КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"30" листопада 2016 р. Справа№ 910/16041/16

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Калатай Н.Ф.

суддів: Чорногуза М.Г.

Агрикової О.В.

при секретарі Черній О.В.

За участю представників:

від позивача: не з'явились

від відповідача: Гринчук С.Д. - представник за довіреністю № 02-36/3074 від 24.10.2014

розглянувши у відкритому судовому засіданні

апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк»

на рішення Господарського суду міста Києва від 20.09.2016

у справі № 910/16041/16 (суддя Паламар П.І.)

за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3

до Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк»

про стягнення сум за прострочення виконання боржником грошового зобов'язання, ціна позову 18 163,42 грн.

ВСТАНОВИВ:

Позов заявлено про стягнення з відповідача 3 % річних в розмірі 4 617,68 грн. за період з 28.04.2015 по 15.08.2016 та інфляційних в розмірі 13 545,74 грн. за період з травня 2015 року по липень 2016 року, нарахованих на суму основного боргу в розмірі 142 586,81 грн., присуджену до стягнення рішенням Господарського суду міста Києва від 28.10.2015 у справі № 922/3892/15 за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» про стягнення коштів.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 20.09.2016, повний текст якого складений та підписаний 26.09.2016, у справі № 910/16041/16 позов задоволено повністю.

Рішення суду першої інстанцій ґрунтується на тому, що матеріалами справи належним чином доведений факт невиконання відповідачем обв'язку з перерахування позивачу орендної плати у розмірі 142 586,81 грн. за період з 1 по 27 квітня 2015 року, яку присуджену до стягнення судовим рішенням у справі № 922/3892/15, з огляду на що, відповідно до приписів ст. 625 ЦК України позивач має право на стягнення 3 % річних та інфляційних втрат.

Не погоджуючись з рішенням, Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк» звернулось до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 20.09.2016 у справі № 910/16041/16 та прийняти нове рішення, яким відмовити у позовних вимогах позивача в повному обсязі.

В апеляційній скарзі відповідач послався на те, що оспорюване рішення винесене з неповним з'ясуванням обставин, що мають значення для справи, на підставі недоведених обставин, які суд визнав встановленими та допустив висновки, які не відповідають обставинам справи.

Відповідач вважає висновок суду про те, що відповідачем не виконується рішення суду у справі № 922/3892/15, такими, що не відповідає дійсності, оскільки постановою від 09.09.2016 державний виконавець Голосіївського РУЮ м. Києва закрив виконавче провадження по виконанню вказаного рішення у зв'язку з добровільним його виконанням відповідачем; що правовідносини, які виникають з приводу виконання судових рішень, врегульовані Законом України «Про виконавче провадження», і до них не можуть застосовуватись норми, що передбачають цивільно-правову відповідальність за невиконання грошового зобов'язання, а саме ст. 625 ЦК України; що в оскаржуваному рішенні невірно встановлену, яку суму стягнуто за рішенням Господарського суду міста Києва у справі № 922/3892/15, яким не встановлено факту прострочення сплати орендних платежів, а встановлено, що позивач має право на отримання накопиченого індексу інфляції, передбаченого п. 3.3 договору оренди, за весь час дії договору оренди; що судом першої інстанції не вказано, чим регулюється строк виконання конкретного зобов'язання, після якого наступає прострочення боржника, за яке судом стягнуто інфляційні та 3% річних.

Ухвалою від 27.10.2016 колегією суддів Київського апеляційного господарського суду в складі: головуючий суддя - Калатай Н.Ф., судді Агрикова О.В., Чорногуз М.Г. апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» прийнято до розгляду та порушене апеляційне провадження.

Позивач в судове засідання представників не направив, про причини неявки суду не повідомив.

Враховуючи належне повідомлення всіх учасників про час і місце судового розгляду апеляційної скарги, а також те, що явка представників сторін в судове засідання не визнана обов'язковою, колегія суддів дійшла висновку про розгляд апеляційної скарги у відсутність представників позивача за наявними матеріалами апеляційного провадження.

