КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"28" листопада 2016 р. Справа№ 910/16673/14

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Майданевича А.Г.

суддів: Гаврилюка О.М.

Суліма В.В.

за участю представників сторін: згідно з протоколом судового засідання від 28.11.2016

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "ІНБУДІНВЕСТ" на ухвалу Господарського суду міста Києва від 25.10.2016

у справі №910/16673/14 (суддя Л.М.Шкурдова)

за скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "ІНБУДІНВЕСТ"

на дії відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України

у справі за позовом Національного банку України

до Товариства з обмеженою відповідальністю "ІНБУДІНВЕСТ"

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача Публічного акціонерного товариства "БРОКБІЗНЕСБАНК"

про звернення стягнення на предмет іпотеки в сумі 82 252 140,12 грн.

за участю відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою господарського суду міста Києва від 25.10.2016 у справі №910/16673/14 відмовлено в задоволенні скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "ІНБУДІНВЕСТ" на дії відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України.

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою суду ТОВ "ІНБУДІНВЕСТ" звернулось до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу господарського суду міста Києва від 25.10.2016 у справі №910/16673/14.

В своїх доводах апелянт посилається на те, що ухвалу суду першої інстанції прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 11.11.2016 у складі колегії суддів: головуючий суддя Майданевич А.Г., судді Гаврилюк О.М., Сулім В.В. прийнято вказану вище апеляційну скаргу до провадження та призначено розгляд справи № 910/16673/14 за участю уповноважених представників сторін.

24.11.2016 представником апелянта, через відділ документального забезпечення Київського апеляційного господарського суду подано додаткові пояснення до апеляційної скарги, які долучено судом до матеріалів справи.

Представник відповідача брав участь у судовому засіданні та надавав свої пояснення, підтримував доводи, що викладені в апеляційній скарзі та просив скасувати ухвалу господарського суду міста Києва від 25.10.2016 у справі №910/16673/14.

Представник позивача та третьої особи брали участь у судовому засіданні, в якому надавали свої пояснення та просили апеляційну скаргу відповідача залишити без задоволення, а ухвалу господарського суду Києва від 25.10.2016 у справі №910/16673/14 - без змін.

Представник відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України в судове засідання апеляційної інстанції не з'явився, своїм процесуальним правом, передбаченим статтею 22 ГПК України, не скористався. Враховуючи те, що в матеріалах справи містяться докази належного повідомлення всіх учасників судового процесу про час та місце проведення судового засідання про розгляд апеляційної скарги, приймаючи до уваги те, що ухвалою про призначення справи до розгляду учасників судового процесу було попереджено, що неявка представників сторін без поважних причин у судове засідання не є перешкодою для розгляду апеляційної скарги, а також враховуючи строки розгляду апеляційної скарги на ухвалу суду, передбачені ст. 102 ГПК України, колегія суддів апеляційного господарського суду вважає за можливе розглянути апеляційну скаргу та справу без участі представника відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України.

Відповідно до ст. 99 ГПК України в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у цьому розділі.

Статтею 101 ГПК України встановлено, що у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі. В апеляційній інстанції не приймаються і не розглядаються вимоги, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Відповідно до статті 106 ГПК України апеляційні скарги на ухвали місцевого господарського суду розглядаються в порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення місцевого господарського суду. Окремо від рішення місцевого господарського суду можуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвали місцевого господарського суду.

Дослідивши доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення представників учасників судового процесу, перевіривши матеріали справи та проаналізувавши, на підставі встановлених фактичних обставин справи, правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, апеляційний господарський суд встановив наступне.

У серпні 2016 року Товариство з обмеженою відповідальністю "ІНБУДІНВЕСТ" звернулось до господарського суду міста Києва із скаргою на дії відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України у виконавчому провадженні № 51831156 у справі за позовом Національного банку України до Товариства з обмеженою відповідальністю "ІНБУДІНВЕСТ" за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача Публічного акціонерного товариства "БРОКБІЗНЕСБАНК" про звернення стягнення на предмет іпотеки в сумі 82 252 140,12 грн.

