ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

29 листопада 2016 р. Справа № 903/858/16

за позовом Публічного акціонерного товариства " Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"

до відповідача: Підприємства житлово-комунального господарства Рожищенського району Волинської області

про стягнення 46 974,39 грн.

Суддя Костюк С.В

при секретарі Коритан Л.Ю.

ПРЕДСТАВНИКИ:

від позивача: н/з

від відповідача: ОСОБА_1, дов.№2-11/16 від 25.11.2016 року

Права та обов 'язки учаснику судового процесу роз 'яснені відповідно до ст. ст. 20, 22 ГПК України.

Відводу складу суду не заявлено.

Кюпотання про фіксацію судового процесу технічними засобами не поступало.

В судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Суть: Позивач ставить вимогу стягнути з відповідача 46 974,39 грн., з них 31665,21 грн. пені, 2293,95 грн. 3% річних, 13 015,23 грн. інфляційних.

При обґрунтуванні заявлених вимог посилається на договір купівлі-продажу природного газу від 12.12.2014 року №1198/15-ТЕ-2, на виконання якого було поставлено природного газу на суму 163 398,90 грн., що підтверджується актами приймання-передачі; по п.6.1 договору оплата за газ проводиться шляхом 100% оплати протягом місяця поставки газу, остаточний розрахунок до 14 числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу.

В звязку з несвоєчасними розрахунками за спожитий газ на підставі п.7.2 договору та з врахуванням вимог ст.232 ГК України нарахована пеня в сумі 31 665,21 грн., згідно ч.2 ст.625 ЦК України інфляційні в сумі 13 015,23 грн. та 3% річних 2293,95 грн.

Відповідач в поясненні на позов вказав, що по договору позивачем було поставлено газу на загальну суму 163 398,90 грн., в період з 01.01. по 31.12.2015 року було оплачено 80,4% вартості поставленого газу, решта суми 6767 грн. не була сплачена у звязку із затвердженням обсягу заборгованості з різниці в тарифах на теплову енергію, яка виникла у звязку з невідповідністю фактичної вартості теплової енергії тарифам, що затверджувались або погоджувались відповідними органами місцевого самоврядування, дана сума відшкодована з Державного бюджету і перекрила суму основного боргу, згідно поданого позову. Несвоєчасна оплата за газ виникла не з вини підприємства, джерелом оплати є кошти сплачені за газ населенням, однак станом на 01.01.2016 року заборгованість населення по оплаті перед ЖКГ складає 237 117,67 тис. грн..

Підприємство належить до комунальної власності і є єдиним в м.Рожище виробником і надавачем послуг теплопостачання.

Кошти для сплати інфляційних та відсотків річних не закладені в тариф, джерелом їх оплати є кошти за послуги.

Заявив клопотання зменшити заявлену до стягнення суму на 50% в звязку із важким фінансовим станом підприємства, а стягнення суми позову призведе до арешту рахунків виконавчою службою, невиплату заробітної плати, податків.

З матеріалів справи вбачається, що між сторонами по справі 12.12.2014 року було укладено договір №1198/15-ТЕ-2 купівлі-продажу природного газу з додатковими угодами від 23.03., 29.07., 30.07., 27.11.2015 року, на виконання яких по актах приймання-передачі природного газу відповідачу було передано газу на загальну суму 163 398,90 грн. (а.с.24-30).

Згідно з умовами договору, а саме, п.6.1, оплата за газ здійснюється Покупцем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14-го числа (включно) місяця наступного за місяцем поставки газу.

За загальними нормами ст. 193 ГК України, ст. 526 ЦК України субєкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобовязання належним чином відповідно до закону, інших актів, договору ,а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Між сторонами по справі виникли правовідносини, що випливають з договорів купівлі-продажу, які регулюються главою 54 ЦК України.

За ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Відповідно до вимог ч.1 ст.692 ЦК України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Приписами ст.530 ЦК України передбачено, що якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Як вбачається з матеріалів справи розрахунки за отриманий газ відповідач проводив несвоєчасно, чим порушив умови договору, зокрема п.6.1.

За ч.2 ст.193 ГК України порушення зобовязання є підставою для застосування господарських санкцій.

