РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.11.2016Справа №910/28484/15

за позовом Публічного акціонерного товариства "Марфін банк"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Бритиш Моторс Україна" та

Мівіана груп Лтд

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Чигрін Андрій Олегович

про визнання договору недійсним

Суддя Отрош І.М.

Представники сторін:

від позивача: Землянська Ю.О. - представник за довіреністю № 237 від 274.06.2016;

від відповідача 1: не з'явились;

від відповідача 2: не з'явились.

від третьої особи: не з'явились.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

05.11.2015 до Господарського суду міста Києва надійшла позовна заява Публічного акціонерного товариства "Марфін Банк" з вимогами до Товариства з обмеженою відповідальністю "Бритиш Моторс Україна" та Мівіана Груп Лтд про визнання договору недійсним.

Позовні вимоги обґрунтовані тими обставинами, що укладений між відповідачем 1 та відповідачем 2 договір купівлі-продажу нежитлового приміщення (літ. А) загальною площею 1325,8 кв.м., яке знаходиться за адресою м. Київ, вул. Кіровоградська, 21а від 31.10.2015, не відповідає вимогами ст.ст. 203 Цивільного кодексу України, оскільки його було укладено без згоди іпотекодержателя - позивача, за наявності діючого договору іпотеки (іпотечний договір №5586, укладений 30.09.2011 між позивачем та відповідачем 1, предметом якого є передання в іпотеку зазначеного нежитлового приміщення) та заборони на відчуження нежитлового приміщення у зв'язку з посвідченням такого договору іпотеки. Так, даний іпотечний договір є дійсним, підстави для зняття заборони відчуження майна (нежитлового приміщення) відсутні, у зв'язку з чим позивач, посилаючись на ст. 215 Цивільного кодексу України та ч. 3 ст. 12 Закону України «Про іпотеку», просить суд визнати недійсним договір купівлі-продажу нежитлового приміщення (літ. А) загальною площею 1325,8 кв.м., яке знаходиться за адресою м. Київ, вул. Кіровоградська, 21а, укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю «Бритиш Моторс Україна» та Мівіана Груп Лтд, посвідчений 31.10.2015 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чигріним Андрієм Олеговичем.

Разом з позовом позивачем було подано заяву про забезпечення позову, відповідно до якої позивач просив суд вжити заходів до забезпечення позову та накласти арешт на майно, а саме на нежитлове приміщення (в літ. А) загальною площею 1325,80 кв.м., що знаходиться за адресою м. Київ, вул. Кіровоградська, 21а.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 09.11.2015 порушено провадження у справі № 910/28484/15; розгляд справи призначено на 06.05.2016; залучено до участі у справі у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача - приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Чигріна Андрія Олеговича.

02.12.2015 відділом діловодства суду отримано від третьої особи документи по справі та пояснення, відповідно до яких третя особа зазначила про відсутність станом на дату посвідчення спірного договору купівлі-продажу будь-яких заборон відчуження майна, що є об'єктом оспорюваного договору.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 19.01.2016 зупинено провадження у справі № 910/28484/15, у зв'язку із зверненням із судовим дорученням про вручення за кордоном судових документів до компетентного органу Белізу.

05.05.2016 відділом діловодства суду отримано від відповідача 1 клопотання про зупинення провадження у справі.

У зв'язку із перебуванням судді Отрош І.М. у відпустці, судове засідання, призначене на 06.05.2016, не відбулось.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 16.05.2016 поновлено провадження у справі № 910/28484/15; розгляд справи призначено на 18.11.2016.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 01.06.2016 зупинено провадження у справі № 910/28484/15, у зв'язку із зверненням із судовим дорученням про вручення за кордоном судових документів до компетентного органу Белізу.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 18.11.2016 поновлено провадження у справі № 910/28484/15.

18.11.2016 відділом діловодства суду отримано від позивача пояснення, відповідно до яких позивач наполягає на задоволенні позову.

У судове засідання 18.11.2016 з'явився представник позивача, який підтримав позов.

Представник відповідача 1 у судове засідання 18.11.2016 не з'явився, вимоги ухвали суду не виконав, клопотань про відкладення розгляду справи не подавав, про час та місце проведення судового засідання був повідомлений належним чином за адресою відповідно до даних з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, що підтверджується поштовим поверненням ухвали від 16.05.2016 №932 з причиною повернення - за закінченням встановленого строку зберігання. В свою чергу, належне повідомлення третьої особи, яка не з'явилась у судове засідання, про час та місце його проведення підтверджується повідомленням про вручення №940.

При цьому, судом встановлено, що відповідач 2 (Мівіана Груп Лтд) є нерезидентом, який не має свого представництва на території України.

Відповідно до ч. 3 статті 4 Господарського процесуального кодексу України, якщо в міжнародних договорах України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, встановлені інші правила, ніж ті, що передбачені законодавством України, то застосовуються правила міжнародного договору.

Відповідно ст. 3 Закону України "Про міжнародне приватне право", якщо міжнародним договором України передбачено інші правила, ніж встановлені цим Законом, застосовуються правила цього міжнародного договору.

Відповідно до ст. 123 Господарського процесуального кодексу України іноземні суб'єкти господарювання мають такі самі процесуальні права і обов'язки, що і суб'єкти господарювання України, крім винятків, встановлених законом або міжнародним договором, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України.

Відповідно до пункту 6.7 Інструкції про порядок виконання міжнародних договорів з питань надання правової допомоги у цивільних справах щодо вручення документів, отримання доказів та визнання і виконання судових рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України та Державної судової адміністрації України від 27.06.2008р., суд чи інший компетентний орган України надсилає доручення на підставі Конвенції про вручення за кордоном судових та позасудових документів у цивільних та комерційних 1965 року до Центрального органу іноземної держави напряму.

