РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.11.2016Справа №910/19696/16

За позовом Публічного акціонерного товариства «Дарницький завод ЗБК»
доПублічного акціонерного товариства «Трест «Київміськбуд-3»
простягнення 220141 грн. 02 коп.

Суддя Отрош І.М.

Представники сторін:

від позивача: Ружицький І.Г. - представник за довіреністю № 15 від 01.06.2016;

від відповідача: не з'явились.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

28.10.2016 до Господарського суду міста Києва надійшла позовна заява Публічного акціонерного товариства «Дарницький завод ЗБК» з вимогами до Публічного акціонерного товариства «Трест «Київміськбуд-3» про стягнення 220141 грн. 02 коп., з яких 126067 грн. 40 коп. основного боргу, 66620 грн. 79 коп. пені, 16716 грн. 88 коп. 10% річних та 10735 грн. 95 коп. інфляційних втрат.

Обгрунтовуючи позовні вимоги, позивач вказав на те, що відповідач в порушення норм законодавства України та укладеного між сторонами Договору поставки № 18 від 19.02.2013 не у повному обсязі здійснив оплату, поставленого позивачем у період з 04.06.2015 по 07.09.2015 товару, у зв'язку з чим у відповідача виникла заборгованість у розмірі 126067 грн. 40 коп. Крім того, позивачем було заявлено до стягнення з відповідача пеню у розмірі 66620 грн. 79 коп., 10% річних у розмірі 16716 грн. 88 коп. та інфляційні втрати у розмірі 10735 грн. 95 коп. за загальний період нарахування з 26.06.2015 по 21.10.2016 щодо кожного простроченого платежу окремо.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 31.10.2016 порушено провадження у справі № 910/19696/16; розгляд справи призначено на 22.11.2016.

11.11.2016 до відділу діловодства Господарського суду міста Києва від позивача надійшли письмові пояснення по справі, в яких позивач зазначив, що при здійсненні платежу відповідач не вказував чіткого призначення платежу, а посилався на Договір поставки № 18 від 19.02.2013, у зв'язку з чим позивач зараховував сплачені відповідачем грошові кошти в рахунок погашення найдавнішої заборгованості, тобто в оплату за раніше поставлений товар.

22.11.2016 до відділу діловодства Господарського суду міста Києва від відповідача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи, яке обґрунтовано неможливістю явки представника відповідача, а саме начальника юридичного відділу Рубан Л.М., у судове засідання, призначене на 22.11.2016, у зв'язку з відпусткою.

Розглянувши у судовому засіданні 22.11.2016 клопотання відповідача про відкладення розгляду справи, суд дійшов висновку в його необґрунтованості, оскільки чинним законодавством України не обмежено коло осіб, які можуть бути представниками сторін при розгляді справи.

Відповідно до п. 3.9.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду міста Києва «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» від 26.12.2011 № 18, господарський суд з урахуванням обставин конкретної справи може відхилити доводи учасника судового процесу - підприємства, установи, організації, іншої юридичної особи, державного чи іншого органу щодо відкладення розгляду справи у зв'язку з відсутністю його представника (з причин, пов'язаних з відпусткою, хворобою, службовим відрядженням, участю в іншому судовому засіданні і т.п.). При цьому господарський суд виходить з того, що у відповідних випадках такий учасник судового процесу не позбавлений права і можливості забезпечити за необхідності участь у судовому засіданні іншого представника згідно з частинами першою-п'ятою статті 28 ГПК, з числа як своїх працівників, так і осіб, не пов'язаних з ним трудовими відносинами. Неможливість такої заміни представника і неможливість розгляду справи без участі представника підлягає доведенню учасником судового процесу на загальних підставах (статті 32-34 ГПК), причому відсутність коштів для оплати послуг представника не може свідчити про поважність причини його відсутності в судовому засіданні.

Суд зазначає, що неможливість явки начальника юридичного відділу не доводить неможливості участі у судовому засіданні інших працівників юридичного відділу Публічного акціонерного товариства «Трест «Київміськбуд-3» та, відповідно, неможливість забезпечення явки його представників у судове засідання, призначене на 22.11.2016.

Крім того, ухвала про порушення провадження у справі від 31.10.2016, якою розгляд справи було призначено на 22.11.2016, була отримана відповідачем 07.11.2016, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення 392, а наказ про надання у період з 21.11.2016 по 25.11.2016 відпустки начальнику юридичного відділу Рубан Л.М. відповідача був прийнятий 17.11.2016. Таким чином, відповідач мав достатньо часу для надання необхідних доказів для долучення до матеріалів справи (у випадку необхідності) та для забезпечення представництва інтересів відповідача у судовому засіданні.

