номер провадження справи 10/2/16-4/93/16
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.11.2016 Справа № 908/20/16

м. Запоріжжя

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Охорона МГЗ», с. Галицинове, Миколаївська область

до відповідача: Публічного акціонерного товариства «Запорізький виробничий алюмінієвий комбінат», м. Запоріжжя

про стягнення 823061,24 грн.

Суддя Зінченко Н.Г.

Представники сторін:

від позивача не зявився;

від відповідача ОСОБА_1, довіреність № 011.11-29 від 08.08.2016.

СУТЬ СПОРУ:

До господарського суду Запорізької області звернулось Товариство з обмеженою відповідальністю «Охорона МГЗ», с. Галицинове, Миколаївська область із позовною заявою до Публічного акціонерного товариства «Запорізький виробничий алюмінієвий комбінат», м. Запоріжжя про стягнення 823061,24 грн.

Відповідно до Положення про автоматизовану систему документообігу суду, затвердженого рішенням Ради суддів України № 30 від 26.11.2010р., відповідно до протоколу автоматичного розподілу справи між суддями від 05.01.2016, справу 908/20/16 передано на розгляд судді Алейниковій Т.Г.

Ухвалою господарського суду від 06.01.2016 порушено провадження у справі № 908/20/16, її розгляд призначено на 08.02.2016. Ухвалою суду від 08.02.2016, на підставі ст. 77 ГПК України, розгляд справи було відкладено на 17.02.2016. У судовому зсіданні 17.02.2016 було оголошено перерву до 29.02.2016. Ухвалою суду від 29.02.2016, на підставі ст.ст. 69, 77 ГПК України, продовжено строк розгляду справи, судове засідання призначено на 15.03.2016. Ухвалою суду від 15.03.2016, на підставі ст. 79 ГПК України, зупинено провадження по справі № 908/20/16 до вирішення повязаної з нею справи № 908/511/16 у Господарському суді Миколаївської області.

23.06.2016 на адресу Господарського суду Запорізької області надійшло клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю «Охорона МГЗ», в порядку ст. 79 ГПК України, про поновлення провадження у справі № 908/20/16 у звязку із тим, що рішенням Господарського суду Миколаївської області від 22.03.2016 у справі № 908/511/16, в задоволені позову Публічного акціонерного товариства «Запорізький виробничий алюмінієвий комбінат» про визнання недійсним договору № 18/163Д(2012) відмовлено повністю. Постановою Одеського апеляційного господарського суду від 26.05.2016 у справі № 908/511/16 рішення Господарського суду Миколаївської області від 22.03.2016 у справі № 908/511/16 залишено без змін.

Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 05.10.2016, враховуючи закінчення повноважень судді Алейникової Т.Г. на підставі Постанови Верховної Ради України від 22.09.2016 № 1600-VII, справу передано судді Зінченко Н.Г.

Ухвалою від 06.10.2016 справу № 908/20/16 прийнято до розгляду, присвоєно справі номер провадження 10/2/16-4/93/16, поновлено провадження по справі з 07.11.2016, судове засідання призначено на 07.11.2016. В судовому засіданні 07.11.2016 оголошувалась перерва до 24.11.2016 р.

За письмовими клопотаннями представника відповідача розгляд справи 24.11.2016 здійснювався без застосування технічних засобів фіксації судового процесу.

В судовому засіданні 24.11.2016 справу розглянуто, прийнято та оголошено, на підставі ст. 85 ГПК України, вступну та резолютивну частини рішення.

Заявлені позивачем вимоги ґрунтуються на ст. ст. 526, 549, 552, 625, 629 Цивільного кодекс України, ст. ст. 216, 230 Господарського кодексу України, ст. ст. 1, 2, 12, 54, 57 Господарського процесуального кодексу України і полягають в тому, що на виконання договору № 18/163Д(2012) від 01.06.2012 позивачем було надано відповідачеві послуги з охорони, за яку останній не розрахувався, у звязку з чим виникла заборгованість в розмірі 765258,16 грн. Враховуючи прострочення сплати основного боргу, позивачем нараховано до стягнення з відповідача 42230,65 грн. пені, 9900,30 грн. інфляційних нарахувань та 5672,13 грн. 3% річних.

