ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22.11.2016 Справа № 905/2842/16

Господарський суд Донецької області у складі судді Сажневої М.В., розглянувши матеріали справи

за позовомКомунального підприємства «Компанія «Вода Донбасу» в особі відокремленого підрозділу Маріупольського регіонального виробничого управління
доТовариства з обмеженою відповідальністю «Донфільтр»
простягнення 35 000,00 грн

за участю представників:

від позивачаОСОБА_1 - представник за довіреністю
від відповідачаОСОБА_2 - представник за довіреністю
ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

На розгляд господарського суду Донецької області передані позовні вимоги Комунального підприємства «Компанія «Вода Донбасу» в особі відокремленого підрозділу Маріупольського регіонального виробничого управління до Товариства з обмеженою відповідальністю «Донфільтр» про стягнення заборгованості у розмірі 35000,00 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на неналежне виконання відповідачем умов договору №7-14-259 про сумісне використання водних ресурсів Павлопільського водосховища від 18.07.2014, у звязку з чим у відповідача утворилась заборгованість за період з серпня по грудень 2014 року.

Відповідач проти позову заперечує та зазначає, що позивач в період зазначений у позовній заяві фактично витрат з утримання водосховища не поніс. Також відповідач вказує, що у звязку з проведенням АТО внаслідок бойових дій відповідач був позбавлений можливості здійснення господарської діяльності на Павлопільському водосховищі. В додаткових поясненнях по справі відповідач також вказує на те, що позивачем не надано жодного обґрунтування (розрахунку) на підтвердження розміру визначених витрат, а калькуляція, надана позивачем, не свідчить, що саме такі послуги надавались та, у звязку з чим позивачем понесені витрати.

Рішення прийнято 22.11.2016, оскільки в судовому засіданні 18.10.2016 оголошувалась перерва.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача та відповідача, господарський суд Донецької області

В С Т А Н О В И В :

18.07.2014 між Комунальним підприємством «Компанія «Вода Донбасу» в особі відокремленого підрозділу Маріупольського регіонального виробничого управління (позивач, балансоутримувач) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Донфільтр» (користувач, відповідач) підписано договір №7-14-259 про сумісне використання водних ресурсів Павлопільського водосховища (далі - Договір).

Згідно з п. 1.1 Договору балансоутримувач і користувач обєднують свої зусилля по взаємовигідному співробітництву та спільному використанню водних ресурсів Павлопільського водосховища з метою:

1.1.1. Забезпечення схоронності та належного технічного стану гідротехнічних споруд, підтримання в оптимальному стані екосистеми і водних живих ресурсів водосховища;

1.1.2. Розширити та ефективно використовувати рибогосподарські можливості водосховища для задоволення потреб населення в рибній продукції і створення додаткових робочих місць.

Пунктами 2.1, 2.2 та 2.3 Договору встановлені права та обовязки балансоодержувача, а саме: своїми силами утримувати в належному технічному стані гідротехнічні споруди; не перешкоджати ефективному використанню водних ресурсів водосховища; сповіщати користувача про майбутні скиди води з водосховища в період повені, при засусі або ремонтних роботах.

Відповідно до п. 2.4 Договору користувач зобовязаний відшкодовувати балансоутримувачу витрати, в сумі 84000,00 грн за рік, в тому числі ПДВ. Оплата здійснюється щомісячно на підставі виставлених балансоутримувачем або відокремленим підрозділом балансоутримувача - Маріупольським регіональним підрозділом управління (РПУ) КП «Компанія «Вода Донбасу» рахунків або на підставі даного Договору не пізніше 5 числа місяця наступного за розрахунковим. Сторони домовились, що не заперечують проти здійснення дострокової оплати по даному Договору.

Даний договір вступає в силу з дня його підписання і діє до 31.12.2014 (п. 4.1 Договору).