При цьому, будь-яких інших поважних причин відкладення розгляду справи, зокрема, необхідність подання відзиву, додаткових доказів, ознайомлення з матеріалами справи відповідачем зазначено та обґрунтовано не було.

У судовому засіданні 22.11.2016 представник позивача надав усні пояснення по справі, позовні вимоги підтримав у повному обсязі.

Представник відповідача у судове засідання 22.11.2016 не з'явився, про призначене судове засідання був повідомлений належним чином, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення 392.

Стаття 22 ГПК України зобов'язує сторони добросовісно користуватись належними їм процесуальними правами. Явка в судове засідання представників сторін -це право, а не обов'язок, справа може розглядатись без їх участі, якщо нез'явлення цих представників не перешкоджає вирішенню спору.

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 77 ГПК України у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Таким чином, відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Застосовуючи згідно з частиною 1 статті 4 ГПК України, статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" при розгляді справи частину 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, суд зазначає, що право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується обов'язок добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (пункт 35 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії"(Alimentaria Sanders S.A. v. Spain") від 07.07.1989).

Враховуючи, що наявні матеріали справи є достатніми для всебічного, повного і об'єктивного розгляду справи, беручи до уваги, що судом відхилено клопотання відповідача про відкладення розгляду справи, суд визнав за можливе розглянути справу за відсутності представника відповідача з урахуванням положень ст. 75 Господарського процесуального кодексу України за наявними в матеріалах справи доказами.

У судовому засіданні 22.11.2016 було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши надані суду докази, суд

ВСТАНОВИВ:

19.02.2013 між Публічним акціонерним товариством «Дарницький завод ЗБК» (постачальник) та Публічним акціонерним товариством «Трест «Київміськбуд-3» (покупець) укладено Договір поставки № 18.

Відповідно до п. 1.1 Договору поставки № 18 від 19.02.2013 товар, що поставляється за цим договором, визначено у прейскуранті постачальника та належить до його загального асортименту виробів, а саме - залізобетонні вироби та товарний бетон.

Відповідно до п. 1.3 Договору поставки № 18 від 19.02.2013 постачальник зобов'язується у встановлений строк передати у власність покупця товар для його використання у підприємницькій діяльності, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити постачальнику за нього грошові кошти.

Відповідно до п. 1.4 Договору поставки № 18 від 19.02.2013 загальна кількість товару, що поставляється, часткове співвідношення (асортимент, номенклатура) за видами, марками, типами, розмірами визначається у видатковій накладній або специфікації.

Відповідно до п. 2.2 Договору поставки № 18 від 19.02.2013 за домовленістю сторін, ціною договору є загальна сума поставленого товару за весь період, що визначено у п. 7.1 договору.

Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Відповідно до частини 1 статті 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Дослідивши зміст укладеного між позивачем та відповідачем договору, суд дійшов висновку що за своєю правовою природою вказаний договір є договором поставки.

Відповідно до ч. 1 ст. 265 Господарського кодексу України, за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до статті 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ч.ч. 1. 2 ст. 712 Цивільного кодексу України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

З аналізу Договору поставки № 18 від 19.02.2013 вбачається, що він є рамковим договором, тобто таким, що укладений з метою багаторазового застосування, який містить загальні умови поставки товару, та при цьому погодження істотних умов (найменування товару, кількість, вартість) кожного окремого зобов'язання з поставки товару здійснюється сторонами у видаткових накладних (п. 1.4 договору).

Відповідно до п. 7.1 Договору поставки № 18 від 19.02.2013 термін дії договору становить 1 календарний рік з моменту підписання його повноваженими представниками сторін. Якщо жодна із сторін відповідно до п. 6.8 договору не сповістить другу сторону про намір розірвати договір - дія цього договору продовжується (пролонгується) на наступний календарний рік, а всі його положення є чинними.

З огляду на відсутність в матеріалах справи доказів висловлення будь-якою із сторін вказаного договору наміру про його розірвання, суд дійшов висновку, що у спірний період Договір поставки № 18 від 19.02.2013 був чинним.

