомого майна від 04.04.2016 частину вестибюлю станції метро «Позняки» (вестибюль 2), визначену тимчасовими огороджуючими конструкціями (кіоском) загальною площею 23, 00 кв. м. було передано (повернуто) орендарем орендодавцю.

Позивач, звертаючись до суду з даним позовом, зазначає, що відповідачем належним чином не виконані взяті на себе зобов'язання за договором в частині повної та своєчасної сплати орендної плати, у зв'язку з чим у відповідача виникла заборгованість за період з серпня 2015 року по квітень 2016 року, тобто по дату складання акту приймання - передачі нерухомого майна від 04.04.2016, яким зафіксовано фактичне звільнення приміщення, що виступало об'єктом оренди по договору.

Оцінюючи подані докази та наведені обґрунтування за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 509 Цивільного кодексу України (далі за текстом - ЦК України), зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно зі ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки; підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частиною першою статті 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч. 1 ст. 628 ЦК України).

Частина 1 статті 759 ЦК України передбачає, що за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Згідно із ч. 1 ст. 2 Закону України "Про оренду державного та комунального майна", орендою є засноване на договорі строкове платне користування майном, необхідним орендареві для здійснення підприємницької та іншої діяльності.

Відповідно до ч. 1, ч. 5 ст. 762 ЦК України, за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму. Плата за користування майном вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено договором.

Частиною 3 статті 18 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" визначено, що орендар зобов'язаний вносити орендну плату своєчасно і у повному обсязі.

Згідно із ч. 1 ст. 19 Закону України "Про оренду державного та комунального майна", орендар за користування об'єктом оренди вносить орендну плату незалежно від наслідків господарської діяльності.

Відповідно до ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Отже, з урахуванням положень ст. 530 ЦК України, враховуючи приписи пункту 3.6 договору, відповідач повинен був сплачувати орендну плату не пізніше 10 числа поточного місяця та до моменту повернення об'єкту оренди (п. 3.5. договору).

За розрахунком позивача доданим до позовної заяви, заборгованість відповідача за договором за період з серпня 2015 року по квітень 2016 року складає 107 508, 93 грн.

Відповідно до статті 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до 193 Господарського кодексу України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Стаття 525 ЦК України встановлює, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

На виконання ухвали суду від 01.11.2016, якою сторін було зобов'язано скласти акт звірки взаєморозрахунків за спірним договором, позивачем було надано суду акт звірки взаємних розрахунків станом за період: січень 2016 року - листопад 2016 року за договором № 339УДВ08 від 12.01.2009, із якого вбачається, що станом на 30.11.2016 заборгованість відповідача перед позивачем становить 67 508, 93 грн, оскільки відповідачем 27.09.2016 було здійснено часткову оплату за договором в розмірі 40 000, 00 грн. В судовому засідання сторонами була визнана сума заборгованості за договором в розмірі 67 508, 93 грн, однак доказів здійсненої оплати ні позивач ні відповідач до матеріалів справи не надав.

Враховуючи те, що відповідач доказів сплати орендної сплати за період з серпня 2015 року по квітень 2016 року в розмірі 67 508, 93 грн суду не надав, та враховуючи, що позивач погоджується із сумою заборгованості за договором в розмірі 67 508, 93 грн позовні вимоги про стягнення заборгованості у розмірі 67 508, 93 грн визнаються судом обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Крім того, позивачем також заявлені вимоги про стягнення з відповідача 3% річних у розмірі 1 604, 03 грн та пені у розмірі 16 119, 10 грн.

Згідно зі частиною 2 статті 625 ЦК України, за прострочення виконання грошового зобов'язання настає відповідальність у вигляді сплати суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також сплати трьох процентів річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачені вищевказаними нормами законодавства наслідки прострочення виконання боржником грошового зобов'язання у вигляді відшкодування 3% річних, що нараховуються на суму основного боргу, є способом захисту майнового права та інтересу кредитора, що полягає в отриманні компенсації (плати) від боржника за користування грошовими коштами, що підлягають до сплати кредиторові.

Суд, перевіривши розрахунок 3% річних, наданий позивачем, встановив, що останній є вірним, а тому з відповідача на користь позивача підлягають стягненню 3% річних у розмірі 1 604, 03 грн нарахованих позивачем за період з 11.08.2015 по 31.07.2016.

Щодо вимог про стягнення пені у розмірі 16 119, 10 грн, то суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 230 Господарського кодексу України, штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

За приписами ч.1 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ч. 3 ст. 549 ЦК України).

Згідно ч. 2 ст. 551 ЦК України, якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Згідно зі ст. 547 ЦК України, правочин щодо забезпечення виконання зобов'язання вчиняється у письмовій формі. Правочин щодо забезпечення виконання зобов'язання, вчинений із недодержанням письмової форми, є нікчемним.

З огляду на викладене, судом встановлено, що статтею 547 ЦК України імперативно визначено умову, згідно якої забезпечення виконання зобов'язання має відбуватися у письмовій формі, тобто встановлення штрафних санкції за порушення виконання зобов'язання має бути вчинене у письмові формі, як того вимагає зазначена норма закону.

Оскільки, як встановлено судом, договір оренди № 339-УПР(ДВ)-08 від 09.12.2008 припинив свою дію 30.09.2010, відтак, між сторонами станом на серпень 2015 року відсутня письмова угода щодо забезпечення виконання зобов'язання у вигляді пені, відповідно у позивача відсутні правові підстави для нарахування пені, починаючи з 30.09.2010.

Отже, позовні вимоги з стягнення пені у розмірі 16 119, 10 грн, нарахованої позивачем за період з 11.08.2015 по 31.07.2016, задоволенню не підлягають.

Згідно зі статтею 33 Господарського процесуального кодексу України (далі за текстом - ГПК України), кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 34 ГПК України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Нормами статті 43 ГПК України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Враховуючи вищевикладені обставини, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають частковому задоволенню.

Судові витрати, відповідно до ст. 49 ГПК України, покладаються на відповідача, пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

В И Р І Ш И В :

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (03058, АДРЕСА_1; ідентифікаційний номер фізичної особи НОМЕР_1) на користь Комунального підприємства "Київський метрополітен" (03056, м. Київ, просп. Перемоги, буд. 35; ідентифікаційний код 03328913) в порядку визначеному Законом України "Про виконавче провадження", суму основного боргу у розмірі 67 508 (шістдесят сім тисяч п'ятсот вісім) грн 93 коп., суму 3% річних у розмірі 1 604 (одна тисяча шістсот чотири) грн 03 коп. та суму судових витрат у розмірі 1 036 (одна тисяча тридцять шість) грн 69 коп.

3. В задоволенні інших позовних вимог відмовити.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 25.11.2016.

Суддя О. М. Дупляк