В обґрунтування поданої скарги, ТОВ "ІНБУДІНВЕСТ" зазначає, що державним виконавцем в постанові про стягнення судового збору у виконавчому провадженні №51831156 невірно визначено суму виконавчого збору в розмірі 10% від фактично стягнутої суми за рахунок коштів, одержаних від реалізації іпотечного майна, але не більше 10% від суми заборгованості за виконавчим документом, оскільки ст. 28 Закону України "Про виконавче провадження" передбачає, що у разі виконання рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки розмір виконавчого збору становить 120 неоподаткованих мінімумів доходів громадян з боржника - юридичної особи.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 25.10.2016 у справі №910/16673/14 відмовлено в задоволенні скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "ІНБУДІНВЕСТ" на дії відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України.

Ухвала суду мотивована тим, що позовні вимоги про звернення стягнення на предмет іпотеки за іпотечним договором від 18.03.2010, з метою задоволення вимог НБУ за Кредитним договором від 04.06.2009 № 20/09/5 на загальну суму 82252140 грн 12 коп., які задоволені рішенням господарського суду міста Києва від 20.01.2016 у справі № 910/16673/14, є майновими вимогами, а тому виконавчий збір з виконання наказу має обчислюватися у відповідності до ч.1 ст. 28 Закону України "Про виконавче провадження" в розмірі 10% від фактично стягнутої суми за рахунок коштів, одержаних від реалізації іпотечного майна, але не більше 10% від суми заборгованості за виконавчим документом.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком місцевого господарського суду з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 121-2 Господарського процесуального кодексу України скарги на дії чи бездіяльність органів Державної виконавчої служби щодо виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів можуть бути подані стягувачем, боржником або прокурором протягом десяти днів з дня вчинення оскаржуваної дії, або з дня, коли зазначеним особам стало про неї відомо, або з дня, коли дія мала бути вчинена.

Згідно із ст. 124 Конституції України судові рішення є обов'язковими до виконання на всій території України.

Стаття 115 ГПК України містить імперативний припис про те, що рішення, ухвали, постанови господарського суду, що набрали законної сили, є обов'язковими на всій території України і виконуються у порядку, встановленому Законом України "Про виконавче провадження".

Відповідно до ч. 1 ст. 116 ГПК України виконання рішення господарського суду провадиться на підставі виданого ним наказу, який є виконавчим документом.

Виконання судового рішення є невід'ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (пункт 2 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 13.12.2012 № 18-рп/2012).

Як вбачається з матеріалів справи, рішенням Господарського суду міста Києва від 20.01.2016 року у справі №910/16673/14 звернуто стягнення на предмет іпотеки за іпотечним договором від 18.03.2010, посвідченим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Козярик Н.С. за реєстровим № 153, з метою задоволення вимог Національного банку України за Кредитним договором від 04.06.2009 № 20/09/5 на загальну суму 82 252 140 грн. 12 коп., що складається з простроченої заборгованості за кредитом у розмірі 77 904 218 грн. 17 коп., заборгованості за прострочені проценти у розмірі 4 345 649 грн. 88 коп. та нарахованої і несплаченої пені за простроченими процентами у розмірі 2 272 грн. 07 коп., а саме:

- нежилі приміщення (в літ. К), загальною площею 476,80 кв.м., які складаються з групи нежилих приміщень №№1, 1а, 1б (в літ. К), що розташовані за адресою: м. Київ, вул. Хорива, буд. 55;

- нежилі приміщення (в літ. К), загальною площею 519,20 кв.м., що розташовані за адресою: м. Київ, вул. Хорива, буд. 55,

Визначено спосіб реалізації предмета іпотеки за Іпотечним договором від 18.03.2010, посвідченим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Козярик Н.С. за реєстровим № 153, шляхом проведення прилюдних торгів за початковою ціною для подальшої реалізації нежитлових будівель у сумі 46 417 912 грн. 70 коп.; стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Інбудінвест" в дохід Державного бюджету України 73080 грн. судового збору.