Судом встановлено, що за період з 04.06.2015 по 07.09.2015 позивач поставив відповідачу товар на загальну суму 147703 грн. 66 коп., що підтверджується накладними № 8970 від 04.06.2015 на суму 25099 грн. 56 коп., № 8976 від 04.06.2015 на суму 24753 грн. 96 коп., № 9095 від 05.06.2015 на суму 24682 грн. 68 коп., № 9164 від 08.06.2015 на суму 8243 грн. 88 коп., № 9180 від 09.06.2015 на суму 16765 грн. 20 коп., № 9727 від 17.06.2015 на суму 20622 грн. 96 коп., № 13184 від 13.08.2015 на суму 4573 грн. 02 коп., № 13528 від 19.08.2015 на суму 4978 грн. 48 коп., № 13737 від 21.08.2015 на суму 4573 грн. 02 коп., № 14049 від 27.08.2015 на суму 4573 грн. 02 коп., № 14199 від 31.08.2015 на суму 4167 грн. 58 коп., № 14568 від 03.09.2015 на суму 1302 грн. 78 коп., № 14628 від 07.09.2015 на суму 07.09.2015, належним чином засвідчені копії яких долучено позивачем до матеріалів справи через канцелярію суду 11.11.2016.

Судом встановлено, що вказані накладні підписані уповноваженими представниками сторін та скріплені печаткою Публічного акціонерного товариства «Дарницький завод ЗБК», а накладні № 14568 від 03.09.2015 на суму 1302 грн. 78 коп. та № 14628 від 07.09.2015 на суму 07.09.2015 також скріплені печаткою Публічного акціонерного товариства «Трест «Київміськбуд-3».

При цьому, позивачем долучено до матеріалів справи копії відповідних довіреностей на отримання матеріальних цінностей (№ 614 від 01.06.2015, № 863 від 12.08.2015 та № 881 від 26.08.2015), якими було уповноважено представників відповідача на отримання товару, поставленого позивачем за вказаними накладними.

Судом встановлено, що у вказаних накладних міститься посилання на Договір поставки № 18 від 19.02.2013.

При цьому, згідно з п. 3.1 Договору поставки № 18 від 19.02.2013 місцезнаходженням складу постачальника є: м. Київ, вул. Бориспільська, буд. 11.

Згідно з п. 3.4 Договору поставки № 18 від 19.02.2013 товар вважається наданим у розпорядження покупця якщо у строк, встановлений у п. 3.3 договору, товар готовий для передання покупцеві на складі постачальника і покупець проінформований про це. Готовий до передання товар повинен бути відповідним чином ідентифікований шляхом маркування.

Відповідно до п. 3.11 Договору поставки № 18 від 19.02.2013 за домовленістю сторін поставка товару може відбуватись на умовах DAP з доставкою товару автотранспортом постачальника. В такому випадку покупець окремо сплачує постачальнику ціну доставки.

Згідно з п. 3.14 Договору поставки № 18 від 19.02.2013 передбачається, що постачальник передав зі свого складу, а покупець прийняв у власність товар в той момент, коли покупець підписав і належним чином завірив постачальнику прийом товару у його видатковій накладній.

Як вбачається зі спірних накладних, поставка товару здійснювалась позивачем відповідно до умов п. 3.11 Договору поставки № 18 від 19.02.2013, тобто позивач поставляв товар на адресу відповідача, а не шляхом відвантаження товару зі складу позивача (у накладних зазначено місце поставки товару, кількість рейсів та відстань, вид транспорту).

Згідно зі статтею 664 Цивільного кодексу України, обов'язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент: вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов'язок продавця доставити товар; надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару. Договором купівлі-продажу може бути встановлений інший момент виконання продавцем обов'язку передати товар. Товар вважається наданим у розпорядження покупця, якщо у строк, встановлений договором, він готовий до передання покупцеві у належному місці і покупець поінформований про це. Готовий до передання товар повинен бути відповідним чином ідентифікований для цілей цього договору, зокрема шляхом маркування.

Таким чином, враховуючи, що спірні накладні оформлені належним чином, суд дійшов висновку, що позивач належним чином виконав свій обов'язок з поставки товару за спірними видатковими накладними, поставивши товар автотранспортом позивача на адресу відповідача (відповідно до п. 3.11 договору та ст. 664 Цивільного кодексу України).

Згідно з п. 2.1 Договору поставки № 18 від 19.02.2013 поставка товару відбувається на умовах попередньої оплати вартості товару.

