КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" листопада 2016 р. Справа№ 925/748/16

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Кропивної Л.В.

суддів: Жук Г.А.

Смірнової Л.Г.

секретар судового засідання Борух А.С.

за участю представників:

від позивача: Бережко С.І. - за довіреністю оформленою належним чином;

від відповідача: Писаренко А.М.- за довіреністю оформленою належним чином;

розглянувши апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Уманьгаз"

на рішення Господарського суду Черкаської області від 11.08.2016р.

у справі №925/748/16 (суддя Дорошенко М.В.)

за позовом Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"

до відповідача Публічного акціонерного товариства "Уманьгаз"

про стягнення 1 064 877,92 грн.,-

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" звернулось до Господарського суду Черкаської області з позовом до Публічного акціонерного товариства "Уманьгаз" про стягнення 1 064 877,92 грн., з яких 33 216,47 грн. пені, 884 501,92 грн. інфляційних втрат та 147 159,53 грн. 3% річних.

В обґрунтування вимог позивач посилався на порушення відповідачем зобов'язань, щодо своєчасної оплати поставленого газу за договором купівлі-продажу № 13-311-Н від 04.01.2013р. за загальний період з 2013р.-2015р.

Рішенням Господарського суду Черкаської області від 11.08.2016р. у справі № 925/748/16 позовні вимоги задоволено повністю. Стягнуто з Публічного акціонерного товариства "Уманьгаз" на користь публічного акціонерного товариства Національної акціонерної компанії Нафтогаз України 33 216,47 грн. пені, 884 501,92 грн. інфляційних втрат, 147 159,53 грн. 3% річних і 15 973,17 грн. витрат на сплату судового збору.

Не погодившись з вказаним рішенням, Публічне акціонерне товариство "Уманьгаз" звернулося до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просило скасувати рішення Господарського суду Черкаської області від 11.08.2016р. у справі № 925/748/16 повністю, прийняти нове рішення, яким відмовити в позовних вимогах повністю.

У доводах апеляційного оскарження апелянт зазначав, що вказане рішення господарського суду Черкаської області прийнято з порушенням норм матеріального права та процесуального права.

Скаржник вказував, що позивач звернувся з позовними вимогами про стягнення з відповідача пені, 3 % річних та інфляційних витрат у зв'язку з порушенням строків оплати поставленого природного газу, відповідно до п. 6.1. договору купівлі-продажу, з долученням до позовної заяви несвоєчасно підписаних актів приймання-передачі природного газу, що є підтвердженням їх несвоєчасного повернення позивачем на адресу ПАТ «Уманьгаз», а тому відповідно до п. 6.1. договору у ПАТ «Уманьгаз» не виникало обов'язку проводити кінцеву оплату до 20 числа місяця. Крім того, відповідач не погоджувався з здійсненим нарахуванням 3% річних та інфляційних втрат.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 01.09.2016р. визначено наступний склад колегії суддів: головуючий суддя Кропивна Л.В., судді: Жук Г.А., Смірнова Л.Г.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 01.09.2016р. апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Уманьгаз" прийнято до провадження та призначено до розгляду на 26.10.2016р.

В судовому засіданні 26.10.2016р. оголошено перерву до 09.11.2016р.

В судовому засіданні 09.11.2016р. оголошено перерву до 14.11.2016р.

Заслухавши доводи сторін, з'ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги і заперечення проти позову, перевіривши матеріали справи, Київський апеляційний господарський суд вважає що апеляційна скарга Публічного акціонерного товариства "Уманьгаз" підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Згідно ст. 99 Господарського процесуального кодексу України апеляційний господарський суд, переглядаючи рішення в апеляційному порядку, користується правами, наданими законом суду першої інстанції.

Згідно ст. 101 Господарського процесуального кодексу України господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Місцевим господарським судом вірно встановлено та матеріалами справи підтверджується, що 04.01.2013р. між Публічним акціонерним товариством Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (продавець) та Публічним акціонерне товариство "Уманьгаз" (покупець) укладено договір № 13-311-Н на купівлю-продаж природного газу (договір № 13-311-Н), згідно з яким продавець зобов'язався передати у власність покупцю у 2013 році природний газ, а покупець зобов'язався прийняти та оплатити газ на умовах договору.

У подальшому додатковими угодами №1 від 10.07.2013р., №2 від 31.12.2013р., №3 від 28.04.2014р., №4 від 15.05.2014р., №5 від 10.06.2014р., №6 від 22.12.2014р., №7 від 27.03.2015р., №8 від 19.06.2015р. сторони вносили зміни до договору № 13-311-Н щодо обсягів купованого газу, його ціни, продовження строку дії договору до червеня 2015р. та ін.