Рішення Господарського суду міста Києва від 20.01.2016 у справі №910/16673/14 залишено без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 22.03.2016 та постановою Вищого господарського суду України від 11.05.2016 року.

23.05.2016 Господарським судом міста Києва видано наказ у справі №910/16673/14.

03.08.2016 заступником начальника відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України відкрито виконавче провадження № 51831156 з виконання наказу Господарського суду міста Києва від 23.05.2016 у справі № 910/16673/14.

16.08.2016 заступником начальника відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України винесено постанову про стягнення виконавчого збору у виконавчому провадженні № 51831156, якою постановлено стягнути з боржника - Товариства з обмеженою відповідальністю "Інбудінвест" виконавчий збір у розмірі 10 відсотків від фактичного стягнутої суми за рахунок коштів, одержаних від реалізації іпотечного майна, але не більше 10 відсотків від суми заборгованості за виконавчим документом (82 252 140,12 грн.), що складає 8 225 214,01 грн.

В обґрунтування оскаржуваної постанови, заступник начальника відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Кузьменко О.С. зазначає про невиконання рішення суду боржником - Товариством з обмеженою відповідальністю «Інбудінвест», у наданий для добровільного виконання строк до 09.08.2016.

Однак, ТОВ "ІНБУДІНВЕСТ" зазначає, що рішення Господарського суду міста Києва у справі №910/16673/14 від 20.01.2016 не передбачає можливості добровільного виконання боржником, оскільки резолютивна частина рішення передбачає звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів.

Згідно ст. 1 Закону України "Про виконавче провадження", виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконання.

Статтею 2 Закону України "Про виконавче провадження" встановлено, що примусове виконання рішень покладається на державну виконавчу службу, яка входить до системи органів Міністерства юстиції України.

Відповідно до ст. 6 Закону України "Про виконавче провадження" Державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб.

Частиною 1 ст. 11 Закону України "Про виконавче провадження" встановлено, що державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до ч. 2. ст. 25 Закону України "Про виконавче провадження" державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження. У постанові державний виконавець вказує про необхідність боржнику самостійно виконати рішення у строк до семи днів з моменту винесення постанови (у разі виконання рішення про примусове виселення боржника - у строк до п'ятнадцяти днів) та зазначає, що у разі ненадання боржником документального підтвердження виконання рішення буде розпочате примусове виконання цього рішення із стягненням з боржника виконавчого збору і витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, передбачених цим Законом. За заявою стягувача державний виконавець одночасно з винесенням постанови про відкриття виконавчого провадження може накласти арешт на майно та кошти боржника, про що виноситься відповідна постанова.

Згідно з частиною 1 ст. 28 Закону України "Про виконавче провадження" ( у редакції, яка діяла на момент винесення про стягнення виконавчого збору) у разі невиконання боржником рішення майнового характеру у строк, встановлений частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного його виконання, постановою державного виконавця з боржника стягується виконавчий збір у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає стягненню чи поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом. У разі невиконання боржником у той самий строк рішення, за яким боржник зобов'язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавчий збір стягується в розмірі шістдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з боржника - фізичної особи і в розмірі ста двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з боржника - юридичної особи. У зазначених розмірах виконавчий збір стягується з боржника також у разі повернення виконавчого документа без виконання за письмовою заявою стягувача та у разі виконання рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки та виконання боржником рішення після закінчення строку для самостійного його виконання, зокрема шляхом перерахування коштів безпосередньо на рахунок стягувача. Постанова про стягнення виконавчого збору може бути оскаржена в десятиденний строк у порядку, встановленому цим Законом.

Статтею 52 Закону України "Про виконавче провадження" визначено порядок звернення стягнення на кошти та інше майно боржника. Згідно із положеннями вказаної статті, звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні та примусовій реалізації.