Відповідач у відзивах № 02юр/2016 від 16.02.2016 та № 02юр/2016 від 07.11.2016 на позовну заяву звертає увагу, що згідно умов п. 2.1 договору остаточний розрахунок за надані послуги здійснюється не пізніше 5-го числа місяця, наступного за звітнім, на підставі акту виконаних робіт та виставленого рахунку. Однак, позивачем не було надано рахунків відповідно до умов договору, доказів їх надання позивачем також не надано. Відповідач заперечує проти задоволення позову з огляду на те, що фактично послуги з охорони не були надані. Звертає увагу, що акти виконаних робіт не містять в собі чіткий перелік виконаних робіт. Матеріали справи також не місять документи щодо обліку робочого часу працівників на обєктах охорони із зазначенням прізвищ працівників та часу роботи враховуючи визначену сторонами дислокацію охорони; журналів обліку працівників на охоронюваному обєктів, журнали пропуску на охоронюваний обєкт, докази фактичного надання послуг. У звязку з тим, що позивач зареєстрований в Миколаївській області, філія на території м. Запоріжжя відсутня, постає питання про фактичне знаходження працівників ТОВ «Охорона МГЗ» на території ПАТ «ЗАлК». Також, у вересні 2015 року відповідачем було укладено договір про надання послуг з охорони з ТОВ «Сіті Грін», тож з 22.09.2015 на підприємстві знаходилося дві охоронні організації, що ставить під сумнів надання послуг з охорони безпосередньо позивачем. Звертає увагу, що в.о. генерального директора було перевищено повноваження передбачені Статутом на укладення договору. Крім того, зазначає, що вважає даний договір фіктивним. Враховуючи зазначене, вказує на недійсність даного договору. Просить в задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.

24.11.2016 від відповідача надійшло клопотання про витребування у Вознесенівського відділення поліції Дніпровського відділу поліції інформацію щодо кількості звернень з приводу крадіжок майна ПАТ «ЗАлК» у період з 01.06.2012 по 30.09.2015.

В судовому засіданні 24.11.2016 зазначене клопотання розглянуто та відхилено, враховуючи що витребувана інформація не відноситься до предмету доказування.

Крім того, 24.11.2016 від відповідача також надійшло клопотання про витребування документів за переліком.

Розглянувши в судовому засіданні 24.11.2016 зазначене клопотання суд відхилив його за необґрунтованістю.

Також, 24.11.2016 від відповідач надійшло клопотання про виклик директора та начальника охорони ТОВ «Охорона МГЗ» для дачі пояснень щодо укладення договору від 01.06.2012, а також надання охоронних послуг ПАТ «ЗАлК» згідно зазначеного договору.

Суд розглянув подане клопотання в судовому засіданні 24.11.2016 та відхилив його, як необґрунтоване.

24.11.2016 від відповідача надійшло клопотання про зупинення провадження у справі до набрання законної сили судовим рішенням по повязаній з нею справи № 915/1211/16 що знаходиться на розгляді в Господарському суді Миколаївської області за позовом ПАТ «ЗАлК» до ТОВ Охорона МГЗ» про визнання договору № 18/163Д(2012) від 01.06.2012 недійсним.

Розглянувши в судовому засіданні 24.11.2016 зазначене клопотання суд відхилив його, виходячи з наявності рішення між тими ж сторонами, з тих же підстав та з того ж предмету по справі № 908/511/16, до набрання рішенням чинності по якій справа № 908/20/16 вже була зупинена.

Крім того, в судовому засіданні 24.11.2016 представник відповідача заявив усне клопотання про ознайомлення з матеріалами справи.

Суд відмовив представнику відповідача у задоволенні зазначеного клопотання, зважаючи на те, що справа розглядається в Господарському суді Запорізької області вже протягом тривалого часу ухвала про порушення провадження по справі суддею Алейниковою Т.Г. була винесена ще 06.01.2016, нових документів та доказів по справі від позивача не надходило.

Також, 24.11.2016 року відповідачем було подано клопотання про застосування строку позовної давності при розрахунку штрафних санкцій та зменшення розміру пені.

Розглянувши матеріали та фактичні обставини справи у їх сукупності, заслухавши пояснення представника відповідача та представника позивача в минулому судовому засіданні, суд

ВСТАНОВИВ:

01.06.2012 товариством з обмеженою відповідальністю «Охорона МГЗ» (охорона, позивач у справі) та публічним акціонерним товариством «Запорізький виробничий алюмінієвий комбінат» (замовник, відповідач у справі) укладено договір № 18/163Д(2012) (далі договір), згідно п. 1.1 якого замовник доручає, а охорона приймає на себе зобовязання за оплату охороняти обєкти та майно замовника, зазначене в табелях постів згідно дислокації контрольно-прохідних, контрольно-проїзних пунктів замовника та постів у відповідності з додатком № 1 до цього договору.