Пунктом 6.1 договору № 13-311-Н в першій його редакції встановлено, що оплата за газ здійснюється покупцем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати планових обсягів газу протягом місяця поставки, з урахуванням положень п. 6.2 договору. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 20-го числа наступного за місяцем поставки газу на підставі акту приймання передачі.

Згідно до п. 7.2 договору № 13-311-Н в першій його редакції сторони передбачили, що у разі невиконання покупцем умов п. 6.1 цього договору покупець зобов'язується (крім суми заборгованості) сплати пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу.

Додатковою угодою №2 від 31.12.2013р. сторони пункти 6.1 і 7.2 договору № 13-311-Н виклали в наступній редакції:

"пункт 6.1 оплата за газ здійснюється покупцем виключно грошовими коштами у національній валюті шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки. У разі неповної оплати остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється покупцем до 20-го числа місяця, наступного за місяцем поставки газу на підставі підписаного сторонами акту приймання передачі газу.

Пункт 7.2. у разі, якщо до 20 числа місяця, наступного за місяцем закінчення строку дії договору в частині поставки газу (розділ ХІ договору), покупець не здійснить повну оплату фактично отриманого за договором природного газу, покупець зобов'язується (крім суми заборгованості) сплати продавцеві пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу (п. 6.1 договору)".

Відповідно до п. 11 додаткової угоди №2 від 31.12.2013р. сторони поширили її дію на відносини між ними, що фактично склалися з 01.01.2013р.

Додатковою угодою №3 від 28.04.2014р. сторони пункт 6.1 договору №13-311-Н виклали в наступній редакції:

"6.1. Оплата за газ здійснюється покупцем виключно грошовими коштами у національній валюті шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки. У разі неповної оплати остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється покупцем до 20-го числа місяця, наступного за місяцем реалізації газу на підставі підписаного сторонами акту приймання передачі газу за розрахунковий рахунок.".

Відповідно до п. 4 додаткової угоди №3 від 28.04.2014р. сторони поширили її дію на відносини між ними, що фактично склалися з 18.03.2014р.

Додатковою угодою № 8 від 19.06.2015р. ст. 11 «Строк дії договору» договору купівлі-продажу № 13-311-Н від 04.01.2013р. викладено у наступній редакції: «Договір набуває чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін, поширює дію на відносини, що фактично склались між сторонами з 01.01.2013р., і діє в частині реалізації газу до 30.06.2015р. (включно), а в частині проведення розрахунків за газ - до повного їх виконання».

Як вірно встановлено судом першої інстанції, на виконання умов договору № 13-311-Н і додаткових угод до нього ПАТ НАК "Нафтогаз України" у період з січня 2013 року по червень 2015 року передало публічному акціонерному товариству "Уманьгаз", а останнє прийняло 205 383,068 тис. куб. м. природного газу на загальну суму 125 098 737,41 грн., що підтверджується підписаними обома сторонами актами приймання-передачі газу.

Позивачем заявлено позовні вимоги щодо стягнення 33 216,47 грн. передбаченої п. 7.2 договору №13-311-Н пені, а також на підставі ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України інфляційні втрати у сумі 884 501,92 грн. та 3% річних у сумі 147 159,53 грн. у зв'язку з неналежним виконанням відповідачем умов договору № 13-311-Н та додаткових угод в частині своєчасної оплати природного газу.

Задовольняючи позовні вимоги повністю суд першої інстанції зазначив, з договору №13-311-Н та додаткових угод у відповідача виникло зобов'язання щодо оплати позивачу поставленого природного газу в строк, встановлений п. 6.1 цього договору в редакції додаткової угоди №2 від 31.12.2013р. та додаткової угоди №3 від 28.04.2014р. Тобто відповідач зобов'язаний був оплачувати поставлений природний газ шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки без акту приймання-передачі газу і лише у разі неповної оплати остаточний розрахунок за фактично переданий газ мав здійснюватися відповідачем до 20-го числа місяця, наступного за місяцем поставки (реалізації) газу на підставі підписаного сторонами акту приймання передачі газу на розрахунковий рахунок. Прострочення відповідачем оплати поставленого природного газу порушило право позивача на своєчасне одержання плати за поставлений газ, тому позивач незалежно від того, що борг за природний газ уже відсутній вправі вимагати від відповідача сплати передбаченої договором №13-311-Н пені та передбачених ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України інфляційних втрат та 3% річних.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції щодо права позивача нараховувати пеню, інфляційні втратити та 3 % річних за прострочення відповідачем оплати поставленого газу, проте не погоджується з здійсненим судом першої інстанції розрахунком інфляційних втрат, зважаючи на наступне.

