КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"29" листопада 2016 р. Справа№ 911/4920/15

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Гаврилюка О.М.

суддів: Майданевича А.Г.

Коротун О.М.

за участю секретаря судового засідання Гройсберг К.М.

за участю представників сторін:

від позивача: Чумак Н.В. - представник, дов. б/н від 01.08.2016;

від відповідача: Руденко В.В. - представник, дов. № 236/1711-16 від 17.11.2016;

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю „Біогазенерго"

на рішення господарського суду Київської області від 07.07.2016

у справі № 911/4920/15 (суддя Антонова В.М.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю „Альфатех" до Товариства з обмеженою відповідальністю „Біогазенерго"

про стягнення 1 021 713,20 грн.

ВСТАНОВИВ:

До господарського суду Київської області звернулося Товариство з обмеженою відповідальністю „Альфатех" з позовом до Товариства з додатковою відповідальністю „Біогазенерго" про стягнення з відповідача на користь позивача основної заборгованості у сумі 534 491,14 грн., пені у сумі 196 813,47 грн., процентів річних у сумі 290 408,59 грн., що загалом становить 1 021 713,20 грн.

Рішенням господарського суду Київської області від 11.01.2016 позов задоволено частково. Суд стягнув з відповідача на користь позивача 243 347,60 грн. заборгованості, 153 723,11 грн. 40% річних, 140 158,96 грн. пені. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 29.02.2016 рішення господарського суду Київської області від 11.01.2016 у справі № 911/4920/15 залишено без змін.

Постановою Вищого господарського суду України від 25.05.2016 касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Альфатех» задоволено частково; рішення господарського суду Київської області від 11.01.2016 та постанову Київського апеляційного господарського суду від 29.02.2016 у справі № 911/4920/15 скасовано в частині позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Альфатех» про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Біогазенерго» процентів річних в сумі 290 408,59 грн. та пені в сумі 196 813,47 грн.; справу № 911/4920/15 в зазначеній частині направлено на новий розгляд до господарського суду Київської області.

На підставі ст. 22 ГПК України позивачем 21.06.2016 було подано до господарського суду першої інстанції заяву про часткову зміну предмету позову та уточнення позовних вимог, відповідно до якої, просив стягнути з відповідача на користь позивача пеню у сумі 120 464,00 грн., 16 493,84 грн. - 3% річних, 215 804,84 грн. інфляційних втрат, судовий збір.

Рішенням від 07.07.2016 господарський суд Київської області позов в частині позовних вимог про стягнення пені та процентів річних задовольнив повністю. Стягнув з Товариства з обмеженою відповідальністю „Біогазенерго" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Альфатех» 120 464,00 грн. пені, 16 493,84 грн. 3% річних та 2 054,37 грн. судового збору.

Не погоджуючись з зазначеним рішенням, відповідач звернувся до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення господарського суду Київської області від 07.07.2016 у справі № 911/4920/15 в частині задоволення позовних вимог щодо стягнення трьох відсотків річних в розмірі 16 493,84 грн. та прийняти нове рішення щодо стягнення трьох відсотків річних, яким задовольнити позовні вимоги в цій частині в розмірі 12 261,38 грн.

Справа № 911/4920/15 неодноразово розглядалась різними складами суду.

У зв'язку із перебуванням головуючого судді (судді-доповідача) Смірнової Л.Г. на лікарняному, згідно із повторним автоматизованим розподілом судової справи від 19.10.2016 визначено колегію суддів у складі: Гаврилюк О.М. (головуючий), Майданевич А.Г. та Коротун О.М., якою розглянуто апеляційну скаргу та прийнято постанову.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 21.10.2016 апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Біогазенерго» на рішення господарського суду Київської області від 07.07.2016 у справі № 911/4920/15 прийнято до провадження; призначено розгляд апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Біогазенерго» на 29.11.2016 у судовому засіданні за участю повноважних представників сторін.

У судовому засіданні 29.11.2016 представник відповідача підтримав вимоги апеляційної скарги, представник позивача проти доводів апеляційної скарги заперечував. Представники позивача та відповідача у судовому засіданні надали додаткові пояснення по суті спору.

Відповідно до ст. 99 ГПК України в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у цьому розділі.

Статтею 101 ГПК України встановлено, що у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу; апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі; в апеляційній інстанції не приймаються і не розглядаються вимоги, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Дослідивши докази, що є у справі, заслухавши пояснення представників сторін, перевіривши застосування норм матеріального та процесуального права судом першої інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, судова колегія апеляційного господарського суду дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а рішення місцевого господарського суду має бути залишено без змін, виходячи із наступного.

Справа № 911/4920/15 розглядалась судами неодноразово.

Згідно із ст. 35 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Як встановлено судами у справі № 911/4920/15, 28.05.2014 між позивачем та відповідачем укладено договір поставки № 266К, відповідно до якого, в редакції додаткової угоди №1 від 18.06.2014 позивач, за договором продавець, зобов'язався поставити, а відповідач, за договором покупець, прийняти і оплатити навантажувач колісний HYUNDAI SL763 з ковшем 4,0м.куб. у кількості 1 одиниці.

Відповідно до п. 3.1 договору загальна сума договору складає 1 103 080,00 грн., що еквівалентно 92 000,00 доларів США по курсу згідно домовленості сторін на день укладення договору (11,99грн = 1 долар США).

