ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" листопада 2016 р. Справа № 911/3241/16

за позовом Публічного акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України

до відповідача ОСОБА_1 підприємства теплових мереж Яготинтепломережа

про стягнення 259 747,13грн

Суддя С.І Чонгова

Представники:

від позивача ОСОБА_2 (довіреність №14-102 від 18.04.2014);

від відповідача ОСОБА_3 (довіреність № 16 від 20.01.2016)

СУТЬ СПОРУ: Публічне акціонерне товариство Національна акціонерна компанія Нафтогаз України (далі - Національна акціонерна компанія Нафтогаз України) звернулось до господарського суду Київської області з позовом до ОСОБА_1 підприємства теплових мереж Яготинтепломережа (далі КПТМ Яготинтепломережа) та просить суд стягнути з відповідача 216 677,95грн, що складається з:

- 120 481,14грн пені;

- 9750,90грн 3: річних;

- 86 445,91грн втрат від інфляції.

В обґрунтування заявлених вимог, позивач посилається на порушення відповідачем зобовязань за договором купівлі - продажу природного газу № 2099/15-КП-17 від 27.11.2014, в своєчасного розрахунку за отриманий природний газ у встановлений договором строк .

Відповідач у справі - КПТМ Яготинтепломережа у відзиві на позовну заяву заперечує проти задоволення позовних вимог в частині нарахування втрат від інфляції, вказуючи, що позивачем невірно розраховано втрати від інфляції.

Представник позивача позовні вимоги підтримав у повному обсязі; представник відповідача частково заперечував проти задоволення позовних вимог.

В судовому засіданні 14.11.2016 оголошувалась перерва до 17.11.2016.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, суд

ВСТАНОВИВ:

27.11.2014 між сторонами у справі - Національною акціонерною компанією Нафтогаз України (далі продавець) та КПТМ Яготинтепломережа (далі покупець) укладено договір № 2099/15-КП-17 купівлі-продажу природного газу (далі - договір).

Укладений сторонами договір є підставою для виникнення у сторін господарських зобовязань, а саме майново-господарських зобовязань в силу ст. ст. 173, 174, ч. 1 ст. 175 ГК України.

За умовами договору, позивач (продавець) взяв на себе зобовязання передати у власність відповідачу (покупцеві) у 2015 році природний газ, а покупець - зобовязується прийняти і оплатити природний газ на умовах договору (п. 1.1 договору).

Відповідно до п. 2.1 договору продавець передає з 01.01.2015 по 31.12.2015 природний газ у обсязі до 215 тис. куб.м.

Як визначено п. 5.1 договору, ціна (граничний рівень ціни) на газ теплопостачальних підприємств встановлюється НКРЕ. Ціна 1000 куб.м. природного газу, відповідно до його п. 5.2, становить до сплати за 1000 куб.м. 6682,44грн.

Пунктом 5.3 визначено, що у разі зміни НКРЕ ціни на газ та/або тарифів на його транспортування, розподіл і постачання вони є обовязковими для сторін за цим договором з моменту введення їх в дію.

Договором встановлено, що він набирає чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення їх підписів печатками сторін, діє в частині реалізації газу до 31.12.2015, а в частині проведення розрахунків до їх повного здійснення (п. 11 договору).

Крім того, відповідно до додаткових угод сторонами вносились зміни щодо ціна за 1000 куб.м. газу на відповідні дати.

На виконання п. 2.1 договору, позивач поставив протягом січня-квітня, жовтня-грудня 2015 року, а відповідач прийняв природний газ на загальну суму 568 014,23грн, що підтверджується актами приймання-передачі природного газу, копії яких долучені до матеріалів справи.

Станом на 13.05.2016 відповідач повністю розрахувався за переданий природний газ переданий у 2015 році на загальну суму 568 014,23грн, що не заперечується сторонами у справі.

Предметом спору у даній справі є застосування до відповідача відповідальності, встановленої договором та чинним законодавством за порушення зобовязання.

Майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України, що визначено ст. 175 ГК України.

Згідно до ч.1 ст. 193 ГК України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. При цьому, до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України.

Так, в силу ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ч.1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до п. 6.1 договору оплати за газ здійснюється покупцем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки газу; остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 20-го числа місяця, наступного за місяцем поставки.