Відповідно до п. 2.8 Договору поставки № 18 від 19.02.2013 постачальник постачає товар на підставі попередньо сплаченого рахунку-фактури в асортименті, номенклатурі та ціні товару, що визначено у товарно-транспортній накладній або іншому первинному документі у розумінні ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік». Товарно-транспортна накладна, специфікація є невід'ємною частиною договору.

При цьому, сторонами не було погоджено у договорі поставки строків здійснення відповідачем попередньої оплати, а лише встановлено форму розрахунків (шляхом попередньої оплати).

Разом з тим, згідно з п. 2.9 Договору поставки № 18 від 19.02.2013 як виняток, під час тривалого графіку поставки товару, постачальник на прохання покупця має право поставити товар з відстроченням платежу, якщо така форма оплати погоджена сторонами.

У позовній заяві позивач зазначив, що поставка товару відбувалась саме на умовах, визначених у п. 2.9 Договору поставки № 18 від 19.02.2013, тобто з відстроченням платежу.

Вказані обставини відповідачем спростовано не було.

Відповідно до п. 2.10 Договору поставки № 18 від 19.02.2013 при настанні обставин, вказаних у п. 2.9 Договору поставки № 18 від 19.02.2013, покупець зобов'язується повністю розрахуватись з постачальником за отриманий товар у термін 15 робочих днів. Першим днем розрахунку покупця є день, наступний за днем отримання товару.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Таким чином, враховуючи, що поставка товару здійснювалась позивачем з відстроченням платежу, та беручи до уваги встановлений у п. 2.10 Договору поставки № 18 від 19.02.2013 строк здійснення відповідачем оплати у випадку поставки товару з відстроченням платежу, суд дійшов висновку, що відповідач повинен був оплатити товар, поставлений позивачем за накладною № 8970 від 04.06.2015 на суму 25099 грн. 56 коп. у строк до 25.06.2015 (включно), за накладною № 8976 від 04.06.2015 на суму 24753 грн. 96 коп. у строк до 25.06.2015 (включно), за накладною № 9095 від 05.06.2015 на суму 24682 грн. 68 коп. у строк до 26.06.2015 (включно), за накладною № 9164 від 08.06.2015 на суму 8243 грн. 88 коп. в строк до 30.06.2015 (включно), за накладною № 9180 від 09.06.2015 на суму 16765 грн. 20 коп. в строк до 01.07.2015 (включно), за накладною № 9727 від 17.06.2015 на суму 20622 грн. 96 коп. в строк до 09.07.2015 (включно), за накладною № 13184 від 13.08.2015 на суму 4573 грн. 02 коп. в строк до 04.09.2015 (включно), за накладною № 13528 від 19.08.2015 на суму 4978 грн. 48 коп. в строк до 10.09.2015 (включно), за накладною № 13737 від 21.08.2015 на суму 4573 грн. 02 коп. в строк до 14.09.2015 (включно), за накладною № 14049 від 27.08.2015 на суму 4573 грн. 02 коп. в строк до 17.09.2015 (включно), за накладною № 14199 від 31.08.2015 на суму 4167 грн. 58 коп. в строк до 21.09.2015 (включно), за накладною № 14568 від 03.09.2015 на суму 1302 грн. 78 коп. в строк до 24.09.2015 (включно), за накладною № 14628 від 07.09.2015 на суму 07.09.2015 в строк до 28.09.2015 (включно).

Судом встановлено, що відповідач не у повному обсязі здійснив оплату товару, поставленого позивачем за вказаними накладними.

Так, позивачем долучено до матеріалів справи копію акту звірки взаєморозрахунків, складеного станом на 02.07.2015 (підписаний уповноваженими представниками сторін, а саме головними бухгалтерами, та скріплений печатками позивача та відповідача), з якого вбачається, що заборгованість відповідача з оплати товару за Договором поставки № 18 від 19.02.2013 становить 118363 грн. 74 коп., та за період з 03.06.2015 по 17.06.2015 позивач поставив відповідачу товар на суму 120168 грн. 24 коп. (разом становить 238531 грн. 98 корп.), тоді як відповідач у вказаний період сплатив позивачу грошові кошти у загальному розмірі 140000 грн. 00 коп., у зв'язку з чим станом на 01.07.2015 заборгованість відповідача з оплати товару, поставленого за Договором поставки № 18 від 19.02.2013 становить 98531 грн. 98 коп.