Статтею 216 ГК України передбачено, що учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим кодексом, іншими законами та договором.

Приписами ст.230 ГК України встановлено, що штрафними санкціями у цьому кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобовязаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобовязання.

Субєктами права застосування штрафних санкцій є учасники відносин у сфері господарювання, зазначені у ст.2 ГК України.

Пунктом 6 ст.231 ГК України, передбачено, що штрафні санкції за порушення грошових зобовязань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою НБУ, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

За змістом ст.549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, яке боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання.

Згідно з приписами ст.611 ЦК України, у разі порушення зобовязання настають наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Пунктом 7.2 договору визначено, що у разі невиконання відповідачем п.6.1 договору, відповідач сплачує позивачу, крім суми заборгованості, пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу.

Згідно з розрахунком позивача сума пені складає 31 665,21 грн. (а.с.8-12)

Як слідує з даного розрахунку при нарахуванні пені позивач день оплати включав в період прострочки (зокрема, 23.07., 29.07.2015 року, 08.07.2016 року), тому судом проведено перерахунок, згідно якого сума пені складає 31 603,98 грн.

Водночас, враховуючи клопотання позивача, та те, що розрахунки по оплаті за отриманий газ повністю проведені, несвоєчасна оплата виникла не по вині відповідача, суд, використовуючи право надане ст.83 ГПК України, зменшує розмір пені на 50 відсотків та стягує з відповідача пеню в сумі 15 801,99 грн.

За ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За розрахунком позивача (а.с.8-12) сума інфляційних складає 13 015,23 грн., 3% - 2293,95 грн.

Як вбачається з даного розрахунку, при нарахуванні 3% річних позивачем день оплати включено в кількість днів прострочки, тому судом проведено перерахунок 3% річних, згідно якого сума складає 2288,12 грн.

З врахуванням вищезазначеного з відповідача підлягає стягненню інфляційні в сумі 13 015,23 грн., 15 801,99 грн. пені та 2288,12 грн. відсотків річних.

При перерахунку судом враховано п.1.9 Постанови Пленуму ВГСУ №14 від 17.12.2013 року «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобовязань», яким зокрема передбачено, що день фактичної сплати суми заборгованості не включається в період часу, за який здійснюється стягнення нарахувань інфляційних та пені, в пункті 1.12 даної Постанови, зазначено, що з огляду на вимоги частини першої статті 4-7 і статті 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд має з'ясовувати обставини, пов'язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується. У разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то господарський суд з урахуванням конкретних обставин справи самостійно визначає суми пені та інших нарахувань у зв'язку з порушенням грошового зобов'язання, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов'язання, та зазначеного позивачем максимального розміру відповідних пені та інших нарахувань. Якщо з поданого позивачем розрахунку неможливо з'ясувати, як саме обчислено заявлену до стягнення суму, суд може зобов'язати позивача подати більш повний та детальний розрахунок. При цьому суд в будь-якому випадку не позбавлений права зобов'язати відповідача здійснити і подати суду контррозрахунок (зокрема, якщо відповідач посилається на неправильність розрахунку, здійсненого позивачем).

Відповідно до ст.49 ГПК України витрати позивача по сплаті судового збору підлягають стягненню з відповідача в сумі 1376,03 грн. (46907,93х1378:46973,39)

Керуючись ст.193,216,230,231 Господарського кодексу України, ст. ст.526,611,625,655 Цивільного кодексу України, ст. ст. 33, 43, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України , господарський суд України,-

ВИРІШИВ:

1.Позов задоволити частково.

2.Стягнути з Підприємства житлово-комунального господарства Рожищенського району Волинської області (45100, Волинська обл.., м.Рожище, вул.1 Травня, 34, ) в користь Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (01001, м.Київ, вул.Б.Хмельницького, 6, ) 31 105,34 грн., з них 15801,99 грн. пені, 2288,12 грн. 3% річних, 13015,23 грн. інфляційних, а також 1376,03 грн. витрат по сплаті судового збору.

3.В решті позовних вимог відмовити.

4.Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Повний текст рішення складено

05.12.2016

Суддя С. В. Костюк