Згідно з п. 2.1 договору (в редакції додаткової угоди № 10 від 16.06.2015 до договору) плата за послуги охорони за цим договором складає 559064,08 грн., у т.ч. ПДВ 93177,35 грн. у місяць, та здійснюється замовником шляхом перерахування на поточний рахунок охорони зазначених грошових коштів у наступному порядку:

- до 20 числа поточного місяця замовник сплачує 182870,00 грн., в т.ч. ПДВ 30478,33 грн.;

- остаточний розрахунок за послуги охорони здійснюється не пізніше 5-го числа місяця, наступного за звітнім, на підставі акту виконаних робіт та виставленого рахунку.

Пунктом 8.1 договору сторони погодили, що цей договір вважається укладеним та набирає чинності з моменту його підписання сторонами та діє до 31.12.2012. Якщо за один місяць до закінчення строку дії договору жодна зі сторін не буде вимагати його розірвання, то договір вважається пролонгованим на тих же умовах на кожний наступний рік.

Додатковою угодою № 11 від 30.09.2015 до договору сторони дійшли згоди за ініціативою замовника достроково розірвати договір про надання послуг з охорони ПАТ «ЗАлК» № 163Д(2012) /18 від 01.06.2012 з 01 жовтня 2015.

Згідно з пунктом 2 додаткової угоди № 11 від 30.09.2015 до договору з моменту набрання чинності даної додаткової угоди зобовязання сторін по договору № 163Д(2012)/18 від 01.06.2012 припиняються та сторони не вважають себе повязаними якими-небудь правами та обовязками.

Відповідно до п. 3 додаткової угоди № 11 від 30.09.2015 зобовязання сторін, які виникли до моменту набрання чинності даною додатковою угодою підлягають виконанню в обсязі згідно з умовами договору № 163Д(2012)/18 від 01.06.2012.

Пунктом 4 додаткової угоди № 11 від 30.09.2015 сторони погодили, що замовник зобовязується в строк до 30 листопада 2015 року погасити існуючу на момент дострокового розірвання договору заборгованість за надані послуги охорони в сумі 765258,16 грн., в т.ч. ПДВ 127543,03 грн. шляхом перерахування коштів на рахунок охорони.

30.09.2015 сторони склали акт про зняття з охорони обєктів ПАТ «ЗАлК».

На виконання умов договору позивач надав відповідачеві послуги з охорони, що підтверджується підписаними представниками сторін та скріпленими печатками підприємств актом виконаних робіт № ОН-116 від 28.08.2015 на суму 559064,08 грн. та актом виконаних робіт № ОН-131 від 30.09.2015 на суму 559064,08 грн.

В порушення взятих на себе зобовязань, оплату за надані послуги відповідач здійснив частково, сплативши 19.08.2015 182870,00 грн. Таким чином, за ПАТ «ЗАлК» утворилась заборгованість у розмірі 765258,16 грн.

Предметом розгляду по даній справі є стягнення з ПАТ «ЗАлК» заборгованості за договором № 18/163Д(2012) від 01.06.2012 в розмірі 765258,16 грн., 42230,65 грн. пені, 5672,13 грн. 3% річних та 9900,30 грн. інфляційних нарахувань.

Проаналізувавши фактичні обставини справи, оцінивши представлені докази, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково з наступних підстав.

Згідно з ч. 1 ст. 901 та ч. 1 ст. 903 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобовязується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобовязується оплатити виконавцеві зазначену послугу. Якщо інше не встановлене договором. Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобовязаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ст. 193 ГК України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України.

Порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України).

Як передбачає ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у встановлений строк.

Пунктом 2.1 договору (в редакції додаткової угоди № 10 від 16.06.2015 до договору) сторони погодили, що плата за послуги охорони за цим договором складає 559064,08 грн., у т.ч. ПДВ 93177,35 грн. у місяць, та здійснюється замовником шляхом перерахування на поточний рахунок охорони зазначених грошових коштів у наступному порядку:

- до 20 числа поточного місяця замовник сплачує 182870,00 грн., в т.ч. ПДВ 30478,33 грн.;

- остаточний розрахунок за послуги охорони здійснюється не пізніше 5-го числа місяця, наступного за звітнім, на підставі акту виконаних робіт та виставленого рахунку.