Як вбачається з акту звірки взаєморозрахунків, складеного між сторонами станом на 02.07.2015, у період з 04.06.2015 по 17.06.2015 відповідач сплатив позивачу грошові кошти у розмірі 90000 грн. 00 коп., а саме 05.06.2015 грошові кошти у розмірі 50000 грн. 00 коп. та 09.06.2015 - грошові кошти у розмірі 40000 грн. 00 коп.

Позивачем через канцелярію суду 11.11.2016 долучено до матеріалів справи копію банківської виписки з рахунку позивача про здійснення відповідачем вказаних оплат (05.06.2015 на суму 50000 грн. 00 коп. та 09.06.2015 на суму 40000 грн. 00 коп.), з якої вбачається, що при здійсненні оплат відповідач не вказував чіткого призначення платежу - реквізитів конкретної накладної, відповідно до якої поставлявся товар, а зазначав реквізити договору поставки - Договору поставки № 18 від 19.02.2013.

У письмових поясненнях, поданих до суду 11.11.2016, позивач зазначив, що у зв'язку із незазначенням відповідачем чіткого призначення платежу (реквізитів конкретної видаткової накладної), здійснені відповідачем оплати були зараховані в оплату раніше поставленого товару, тобто в рахунок погашення найдавнішої заборгованості, з огляду на що поставлений позивачем товар за накладною № 8970 від 04.06.2015 на суму 25099 грн. 56 коп. був частково оплачений на суму 21636 грн. 26 коп. (відповідно до розрахунку заборгованості, наведеного позивачем у позовній заяві), у зв'язку з чим заборгованість з оплати товару, поставленого за вказаною накладною становить 3463 грн. 30 коп.

Суд вважає обґрунтованими здійснені позивачем зарахування оплат відповідача в рахунок погашення найдавнішої заборгованості, з огляду на незазначення відповідачем при оплаті товару чіткого призначення платежу (реквізитів конкретної видаткової накладної), а зазначення лише реквізитів Договору поставки № 18 від 19.02.2013, та відсутність у вказаному договорі погоджених сторонами умов щодо порядку здійснення зарахування часткових оплат відповідача іншим чином.

При цьому, як встановлено судом, у період з 01.07.2015 по 07.09.2015 позивач поставив відповідачу товар ще на суму 27535 грн. 42 коп. (за накладними № 13184 від 13.08.2015 на суму 4573 грн. 02 коп., № 13528 від 19.08.2015 на суму 4978 грн. 48 коп., № 13737 від 21.08.2015 на суму 4573 грн. 02 коп., № 14049 від 27.08.2015 на суму 4573 грн. 02 коп., № 14199 від 31.08.2015 на суму 4167 грн. 58 коп., № 14568 від 03.09.2015 на суму 1302 грн. 78 коп., № 14628 від 07.09.2015 на суму 07.09.2015), що разом становить 126067 грн. 40 коп. (98531 грн. 98 коп. + 27535 грн. 42 коп.).

Доказів сплати позивачу грошових коштів у розмірі 126067 грн. 40 коп. станом на дату розгляду справи у суді відповідачем суду не надано.

Оцінюючи подані позивачем докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді у судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що вимоги позивача підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Зазначене також кореспондується з положеннями статей 525, 526 Цивільного кодексу України.

Стаття 629 Цивільного кодексу України передбачає, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Наявність та обсяг заборгованості Публічного акціонерного товариства «Трест «Київміськбуд-3» у розмірі 126067 грн. 40 коп. підтверджуються наявними в матеріалах справи доказами та відповідачем не були спростовані належними та допустимими доказами, у зв'язку з чим позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Дарницький завод ЗБК» в частині стягнення з Публічного акціонерного товариства «Трест «Київміськбуд-3» суми основного боргу у розмірі 126067 грн. 40 коп. є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі.