Матеріали справи свідчать про те, що між позивачем та відповідачем у справі виникли зобов'язання, які мають ознаки договору купівлі-продажу, згідно якого в силу вимог ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Частинами 1, 2 ст. 692 ЦК України передбачено, що покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Приписами частини першої статті 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Згідно з приписами статей 525, 526 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач виконав взяті на себе зобов'язання за договором купівлі-продажу № 13-311-Н від 04.01.2013р. та поставив газ у повному обсязі, а відповідач не належним чином виконував взяті на себе зобов'язання з оплати отриманого природного газу.

Як вбачається з матеріалів справи, у період з вересня 2014 року по липень 2015 року ГУ Державної казначейської служби України у Черкаській області, Департамент фінансів Черкаської обласної адміністрації, ПАТ "Уманьгаз" і ПАТ НАК "Нафтогаз України" підписали спільні протокольні рішення №1910 і №1931 від 22.09.2014р., №2153 від 14.11.2014, №2365 і №2366 від 15.12.2004, №7 від 19.01.2015р., №345 від 18.02.2015р., №559 від 18.03.2015р., №1047 від 15.05.2015р., №1402 від 18.06.2015р., №1630 від 20.07.2015р. про організацію взаєморозрахунків відповідно до вимог постанови Кабінету Міністрів України №20 від 11.01.2005р. Цими спільними протокольними рішеннями їх сторони встановили порядок проведення перерахування субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг та житлових субсидій населенню на оплату, зокрема, природного газу.

Проте, протокольні рішення не стосуються прав і обов'язків сторін за договором № 13-311-Н і додатковими угодами до нього, не змінюють їх умови, а тому спірних правовідносин не стосуються і не мають значення для вирішення даного спору. Крім того, додаткові угоди щодо зміни порядку розрахунку сторонами не укладались.

Як вірно зазначено судом першої інстанції, прострочення відповідачем оплати поставленого природного газу порушило право позивача на своєчасне одержання плати за товар, тому позивач незалежно від того, що борг за природний газ відсутній, вправі вимагати від відповідача сплати передбаченої договором №13-311-Н пені та передбачених ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України інфляційних втрат та 3% річних.

Пунктом 1 ст. 230 ГК України передбачено, що штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Згідно ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання.

Відповідно до п. 7.2. договору (в редакції додаткової угоди № 2 від 31.12.2013р.) у разі, якщо до 20 числа місяця, наступного за місяцем закінчення строку дії договору в частині поставки газу (розділ ХІ договору), покупець не здійснить повну оплату фактично отриманого за договором природного газу, покупець зобов'язується (крім суми заборгованості) сплатити продавцю пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу.

Пунктом 6 ст. 231 Господарського кодексу України встановлено, що штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за весь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Таким чином, оскільки відповідач взяті на себе зобов'язання з своєчасної оплати природного газу вчасно не виконував, колегія суддів, перевіривши розрахунок пені за загальний період з 20.07.2015р. по 30.07.2015р., погоджується з здійсненим позивачем та перевіреним судом першої інстанції розрахунком та вважає його вірним, а тому вимоги в частині стягнення пені у сумі 33 216,47 грн. підлягають задоволенню.

Стосовно позивних вимог в частині стягнення 3 % річних та інфляційних втрат, то колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Отже, відсутність у боржника грошей у готівковій формі або грошових коштів на його рахунку в банку, і як наслідок, неможливість виконання ним грошового зобов'язання, якщо навіть у цьому немає його провини, не звільняють боржника від відповідальності за прострочення грошового зобов'язання.

Передбачене законом право кредитора вимагати стягнення боргу, враховуючи індекс інфляції та відсотків річних, є способом захисту майнових прав та інтересів кредитора, сутність яких складається з відшкодування матеріальних втрат кредитора та знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів, а також отримання компенсації (плати) від боржника за користування ним грошовими коштами, які належать до сплати кредитору.

Індекс інфляції є статистичною інформацією, яка щомісячно надається Держкомстатом та публікується в газеті "Урядовий кур'єр" та на офіційному веб-сайті Державного комітету статистики України (http://www. ukrstat.gov.ua).

