ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

17.11.2016 Справа № 905/3026/16

Господарський суд Донецької області у складі судді ОгороднікД.М., розглянувши матеріали

за позовом Незалежної професійної спілки студентів та працівників Донецького національного університету
доТовариства з обмеженою відповідальністю «Консиленза»
простягнення 151774,77грн.
представники сторін:

від позивача: ОСОБА_1 представник за ордером;

від відповідача: не зявився.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

На розгляд господарського суду Донецької області передані позовні вимоги Незалежної професійної спілки студентів та працівників Донецького національного університету про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Консиленза» попередньої оплати у розмірі 106240,00грн., інфляційних втрат у розмірі 40356,66грн. та 3% річних у розмірі 5178,11грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідач неналежним чином виконав умови договору купівлі - продажу №257 від 22.12.2014 в частині своєчасної поставки товару у звязку з чим позивач вимагає повернення сплаченої суми попередньої оплати.

На підтвердження вказаних обставин, позивач надав належним чином завірені копії: договору купівлі - продажу №257 від 22.12.2014, рахунку №17 від 23.12.2014, платіжного доручення №10 від 26.12.2014, банківської виписки, претензії з доказами її направлення відповідачу, розрахунку ціни позову.

Відповідач явку своїх представників не забезпечив, вимог суду не виконав, відзив на позов не надав, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про що свідчить повідомлення про вручення поштового відправлення, яке наявне в матеріалах справи.

Відповідно до ст. 75 Господарського процесуального Кодексу України, якщо відзив на позовну заяву і витребувані господарським судом документи не подано, справу може бути розглянуто за наявними в ній матеріалами. З урахуванням належного повідомлення про час та місце проведення судового розгляду обох сторін, судом забезпечено сторонам рівні процесуальні можливості у захисті їхніх процесуальних прав і законних інтересів, у наданні доказів та здійсненні інших процесуальних прав, з врахуванням наведеного, суд вважає за можливе розглянути справу за наявними у справі матеріалами, яких достатньо для встановлення обставин та вирішення спору по суті, згідно ст. 75 Господарського процесуального Кодексу України.

Представник позивача клопотання щодо фіксації судового процесу не заявляв, у звязку з чим, розгляд справи здійснювався без застосуванням засобів технічної фіксації судового процесу у відповідності до статті 81-1 Господарського процесуального кодексу України.

Розглянувши подані позивачем документи і матеріали, всебічно і повно зясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, обєктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд

В С Т А Н О В И В:

22.12.2014 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Консиленза» (Продавець, відповідач) та Незалежною професійною спілкою студентів та працівників Донецького національного університету (Покупець, позивач), підписаний договір купівлі - продажу №257 (далі Договір), відповідно до умов якого Продавець зобовязується поставити на адресу Покупця мякий постільний інвентар, а саме: матраци 1900*800 (200 штук), подушки силіконові 60*60 (200 штук), ковдри акрил/шерсть (200 штук), набір постільної білизни, що включають наволочку, простирадло, підодіяльник (300комплектів), а Покупець зобовязується оплатити товар у відповідності з п.п. 1.2. діючого договору (п.1.1. договору).

Відповідно до п.1.2 договору сума діючого договору складає 126240,00грн. Асортимент, кількість, ціна одиниці товару та загальна сума угоди вказується в рахунках фактури або рахунках , що виставляються Продавцем.

Відповідно до п.3.1. договору Продавець зобовязується: п.п.3.1.1. передати покупцю товар належної якості та в асортименті, що обумовлені в п.1.1. діючого договору; п.п.3.1.2. договору не пізніше 45 днів з моменту попередньої оплати Покупцем забезпечити відвантаження та доставку товару за місцезнаходженням Покупця.

Згідно з п.3.2. договору Покупець зобовязується: п.п.3.2.4 здійснити попередню оплати за товар, що поставляється відповідно до п.п.1.1. діючого договору, протягом 10 календарних днів з дати укладення договору.

Відповідно до п.3.5. договору якщо Продавець не здійснює відвантаження та доставку товару, то Покупець вправі вимагати повернення попередньої оплати у повному обсягу.

Згідно з п.6.1. договору товар доставляється Продавцем за власний рахунок на адресу Покупця: м.Вінниця, вул.600- річчя, буд.21.

Відповідно до п.10.1. договору, строк дії останнього 12 місяців з моменту підписання договору Покупцем.

Належними чином засвідчена копія договору підписана сторонами, скріплена печатками їх підприємств та наявна в матеріалах справи.

На підтвердження виконання умов договору, позивачем до матеріалів справи надано рахунок №17 від 23.12.2014 на суму 126240,00грн., який йому виставив відповідач. Позивачем вказаний рахунок оплачено, що підтверджується платіжним дорученням №10 від 26.12.2014 на суму 126240,00грн. з призначенням платежу за мякий інвентар по рахунку №17 від 23.12.2014.

Отже, на виконання п.3.1. договору відповідачем повинен бути поставлений товар в строк до 09.02.2015. Проте останнім у вказаний строк товар позивачу не поставлено.

Оцінивши зміст зазначеної угоди, з якої виникли цивільні права та обов'язки сторін, суд дійшов висновку, що укладений правочин за своїм змістом та правовою природою містить елементи договору поставки, який підпадає під правове регулювання норм ст. 712 Цивільного кодексу України та ст.ст. 264-271 Господарського кодексу України. В частині, що не суперечить договору, до вказаного правочину також застосовуються норми Цивільного кодексу України, які регулюють правила купівлі-продажу (ст.ст. 655-697 Цивільного кодексу України).