Неналежне виконання відповідачем зобовязань підтверджено матеріалами справи. Доказів про сплату суми боргу відповідачем суду не надано, а тому вимога про стягнення заборгованості за договором № 18/163Д(2012) від 01.06.2012 в розмірі 765258,16 грн. є законною, обґрунтованою та підлягає задоволенню.

Твердження відповідача про те, що позивачем не виставлялися рахунки на оплату, судом відхилено, зважаючи на те, що він не був позбавлений можливості здійснити оплату не пізніше 5-го числа місяця, наступного за звітнім (п. 2.1 договору) на підставі актів виконаних робіт, в яких також фіксувалися суми наданих послуг та зі змістом яких відповідач був обізнаний.

Твердження відповідача про те, що в актах виконаних робіт, наданих позивачем, не міститься конкретного переліку послуг не узгоджуються з вимогами п. 2 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», де зазначено, що первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми), дату і місце складання, назву підприємства, від імені якого складено документ, зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції, посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення. В наявних актах виконаних робіт чітко вказано, що їх складено на підтвердження виконання в повному обсязі послуг з охорони обєктів ПАТ «ЗАлК», що в свою чергу є предметом договору, як зазначено в п. 1.1.

Щодо відсутності двосторонніх актів, які б дозволяли прохід та розміщення на території ПАТ «ЗАлК» охоронців із вказівкою їх прізвищ, ініціалів, посад, визначенням кола функцій та повноважень, то складання таких актів не передбачено умовами договору.

Судом відхилено посилання публічного акціонерного товариства «ЗАлК» на те, що в.о. генерального директора публічного акціонерного товариства «ЗАлК» при укладанні додаткової угоди від 16.06.2015 № 10 до договору перевищено повноваження, встановлені статутом товариства, оскільки відповідачем не надано жодних належних доказів на підтвердження цього твердження, зокрема статуту товариства в редакції, що була чинною на момент укладання додаткової угоди від 16.06.2015 № 10 до договору.

Крім того, відповідно до ст. 92 ЦК України у відносинах із третіми особами обмеження повноважень щодо представництва юридичної особи не має юридичної сили, крім випадків, коли юридична особа доведе, що третя особа знала чи за всіма обставинами не могла не знати про такі обмеження. Відповідні докази також не були представлені суду позивачем.

До того ж, відповідно до ст. 241 ЦК України у разі наступного схвалення правочин, вчинений представником з перевищенням повноважень, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов'язки особи, яку він представляє. Правочин вважається схваленим зокрема у разі, якщо особа, яку він представляє, вчинила дії, що свідчать про прийняття його до виконання. Схвалення правочину позивачем здійснено, оскільки підписано акт звірки, який міститься в матеріалах справи, та здійснено часткову оплату за договором.

Крім того, помилковість тверджень відповідача про фіктивність та недійсність договору № 18/163Д(2012) від 01.06.2012 встановлено рішенням Господарського суду Миколаївської області від 22.03.2016 по справі № 908/511/16, яке було залишено без змін постановами апеляційної та касаційної інстанції.

Судом також відхилено твердження відповідача про погодження додатковою угодою № 11 від 30.09.2015 до договору нового строку для здійснення розрахунку до 30 листопада 2015 року, зважаючи на те, що даною додатковою угодою було розірвано договір № 163Д(2012)/18 від 01.06.2015 та погоджено дату погашення боргу, що вже існував на момент укладення цієї додаткової угоди, а не встановлено новий строк та порядок розрахунків за надані по договору послуги.

Також суд зауважує, що в додатковій угоді № 11 від 30.09.2015 до договору відповідач визнав заборгованість в сумі 765258,16 грн. на надані послуги та зобов'язався її сплатити в строк до 30 листопада 2015 року.