Проте, відповідач, в порушення взятих на себе зобовязань, за природний газ, поставлений у квітні-грудні 2012 року, розрахувався з порушенням встановленого договором строку. Так, відповідачем здійснено остаточний розрахунок за газ, поставлений у вказаний період здійснено 03.06.2013.

Згідно ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Оскільки зобовязання з оплати природного газу виконані не у встановлений договором строк, відповідач є таким, що допустив порушення зобовязання.

Позивачем заявлено вимоги про стягнення з відповідача пені, 3% річних та втрат від інялції

Відповідно до ч.2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок 3% річних суд зазначає, що у лютому, березні та листопад 2015 нарахування здійснено з 15 числа, проте, строк виконання зобовязання 14 число (п. 6.1 договору), яке у перелічених місяцях припадає на суботу, та у відповідності до ст. 254 ЦК України, останній строк виконання зобовязань у вказаних місяцях переноситься на понеділок 16 число, у звязку з чим прострочення виконання зобовязань починається з 17 числа відповідних місяців.

Крім того, при розрахунку втрат від інфляції за грудень 2015 року позивачем не взято до уваги дати фактичних часткових оплат у період квітень-травень 2016 та відповідне зменшення суми заборгованості, на яку здійснено нарахування інфляційних втрат.

Так, за розрахунком суду, розмір 3% річних становить 9700,54грн; в задоволенні вимог про стягнення 50,36% річних в задоволені позову відмовити.

Розмір, інфляційних втрат за розрахунком суду, становить 84 090,87грн, в задоволенні вимог про стягнення з відповідача 2355,04грн втрат від інфляції в задоволенні позову суд відмовляє.

Також позивачем заявлені вимоги про стягнення пені у розмірі 120 481,14грн.

В силу ч. ст. 216, ч. 1 ст. 218 ГК України, підставою господарсько-правової відповідальності у вигляді застосування господарських санкцій є вчинене учасником господарських відносин правопорушення у сфері господарювання. Одним з видів господарських санкцій, згідно ч.2 ст.217 ГК України, є штрафні санкції, до яких віднесені, у т.ч. штраф та пеня (ч.1 ст.230 ГК України).

Пунктом 7.2 договору передбачено, що у разі невиконання покупцем умов пункту 6.1 договору він зобовязується сплатити продавцю, крім суми заборгованості, пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня від суми прострочення платежу за кожний день прострочення.

Встановлений відповідним пунктом договору розмір пені не перевищує максимального розміру, визначеного ст.4 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобовязань"; проте пеня за зобовязаннями з оплати газу за квітень розрахована позивачем за 184 дні, що перевищує строк, встановлений ч.6 ст.232 ГК України, крім того, суд зазначає, що у лютому, березні та листопад 2015 нарахування здійснено з 15 числа, проте, строк виконання зобовязання 14 число (п. 6.1 договору), яке у перелічених місяцях припадає на суботу, та у відповідності до ст. 254 ЦК України, останній строк виконання зобовязань у вказаних місяцях переноситься на понеділок 16 число, у звязку з чим прострочення виконання зобовязань починається з 17 числа відповідних місяців.

Так, за розрахунком суду, розмір пені, що підлягає задоволенню становить 104 641,02грн.

В задоволенні вимог про стягнення з відповідача пені у розмірі 15 840,12грн суд відмовляє.

Відповідно до ст. 49 ГПК України, судові витрати, понесені позивачем у звязку з оплатою позову судовим збором, підлягають частковому відшкодуванню позивачу за рахунок відповідача, а саме у розмірі 2976,49грн.

Керуючись ст. ст. 49, 82-84, 85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з ОСОБА_1 підприємства теплових мереж Яготинтепломережа на користь Публічного акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України 104 641,02грн пені, 9700,54грн 3% річних, 84 090,87грн втрат від інфляції, а також 2976,49грн витрат, понесених на оплату позову судовим збором.

3. В частині стягнення 15 840,12грн пені, 50,36грн 3% річних, 2355,04грн втрат від інфляції у задоволенні позову відмовити.

4. Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Повний текст рішення складено 28.11.2016.

Суддя С.І. Чонгова