РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.11.2016Справа №910/17481/16

За позовом Департамента охорони здоров'я виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державно ї адміністрації)

До Товариства з обмеженою відповідальністю «Діалсервіс»

Про стягнення 88 167,39 грн.

Суддя Ващенко Т.М.

Представники сторін:

Від позивача: Баннікова М.В. представник за довіреністю № 061-12609/10 від 26.09.16.

Від відповідача: Лавренова Н.О. представник за довіреністю № б/н від 15.09.16.;

Молічева Ю.К. представник за довіреністю № 19/10-01 від 19.10.16.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Департамент охорони здоров'я виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державно ї адміністрації) (далі - позивач) звернувся до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Діалсервіс» (далі - відповідач) про стягнення 88 167,39 грн. пені за непоставлений товар за Договором № 319 КВ про закупівлю товарів за державні кошти від 31.03.15. У вказаній позовній заяві викладено клопотання позивача про визнання причин пропуску строку подання позову поважними та поновлення строку позовної давності.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 26.09.16. порушено провадження у справі № 910/17481/16 та призначено її до розгляду на 11.10.16.

В судовому засіданні 11.10.16. на підставі ч. 3 ст. 77 ГПК України було оголошено перерву до 10.11.16.

09.11.16. відповідачем через відділ діловодства суду було подано заяву про застосуванню строку позовної давності та письмові заперечення на позовну заяву.

10.11.16. відповідачем через відділ діловодства суду було подано письмові пояснення по справі.

В судовому засіданні 10.11.16. на підставі ч. 3 ст. 77 ГПК України було оголошено перерву до 22.11.16.

В судовому засіданні 22.11.16. позивачем підтримано свої позовні вимоги.

Відповідач в судовому засіданні 22.11.16. проти позову заперечував.

За результатами дослідження доказів, наявних в матеріалах справи, суд у нарадчій кімнаті, у відповідності до ст. ст. 82-85 Господарського процесуального кодексу України, ухвалив рішення у справі № 910/17481/16.

В судовому засіданні 22.11.16. судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

31.03.15. між позивачем (далі - замовник) та відповідачем (далі - учасник) був укладений Договір про закупівлю товарів за державні кошти № 319 КВ (далі - Договір).

Пунктом 1.1 Договору передбачено, що учасник зобов'язується у 2015 році поставити замовнику, а замовник прийняти та оплатити 32.50.1. Інструменти і прилади медичні, хірургічні та стоматологічні (витратні матеріали для гемодіалізу, 7 найменувань (32.50.13-53.00; 32.50.13-79.00), зазначені у специфікації (додаток 1) (далі - товари), в тому числі:

- капілярний діалізатор, площею 1,6-1,8 кв.м - 2327 од.;

- кровопровідна магістраль до діалізатора (артерія-вена) - 2327 од.;

- фістульна голка венозна - 2327 од.;

- фістульна голка артеріальна - 2327 од.;

- порошковий картридж основного компоненту BiCart або еквівалент з вмістом сухого бікарбонату від 650 г - 2327 од.;

- порошковий картридж для декальцифікації CleanCart-C або еквівалент - 776 од.;

- порошковий картридж для депротеїнізації CleanCart-А або еквівалент - 29 од.

Відповідно до п. 1.2 Договору найменування, кількість, ціна за одиницю та загальна сума товарів зазначені в специфікації (додаток 1).

Згідно з п. 3.1 Договору його сума становить 2 421 464,73 грн., у тому числі ПДВ - 162 325,73 грн. (ціна договору визначається з урахуванням розділу V "Податок на додану вартість" Податкового кодексу України).

Додатковою угодою № 1 від 31.03.15. до Договору сторони зменшили ціну закупівлі до 1 976 397,00 грн. з ПДВ та погодили, що сума Договору становить 1 976 397,00 грн. з ПДВ (ціна договору визначається з урахуванням розділу V "Податок на додану вартість" Податкового кодексу України).

Додатковою угодою № 2 від 30.04.15. до Договору сторони погодили, що сума Договору становить 1 957 378,30 грн. з ПДВ (ціна договору визначається з урахуванням розділу V "Податок на додану вартість" Податкового кодексу України).