Крім того, у зв'язку з неналежним виконанням відповідачем свого обов'язку з оплати товару, позивачем було заявлено до стягнення з відповідача пеню у загальному розмірі 66620 грн. 79 коп., а саме: 1954 грн. 37 коп. пені за період з 26.06.2015 по 21.10.2016, нарахованої за прострочення оплати товару, поставленого за накладною № 8970 від 04.06.2015 на суму 25099 грн. 56 коп., 13968 грн. 87 коп. пені за період з 26.06.2015 по 21.10.2016, нарахованої за прострочення оплати товару, поставленого за накладною № 8976 від 04.06.2015 на суму 24753 грн. 96 коп., 13766 грн. 35 коп. пені за період з 30.06.2015 по 21.10.2016, нарахованої за прострочення оплати товару, поставленого за накладною № 9095 від 05.06.2015 на суму 24682 грн. 68 коп., 4584 грн. 33 коп. пені за період з 01.07.2015 по 21.10.2016, нарахованої за прострочення оплати товару, поставленого за накладною № 9164 від 08.06.2015 на суму 8243 грн. 88 коп., 9295 грн. 39 коп. пені за період з 02.07.2015 по 21.10.2016, нарахованої за прострочення оплати товару, поставленого за накладною № 9180 від 09.06.2015 на суму 16765 грн. 20 коп., 11163 грн. 10 коп. пені за період з 10.07.2015 по 21.10.2016, нарахованої за прострочення оплати товару, поставленого за накладною № 9727 від 17.06.2015 на суму 20622 грн. 96 коп., 2039 грн. 35 коп. пені за період з 07.09.2015 по 21.10.2016, нарахованої за прострочення оплати товару, поставленого за накладною № 13184 від 13.08.2015 на суму 4573 грн. 02 коп., 2190 грн. 70 коп. пені за період з 11.09.2015 по 21.10.2016, нарахованої за прострочення оплати товару, поставленого за накладною № 13528 від 19.08.2015 на суму 4978 грн. 48 коп., 1985 грн. 22 коп. пені за період з 15.09.2015 по 21.10.2016, нарахованої за прострочення оплати товару, поставленого за накладною № 13737 від 21.08.2015 на суму 4573 грн. 02 коп., 1964 грн. 93 коп. пені за період з 18.09.2015 по 21.10.2016, нарахованої за прострочення оплати товару, поставленого за накладною № 14049 від 27.08.2015 на суму 4573 грн. 02 коп., 1766 грн. 06 коп. пені за період з 22.09.2015 по 21.10.2016, нарахованої за прострочення оплати товару, поставленого за накладною № 14199 від 31.08.2015 на суму 4167 грн. 58 коп., 546 грн. 28 коп. пені за період з 25.09.2015 по 21.10.2016, нарахованої за прострочення оплати товару, поставленого за накладною № 14568 від 03.09.2015 на суму 1302 грн. 78 коп., та 1395 грн. 84 коп. пені за період з 29.09.2015 по 21.10.2016, нарахованої за прострочення оплати товару, поставленого за накладною № 14628 від 07.09.2015 на суму 07.09.2015.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Штрафними санкціями у Господарському кодексі України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання (частина 1 статті 230 Господарському кодексі України).

У відповідності до норм частини 1 статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Відповідно до ч. 3 ст. 549 Цивільного кодексу України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання зобов'язання.

Згідно з статтею 1 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Стаття 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» передбачає, що розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Відповідно до частини 6 статті 232 Господарського кодексу України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Відповідно до п. 6.15 Договору поставки № 18 від 19.02.2013, якщо поставка товару відбулась на умовах п. 2.10 договору і покупець отримав товар, але не розрахувався за нього з постачальником у визначені строки, в цьому випадку покупець зобов'язується сплатити на користь постачальника пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від вартості простроченого зобов'язання за кожен день прострочки та штраф у вигляді десять процентів річних від простроченої суми.

Згідно з п. 6.16 Договору поставки № 18 від 19.02.2013 незважаючи на умови, викладені у ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України, сторони встановлюють термін стягнення пені та штрафних санкцій за прострочку виконання грошових зобов'язань протягом всього часу прострочення в межах терміну загальної позовної давності - 3 роки.

Таким чином, враховуючи положення п. 6.16 Договору поставки № 18 від 19.02.2013, суд дійшов висновку, що сторони фактично погодили інший період нарахування пені за прострочення виконання відповідачем обов'язку з оплати товару, ніж той, що визначений у ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України (протягом шести місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано), а саме встановили, що період нарахування пені становить 3 роки.

При цьому, суд зазначає, що незважаючи на вказівку у п. 6.16 договору терміну «позовна давність», з умов даного пункту договору вбачається волевиявлення сторін саме щодо встановлення періоду нарахування пені, про що свідчить зокрема посилання на норму ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України, яка встановлює саме строк нарахування пені. Водночас, суд зазначає, що при тлумаченні умов договору судом встановлюється дійсне волевиявлення сторін та правова природа відносин, а не формальна назва тих чи інших юридичних явищ.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок пені, суд дійшов висновку в його обґрунтованості, у зв'язку з чим позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Дарницький завод ЗБК» в частині стягнення з Публічного акціонерного товариства «Трест «Київміськбуд-3» пені у загальному розмірі 66620 грн. 79 коп. підлягають задоволенню у повному обсязі.