В свою чергу, скаржник посилається на положення ст. 41 Закону України „Про іпотеку", відповідно до якої реалізація предмета іпотеки, на який звертається стягнення, за рішенням суду або за виконавчим написом нотаріуса, проводиться, якщо інше не передбачено рішенням суду, шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України „Про виконавче провадження", з дотриманням вимог цього закону. Так, скаржник зазначає, що в рішенні суду визначено спосіб реалізації предмету іпотеки за іпотечним договором, а саме шляхом проведення прилюдних торгів.

Отже, законодавством України не передбачено порядок, згідно з яким ТОВ «ІНБУДІНВЕСТ» (боржник - іпотекодавець) мав би можливість самостійно, у добровільному порядку у відведений для цього строк - сім днів з моменту винесення (отримання) постанови, виконати рішення, як встановлено в постанові та передбачено частиною 2 статті 25 Закону України «Про виконавче провадження», оскільки реалізація предмета іпотеки, на який звертається стягнення за рішенням суду, проводиться виключно шляхом продажу на прилюдних торгах, в порядку виконавчого провадження.

Таким чином, здійснити самостійно (добровільно) реалізацію заставленого майна є неможливим, відповідно до закону, в тому числі є неможливим та незаконним виконання ТОВ «ІНБУДІНВЕСТ» (іпотекодавцем) рішення господарського суду про звернення стягнення на предмет іпотеки власноруч у строк семи днів з моменту винесення (отримання) постанови.

З огляду на вищевикладене, слід зазначити, що правова природа іпотеки полягає у забезпеченні можливості кредитора, у разі невиконання боржником зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення вимог за рахунок заставленого майна, переважно перед іншими кредиторами цього боржника.

Особливості звернення стягнення на нерухоме майно - предмет іпотеки за виконавчим написом нотаріуса або за рішенням суду, встановлені частиною 8 статті 54 Закону України «Про виконавче провадження», Інструкцією з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 р. № 512/5.

Як зазначено в частині 8 статті 54 Закону України «Про виконавче провадження», примусове звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється державним виконавцем з урахуванням положень Закону України «Про іпотеку».

Відповідно до статті 11 Закону України «Про іпотеку» майновий поручитель несе відповідальність перед іпотекодержателем за невиконання боржником основного зобов'язання виключно в межах вартості предмета іпотеки. У разі задоволення вимог іпотекодержателя за рахунок предмета іпотеки майновий поручитель набуває права кредитора за основним зобов'язанням.

Згідно із статтею 39 Закону України «Про іпотеку» у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації.

Як вже зазначалось, 20.01.2016 Господарським судом міста Києва прийнято рішення у справі № 910/16673/14 за позовом Національного банку України до ТОВ «Інбудінвест», третя особа - АТ «БРОКБІЗНЕСБАНК», про звернення стягнення на предмет іпотеки в сумі 82 252 140,12 грн. Звернено стягнення на предмет іпотеки за іпотечним договором від 18.03.2010, посвідченим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Козярик Н.С. за реєстровим номером 153. Встановлено спосіб реалізації предмета іпотеки, шляхом проведення прилюдних торгів з початковою ціною для подальшої реалізації нежитлових будівель у сумі 46 417 912,70 грн.

Таким чином, в рішенні суду було встановлено спосіб реалізації майна - предмета іпотеки - шляхом його реалізації на прилюдних торгах, відповідно до обраного позивачем способу захисту порушеного права.

Відповідно до частини 1 статті 43 Закону України «Про іпотеку» прилюдні торги проводяться в двомісячний строк з дня одержання організатором прилюдних торгів заявки державного виконавця на їх проведення.

У відповідності до Порядку реалізації арештованого майна шляхом проведення електронних торгів, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.12.2015 р. № 2710/5, організатор електронних торгів (державне підприємство) здійснює внесення до системи електронних торгів інформації про арештоване майно (формування лота) та його реалізацію за заявкою відділу державної виконавчої служби (пункт 2 розділу II вказаного Порядку), що унеможливлює ініціювання електронних торгів з боку ТОВ «ІНБУДІНВЕСТ».