Згідно з п. 4.2. Договору дострокове розірвання договору можливе:

4.2.1. За ініціативою балансоутримувача при невиконані користувачем умов даного договору при умові письмового попередження користувача не пізніше чим за один місяць додати розірвання договору;

4.2.2. За ініціативою користувача.

Листом №19 від 18.12.2014 відповідач звернувся до позивача з повідомленням про розірвання даного Договору на підставі п. 4.2.2 Договору за ініціативою користувача.

У відповідь на даний лист відповідача позивач листом №1339/12 від 22.12.2014 повідомив, що лист відповідача про розірвання договору №7-14-259 про сумісне використання водних ресурсів Павлопільського водосховища позивач отримав 19.12.2014, однак у вказаному листі не конкретизована дата дострокового розірвання договору. Крім того, позивач повідомив відповідача про наявність заборгованості відповідача перед позивачем за Договором за період серпень-грудень 2014 року і просив погасити її або підтвердити факт настання форс-мажорних обставин з періодом їх настання.

Відповідно до ст. 631 Цивільного кодексу України строком дії договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору.

Порядок зміни та розірвання господарських договорів передбачений ст.188 Господарського кодексу України.

Згідно з ч. 1 ст. 188 Господарського кодексу України зміна та розірвання господарських договорів в односторонньому порядку не допускаються, якщо інше не передбачено законом або договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 651 Цивільного кодексу України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

З огляду на викладене, оскільки умовами Договору передбачена можливість дострокового розірвання Договору в односторонньому порядку за ініціативою користувача, жодних умов, за настання яких відповідач має право ініціювати розірвання Договору його умовами не передбачено, суд вважає, що договір №7-14-259 про сумісне використання водних ресурсів Павлопільського водосховища припинив свою дію за ініціативою користувача (відповідача) з 19.12.2014 (дати отримання позивачем листа відповідача про розірвання Договору).

Позивач зазначає, що відповідач зобовязання з відшкодування витрат, повязаних з утриманням водосховища за Договором №7-14-259 від 18.07.2014 за період з серпня по грудень 2014 року виконав неналежним чином.

За період з серпня по грудень 2014 року відповідачу нараховано витрати, повязані з утриманням водосховища у розмірі 35000,00 грн (7000,00 грн*5 міс) (належним чином засвідчені копії рахунків-фактур та податкових накладних містяться в матеріалах справи).

Частиною другою статті 11 Цивільного кодексу України передбачено, що підставами виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема, є договори та інші правочини.

Статтею 509 Цивільного кодексу України визначення поняття зобов'язання та підстави його виникнення. Зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Частиною 1 статті 173 Господарського кодексу України визначено, що господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Зазначене також кореспондується зі статтями 525, 526 Цивільного кодексу України відповідно до яких зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Стаття 629 Цивільного кодексу України передбачає, що договір є обовязковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно зі ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 617 Цивільного кодексу України, особа, яка порушила зобов'язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов'язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили.

Не вважається випадком, зокрема, недодержання своїх обов'язків контрагентом боржника, відсутність на ринку товарів, потрібних для виконання зобов'язання, відсутність у боржника необхідних коштів.

Проте, як вбачається з матеріалів справи, відповідач зобовязання за Договором №7-14-259 від 18.07.2014 щодо своєчасного відшкодування витрат, повязаних з утриманням водосховища, не виконав в повному обсязі, внаслідок чого в останнього утворилась заборгованість за період з серпня 2014 року по 18.12.2014 (оскільки вище судом встановлено, що Договір припинив свою дію з 19.12.2014) у розмірі 32064,58 грн (7000,00 грн*4 місяці(серпень-листопад 2014 року)+18 днів грудня 2014 року (225,81 грн вартість відшкодування за один день*18 днів = 4064,58 грн)).