Згідно до ч. 2 п. b) ст. 15 Конвенції про вручення за кордоном судових та позасудових документів у цивільних або комерційних справах 1965 року, якщо документ про виклик до суду або аналогічний документ підлягав передачі за кордон з метою вручення відповідно до положень цієї Конвенції, і якщо відповідач не з'явився, то судове рішення не може бути винесено, поки не буде встановлено, що документ був дійсно доставлений особисто відповідачеві або за його місцем проживання в інший спосіб, передбачений цією Конвенцією, і що, в кожному з цих випадків, вручення або безпосередня доставка були здійснені в належний строк, достатній для здійснення відповідачем захисту. Кожна Договірна Держава може заявити, що суддя, незалежно від положень частини першої цієї статті, може постановити рішення, навіть якщо не надійшло жодного підтвердження про вручення або безпосередню доставку, у разі, якщо виконані всі наступні умови:

a) документ було передано одним із способів, передбачених цією Конвенцією,

b) з дати направлення документа сплинув термін, який суддя визначив як достатній для даної справи і який становить щонайменше шість місяців,

c) не було отримано будь-якого підтвердження, незважаючи на всі розумні зусилля для отримання його через компетентні органи запитуваної Держави.

Відповідно до ст. 2 Конвенції про вручення за кордоном судових та позасудових документів у цивільних або комерційних справах 1965 року, кожна Договірна Держава призначає Центральний Орган, обов'язком якого є отримання прохань про вручення документів, що виходять від інших Договірних Держав, і здійснення процесуальних дій відповідно до положень статей 3 - 6.

За таких обставин, про розгляд даної справи відповідача належить повідомляти в порядку, передбаченому Конвенцією про вручення за кордоном судових та позасудових документів у цивільних або комерційних справах 1965 року (Гаазькою конвенцію 1965 року).

Відповідно до статті 125 Господарського процесуального кодексу України, у разі якщо в процесі розгляду справи господарському суду необхідно вручити документи, отримати докази, провести окремі процесуальні дії на території іншої держави, господарський суд може звернутися з відповідним судовим дорученням до іноземного суду або іншого компетентного органу іноземної держави у порядку, встановленому цим Кодексом або міжнародним договором, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України.

Судове доручення надсилається у порядку, встановленому цим Кодексом або міжнародним договором, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України, а якщо міжнародний договір не укладено - Міністерству юстиції, яке надсилає доручення Міністерству закордонних справ України для передачі дипломатичними каналами (частина 2 статті 125 Господарського процесуального кодексу України).

Так, Господарським судом міста Києва було направлено компетентному органу Белізу прохання про вручення за кордоном судових документів в порядку, передбаченому Конвенцією про вручення за кордоном судових та позасудових документів у цивільних або комерційних справах 1965 року.

Станом на 18.11.2016 судом не одержано ні від компетентного органу Белізу, ні власне від відповідача 2 підтвердження вручення останньому судових документів у порядку, встановленому Конвенцією, проте, з урахуванням попередньо визначеної дати судового засідання та спливу достатнього, на думку суду, строку, що перевищує шестимісячний, з дати направлення судових документів для вручення відповідачу 2, суд, із врахуванням норм абзацу 2 ст. 15 Конвенції, а також обставин належного повідомлення інших учасників судового процесу про судове засідання, приходить до висновку про можливість розгляду справи по суті за відсутності представників відповідачів 1, 2 та третьої особи.

При цьому справа відповідно до ст. 75 Господарського процесуального кодексу України розглядається за наявними в ній матеріалами.

Розглянувши у даному судовому засіданні клопотання відповідача 1 про зупинення провадження у справі, відповідно до якого відповідач 1 просить суд зупинити провадження у справі до вирішення справи №910/7688/16 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Бритиш Моторс Україна" до Корпорації «Феномен», Публічного акціонерного товариства "Марфін банк" про визнання недійсним іпотечного договору від 30.09.2011, укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю "Бритиш Моторс Україна" та Публічним акціонерним товариством "Марфін банк", який посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шевченко А.В. та зареєстровано в реєстрі за №5586, судом відмовлено в його задоволенні з огляду на наступне.

Як передбачено ч. 1 ст. 79 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд зупиняє провадження у справі в разі неможливості розгляду даної справи до вирішення пов'язаної з нею іншої справи, що розглядається іншим судом.

Таким чином, норми ч. 1 ст. 79 Господарського процесуального кодексу України встановлюють правило, за якого зупинення провадження у справі можливе виключно за умови існування обставин неможливості розгляду справи до вирішення іншої, пов'язаної з нею судової справи.

Так, як вбачається з Єдиного державного реєстру судових рішень, 16.06.2016 Господарським судом міста Києва було прийнято рішення у справі №910/7688/16 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Бритиш Моторс Україна" до Корпорації «Феномен», Публічного акціонерного товариства "Марфін банк" про визнання недійсним іпотечного договору від 30.09.2011, укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю "Бритиш Моторс Україна" та Публічним акціонерним товариством "Марфін банк", який посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шевченко А.В. та зареєстрований в реєстрі за №5586, яким позов задоволено, визнано недійсним вказаний договір.

Разом з тим, постановою Київського апеляційного господарського суду від 12.09.2016 у справі №910/7688/16 рішення Господарського суду міста Києва від 16.06.2016 у справі №910/7688/16 скасовано, прийнято нове рішення, яким у задоволенні позову відмовлено.