Під час розгляду справи представник відповідача апеляційну скаргу підтримав у повному обсязі.

Дослідивши матеріали апеляційної скарги, матеріали справи, заслухавши пояснення представника відповідача, з урахуванням правил ст. ст. 99, 101 Господарського процесуального кодексу України, згідно з якими апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення господарського суду у повному обсязі, колегія суддів встановила таке.

Як слідує з матеріалів справи, рішенням Господарського суду міста Києва від 28.10.2015, залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 02.02.2016 та постановою Вищого господарського суду України від 25.04.2016, у справі № 922/3892/15 за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» про стягнення коштів позовні вимоги Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 задоволені повністю - до стягнення з відповідача на користь позивача присуджено заборгованість з орендної плати в розмірі 142 586,81 грн., яку розраховано відповідно до узгоджених сторонами умов договору оренди № 805/1-11/08-311 від 25.09.2008, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Кошель Т.В. та зареєстрованого за № 4079 (далі Договір оренди № 805/1-11/08-311 від 25.09.2008), за період з 01.04.2015 по 27.04.2015.

При цьому судовими рішеннями у справі № 922/3892/15 встановлено, що Договір оренди № 805/1-11/08-311 від 25.09.2008 за домовленістю сторін розірваний 27.04.2015 шляхом укладення Договору про розірвання Договору оренди.

Згідно з ч. 5 ст. 85 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Згідно з ч. 3 ст. 105 ГПК України постанова апеляційного господарського суду набирає законної сили з дня її прийняття.

Згідно з ч. 2 ст. 35 ГПК України факти, встановлені рішенням господарського суду (іншого органу, який вирішує господарські спори), за винятком встановлених рішенням третейського суду, під час розгляду однієї справи, не доводяться знову при вирішенні інших спорів, в яких беруть участь ті самі сторони.

Рішення Господарського суду міста Києва від 28.10.2015 у справі № 922/3892/15 набрало законної сили з прийняттям Київським апеляційним господарським судом 02.02.2016 постанови, і факти, встановлені в ньому, зокрема факт наявності у відповідача перед позивачем заборгованості в розмірі 142 586,81 грн. за договором оренди № 805/1-11/08-311 від 25.09.2008 за період з 01.04.2015 по 27.04.2015 - дату розірвання вказаного договору за згодою сторін не потребують доведення.

Як слідує з наявної в матеріалах справи виписки з банківського рахунку позивача (а.с. 37), в повному обсязі заборгованість в розмірі 142 586,81 грн. відповідач погасив 06.09.2016, проте той факт, що він зробив це добровільно в рамках виконавчого провадження по виконанню рішення суду у справі № 922/3892/15, на що відповідач посилається в апеляційній скарзі, не спростовує встановленого судом факту порушення ним договірного зобов'язання в частині оплати оренди, тому посилання апелянта на вказані обставини до уваги колегією суддів не приймаються.

При цьому колегія суддів вважає безпідставними та такими, що не відповідають приписам діючого законодавства, посилання відповідача на те, що до спірних правовідносин не можуть застосовуватись норми, що передбачають цивільно-правову відповідальність за невиконання грошового зобов'язання, а саме стаття 625 ЦК України.

З матеріалів справи слідує, що 31.08.2016 позивач звернувся до суду з позовом у цій справі про стягнення з відповідача 3 % річних в розмірі 4 617,68 грн. за період з 28.04.2015 по 15.08.2016 та інфляційних в розмірі 13 545,74 грн. за травень 2015 року - липень 2016 року, нарахованих на суму основного боргу у розмірі 142 586,81 грн., присуджену до стягнення рішенням Господарського суду міста Києва від 28.10.2015 у справі № 922/3892/15.

Враховуючи, що прийняття судом рішення про задоволення вимог кредитора, якщо таке рішення не виконане в установленому законом порядку, не припиняє зобов'язальних відносин сторін, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК України сум, зазначений принцип нарахування 3% річних та інфляційних втрат визнається колегією суддів правомірним.