Додатковою угодою № 3 від 15.07.15. до Договору сторони погодили, що сума Договору становить 1 913 457,33 грн. з ПДВ (ціна договору визначається з урахуванням розділу V "Податок на додану вартість" Податкового кодексу України).

Пунктом 3.4 Договору передбачено, що ціна на імпортований товар може змінюватись без збільшення загальної суми договору при зміні офіційного курсу гривні до долара США пропорційно такій зміні. Зміною курсу є різниця між курсом гривні до долара США, встановленим НБУ на день розкриття пропозицій конкурсних торгів (18.03.15.) та встановленим НБУ на день здійснення поставки.

Відповідно до п. 6.3.1 Договору учасник зобов'язаний забезпечити поставку товарів у строки, встановлені цим Договором.

Строк поставки товарів - 10 днів від дати письмової заявки замовника (п. 5.1 Договору).

Позивач звернувся до відповідача із заявкою на постачання № 061-431/ккт від 30.06.15.

Обґрунтовуючи свої позовні вимоги позивач наголошує на тому, що товар відповідачем було поставлено лише частково, що і зумовило звернення позивача з даним позовом до суду з вимогою стягнути з відповідача штрафна санкції за не поставку товару за Договором.

Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 6 від 23.03.2012 р. «Про судове рішення» рішення господарського суду має ґрунтуватись на повному з'ясуванні такого: чи мали місце обставини, на які посилаються особи, що беруть участь у процесі, та якими доказами вони підтверджуються; чи не виявлено у процесі розгляду справи інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин; яка правова кваліфікація відносин сторін, виходячи з фактів, установлених у процесі розгляду справи, та яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору.

Відповідно до ст. 43 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Отже, суд дає самостійну оцінку доказам на підставі чинного законодавства і не зв'язаний позицією сторін.

Згідно зі ст. ст. 33, 34 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень; докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу; обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Обов'язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб'єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з'ясувати обставини, які мають значення для справи.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд відзначає наступне.

Згідно зі ст. 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки; підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

За своєю правовою природою укладений між сторонами Договір є договором поставки.

Відповідно до ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ч. 1 ст. 265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Як визначено ч. 2 ст. 269 ГК України строки поставки встановлюються сторонами в договорі з урахуванням необхідності ритмічного та безперебійного постачання товарів споживачам, якщо інше не передбачено законодавством.

Згідно з ч. 1 ст. 173 Господарського кодексу України господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Господарські зобов'язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать (ч. 1 ст. 174 Господарського кодексу України).

Відповідно до ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором (ч. 2 вказаної статті).

У відповідності до матеріалів справи придбання відповідачем товару, поставка якого передбачена умовами Договору, здійснювалось на підставі контракту DS2012 від 10.01.12., укладеного між відповідачем та Gambra East s.r.o. (Чеська Республіка), яке в свою чергу було ексклюзивним дистриб'ютором та мало виключне право розповсюджувати, продавати і надавати послуги з сервісної підтримки в Україні продукції, виробленої компанією Gambrо Lundia АВ (Швеція) або будь-якою з афілійованих компаній, що підтверджується довіреністю від 29.05.2013, копія якої долучена до матеріалів справи.

Листом від 15.06.15. Gambra East s.r.o. повідомило відповідача про те, що з 30.06.15. дистриб'юторська угода між Gambra East s.r.o. та виробником продукції - Gambrо Lundia АВ, буде розірвана, а виробник продукції відхилив усі замовлення Gambra East s.r.o. на продукцію, необхідну для виконання зобов'язань перед відповідачем.

Викладені обставини унеможливили придбання продукції, виробленої компанією Gambrо Lundia АВ, та, відповідно, виконання заявки на постачання № 061-431/ккт від 30.06.15.

У зв'язку з вказаним, відповідач звернувся до позивача з листом № 19/06-03 від 19.06.15. та повідомив останнього про вищенаведені причини припинення постачання продукції, виробленої компанією Gambrо Lundia АВ та будь-яких її афілійованих компаній, на територію України.