Відповідно до ст. 105 Господарського процесуального кодексу України, постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Відтак, з огляду на набрання законної сили судовим рішенням, яким спір у справі №910/7688/16 вирішено по суті (постанова Київського апеляційного господарського суду від 12.09.2016 №910/7688/16), суд дійшов висновку про відсутність передбачених нормами ст. 79 Господарського процесуального кодексу України підстав для зупинення провадження у даній справі.

У судовому засіданні 18.11.2016, за наслідками розгляду заяви позивача про забезпечення позову, судом відмовлено в задоволенні даної заяви з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 66 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд за заявою сторони, прокурора чи його заступника, який подав позов, або з своєї ініціативи має право вжити заходів до забезпечення позову. Забезпечення позову допускається в будь-якій стадії провадження у справі, якщо невжиття таких заходів може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення господарського суду.

Згідно з частиною 1 статті 67 Господарського процесуального кодексу України, позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на майно або грошові суми, що належать відповідачу.

У відповідності до п. 1 постанови Пленуму Вищого господарського суду від 26.12.2011 № 16 «Про деякі питання практики застосування заходів до забезпечення позову», умовою застосування заходів до забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що майно (в тому числі грошові суми, цінні папери тощо), яке є у відповідача на момент пред'явлення позову до нього, може зникнути, зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю на момент виконання рішення. Заходи до забезпечення позову застосовуються господарським судом як гарантія реального виконання рішення суду.

Суд звертає увагу, що рішення суду про визнання недійсним договору не передбачає стадії виконання такого рішення суду, в той час, як інститут забезпечення позову, виходячи з положень ст.ст. 66, 67 Господарського процесуального кодексу України, застосовується у випадку можливого виникнення труднощів на стадії виконання рішення суду.

За таких обставин суд не вбачає підстав для задоволення заяви позивача про вжиття заходів до забезпечення позову, у зв'язку з чим в її задоволенні судом відмовлено.

У судовому засіданні 18.11.2016 оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи та заслухавши пояснення представника позивача, суд

ВСТАНОВИВ:

31.10.2015 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Бритиш Моторс Україна» (продавець, позивач) та компанією Мівіана Груп Лтд (покупець, відповідач) було укладено договір купівлі-продажу нежитлового приміщення, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чигріним А.О. (третя особа) та зареєстрований у реєстрі за №47971 (далі - Договір).

Згідно з п. 1.1. Договору, продавець в порядку та на умовах, визначених цим договором, передає у власність (продає), а покупець приймає (купує) нежитлове приміщення (в літ. А) загальною площею 1325,80 кв.м., що знаходиться за адресою м. Київ, вул. Кіровоградська, 21а.

Майно належить продавцю на підставі договору купівлі-продажу нежитлового приміщення, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шевченком А.В. 30.09.2011 за реєстровим номером 5583. Право власності продавця зареєстроване у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно державним реєстратором - приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чигріним А.О. 31.10.2015, номер запису про право власності 11843449, реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна 00, про що свідчить Витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, сформований 31.10.2015, індексний номер 46699456 (п. 1.2. Договору).

Як встановлено п. 1.3. Договору, продавець гарантує, що відчужуване майно не перебуває під забороною відчуження, арештом, не є предметом застави та іншим засобом забезпечення виконання зобов'язань перед будь-якими фізичними або юридичними особами, державними органами і державою, а також не є предметом обтяження чи обмеження, передбаченого чинним законодавством України. Факт відсутності заборони відчуження перевірено нотаріусом за допомогою Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Факт відсутності податкових застав перевірено нотаріусом за допомогою Державного реєстру обтяжень рухомого майна.

Умовами п. 2.1. Договору передбачено, що ціна продажу нежитлового приміщення складає 500000,00 грн. Покупець зобов'язаний сплатити за придбане нежитлове приміщення шляхом перерахування коштів на банківський рахунок продавця до моменту підписання цього договору.

Це договір вважається укладеним і набирає чинності з моменту його нотаріального посвідчення (п. 8.1. Договору).

Дослідивши зміст укладеного між відповідачем 1 та відповідачем 2 купівлі-продажу нежитлового приміщення від 31.10.2015, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чигріним А.О. та зареєстрований у реєстрі за №47971, суд дійшов висновку, що даний правочин за своєю правовою природою є договором купівлі-продажу нерухомого майна.

За змістом ст. 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі (ст. 657 Цивільного кодексу України).

Позивач в обґрунтування своїх вимог вказує на те, що укладений між відповідачем 1 та відповідачем 2 договір купівлі-продажу нежитлового приміщення (літ. А) загальною площею 1325,8 кв.м., яке знаходиться за адресою м. Київ, вул. Кіровоградська, 21а від 31.10.2015, не відповідає вимогами ст.ст. 203 Цивільного кодексу України, оскільки його було укладено без згоди іпотекодержателя - позивача, за наявності діючого договору іпотеки (іпотечний договір №5586, укладений 30.09.2011 між позивачем та відповідачем 1, предметом якого є передання в іпотеку зазначеного нежитлового приміщення) та заборони на відчуження нежитлового приміщення у зв'язку з посвідченням такого договору іпотеки. Так, даний іпотечний договір є дійсним, підстави для зняття заборони відчуження майна (нежитлового приміщення) відсутні, у зв'язку з чим позивач, посилаючись на ст. 215 Цивільного кодексу України та ч. 3 ст. 12 Закону України «Про іпотеку», просить суд визнати недійсним договір купівлі-продажу нежитлового приміщення (літ. А) загальною площею 1325,8 кв.м., яке знаходиться за адресою м. Київ, вул. Кіровоградська, 21а, укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю «Бритиш Моторс Україна» та Мівіана Груп Лтд, посвідчений 31.10.2015 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чигріним Андрієм Олеговичем.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді у судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ст. 628 Цивільного кодексу України).