Також, позивачем було заявлено до стягнення з відповідача 10% річних у загальному розмірі 16716 грн. 88 коп. (відповідно до прохальної частини позовної заяви).

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно з пунктом 4.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17 грудня 2013 року N 14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» сплата трьох процентів від простроченої суми (якщо інший розмір не встановлений договором або законом) не має характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним утримуваними коштами, належними до сплати кредиторові.

Відповідно до п. 6.15 Договору поставки № 18 від 19.02.2013, якщо поставка товару відбулась на умовах п. 2.10 договору і покупець отримав товар, але не розрахувався за нього з постачальником у визначені строки, в цьому випадку покупець зобов'язується сплатити на користь постачальника пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від вартості простроченого зобов'язання за кожен день прострочки та штраф у вигляді десять процентів річних від простроченої суми.

Суд зазначає, що відповідно до ч. 2 ст. 549 Цивільного кодексу України, штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання.

Таким чином, суд дійшов висновку, що, по суті, умовами п. 6.15 Договору поставки № 18 від 19.02.2013 сторони встановили інший розмір процентів річних, який підлягає стягненню з відповідача за прострочення виконання грошового зобов'язання, що передбачено ст. 625 Цивільного кодексу України, оскільки штраф розраховується від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання та не залежить від періоду нарахування, в той час як проценти річні розраховуються з урахуванням конкретного періоду прострочення та кількості днів у році (проценти річні).

Однак, перевіривши наданий позивачем розрахунок 10% річних, суд дійшов висновку в його необґрунтованості, оскільки позивач здійснює нарахування 10% річних на всю суму заборгованості, що становить 126067 грн. 40 коп., за період з 26.06.2015 по 21.10.2016, тоді як обґрунтованим розрахунком 10% річних є розрахунок, здійснений щодо кожного простроченого платежу окремо у період з дати виникнення прострочення за кожною накладною до 21.10.2016 (кінцева дата нарахування 10% річних, зазначена позивачем у розрахунку).

За таких обставин, суд здійснив власний розрахунок 10% річних.

Сума боргу (грн) - за накладною № 8970 від 04.06.2015Період простроченняКількість днів простроченняРозмір процентів річнихЗагальна сума процентів грн.
3463,3026.06.2015 - 31.12.201518910%179,33
3463,3001.01.2016 - 21.10.201629510%279,15
Всього:458,48

Сума боргу (грн) - за накладною № 8976 від 04.06.2015Період простроченняКількість днів простроченняРозмір процентів річнихЗагальна сума процентів грн.
24753,9626.06.2015 - 31.12.201518910%1281,78
24753,9601.01.2016 - 21.10.201629510%1995,20
Всього:3276,98

Сума боргу (грн) - за накладною № 9095 від 05.06.2015Період простроченняКількість днів простроченняРозмір процентів річнихЗагальна сума процентів грн.
24682,6830.06.2015 - 31.12.201518510%1251,04
24682,6801.01.2016 - 21.10.201629510%1989,45
Всього:3240,49

Сума боргу (грн) - за накладною № 9164 від 08.06.2015Період простроченняКількість днів простроченняРозмір процентів річнихЗагальна сума процентів грн.
8243,8801.07.2015 - 31.12.201518410%415,58
8243,8801.01.2016 - 21.10.201629510%664,47
Всього:1080,05

Сума боргу (грн) - за накладною № 9180 від 09.06.2015Період простроченняКількість днів простроченняРозмір процентів річнихЗагальна сума процентів грн.
16765,2002.07.2015 - 31.12.201518310%840,56
16765,2001.01.2016 - 21.10.201629510%1351,29
Всього:2191,85

Сума боргу (грн) - за накладною № 9727 від 17.06.2015Період простроченняКількість днів простроченняРозмір процентів річнихЗагальна сума процентів грн.
20622,9610.07.2015 - 31.12.201517510%988,77
20622,9601.01.2016 - 21.10.201629510%1667,87
Всього:2656,64

Сума боргу (грн) - за накладною № 13184 від 13.08.2015Період простроченняКількість днів простроченняРозмір процентів річнихЗагальна сума процентів грн.
4573,0207.09.2015 - 31.12.201511610%145,33
4573,0201.01.2016 - 21.10.201629510%368,59
Всього:513,92

