ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.12.2016 р. Справа № 917/1678/16

за позовом Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Полтавагаз", вул. Козака, 2-а; м.Полтава, Полтавська область,36020

до Публічного акціонерного товариства "Полтавський турбомеханічний завод", вул. Зіньківська, 6, м.Полтава, Полтавська область, 36014

про стягнення 29 187,64 грн.

Суддя Киричук О.А.

Представники :

від позивача: ОСОБА_1, дов. № 69 від 07.12.15р.

від відповідача: ОСОБА_2, дов. № 12/16-022582 від 06.12.16р.

Розглядається позов про стягнення 29 187,64 грн. за неналежне виконання умов договору розподілу природного газу № 1Р від 30.12.15р., з яких: 2 373,80 грн. - 3% річних, 26813,84 грн. - пені.

В обґрунтування позову посилається на неналежне виконання відповідачем умов договору розподілу природного газу в частині своєчасного здійснення розрахунків.

Представник позивача в судовому засіданні підтримав позов в межах заявлених позовних вимог та наполягав на його задоволенні.

Відповідач у відзиві проти позову заперечує, посилаючись на відсутність вини. Зазначає, що заборгованість утворилася внаслідок несплати населенням за надані послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води.

Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечив.

Відповідно до ст. 82 Господарського процесуального кодексу України, рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих сторонами та витребуваних судом.

В судовому засіданні оголошені вступна та резолютивна частини рішення.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, оцінивши надані докази, суд встановив:

Як вбачається з матеріалів справи,

Відповідно до заяви приєднання до умов договору розподілу природного газу ПАТ "Полтавський турбомеханічний завод" приєдналось до умов Типового договору розподілу природного газу, затвердженого постановою НКРЕКП від 30.09.2015 №2498, що підтверджується заявою-приєднання №1Р до умов договору розподілу природного газу (для споживача, що не є побутовим) від 30.12.2015.

Згідно з п. 2.1 договору позивач (оператор ГРМ) зобов"язується надати відповідачу (споживачу) послугу з розподілу природного газу, а відповідач (споживач) зобов"язується прийняти зазначену послугу та сплатити її вартість.

Відповідно до п. 3.1 договору санкціонований відбір природного газу з газорозподільної системи здійснюється Споживачем за умови наявності у нього укладеного із постачальником договору постачання природного газу та підтвердженого обсягу, виділеного для потреб Споживача його постачальником на відповідний календарний період, а також відсутності простроченої заборгованості за цим договором.

Згідно з до п. 3.2. договору за наявності підтвердженого обсягу природного газу Споживача та відсутності простроченої заборгованості за цим договором Оператор ГРМ забезпечує розподіл природного газу, що належить Споживачу, до межі балансової належності його об'єкта з дотриманням належного рівня і надійності, безпеки, якості та величини тиску природного газу.

У п. 6.1 договору визначено, оплата вартості послуги Оператора ГРМ з розподілу природного газу здійснюється Споживачем за тарифом, встановленим Регулятором для Оператора ГРМ, що сплачується як плата за потужність (абонентська плата), з урахуванням вимог Кодексу газорозподільних систем.

Як погоджено п. 6.2 договору тариф, встановлений згідно з п. 6.1 цього розділу, є обов'язковим для сторін з дати набрання чинності постановою регулятора щодо його встановлення.

Відповідно до п. 6.3 договору розрахунковим періодом за цим договором є календарний місяць.

Згідно з п. 6.4 договору оплата вартості послуги з розподілу природного газу за цим договором здійснюється Споживачем, який не є побутовим, на умовах попередньої оплати до початку розрахункового періоду на підставі рахунка Оператора ГРМ.

Надання Оператором ГРМ послуги з розподілу природного газу споживачу, що не є побутовим, має підтверджуватися підписаним між сторонами актом надання послуг, що оформлюється відповідно до вимог Кодексу газорозподільних систем (п. 6.6 договору).

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що відповідачем невчасно проводилися оплати за отримані послуги з розподілу природного газу, тому він звертався до суду про стягнення заборгованості за актами січня-квітня 2016р. (справа № 917/642/16 - позов задоволено повністю) та про стягнення заборгованості за прострочення платежів, а саме 3% річних, пені та інфляційних за період з 01.02.2016р. по 18.05.2016р. (справа № 917/831/16 - позов задоволено повністю).

За даними позивача, відповідач після прийняття рішень не сплатив у повному обсязі заборгованість за договором розподілу природного газу (для споживача, що не є побутовим) від 30.12.2015, тому, вважаючи свої права порушеними, позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача 29 187,64 грн. за неналежне виконання умов договору розподілу природного газу № 1Р від 30.12.15р., з яких: 2 373,80 грн. - 3% річних, 26813,84 грн. - пені.

При цьому, як вбачається з доданого до позову розрахунку, позивачем проведені нарахування за прострочення зобов"язаннь за актами березня-квітня 2016р.

Відповідач, заперечуючи проти позову, посилається на відсутність вини, оскільки (1) у нього відсутня можливість самостійно розпоряджатися коштами по відношенню до позивача; (2) заборгованість утворилася в результаті несплати споживачами наданих послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води.

При прийнятті рішення зі спору суд виходив з наступного.

Згідно зі ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно зі ст. 903 ЦК України, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до вимог ст. 526 зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 530 ЦК України визначено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає у цей строк (термін). Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 ЦК України).

Згідно зі ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідачем не надані докази сплати за актами березня-квітня 2016р. у строки, визначені договором. При цьому, відповідач посилається у відзиві на відсутність можливості самостійно розпоряджатися коштами по відношенню до позивача.