Відповідно до п. 2 Інформаційного листа Вищого господарського суду України №01-06/928/2012 від 17.07.2012р. "Про практику застосування Вищим господарським судом України у розгляді справ окремих норм матеріального права" сума боргу з урахуванням індексу інфляції повинна розраховуватися, виходячи з індексу інфляції за кожний місяць (рік) прострочення, незалежно від того, чи був в якийсь період індекс інфляції менше одиниці (тобто мала місце не інфляція, а дефляція) (див. постанову Вищого господарського суду України від 05.04.2011р. №23/466 та лист Верховного Суду України "Рекомендації щодо порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ" від 03.04.1997р. №62-97р). При застосуванні індексу інфляції слід мати на увазі, що індекс розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому на місяць і здійснюється шляхом множення суми заборгованості на момент її виникнення на сукупний індекс інфляції за період прострочення платежу. При цьому сума боргу, яка сплачується з 1 по 15 день відповідного місяця, індексується з врахуванням цього місяця, а якщо сума боргу сплачується з 16 по 31 день місяця, розрахунок починається з наступного місяця. Аналогічно, якщо погашення заборгованості здійснено з 1 по 15 день відповідного місяця, інфляційні втрати розраховуються без врахування цього місяця, а якщо з 16 по 31 день місяця, то інфляційні втрати розраховуються з врахуванням даного місяця (див. постанову Вищого господарського суду України від 01.02.2012р. №52/30).

Таким чином, колегія суддів, здійснивши власний розрахунок інфляційних втрат за загальний період з 20.08.2013р. по 31.03.2015р., прийшла до висновку, що інфляційні втрати підлягають частковому задоволенню у сумі 248 272,77 грн.

Щодо позовних вимог в частині 3 % річних, то колегія суддів погоджується з здійсненим розрахунком суду першої інстанції, а тому з відповідача на користь позивача підлягають стягненню 3% річних у сумі 147 159,53 грн. за загальний період період з 01.07.2013р. по 30.07.2015р.

Крім того, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що твердження відповідача про те, що інфляційні втрати і 3% річних можуть стягуватися з боржника лише разом із боргом, є помилковими.

З огляду на встановлене, з урахуванням положень п. 4 ч. 1 ст. 104 Господарського процесуального кодексу України, колегія апеляційного суду дійшла до висновку, що апеляційна скарга Публічного акціонерного товариства "Уманьгаз" на рішення господарського суду Черкаської області від 11.08.2016р. у справі № 925/748/16 підлягає частковому задоволенню із зміною рішення в частині стягнення інфляційних втрат.

Судовий збір за розгляд справи відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 49, 99, 101-105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Уманьгаз" на рішення Господарського суду Черкаської області від 11.08.2016р. у справі №925/748/16 - частково задовольнити.

2. Рішення Господарського суду Черкаської області від 11.08.2016р. у справі №925/748/16 - змінити.

Викласти резолютивну частину рішення в наступній редакції:

Позовні вимоги Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" - задовольнити частково. Стягнути з Публічного акціонерного товариства "Уманьгаз" (вул. Дерев'янка, 19, м. Умань, Черкаська область, 20300, ідентифікаційний код 03361419) на користь Публічного акціонерного товариства Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" (вул. Б. Хмельницького, 6, м. Київ, 01001, ідентифікаційний код 20077720) 33 216 (тридцять три тисячі двісті шістнадцять) грн. 47 коп. пені, 248 272 (двісті сорок вісім тисяч двісті сімдесят дві) грн. 77 коп. інфляційних втрат, 147 159 (сто сорок сім тисяч сто п'ятдесят дев'ять) грн. 53 коп. 3% річних та 6 429 (шість тисяч чотириста двадцять дев'ять) грн. 73 коп. судового збору. У решті позовних вимог відмовити.

3. Стягнути з Публічного акціонерного товариства Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" (вул. Б. Хмельницького, 6, м. Київ, 01001, ідентифікаційний код 20077720) на користь Публічного акціонерного товариства "Уманьгаз" (вул. Дерев'янка, 19, м. Умань, Черкаська область, 20300, ідентифікаційний код 03361419) 10 498 (десять тисяч чотириста дев'яноста вісім) грн. 71 коп. судового збору за подання апеляційної скарги.

4. Доручити Господарському суду Черкаської області видати накази.

5. Матеріали справи №925/748/16 повернути до місцевого господарського суду.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом двадцяти днів до Вищого господарського суду України.

Головуючий суддя Л.В. Кропивна

Судді Г.А. Жук

Л.Г. Смірнова