У постанові заступника начальника примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби України Міністерства юстиції України про відкриття виконавчого провадження № 51831156 від 03.08.2016 визначено спосіб реалізації предмета іпотеки - шляхом проведення прилюдних торгів та надано строк для добровільного виконання протягом семи днів з моменту винесення (отримання) цієї постанови, а також зазначено, що у разі ненадання боржником документального підтвердження виконання рішення, буде розпочате примусове виконання цього рішення зі стягненням з боржника виконавчого збору і витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій.

Водночас, державний виконавець, вказуючи у постанові про відкриття виконавчого провадження про необхідність боржнику самостійно виконати рішення у 7-ми денний строк з моменту винесення (отримання) постанови, не зазначив, яким чином боржник може добровільно виконати рішення суду про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів.

Аналогічної правової позиції дотримується Вищий господарський суд України у своїх постановах від 04.06.2013 р. у справі № 15-22-28/17-2449-2011, та від 16.12.2015 р. у справі №5023/1543/12.

Отже, враховуючи вищевикладене, а також наведені норми чинного законодавства, колегія суддів апеляційної інстанції приходить до висновку, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про правомірність прийняття заступником начальника примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби України Міністерства юстиції України постанови про стягнення виконавчого збору державного виконавця.

Згідно з ч. 5 ст. 106 Господарського процесуального кодексу України апеляційні скарги на ухвали місцевого господарського суду розглядаються в порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення місцевого господарського суду.

Відповідно до ст. 104 ГПК України підставами для скасування або зміни рішення місцевого господарського суду є, зокрема, неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права, якщо це порушення призвело до прийняття неправильного рішення.

Частиною 7 ст. 106 Господарського процесуального кодексу України у випадках скасування апеляційною інстанцією ухвал про відмову у прийнятті позовної заяви або заяви про порушення справи про банкрутство, про повернення позовної заяви або заяви про порушення справи про банкрутство, зупинення провадження у справі, припинення провадження у справі, про залишення позову без розгляду або залишення заяви у провадженні справи про банкрутство без розгляду справа передається на розгляд місцевого господарського суду.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що господарським судом міста Києва ухвалу про відмову в задоволенні скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "ІНБУДІНВЕСТ" на дії відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України прийнято передчасно, з неправильним застосуванням ст. 121-2 ГПК України, ст.28 Закону України «Про виконавче провадження», а тому ухвала суду підлягає скасуванню.

Таким чином, апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "ІНБУДІНВЕСТ" на ухвалу Господарського суду міста Києва від 25.10.2016 у справі №910/16673/14 слід задовольнити, а ухвалу Господарського суду міста Києва від 25.10.2016 у справі №910/16673/14 - скасувати. Cкаргу товариства з обмеженою відповідальністю «ІНБУДІНВЕСТ» на дії відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України задовольнити. Визнати недійсною постанову заступника начальника відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про стягнення виконавчого збору від 16.08.2016 № 51831156.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 49, 99, 101 - 106, 111 - 113 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

1.Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "ІНБУДІНВЕСТ" на ухвалу Господарського суду міста Києва від 25.10.2016 у справі №910/16673/14 задовольнити.

2.Ухвалу господарського суду міста Києва від 25.10.2016 у справі №910/16673/14 скасувати.

3. Cкаргу товариства з обмеженою відповідальністю «ІНБУДІНВЕСТ» на дії відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України задовольнити.

Визнати недійсною постанову заступника начальника відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Кузьменка О.С. про стягнення виконавчого збору від 16.08.2016 ВП № 51831156.

4.Матеріали оскарження ухвали господарського суду міста Києва від 25.10.2016 у справі №910/16673/14 передати до господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого господарського суду України.

Головуючий суддя А.Г. Майданевич

Судді О.М. Гаврилюк

В.В. Сулім