Згідно зі ст. 638 Цивільного кодексу України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до ч. 1 ст. 180 Господарського кодексу України, зміст господарського договору становлять умови договору, визначені угодою його сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення господарських зобов'язань, як погоджені сторонами, так і ті, що приймаються ними як обов'язкові умови договору відповідно до законодавства.

Частина 2 даної статті передбачає, що господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода.

При цьому, за змістом ч. 3 ст. 180 Господарського кодексу України, при укладенні господарського договору сторони зобов'язані у будь-якому разі погодити предмет, ціну та строк дії договору.

Під час вирішення даної справи суд виходить з того, що договори можуть бути визнані недійсними лише з підстав і з наслідками, передбаченими законом. Тому в справі про визнання договорів недійсними суд повинен встановити наявність тих обставин, з якими закон пов'язує визнання їх недійсними і настання певних юридичних наслідків.

За змістом ст. 181 Господарського кодексу України господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами та скріпленого печатками.

Відповідно до п. 2.2. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними» від 29 травня 2013 року № 11 за загальним правилом не є підставою для визнання недійсним відсутність у договорі істотних умов.

Як зазначено у п. 2.6. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними» від 29 травня 2013 року № 11, у силу припису частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, встановлених частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 названого Кодексу, саме на момент вчинення правочину.

При цьому не може бути визнаний недійсним правочин, який не вчинено (договір, який не укладено).

У зв'язку з наведеним господарським судам необхідно встановлювати, чи є оспорюваний правочин вчиненим та з якого моменту (статті 205 - 210, 640 ЦК України, частини друга - п'ята, сьома статті 180 ГК України тощо.

За змістом ст. 640 Цивільного кодексу України, договір, що підлягає нотаріальному посвідченню, є укладеним з дня такого посвідчення.

Як вбачається зі змісту оспорюваного договору купівлі-продажу, сторонами погоджені істотні умови такого договору, що свідчить про те, що останній є вчиненим з моменту його нотаріального посвідчення (31.10.2015).

Відповідно до ч. 1 ст. 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Статтею 203 Цивільного кодексу України встановлено загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, зокрема: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається (ч. 2 ч. 1 ст. 215 Цивільного кодексу України).

Позивач серед підстав позову вказує на те, що спірний договір купівлі-продажу від 31.10.2015, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чигрином А.О. та зареєстрований у реєстрі за №47971, є недійсним, а саме таким, що вчинений без згоди іпотекодержателя (позивача) в період існування заборони на відчуження майна, яке є предметом оспорюваного позивачем договору, що виникла на підставі іпотечного договору №5586, укладеного 30.09.2011 між позивачем та відповідачем 1.

Судом встановлено, що 30.09.2011 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Бритиш Моторс Україна" (іпотекодавець, відповідач 1) та Публічним акціонерним товариством "Марфін Банк" (іпотекодержатель, позивач) було укладено Іпотечний договір, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шевченком А.В. та зареєстрований у реєстрі за № 5586.

Відповідно до п.1.1. Іпотечного договору, за цим договором іпотекою забезпечується виконання зобов`язань:

Підпункт 1.1.1. іпотекодавця за укладеним між іпотекодавцем та іпотекодержателем кредитним договором № 31/К від 28.09.2004 з усіма додатковими угодами до нього по поверненню наданого іпотекодавцю кредиту у вигляді непоновлюваної мультивалютної кредитної лінії на суму 4586559,00 (чотири мільйони п'ятсот вісімдесят шість тисяч п'ятсот п'ятдесят дев'ять Євро, 00 Євроценти) з урахуванням наступних лімітів заборгованості: по заборгованості у Євро не більше ніж 400000,00 Євро (Чотириста тисяч Євро, 00 Євроцентів) і по заборгованості у доларах США не більше ніж 5700 000,00 дол. США (п'ять мільйонів сімсот тисяч доларів США 00 центів США), терміном погашення по " 27" вересня 2012 року включно;

Підпункт 1.1.2. Корпорації "Феномен" за укладеним між позичальником та іпотекодержателем кредитним договором № 00356/К від " 30" вересня 2011 року із всіма додатковими угодами до нього по поверненню наданого позичальнику кредиту у вигляді непоновлюваної кредитної лінії на суму 3091600,00 дол. США (три мільйони дев'яносто одна тисяча шістсот доларів США 00 центів США) терміном погашення по " 27" вересня 2012 року включно.

За умовами пункту 1.3. Іпотечного договору, в забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором іпотекодавець надав іпотекодержателю в іпотеку належне йому на праві власності нерухоме майно, а саме: нежитлове приміщення (Літ. А), загальною площею 1 325,8 кв.м., розташоване за адресою: м. Київ, вул. Кіровоградська, буд. 21а (Предмет іпотеки). Згідно з Витягом № 31445597 з Реєстру прав власності на нерухоме майно від 27.09.2011, виданого Комунальним підприємством Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна, Предмет іпотеки в цілому складається з: нежитлового приміщення, літ. А, загальною площею 1325,8 кв.м.

Зазначений Предмет іпотеки належить іпотекодавцю на праві власності на підставі: Договору купівлі-продажу нежитлового приміщення, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шевченком A.B. " 30" вересня 2011 року за реєстровим № 5583, зареєстрований в Державному реєстрі правочинів № 4664419 від 30 вересня 2011 року, і буде зареєстрований в КП "Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна" в обумовлені строки. Предмет іпотеки зареєстрований у встановленому законом порядку, як окремий виділений в натурі об'єкт права власності за реєстраційним № 32441085, про що зроблений запис за № 9109п у книзі 176п-291, що посвідчується Витягом № 28448961 про майно державну реєстрацію прав від 21.12.2010, виданим Комунальним-підприємством Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна (п. 1.2. Іпотечного договору).