Статтею 712 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Як визначено положеннями ст. 526 Цивільного кодексу України та ст.193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до умов укладеного договору.

При цьому, приписи ч.7 ст. 193 Господарського кодексу України та ст. 525 Цивільного кодексу України встановлюють загальне правило щодо заборони односторонньої відмови від зобов'язання або односторонньої зміни його умов, що кореспондується із вимогами ст.629 Цивільного кодексу України щодо обов'язковості договору для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від виконання зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

За договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму п.1. ст. 655 Цивільного кодексу України.

Відповідно до ч. 2 ст. 693 Цивільного кодексу України якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

Статтями 611, 612 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Якщо внаслідок прострочення боржника виконання зобов'язання втратило інтерес для кредитора, він може відмовитися від прийняття виконання і вимагати відшкодування збитків.

Отже, з урахуванням вищевикладених обставин справи, згідно з вказаними нормами закону у позивача виникає альтернативне право вимагати передання оплаченого товару або вимагати повернення суми попередньої оплати, що в свою чергу породжує альтернативні обов'язки у відповідача.

Статті 670 та 693 Цивільного кодексу України як спеціальні норми закону не встановлюють строку виконання грошового зобов'язання по поверненню передоплати за товар у правовідносинах купівлі-продажу (поставки).

Вказаними нормами Цивільного кодексу України передбачається можливість виникнення обов'язку постачальника повернути попередню оплату, але тільки за наявності факту порушення ним строку поставки товару та пред'явлення покупцем вимоги постачальнику повернути сплачені кошти.

Судом встановлено, що у звязку з не поставкою відповідно до умов договору №257 товару, відповідачем частково повернуто позивачу суму попередньої оплати у розмірі 20000,00грн., а саме згідно з банківськими виписками по особовому рахунку позивача №2471 05.02.2015 суму 10000,00грн. та 09.02.2015 суму 10000,00грн.

Отже, неповернутою позивачу залишилася попередня оплата у розмірі 106240,00грн.

Претензією №1/01-05/1 від 29.04.2016 позивач звернувся до відповідача з вимогою здійснити повернення грошових коштів у розмірі 106240,00грн., сплачених, у якості передоплати, за непоставлений товар по договору №257.

Відповідач відповіді на вимогу не надав, кошти не повернув.

Відповідач доказів на підтвердження здійснення поставки товару та/або повернення коштів отриманих від позивача на виконання договору №257 не надав, вимоги позивача не спростував.

Отже, суд приходить до висновку про задоволення вимог щодо стягнення з відповідача на користь позивача передоплати у розмірі 106240,00грн.

Оскільки, відповідачем продукція по договору купівлі продажу №257 від 22.12.2014 не поставлена та грошові кошти передоплата позивачу не повернуті, то позивач просить стягнути з останнього інфляційні втрати за період з 19.02.2015 по 03.10.2016, що нараховує на суму 106240,00грн. у розмірі 146596,66грн. та 3% річних, що нараховує на суму 106240,00грн. за період з 19.02.2015 по 03.10.2016 у розмірі 5178,11грн.

Стаття 625 Цивільного кодексу України не звільняє боржника від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. Боржник, що прострочив виконання грошового зобовязання, за вимогою кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь період прострочення, а також три відсотки річних від простроченої суми, якщо інший розмір не встановлений договором або законом.

Як розяснено в постанові Пленуму Вищого господарського суду 17.12.2013 №14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобовязань» обов'язок боржника сплатити суму боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних не виникає у випадках повернення коштів особі, яка відмовилася від прийняття зобов'язання за договором (стаття 612 Цивільного кодексу України), повернення сум авансу та завдатку, повернення коштів у разі припинення зобов'язання (в тому числі шляхом розірвання договору) за згодою сторін або визнання його недійсним, відшкодування збитків та шкоди, повернення безпідставно отриманих коштів (стаття 1212 Цивільного кодексу України), оскільки відповідні дії вчиняються сторонами не на виконання взятих на себе грошових зобов'язань, а з інших підстав.

За таких обставин, вимоги позивача про стягнення 3% річних та інфляційних втрат за порушення відповідачем умов договору є неправомірними, оскільки по договору відповідач взяв на себе зобовязання з поставки товару, а не з оплати товару, тому позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно ст. 34 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Судовими доказами, за визначенням ст.ст. 32-36 Господарського процесуального кодексу України, слід вважати документи, які можуть підтвердити або спростувати обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 43 Господарського процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді всіх обставин справи. Ніякі докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили.

Беручи до уваги викладене, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню частково.

Судові витрати, відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, підлягають стягненню з відповідача пропорційно задоволеним вимогам.

Керуючись ст.ст. 33, 34, 43, 44, 49, ст.ст. 82-85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Консиленза» (87500, Донецька область, м.Маріуполь, пр.Миру (колишній Леніна), буд.83, з будь якого рахунку виявленого державним виконавцем під час виконавчого провадження) на користь Незалежної професійної спілки студентів та працівників Донецького національного університету (21021, м.Вінниця, вул.600 річчя, 21, ) попередню оплату у розмірі 106240(сто шість тисяч двісті сорок)грн. 00коп. та судовий збір у розмірі 1593(одна тисяча пятсот девяносто три)грн. 60коп.

3.В іншій частині позову відмовити.

Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Рішення набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня складення повного рішення та може бути оскаржене в порядку та у строки, визначені Господарським процесуальним кодексом України.

Дата складення повного рішення 22.11.2016.

Суддя Д.М. Огороднік