Сума боргу (грн) - за накладною № 13528 від 19.08.2015Період простроченняКількість днів простроченняРозмір процентів річнихЗагальна сума процентів грн.
4978,4811.09.2015 - 31.12.201511410%155,49
4978,4801.01.2016 - 21.10.201629510%401,27
Всього:556,76

Сума боргу (грн) - за накладною № 13737 від 21.08.2015Період простроченняКількість днів простроченняРозмір процентів річнихЗагальна сума процентів грн.
4573,0215.09.2015 - 31.12.201510810%135,31
4573,0201.01.2016 - 21.10.201629510%368,59
Всього:503,90

Сума боргу (грн) - за накладною 14049 від 27.08.2015Період простроченняКількість днів простроченняРозмір процентів річнихЗагальна сума процентів грн.
4573,0218.09.2015 - 31.12.201510510%131,55
4573,0201.01.2016 - 21.10.201629510%368,59
Всього:500,14

Сума боргу (грн) - за накладною № 14199 від 31.08.2015Період простроченняКількість днів простроченняРозмір процентів річнихЗагальна сума процентів грн.
4167,5822.09.2015 - 31.12.201510110%115,32
4167,5801.01.2016 - 21.10.201629510%335,91
Всього:451,23

Сума боргу (грн) - за накладною № 14568 від 03.09.2015Період простроченняКількість днів простроченняРозмір процентів річнихЗагальна сума процентів грн.
1302,7825.09.2015 - 31.12.20159810%34,98
1302,7801.01.2016 - 21.10.201629510%105,01
Всього:139,99

Сума боргу (грн) - за накладною № 14628 від 07.09.2015Період простроченняКількість днів простроченняРозмір процентів річнихЗагальна сума процентів грн.
3367,5229.09.2015 - 31.12.20159410%86,73
3367,5201.01.2016 - 21.10.201629510%271,43
Всього:358,16
Таким чином, обґрунтованим розміром 10% річних, який підлягає стягненню з відповідача, є 15928 грн. 59 коп., у зв'язку з чим позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Дарницький завод ЗБК» в частині стягнення з Публічного акціонерного товариства «Трест «Київміськбуд-3» 10% річних у розмірі 16716 грн. 88 коп. підлягають частковому задоволенню у розмірі 15928 грн. 59 коп.

Крім того, позивачем було заявлено до стягнення з відповідача інфляційні втрати у розмірі 10735 грн. 95 коп. за загальний період нарахування з 26.06.2015 по 21.10.2016 щодо кожного простроченого платежу окремо.

Згідно з положеннями пунктів 3.1 та 3.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17 грудня 2013 року N 14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 ЦК України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті. Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов'язання.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок інфляційних втрат, суд дійшов висновку в його обгрунтованості, у зв'язку з чим позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Дарницький завод ЗБК» в частині стягнення з Публічного акціонерного товариства «Трест «Київміськбуд-3» інфляційних втрат у розмірі 10735 грн. 95 коп. підлягають задоволенню у повному обсязі.

Згідно з частиною 1 статті 49 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог.

На підставі викладеного, керуючись ст. 43, ч. 1 ст. 49, ст.ст. 75, 82, 82-1, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Трест «Київміськбуд-3» (03058, м. Київ, вул. Леваневського, буд. 5; ідентифікаційний код: 04012678) на користь Публічного акціонерного товариства «Дарницький завод ЗБК» (02093, м. Київ, вул. Бориспільська, буд. 11; ідентифікаційний код: 01373298) суму основного боргу у розмірі 126067 (сто двадцять шість тисяч шістдесят сім) грн. 40 коп., пеню у розмірі 66620 (шістдесят шість тисяч шістсот двадцять) грн. 79 коп., 10% річних у розмірі 15928 (п'ятнадцять тисяч дев'ятсот двадцять вісім) грн. 59 коп., інфляційні втрати у розмірі 10735 (десять тисяч сімсот тридцять п'ять) грн. 95 коп. та судовий збір у розмірі 3290 (три тисячі двісті дев'яносто) грн. 30 коп.

3. В іншій частині позову відмовити.

4. Після набранням рішенням законної сили видати наказ.

Відповідно до частини 5 статті 85 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Київського апеляційного господарського суду шляхом подання, протягом 10 днів з дня складання повного рішення, апеляційної скарги через Господарський суд міста Києва.

Повне рішення складено: 28.11.2016

Суддя І.М. Отрош