За змістом п. 3.3. Іпотечного договору, правочин щодо відчуження іпотекодавцем предмета іпотеки або його передачі в наступну іпотеку, спільну діяльність, лізинг, оренду чи користування, обтяження іпотекодавцем предмета іпотеки іншим чином без згоди іпотекодержателя є недійсним.

Як вбачається з Іпотечного договору, приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шевченком А.В. у зв'язку з посвідченням цього договору накладено заборону відчуження зазначеного у договорі нерухомого майна, а саме на нежитлове приміщення (Літ. А), загальною площею 1325,8 кв.м., розташоване за адресою: м. Київ, вул. Кіровоградська, буд. 21, яке придбане та належить Товариству з обмеженою відповідальністю «Бритиш Моторс Україна» до припинення чи розірвання договору іпотеки (зареєстровано в реєстрі за №5587-65).

Судом встановлено, що реєстратором приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шевченко А.В. 30.09.2011 було зареєстровано в Державному реєстрі іпотек обтяження нерухомого майна іпотекою: боржник ТОВ «Бритиш Моторс Україна», іпотекодержатель ПАТ «Марфін Банк», об'єкт обтяження - нежиле приміщення (в літ. А) загальною площею 1325,80 кв.м., що знаходиться за адресою м. Київ, вул. Кіровоградська, 21а (реєстраційний номер обтяження в Державному реєстрі іпотек - 11674286). Вказана інформація підтверджується наданою позивачем 18.11.2016 копією витягу про реєстрацію у Державному реєстрі іпотек від 30.09.2011 №33180106.

При цьому, згідно зі ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» в редакції, чинній на дату реєстрації іпотеки за договором іпотеки, обтяження - заборона розпоряджатися та/або користуватися нерухомим майном, яка встановлена або законом, або актами уповноважених на це органів державної влади, їх посадових осіб або яка виникає на підставі договорів.

Статтею 3 вказаного Закону передбачено, що державна реєстрація прав є обов'язковою. Інформація про права на нерухоме майно та їх обтяження підлягає внесенню до Державного реєстру прав.

Відповідно до ст. 19 Закону державна реєстрація обтяжень здійснюється на підставі, зокрема, накладення заборони на відчуження нерухомого майна нотаріусом.

Державна реєстрація обтяжень проводиться на підставі заяви органу або посадової особи, якою встановлюється заборона на розпорядження нерухомим майном, або особи, в інтересах якої встановлюється обтяження (ст. 16 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»).

При цьому, відповідно до чинного на дату реєстрації іпотеки за Іпотечним договором Положення про Єдиний реєстр заборон відчуження об'єктів нерухомого майна, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 9 червня 1999 р. N 31/5 (у редакції наказу Міністерства юстиції України від 18 серпня 2004 р. N 85/5) та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 10 червня 1999 р. за N 364/3657, Єдиний реєстр заборон відчуження об'єктів нерухомого майна (далі - Реєстр заборон) - це електронна база даних, яка містить відомості про: обтяження нерухомого майна: накладені заборони відчуження та арешти нерухомого майна; вилучення записів про заборони відчуження та арешти нерухомого майна; тимчасові застереження щодо нерухомого майна: внесені до Реєстру заборон тимчасові застереження щодо нерухомого майна; вилучення записів про тимчасові застереження; видані витяги з Реєстру заборон.

Пунктом 2.1. наведеного Положення передбачено, що підставами для внесення до Реєстру заборон відомостей про накладення (зняття) заборони та арештів на об'єкти нерухомого майна є накладення (зняття) державною нотаріальною конторою або приватним нотаріусом - Реєстратором заборони відчуження на об'єкти нерухомого майна.

Судом встановлено, що реєстратором приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шевченко А.В. 30.09.2011 було зареєстровано в Єдиному реєстрі заборон відчуження об'єктів нерухомого майна обтяження (заборону на нерухоме майно), що виникло на підставі договору іпотеки №5586 від 30.09.2011: власник ТОВ «Бритиш Моторс Україна», заявник ПАТ «Марфін Банк», об'єкт обтяження - нежиле приміщення (в літ. А) загальною площею 1325,80 кв.м., що знаходиться за адресою м. Київ, вул. Кіровоградська, 21а (реєстраційний номер обтяження в Єдиному реєстрі заборон відчуження об'єктів нерухомого майна - 11674279). Вказана інформація підтверджується наданою позивачем 18.11.2016 копією витягу про реєстрацію у Державному реєстрі заборон відчуження об'єктів нерухомого майна від 30.09.2011 №33180093.

В той же час, як вбачається з поданої третьою особою 02.12.2015 Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна №46698763 від 31.10.2015, в розділі «Відомості з Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна (відмітка про перенесення запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно)» міститься інформація про те, що обтяження №11674279 (заборона на нерухоме майно) було погашено 29.10.2015.

Як вбачається з поданої третьою особою 02.12.2015 Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна №46698763 від 31.10.2015, в розділі «Відомості з Державного реєстру іпотек (відмітка про перенесення запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно)» міститься інформація про те, що запис про іпотеку в Державному реєстрі іпотек №11674286 (іпотека) було погашено 29.10.2015.