Щодо твердження відповідача про відсутність зареєстрованої філії ТОВ «Охорона МГЗ» в м. Запоріжжя, то в штатному розкладі ТОВ «Охорона МГЗ» з метою надання послуг по охороні ПАТ «ЗАлК» було створено відповідний підрозділ з чисельністю 120 осіб. Наказом № 085/01 від 10.06.2013 були затверджені посадові інструкції співробітників та відповідні положення про підрозділи ТОВ «Охорона МГЗ», в тому числі які працювали на ПАТ «ЗАлК». Відповідно до наказу ТОВ «Охорона МГЗ» № 205/01 від 03.12.2014 було затверджено баланс робочого часу на 2015 рік та відповідні графіки змінності, з яких графіки № 243, 1-4 та 392-395 для співробітників, які забезпечували охорону ПАТ «ЗАлК» (копія наказів та графіків наявні в матеріалах справи). Заробітна плата співробітникам, що забезпечували охорону ПАТ «ЗАлК» нараховувалася відповідно до табелів (поіменний табель за вересень 2015 року наявний в матеріалах справи) робочого часу. Після чого, відповідно до вимог діючого законодавства, враховуючи той факт, що співробітники зареєстровані на території м. Запоріжжя, до місцевого бюджету м. Запоріжжя сплачувався податок на доходи фізичних осіб з нарахованої заробітної плати співробітників за місяць. Платіжні доручення № 476, 496, 510, 561 про сплату податку на користь місцевого бюджету м. Запоріжжя з виплат заробітної плати за серпень-вересень 2015 року наявні в матеріалах справи.

Слід зазначити, що листами вих. № 011-695 від 04.09.2015 та № 011-732 від 14.09.2015 на адресу ТОВ «Охорона МГЗ» відповідач неодноразово звертався до керівництва ТОВ «Охорона МГЗ» про намір розірвання договору на охорону та укладання його з новим контрагентом - ТОВ «Сіті Грін Компані». При цьому, листом вих. №011-732 від 14.09.2015 наголосив на проведенні кадрових процедур з особами, що виконували договірні обов'язки по охороні ПАТ «ЗАлК» шляхом їх переведення до штату ТОВ «Сіті Грін Компані» в порядку п. 5 ст. 36 КЗпП України.

Після підписання акту зняття охорони з ПАТ «ЗАлК» (є в матеріалах справи) на підставі поданих заяв співробітників ТОВ «Охорона МГЗ», що забезпечували охорону ПАТ «ЗАлК» та гарантійного листа ТОВ «Сіті Грін Компані» співробітників було звільнено за п.5 ст.36 КЗпП «в зв'язку з переведенням до ТОВ «Сіті Грін Компані» (копія наказу наявна в матеріалах справи).

В матеріалах справи також наявні копії затверджених директором ТОВ «Охорона МГЗ» та погоджені в.о. директора по захисту ресурсів ПАТ «ЗАлК» табелі постів, розташованих на території ПАТ «ЗАлК» із зазначенням часу роботи та обов'язків співробітників ТОВ «Охорона МГЗ».

Окрім вимоги про стягнення основного боргу позивачем заявлено вимоги про стягнення з відповідача 42230,65 грн. пені, 5672,13 грн. 3% річних та 9900,30 грн. інфляційних нарахувань.

Відповідно до ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Статтею 230 ГК України передбачено, що штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Вимоги щодо стягнення пені позивач обґрунтовує п. 5.6 договору, який передбачає: у випадку прострочки платежів, зазначених в п. 2.1 цього договору, замовник сплачує охороні пеню в розмірі однієї облікової ставки НБУ, що діє в період за який стягується пеня, від суми заборгованості за кожний день прострочки.

Приймаючи до уваги встановлений факт прострочення відповідачем виконання основного грошового зобов'язання, вимоги про стягнення з нього пені заявлено позивачем обґрунтовано.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок пені суд дійшов до висновку, що він не є вірним, оскільки містить арифметичні помилки та помилки у визначенні кількості днів прострочки. Стягненню підлягає пеня в сумі 41996,28 грн. за загальний період з 06.09.2015 по 22.12.2015. В іншій частині позовні вимоги про стягнення з відповідача пені задоволенню не підлягають.

Розглянувши в судовому засіданні 24.11.2016 клопотання відповідача про зменшення розміру пені до 1000 грн., суд відмовив у його задоволенні, зважаючи на те, що дії позивача жодним чином не свідчили про визнання ним основного боргу по договору та намір його погасити. Крім того, не зважаючи на тривалий розгляд справи у суді позивач не скористався своїм правом на збільшення розміру позовних вимог, а визначений у позовній заяві період нарахування штрафних санкцій є досить нетривалим.