Вказану правову позицію висловлено у постанові Пленуму ВГСУ від 17.12.2013 № 14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань», пунктом 7.1 якої встановлено, що за відсутності інших підстав припинення зобов'язання, передбачених договором або законом, зобов'язання, в тому числі й грошове, припиняється його виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України). Саме лише прийняття господарським судом рішення про задоволення вимог кредитора, якщо таке рішення не виконано в установленому законом порядку, не припиняє зобов'язальних відносин сторін і не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання передбачених частиною другою статті 625 ЦК України сум. Отже, якщо судове рішення про стягнення з боржника коштів фактично не виконано, кредитор вправі вимагати стягнення з нього в судовому порядку сум інфляційних нарахувань та процентів річних аж до повного виконання грошового зобов'язання.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що вимоги позивача стягнути з відповідача 3 % та інфляційні втрати, нараховані на визначену судом суму боргу з орендних платежів, що виникла за умовами договору оренди в період його дії, які стягуються за період до дати погашення боргу, не суперечать нормам закону.

Згідно ст.ст. 525, 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства; Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається.

За правилами ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (ч. 1). Якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства (ч. 2).

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до п. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно зі ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання, настають наслідки, передбачені договором або законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Враховуючи, що матеріалами справи підтверджується факт несвоєчасного та не в повному обсязі виконання відповідачем зобов'язання зі сплати орендної плати за Договором оренди № 805/1-11/08-311 від 25.09.2008 і наявності боргу за період з 01.04.2015 по 27.04.2015 в розмірі 142 586,81 грн., позивач відповідно до приписів ст. 625 ЦК України має право нарахувати на суму несвоєчасно виконаних грошових зобов'язань 3 % річних та інфляційні втрати та звернутися за їх стягненням до суду.

З матеріалів справи слідує, що позивач нараховує 3 % річних за період з 28.04.2015 (наступний день після розірвання спірного договору оренди) по 15.08.2016, інфляційні втрати - за травень 2015 року - липень 2016 року, що є справедливим і відповідає вимогам діючого законодавства.

За таких обставин, позовні вимоги про стягнення з відповідача 3 % річних в сумі 4 617,68 грн. та збитків від інфляції в сумі 13 545,74 грн. визнаються колегією суддів законними та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі за розрахунком позивача. Рішення суду першої інстанції залишається без змін.

Посилання апелянта на те, що в оскаржуваному рішенні невірно встановлену, яку суму стягнуто за рішенням Господарського суду міста Києва у справі № 922/3892/15, яким не встановлено факту прострочення сплати орендних платежів, а встановлено, що позивач має право на отримання накопиченого індексу інфляції, передбаченого п. 3.3 договору оренди, за весь час дії договору оренди, і що судом першої інстанції не вказано, чим регулюється строк виконання конкретного зобов'язання, після якого наступає прострочення боржника, за яке судом стягнуто інфляційні та 3% річних, колегією суддів, з огляду на досліджені обставини справи, визнаються безпідставними і до уваги не беруться.

Враховуючи вищевикладене, апеляційна скарга Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» задоволенню не підлягає, рішення Господарського суду міста Києва від 20.09.2016 у справі № 910/16041/16 відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам і матеріалам справи, підстав для його скасування не вбачається.

Відповідно до ст.ст. 44, 49 ГПК України судові витрати за подачу апеляційної скарги покладаються на відповідача.

Керуючись ст. 99, 101-105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» на рішення Господарського суду міста Києва від 20.09.2016 у справі № 910/16041/16 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 20.09.2016 у справі № 910/16041/16 залишити без змін.

3. Повернути до Господарського суду міста Києва матеріали справи № 910/16041/16.

Головуючий суддя Н.Ф. Калатай

Судді М.Г. Чорногуз

О.В. Агрикова