Так, як встановлено судом, 31.10.2015 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Бритиш Моторс Україна» (продавець, позивач) та компанією Мівіана Груп Лтд (покупець, відповідач) було укладено договір купівлі-продажу нежитлового приміщення, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чигріним А.О. (третя особа) та зареєстрований у реєстрі за №47971, відповідно до якого продавець в порядку та на умовах, визначених цим договором, передає у власність (продає), а покупець приймає (купує) нежитлове приміщення (в літ. А) загальною площею 1325,80 кв.м., що знаходиться за адресою м. Київ, вул. Кіровоградська, 21а.

При цьому, як вказувала третя особа у поданих поясненнях, станом на дату посвідчення спірного договору купівлі-продажу (31.10.2015) будь-яких заборон відчуження майна, що є об'єктом оспорюваного договору, зареєстровано не було.

В той же час, як вбачається з Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру права власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна №58519869 від 04.05.2016, у Єдиному реєстрі заборон відчуження об'єктів нерухомого майна станом на вказану дату містяться відомості про обтяження (заборону на нерухоме майно), що виникло на підставі договору іпотеки №5586 від 30.09.2011: власник ТОВ «Бритиш Моторс Україна», заявник ПАТ «Марфін Банк», об'єкт обтяження - нежиле приміщення (в літ. А) загальною площею 1325,80 кв.м., що знаходиться за адресою м. Київ, вул. Кіровоградська, 21а (реєстраційний номер обтяження в Єдиному реєстрі заборон відчуження об'єктів нерухомого майна - 11674279, дата внесення обтяження - 30.09.2011).

Як вбачається з Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру права власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна №58519869 від 04.05.2016, у Державному реєстрі іпотек станом на вказану дату містяться відомості про обтяження (іпотеку): боржник ТОВ «Бритиш Моторс Україна», іпотекодержатель ПАТ «Марфін Банк», об'єкт обтяження - нежиле приміщення (в літ. А) загальною площею 1325,80 кв.м., що знаходиться за адресою м. Київ, вул. Кіровоградська, 21а (реєстраційний номер обтяження в Єдиному реєстрі заборон відчуження об'єктів нерухомого майна - 11674286, дата внесення обтяження - 30.09.2011).

При цьому, суд наголошує, що будь-яких даних про погашення вказаних обтяженнь (іпотеки та заборони на нерухоме майно), як це було зазначено в Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна №46698763 від 31.10.2015, Інформаційна довідка від 04.05.2016 не містить.

При цьому, як вбачається з долучених позивачем 18.11.2016 документів, листом від 03.11.2015 №317 приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Хома О.В. повідомив, що ним не вносились в реєстрі відомості про зняття обтяжень, накладених на об'єкт за адресою м. Київ, вул. Кіровоградська, 21-а. Так, протягом 26-29 жовтня 2015 року невідомими особами було здійснено несанкціоноване дистанційне втручання у робочий комп'ютер нотаріуса, за наслідками чого було здійснено операції зі зняття обтяжень на ряд об'єктів нерухомого майна від імені приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Хоми О.В., що звернувся до правоохоронних органів (заява №0005312).

Як вбачається з долучених позивачем 18.11.2016 документів, листом від 10.11.2015 №135/01-16 приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Алекаєва З.Б. повідомив, що ним не вносились в реєстрі відомості про зняття обтяжень, накладених на об'єкт за адресою м. Київ, вул. Кіровоградська, 21-а. Так, 06 листопада 2015 року невідомими особами було здійснено несанкціоноване дистанційне втручання у робочий комп'ютер, за наслідками чого було здійснено операції зі зняття обтяжень на ряд об'єктів нерухомого майна від імені приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Алекаєвої З.Б. За даним фактом відкрито кримінальне провадження №0005487 від 10.11.2015.

Як передбачено п. 5.1. глави 15 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 №296/5 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 р. за N 282/20595, нотаріус знімає заборону відчуження майна при одержанні повідомлення: кредитора про погашення позики;про припинення (розірвання, визнання недійсним) договору застави (іпотеки);про припинення договору іпотеки у зв'язку з набуттям іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання, після припинення договору іпотеки у зв'язку з відчуженням іпотекодержателем предмета іпотеки;про припинення, розірвання, визнання недійсним договору ренти, довічного утримання (догляду), спадкового договору;органів опіки та піклування про усунення обставин, що обумовили накладення заборони відчуження майна дитини;про скасування рішення суду про оголошення фізичної особи померлою або закінчення п'ятирічного строку з часу видачі свідоцтва про право на спадщину на майно особи, оголошеної померлою;про смерть другого з подружжя, що склали спільний заповіт;про скасування рішення суду про позбавлення батьків дитини батьківських прав або відібрання дитини без позбавлення батьківських прав;про смерть відчужувача за спадковим договором або про смерть другого з подружжя, що уклали спадковий договір;про відчуження майна, переданого під виплату ренти;за рішенням суду;в інших випадках, передбачених законом. Якщо заборону знімає нотаріус, який її не накладав, він направляє за місцем зберігання справи, що містить відомості про накладання заборони, повідомлення про зняття заборони.

За змістом ст. 17 Закону України «Про іпотеку» іпотека припиняється у разі: припинення основного зобов'язання або закінчення строку дії іпотечного договору; реалізації предмета іпотеки відповідно до цього Закону; набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки; визнання іпотечного договору недійсним; знищення (втрати) переданої в іпотеку будівлі (споруди), якщо іпотекодавець не відновив її. Якщо предметом іпотечного договору є земельна ділянка і розташована на ній будівля (споруда), в разі знищення (втрати) будівлі (споруди) іпотека земельної ділянки не припиняється; з інших підстав, передбачених цим Законом. Відомості про припинення іпотеки підлягають державній реєстрації у встановленому законодавством порядку.