Факт поставки позивачем товару і прийняття його відповідачем підтверджується видатковою накладною № 43099 від 19.06.2014 та актом приймання-передачі від 19.06.2014, у кількості 1 одиниці на суму 1 103 080,00 грн.

Ані позивачем, ані відповідачем не заперечується факту часткової, на суму у розмірі 1 057 612,80 грн., оплати відповідачем товару, поставленого позивачем.

Відповідно до ч. 1 ст. 193 ГК України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Також в ч. 1 ст. 193 ГК України передбачено, що до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч. 1 ст. 628 ЦК України).

Договір є підставою виникнення цивільних прав і обов'язків (ст. ст. 11, 626 ЦК України), які мають виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до договору (ст. 526 ЦК України), а одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається (ст. 525 ЦК України). Згідно із ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Наявність заборгованості відповідача перед позивачем встановлена рішенням господарського суду Київської області від 11.01.2016 у справі № 911/4920/15, залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 29.02.2016.

Як вже зазначалось, постановою Вищого господарського суду України від 25.05.2016 рішення господарського суду Київської області від 11.01.2016 та постанову Київського апеляційного господарського суду від 29.02.2016 у справі № 911/4920/15 скасовано в частині позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Альфатех» про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Біогазенерго» процентів річних в сумі 290 408,59 грн. та пені в сумі 196 813,47 грн.; справу № 911/4920/15 в зазначеній частині направлено на новий розгляд до господарського суду Київської області.

Апеляційний господарський суд вказує на те, що на новий розгляд до господарського суду Київської області було направлено лише в частині позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Альфатех» про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Біогазенерго» процентів річних в сумі 290 408,59 грн. та пені в сумі 196 813,47 грн.

На підставі ст. 22 ГПК України позивачем 21.06.2016 було подано до господарського суду першої інстанції заяву про часткову зміну предмету позову та уточнення позовних вимог, відповідно до якої, просив стягнути з відповідача на користь позивача пеню у сумі 120 464,00 грн., 16 493,84 грн. - 3% річних, 215 804,84 грн. інфляційних втрат, судовий збір.

Згідно із ч. 2 ст. 193, ч. 1. ст. 216 ГК України порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором; учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

В ст. 549 ЦК України встановлено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання; штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання; пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до ч. 1 ст. 230 ГК України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Пунктом 6.1 договору № 266К сторони погодили умову про те, що у випадку порушення відповідачем строків оплати, передбачених п. 5.2 цього договору, він сплачує позивачу пні у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від простроченої суми оплати за кожний день прострочення платежу.

Відповідачем у відзиві на позовну заяву викладено, зокрема, заяву про застосування позовної давності щодо позовних вимог про стягненню пені.

Однак, відповідно до п. 10.10 договору № 266К позовна давність по стягненню неустойки згідно із договором встановлюється в три роки.

Таким чином, оскільки сторони досягли згоди та уклали договір, в якому передбачили, що позовна давність, встановлена законом, збільшена за домовленістю сторін до трьох років, тому, відповідно до ч. 1 ст. 259 ЦК України, свідчить про дотримання позивачем позовної давності щодо нарахування пені, а заява відповідача про застосування позовної давності задоволенню не підлягає.

Згідно із ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Перевіривши розрахунок пені та 3% річних, з урахуванням заяви позивача про часткову зміну предмету позову та уточнення позовних вимог, того, що рішеннями судів та матеріалами справи підтверджується прострочення відповідачем виконання грошового зобов'язання, апеляційний господарський суд погоджується із висновками суду першої інстанції та вважає, що суми пені у розмірі 120 464,00 грн. та 3% річних у розмірі 16 493,84 грн., є правильними та такими, що підлягають стягненню з відповідача.

Апеляційний господарський суд не погоджується із доводами апеляційної скарги, враховуючи викладене та наступне.

Твердження відповідача про те, що позивачем замість використання суми прострочення заборгованості, що існувала за певний період, використовувався розмір оплати, сплаченої за певних період, не знайшли свого підтвердження при перевірці апеляційним господарським судом розрахунку позивача.

Натомість, перевіривши розрахунок відповідача, апеляційним господарським судом встановлено, що він здійснений із допущенням арифметичних помилок та із вказуванням невірних сум наявної заборгованості.

Отже, доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження під час перегляду рішення судом апеляційної інстанції, скаржника не подав жодних належних та допустимих доказів на підтвердження власних доводів, які могли би бути прийняті та дослідженні судом апеляційної інстанції в розумінні ст.ст. 33, 34, 36, 43, 101 ГПК України.

Судові витрати за подання апеляційної скарги покладаються на заявника апеляційної скарги, згідно із ст. 49 ГПК України.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 103, 105 ГПК України Київський апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю „Біогазенерго" на рішення господарського суду Київської області від 07.07.2016 у справі № 911/4920/15 залишити без задоволення.

2. Рішення господарського суду Київської області від 07.07.2016 у справі № 911/4920/15 залишити без змін.

3. Справу № 911/4920/15 повернути до господарського суду Київської області.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена до Вищого господарського суду України протягом двадцяти днів з дня набрання постановою апеляційного господарського суду законної сили.

Головуючий суддя О.М. Гаврилюк

Судді А.Г. Майданевич

О.М. Коротун