УХВАЛА

28.11.2016Справа № 910/16052/16

За позовомТовариства з обмеженою відповідальністю «Ніафарм»
до1. DIN COMMERCE LTD (ДІН КОМЕРЦ ЛТД) 2. Товариства з обмеженою відповідальністю «Фармат ЛТД»
за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні
відповідачів1. Київського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України 2. Республіканського унітарного виробничого підприємства «Бєлмедпрепарати»
прозаборону вчинення дій та поновлення порушеного права
за зустрічним позовом DIN COMMERCE LTD (ДІН КОМЕРЦ ЛТД)
до1. Товариства з обмеженою відповідальністю «Ніафарм» 2. Товариства з обмеженою відповідальністю «Фармат ЛТД»

прозаборону вчинення дій та припинення зобов'язань
Суддя Босий В.П.

Представники сторін:

від позивача:Болтік А.С.
від відповідача 1:Лєвєнтов О.В., Годван М.М.
від відповідача 2:Любівая Н.С.
від третьої особи 1:не з'явився
від третьої особи 2:не з'явився
ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Ніафарм» звернулося до господарського суду міста Києва з позовом до DIN COMMERCE LTD (ДІН КОМЕРЦ ЛТД) та Товариства з обмеженою відповідальністю «Фармат ЛТД» про заборону вчинення дій та поновлення порушеного права.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 02.09.2016 р. порушено провадження у справі та призначено її до розгляду на 28.09.2016 р.

Розгляд справи неодноразово відкладався з незалежних від суду обставин.

28.09.2016 р. представником ТОВ «Ніафарм» до канцелярії суду подано заяву про вжиття заходів до забезпечення позову, в якій позивач просив суд накласти арешт на продукцію, що вже ввезена на територію України і знаходиться у володінні ТОВ «Фармат ЛТД», а також заборонити Державній службі України х лікарських засобів та контролю за виробниками і її територіальним органам видавати висновки про якість ввезених лікарських засобів, на заяви ТОВ «Фармат ЛТД» відносно перелічених препаратів.

Відповідно до ст. 66 Господарського процесуального кодексу України господарський суд за заявою сторони, прокурора або з власної ініціативи має право вжити передбачених статтею 67 цього Кодексу заходів до забезпечення позову. Забезпечення позову допускається в будь-якій стадії провадження у справі, якщо невжиття таких заходів може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення господарського суду.

Згідно із ч. 1 ст. 67 Господарського процесуального кодексу України позов забезпечується:

- накладанням арешту на майно або грошові суми, що належать відповідачеві;

- забороною відповідачеві вчиняти певні дії;

- забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору;

- зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку;

- зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

За змістом п. 3 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 р. № 16 «Про деякі питання практики застосування заходів до забезпечення позову» заходи до забезпечення позову застосовуються господарським судом як засіб запобігання можливим порушенням майнових прав чи охоронюваних законом інтересів особи та гарантія реального виконання рішення суду. Отже, найдоцільніше вирішувати питання забезпечення позову на стадії попередньої підготовки справи до розгляду (стаття 65 ГПК). Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов'язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов'язання після пред'явлення вимоги чи подання позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов'язання тощо). Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви. Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється господарським судом, зокрема, з урахуванням співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту, або майнових наслідків заборони відповідачеві вчиняти певні дії.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

В той же час, позивачем не надано суду жодних належним та допустимих доказів, з якими приписи ст. 66 Господарського процесуального кодексу України пов'язують можливість вжиття заходів забезпечення позову.

Заява позивача про вжиття заходів до забезпечення позову не містить обґрунтувань з посиланням на докази в розумінні ст.ст. 33, 34 Господарського процесуального кодексу України, яким саме чином запропоновані в такій заяві заходи вплинуть на можливість виконання рішення у даній справі у випадку задоволення позовних вимог про стягнення з відповідача грошових коштів.

Дослідивши матеріали справи, суд відмовляє в задоволенні заяви про вжиття заходів до забезпечення позову.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 66, 67, 86 Господарського процесуального кодексу України, суд -

УХВАЛИВ:

В задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «Ніафарм» про вжиття заходів до забезпечення позову відмовити повністю.

Суддя В.П. Босий