При цьому, як передбачено ч. 3 ст. 12 Закону України «Про іпотеку», правочин щодо відчуження іпотекодавцем переданого в іпотеку майна або його передачі в наступну іпотеку, спільну діяльність, лізинг, оренду чи користування без згоди іпотекодержателя є недійсним.

Крім того, як встановлено судом, за змістом п. 3.3. Іпотечного договору, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шевченком А.В. та зареєстрованого у реєстрі за № 5586, правочин щодо відчуження іпотекодавцем предмета іпотеки або його передачі в наступну іпотеку, спільну діяльність, лізинг, оренду чи користування, обтяження іпотекодавцем предмета іпотеки іншим чином без згоди іпотекодержателя є недійсним.

Суд зазначає, що учасниками судового процесу не надано суду будь-яких доказів, що на момент укладення оспорюваного договору була наявна згоди іпотекодержателя - позивача на здійснення відповідачем 1 відчуження майна, обтяженого іпотекою (нежиле приміщення (в літ. А) загальною площею 1325,80 кв.м., що знаходиться за адресою м. Київ, вул. Кіровоградська, 21а), за договором купівлі-продажу нежитлового приміщення від 31.10.2015, посвідченим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чигріним А.О. та зареєстрованим у реєстрі за №47971, так само як і не надано доказів припинення іпотеки в порядку, встановленому ст. 17 Закону України «Про іпотеку».

Більше того, сторонами не доведено існування хоча б однієї з передбачених вище підстав зняття заборони відчуження майна - об'єкт обтяження - нежиле приміщення (в літ. А) загальною площею 1325,80 кв.м., що знаходиться за адресою м. Київ, вул. Кіровоградська, 21а (реєстраційний номер обтяження в Єдиному реєстрі заборон відчуження об'єктів нерухомого майна - 11674279) станом на дату укладення оспорюваного договору купівлі-продажу.

Частинами 2, 3 ст. 215 Цивільного кодексу України передбачено, що недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Недійсність договору відчуження предмету іпотеки, укладеного без згоди іпотекодержателя, прямо встановлена ч. 3 ст. 12 Закону України «Про іпотеку».

З огляду на наведене, укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю "Бритиш Моторс Україна" та Мівіана Груп Лтд договір купівлі-продажу нежитлового приміщення від 31.10.2015, та посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чигріним А.О., зареєстрований у реєстрі за №47971, є нікчемним.

Нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, вважається таким з моменту його вчинення (частина перша статті 236 Цивільного кодексу України).

За змістом частини третьої статті 207 Господарського кодексу України господарське зобов'язання, визнане судом недійсним, також вважається недійсним з моменту його виникнення.

За змістом п. 2.5.2. постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними» від 29 травня 2013 року N 11, необхідно з урахуванням приписів статті 215 ЦК України та статті 207 ГК України розмежовувати види недійсності правочинів, а саме: нікчемні правочини, недійсність яких встановлена законом (наприклад, частина перша статті 220, частина друга статті 228 ЦК України, частина друга статті 207 ГК України, стаття 13 Закону України "Про створення вільної економічної зони "Крим" та особливості здійснення економічної діяльності на тимчасово окупованій території України"), і оспорювані, які можуть бути визнані недійсними лише в судовому порядку за позовом однієї з сторін, іншої заінтересованої особи, прокурора (зокрема, частина перша статті 227, частина перша статті 229, частина перша статті 230, частина перша статті 232 ЦК України, частина перша статті 207 ГК України).

За змістом частини другої статті 215 ЦК України нікчемний правочин, на відміну від оспорюваного, є недійсним незалежно від наявності чи відсутності відповідного рішення суду. Однак це не виключає можливості подання та задоволення позову про визнання нікчемного правочину (господарського договору) недійсним.

Отже, спори про визнання нікчемних правочинів недійсними підлягають вирішенню господарськими судами у загальному порядку. З'ясувавши, що оспорюваний правочин є нікчемним, господарський суд зазначає в резолютивній частині рішення про його недійсність або, за відсутності підстав для такого визнання, відмовляє в задоволенні позову.

За таких обставин, суд дійшов висновку про наявність підстав для визнання недійсним нікчемного правочину - договору купівлі-продажу нежитлового приміщення від 31.10.2015, укладеного між відповідачами та посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чигріним А.О., зареєстрованого у реєстрі за №47971.

Суд зазначає, що частиною 1 статті 15 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до частини 1 статті 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Частиною 1 статті 1 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності, мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Згідно з рішенням Конституційного Суду України № 18-рп/2004 від 01.12.2004 р. під охоронюваними законом інтересами необхідно розуміти прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, зумовлений загальним змістом об'єктивного і прямо не опосередкований у суб'єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об'єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам. Отже, охоронюваний законом інтерес є самостійним об'єктом судового захисту та інших засобів правової охорони.

Аналіз наведених вище норм дає підстави для висновку, що підставою для звернення до суду є наявність порушеного права (охоронюваного законом інтересу), і таке звернення здійснюється особою, котрій це право належить, і саме з метою його захисту. Відсутність обставин, які б підтверджували наявність порушення права особи, за захистом якого вона звернулася, чи охоронюваного законом інтересу, є підставою для відмови у задоволенні такого позову.

Аналогічних висновків дійшов Верховний суд України в постанові від 21 жовтня 2015 року у справі №3-649гс15.

Відповідно до п. 2.10 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними" від 29 травня 2013 року № 11, крім учасників правочину (сторін за договором), а в передбачених законом випадках - прокурора, державних та інших органів позивачем у справі може бути будь-яке підприємство, установа, організація, а також фізична особа, чиї права та охоронювані законом інтереси порушує цей правочин.