Судом також відхилено клопотання відповідача про застосування строків позовної давності до штрафних санкцій, оскільки перебіг позовної давності перервався з того дня, коли позовну заяву було надіслано до суду, тобто згідно відбитку поштового штемпелю на конверті, в якому вона надійшла до суду з 22.12.2015. Таким чином, підстави для застосування строків позовної давності відсутні.

Частиною 2 ст. 625 ЦК України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Тобто, у разі прострочення виконання грошового зобовязання кредитор має право стягнути, а боржник повинен сплатити, крім основного боргу, також втрати від інфляційних процесів та річні відсотки за весь час прострочення виконання зобовязання.

Приймаючи до уваги встановлений факт прострочення відповідачем виконання основного грошового зобов'язання вимоги про стягнення з нього 3% річних та інфляційних втрат заявлено позивачем обґрунтовано.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок 3% річних суд дійшов висновку, що він не є вірним, оскільки містить арифметичні помилки та помилки у визначенні кількості днів прострочки. Сума 3% річних, що підлягає стягненню з відповідача, складає 5639,92 грн. за загальний період з 06.09.2015 по 22.12.2015. В іншій частині позовні вимоги про стягнення з відповідача 3% річних задоволенню не підлягають.

Щодо вимоги позивача про стягнення з відповідача інфляційних втрат, суд зазначає наступне.

Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений Державною службою статистики України, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок включаються й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція) (п. 3 постанови пленуму Вищого господарського суду України № 14 від 17.12.2013 р. «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобовязань»).

Перевіривши наданий позивачем розрахунок інфляційних втрат суд дійшов висновку, що він не є вірним, оскільки виконаний без урахування положень, зазначених в п. 3 постанови пленуму Вищого господарського суду України № 14 від 17.12.2013 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобовязань», містить помилки щодо початку місяця нарахування інфляційних втрат та здійснений без урахування дефляції. Враховуючи те, що суд не може виходити за межі позовних вимог, інфляційні втрати підлягають задоволенню в межах заявленої суми 9900,30 грн. за загальний період жовтень-грудень 2015 року.

Відповідно до ст. ст. 33, 34 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на обґрунтування своїх вимог та заперечень. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтвердженні певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Позивачем надано усі докази на підтвердження заявлених позовних вимог, відповідачем факт порушення умов виконання зобовязань по договору не спростований, належні докази в обґрунтування своїх заперечень на позовну заяву не надано.

Таким чином, позовні вимоги підлягають задоволенню в частині стягнення з відповідача 765258,16 грн. заборгованості за договором № 18/163Д(2012) від 01.06.2012, 41996,28 грн. пені, 9900,30 грн. втрат від інфляції грошових коштів та 5639,92 грн. 3 % річних. В іншій частині позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Відповідно до ст. ст. 44, 49 ГПК України судові витрати покладаються на відповідача пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 549, 610, 611, 612, 625, 901, 903 ЦК України, ст. ст. 193, 230 ГК України, ст. ст. 32, 33, 44, 49, 82-85 ГПК України, суд

В И Р І Ш И В:

1. Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Охорона МГЗ», с. Галицинове, Миколаївська область до Публічного акціонерного товариства «Запорізький виробничий алюмінієвий комбінат», м. Запоріжжя задовольнити частково.

2. Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Запорізький виробничий алюмінієвий комбінат» (69032, м. Запоріжжя, вул. Південне шосе, 15, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Охорона МГЗ», (57286, Миколаївська область, с. Галицинове вул. Набережна, 48 ) 765258 (сімсот шістдесят п'ять тисяч двісті п'ятдесят вісім) грн. 16 коп. основного боргу, 41996 (сорок одна тисяча девятсот девяносто шість) грн. 28 коп. пені, 9900 (дев'ять тисяч дев'ятсот) грн. 30 коп. інфляційних нарахувань, 5639 (п'ять тисяч шістсот тридцять дев'ять) грн. 92 коп. 3% річних та 12341 (дванадцять тисяч триста сорок один) грн. 92 коп. судового збору. Видати наказ.

3. В іншій частині позовних вимог відмовити.

Повне рішення оформлено і підписано у відповідності до вимог ст. ст. 84, 85 ГПК України 28 листопада 2016 р.

Суддя Н.Г.Зінченко

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.