В обгрунтування вказаного відповідач вказує, що п. 6.1 договору, яким визначено, що оплата вартості послуги з розподілу природного газу за цим договором здійснюється Споживачем, який не є побутовим, на умовах попередньої оплати до початку розрахункового періоду на підставі рахунка Оператора ГРМ, не узгоджується з положеннями Постанови від 18.06.2014 р. № 217 «Про затвердження порядку розподілу коштів, що надходять на поточні рахунки із спеціальним режимом використання для проведення розрахунків з гарантованим постачальником природного газу» (з відповідними змінами та доповненнями).

Як вбачається з тексту вказаної постанови Кабінету Міністрів України, нею врегульовано механізм розподілу коштів, що надходять на поточні рахунки із спеціальним режимом використання для проведення розрахунків з постачальником природного газу, на якого покладено спеціальні обов'язки.

Згідно з п. 8 постанови № 217 від 18.06.2014 р. усі категорії споживачів, яким здійснюється продаж теплової енергії та/або надання комунальних послуг з централізованого опалення, централізованого постачання гарячої води, сплачують їх вартість шляхом перерахування коштів виключно на спеціальні рахунки, відкриті теплопостачальними і теплогенеруючими організаціями та їх структурними підрозділами в уповноваженому банку для відповідної категорії споживачів.

Уповноважений банк здійснює перерахування коштів, що надходять на спеціальні рахунки, відкриті теплопостачальними і теплогенеруючими організаціями, згідно з реєстром нормативів перерахування коштів, що надходять як плата за теплову енергію та/або надані комунальні послуги з централізованого опалення, централізованого постачання гарячої води від усіх категорій споживачів та як плата теплопостачальних організацій за вироблену теплогенеруючими організаціями теплову енергію (далі - реєстр нормативів), що затверджується Комісією (п. 9 Постанови від 18.06.2014 р. № 217).

Відповідач, укладаючи договір розподілу природного газу № 1Р від 30.12.15р., був обізнаний про особливий порядок розрахунків між сторонами із застосуванням рахунків із спеціальним режимом.

Разом з цим, договір розподілу природного газу № 1Р від 30.12.15р. підписаний зі сторони відповідача без застережень, тобто відповідач погодився з умовами щодо порядку оплати вартості послуги з розподілу природного газу та понесення відповідальності внаслідок невиконання вказаної умови договору.

При цьому, відповідач є самостійним суб'єктом господарювання, який здійснює свою господарську діяльність на власний розсуд та ризик з урахуванням принципів підприємницької діяльності.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що відповідач повинен здійснювати розрахунок у порядку, визначеному п. 6.1 договору, а його посилання на відсутність можливості самостійно розпоряджатися коштами по відношенню до позивача не є підставою для зміни порядку оплати вартості послуги з розподілу природного газу в даному випадку.

За даних обставин, з огляду на визначений договором порядок розрахунків, відповідач є таким, що прострочив, зокрема за виконання зобов"язаннь по оплаті за актами березня-квітня 2016р.

Стаття 611 ЦК України передбачає, що у разі порушення зобов'язань настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Частиною 1 статті 216 Господарського кодексу України встановлено, що учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Відповідно до частини 1 статті 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Відповідно до ст. 546 ЦК України, виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Правочин щодо забезпечення виконання зобов'язання вчиняється у письмовій формі (ст. 547 ЦК України).

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ст. 549 ЦК України). Предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства (ст. 551 ЦК України).

Відповідно до ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Пунктом 6.2.2 договору передбачено, що у разі порушення Споживачем вимог порядку проведення розрахунків, передбаченого розділом 4 договору, із Споживача стягується пеня в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу.

Позивачем заявлено до стягнення пеню в розмірі 26 813,84 грн. за період з 20.05.2016р. по 04.09.2016р.

Відповідач контррозрахунку заявленого до стягнення розміру пені не надав, про неправильність проведених позивачем нарахувань суд не повідомляв.

Здійснивши перевірку наданого позивачем розрахунку в частині позовних вимог щодо стягнення з відповідача пені, суд прийшов до висновку, що заявлений розмір відповідає вимогам Цивільного кодексу України, Господарського кодексу України, Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов"язань", а отже вимоги про стягнення пені є правомірними, обґрунтованими і підлягають задоволенню (розрахунок сум здійснено за допомогою калькулятору підрахунку заборгованості та штрафних санкцій "Ліга:Еліт 9.1.3").

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Позивачем заявлено до стягнення 3% річних за період з 20.05.2016р. по 04.09.2016р. у розмірі 2 373,80 грн.

Відповідач контррозрахунку заявленого до стягнення розміру 3% річних не надав, про неправильність проведених позивачем нарахувань суд не повідомляв.

Здійснивши перевірку наданого позивачем розрахунку в частині позовних вимог щодо стягнення з відповідача 3% річних, суд прийшов до висновку, що заявлений розмір відповідає вимогам Цивільного кодексу України, а отже вимоги про стягнення 3% річних є правомірними, обґрунтованими і підлягають задоволенню (розрахунок сум здійснено за допомогою калькулятору підрахунку заборгованості та штрафних санкцій "Ліга:Еліт 9.1.3").

Відповідно до ст.4-3 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності.

Згідно з пунктом 4 частини третьої ст. і 29 Конституції України та ст. 33, ст. 34 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи, обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача.

Керуючись ст.ст. 44, 49, 82-85 ГПК України, суд -

ВИРІШИВ :

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Публічного акціонерного товариства "Полтавський турбомеханічний завод", вул. Зіньківська, 6, м. Полтава, 36029 () на користь Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Полтавагаз", вул. Козака, 2-а, м. Полтава, 36020 (код ЄДРПОУ 0335192) 26 813,84 грн. пені, 2373,80 грн- 3% річних, 1378,00 грн. судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Повне рішення складено 07.12.2016р..

Суддя Киричук О.А.