Суд зазначає, що позивач не є стороною договору купівлі-продажу нежитлового приміщення від 31.10.2015, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чигріним А.О. та зареєстрованого у реєстрі за №47971, дійсність якого ним оспорюється, разом з тим позивачем доведено існування у нього будь-яких майнових прав на предмет вказаного договору, у зв'язку з чим позивачем доведено обставини порушення його прав через існування правовідносин відповідача 1 та 2, що виникли на підставі договору купівлі-продажу нежитлового приміщення від 31.10.2015.

Згідно з ч. 1 статті 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до ч. 1 статті 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Положеннями статті 34 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Статтею 43 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

За таких обставин, вимоги Публічного акціонерного товариства "Марфін Банк" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Бритиш Моторс Україна" та Мівіана Груп Лтд про визнання недійсним договору купівлі-продажу нежитлового приміщення від 31.10.2015, укладеного відповідачами та посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чигріним А.О., зареєстрованого у реєстрі за №47971, підлягають задоволенню.

При цьому, як вбачається з п.1.1. іпотечного договору від 30.09.2011, за цим договором іпотекою забезпечується виконання зобов`язань:

Підпункт 1.1.1. іпотекодавця за укладеним між іпотекодавцем (відповідач 1) та іпотекодержателем (позивач) кредитним договором № 31/К від 28.09.2004 з усіма додатковими угодами до нього по поверненню наданого іпотекодавцю кредиту у вигляді непоновлюваної мультивалютної кредитної лінії на суму 4586559,00 (чотири мільйони п'ятсот вісімдесят шість тисяч п'ятсот п'ятдесят дев'ять Євро, 00 Євроценти) з урахуванням наступних лімітів заборгованості: по заборгованості у Євро не більше ніж 400000,00 Євро (Чотириста тисяч Євро, 00 Євроцентів) і по заборгованості у доларах США не більше ніж 5700 000,00 дол. США (п'ять мільйонів сімсот тисяч доларів США 00 центів США), терміном погашення по " 27" вересня 2012 року включно;

Підпункт 1.1.2. Корпорації "Феномен" за укладеним між позичальником та іпотекодержателем кредитним договором № 00356/К від " 30" вересня 2011 року із всіма додатковими угодами до нього по поверненню наданого позичальнику кредиту у вигляді непоновлюваної кредитної лінії на суму 3091600,00 дол. США (три мільйони дев'яносто одна тисяча шістсот доларів США 00 центів США) терміном погашення по " 27" вересня 2012 року включно.

Суд зазначає, що з огляду на заявлені предмет та підстави позову, а також відсутність будь-яких доводів учасників щодо наявності передбачених ст. 17 Закону України «Про іпотеку» підстав припинення (станом на дату укладення спірного договору купівлі-продажу) іпотеки, що виникла за іпотечним договором від 30.09.2011, зокрема щодо припинення основного зобов'язання, яке забезпечене іпотекою, суд дійшов висновку, про відсутність підстав для залучення Корпорації "Феномен" (одного з позичальників, зобов'язання якого забезпечені зазначеним іпотечним договором) у процесуальному статусі третьої особи, яка не заявляє самостійні вимоги на предмет спору, у даній справі, так як при вирішенні справи судом не досліджувались і не встановлювались обставини, які можуть вплинути на права або обов'язки вказаної особи по відношенню до сторін спору.

Також, суд зазначає, що з огляду на встановлену законом підвідомчість спорів господарським судам та предмет спору у даній справі, судом не здійснюється встановлення обставин щодо правомірності/неправомірності дій нотаріуса при посвідченні оспорюваного договору, та предметом дослідження є виключно дії сторін на предмет їх відповідності закону при укладенні оспорюваного договору та обставини щодо порушення прав позивача укладенням такого договору.

Відповідно до вимог ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, у зв'язку задоволенням позову, судові витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідачів порівну (по 609,00 грн.).

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 43, 49, 75, 82, 82-1, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Визнати недійсним договір купівлі-продажу нежитлового приміщення від 31.10.2015, укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю "Бритиш Моторс Україна" та Мівіана Груп Лтд та посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чигріним А.О., зареєстрований у реєстрі за №47971.

3. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Бритиш Моторс Україна" (03069, м. Київ, вул. Кіровоградська, 21-а; ідентифікаційний код: 31200706) на користь Публічного акціонерного товариства "Марфін Банк" (68003, Одеська обл., м. Іллічівськ, вул. Леніна, 28; ідентифікаційний код: 21650966) судовий збір у розмірі 609 (шістсот дев'ять) грн. 00 коп.

4. Стягнути з Мівіана Груп ЛТД /Miviana Group Ltd. (Беліз, м. Беліз, Нью Хорізон Білдінг, 1-й поверх, 3 1/2 Майлс Філіп С.В. Голдсон Хайвей/ Belize, Belize city, New Horison Building, Ground Floor, 3 ? Miles Philip S.W. Goldson Highway; реєстраційний №156,766/ registration №156,766) на користь Публічного акціонерного товариства "Марфін Банк" (68003, Одеська обл., м. Іллічівськ, вул. Леніна, 28; ідентифікаційний код: 21650966) судовий збір у розмірі 609 (шістсот дев'ять) грн. 00 коп.

5. Після набрання рішенням законної сили видати накази.

Відповідно до частини 5 статті 85 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Київського апеляційного господарського суду шляхом подання, протягом 10 днів з дня складання повного рішення, апеляційної скарги через Господарський суд міста Києва.

Повне рішення складено: 25.11.2016

Суддя І.М. Отрош