Листом № 08/07-03 від 08.07.15. відповідач запропонував позивачу змінити предмет договору та здійснювати закупівлю аналогічної продукції інших виробників: Nipro (Японія), Allmed Medical GmbH (Німеччина), яка повністю сумісна з обладнанням для гемодіалізу, наявним у лікувально-профілактичних установах міста Києва, відповідає медико-технічним вимогам, має нижчу вартість та характеризується низкою покращених якостей.

Відповіді на вказаний лист позивач не надав, натомість направивши відповідачу лист № 061-13076/10 від 02.11.15. в якому повідомив про розірвання Договору та попередив про застосування штрафних санкцій.

Листом № 16/11-01 від 16.11.15. відповідач повторно звернувся до позивача та, зокрема, повідомив, що у випадку погодження здійснення заміни продукції, виробництва компанією Gambrо Lundia АВ, на аналогічні вироби покращеної якості, відповідачем буде здійснена поставка решти товару протягом 10 днів від дати підписання відповідної додаткової угоди чи заявки на постачання.

Отже, сторони Договору не дійшли згоди щодо зміни його умов та заміни предмету закупівлі аналогічною продукцією інших виробників, а саме: Nipro (Японія) та Allmed Medical GmbH (Німеччина).

Водночас, суд зазначає, що в межах виконання Договору, специфікацією (додаток 1 до додаткової угоди № 4) була передбачена поставка не лише товарів, вироблених компанією Gambrо Lundia АВ та її афілійованими компаніями, а й товарів, виробництва компанії Nipro (Японія).

При цьому судом враховано, що між сторонами на підставі проведених процедур державних закупівель було укладено договори про закупівлю товарів за державні кошти, предметом яких є аналогічні товари, які і в Догооврі, проте, виробництва компаній Nipro (Японія) та Allmed Medical GmbH (Німеччина), тобто компаній, продукція яких була запропонована на заміну по Договору.

Додатковою угодою № 3 від 15.07.103.12.15. до Договору сторони домовились про те, що у зв'язку з припиненням постачання товарів компанією Gambrо Lundia АВ (Швеція) на адресу субдистриб'ютора продукції Gambrо в Україні (відповідача) та відмовою позивача від запропонованого відповідачем покращення якості предмету закупівлі договору про закупівлю товарів за державні кошти № 319 КВ від 31.03.15., сторони, на підставі ст. ст. 651, 653, 654 Цивільного кодексу України, ст. 188 Господарського кодексу України, домовились про розірвання Договору та зменшення його суми до 1 467 579,08 грн. з ПДВ.

Згідно з положеннями ст. 218 Господарського кодексу України підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

Водночас, учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов'язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення.

Частиною 3 ст. 509 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про те, що відповідачем надано обґрунтовані пояснення щодо неможливості виконати взяті на себе зобов'язання за спірним Договором, вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення та належного виконання ним зобов'язання з врахуванням інтересів іншої сторони Договору та забезпечення загальногосподарського інтересу, проте позивачем пропозиції відповідача були відхилені.

Разом з тим, положеннями ч. 1 ст. 549 та п. З ч. 1 ст. 611 Цивільного кодексу України встановлено, що правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки (штрафу, пені) настають у разі порушення зобов'язання.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку про те, що позивачем не доведено порушення відповідачем зобов'язання з поставки товару, тому вимоги позивача щодо стягнення з відповідача штрафних санкцій у розмірі 88 167,39 грн. є необґрунтованими та задоволенню не підлягають.

Щодо застосування позовної давності, суд відзначає, що за змістом частини першої статті 261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Отже, перш ніж застосовувати позовну давність, господарський суд повинен з'ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв'язку зі спливом позовної давності - за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення (2.2. постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 10 від 29.05.13.).

Оскільки суд дійшов висновку про відмову в позові повністю, позовна давність застосуванню не підлягає.

Відповідно до положень ст. 49 ГПК України витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача.

Керуючись ст. ст. 32, 33, 44, 49, 82- 85 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

Відмовити повністю в задоволенні позову.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 28.11.16.

Суддя Т.М. Ващенко