Відповідно до ст. 34 Господарського процесуального кодексу України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідач обставин, викладених позивачем, належними засобами доказування не спростував, доказів на спростування факту порушення ним договірних зобовязань щодо повної і своєчасної оплати відшкодування витрат, повязаних з утриманням водосховища, за Договором №7-14-259 про сумісне використання водних ресурсів Павлопільського водосховища від 18.07.2014 в період дії вказаного Договору, суду не надав.

Посилання відповідача на те, що позивач в період зазначений у позовній заяві фактично витрат з утримання водосховища не поніс та, що позивачем не надано жодного обґрунтування (розрахунку) на підтвердження розміру визначених витрат, а калькуляція, надана позивачем, не свідчить, що саме такі послуги надавались та, у звязку з чим позивачем понесені витрати судом не приймається з огляду на наступне.

Згідно зі ст. 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

У Договорі №7-14-259 про сумісне використання водних ресурсів Павлопільського водосховища від 18.07.2014 сторонами погоджена сума витрат на утримання водосховища, яку відповідач зобовязався щомісячно відшкодовувати позивачу.

Підписавши вказаний Договір, відповідач погодився з визначеною в ньому сумою витрат, що підлягає відшкодуванню та взяв на себе зобовязання по щомісячному відшкодуванню позивачу визначеної в Договорі суми витрат.

Відповідачем не доведено належними та допустимими доказами, що станом на момент підписання Договору відповідач був незгодний із визначеною в Договорі сумою витрат позивача, повязаних з утриманням водосховища, яка підлягає відшкодуванню відповідачем.

Умови Договору не містять обовязку позивача надавати докази на підтвердження понесення витрат на утримання водосховища, а також додатково підтверджувати їх розмір.

Крім того, умовами Договору не передбачено надання позивачем відповідачу якихось послуг та необхідність відповідно підтвердження надання таких послуг.

Також посилання відповідача, що внаслідок проведення АТО і бойових дій відповідач був позбавлений можливості здійснення господарської діяльності на Павлопільському водосховищі, судом не приймається, у звязку з наступним.

Договір №7-14-259 про сумісне використання водних ресурсів Павлопільського водосховища був підписаний сторонами 18.07.2014, тобто коли проведення антитерористичної операції на території Донецької області давно було загальновідомим фактом, проте не зважаючи на вказані обставини, відповідач взяв на себе зобовязання за даним Договором.

Умовами Договору передбачено право відповідача в односторонньому порядку розірвати даний Договір, однак не маючи можливості з вересня 2014 року користуватись водосховищем (за твердженням відповідача), відповідач звернувся до позивача з повідомленням про розірвання Договору лише у грудні 2014 року.

Належних доказів на підтвердження настання форс-мажорних обставин для ТОВ «Донфільтр», повязаних з проведенням АТО, і звільнення відповідача від виконання договірних зобовязань відповідачем суду не надано.

Таким чином, вимоги позивача про стягнення з відповідача основного боргу за Договором №7-14-259 про сумісне використання водних ресурсів Павлопільського водосховища від 18.07.2014 за період з серпня 2014 року по 18.12.2014 у розмірі 32064,58 грн визнаються судом обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Оскільки позивачем позов в частині стягнення з відповідача заборгованості у розмірі 2935,42 грн за період з 19 по 31 грудня 2014 року документально не доведений (як встановлено вище судом у цей період Договір №7-14-259 від 18.07.2014 не діяв, оскільки був припинений з 19.12.2014 за ініціативою відповідача), умовами Договору не передбачено поширення його дії на відносини між позивачем та відповідачем, що виникли після закінчення дії вказаного Договору, суд вважає, що в цій частині позов задоволенню не підлягає.

Враховуючи викладене, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

У звязку з частковим задоволенням позову, судовий збір відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 33, 34, 43, 44, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Донфільтр» (87528, Донецька обл., м. Маріуполь, просп. Будівельників, 141А, ідентифікаційний код 32322188) на користь Комунального підприємства «Компанія «Вода Донбасу» (87547, Донецька обл., м. Маріуполь, вул. К. Лібкнехта, 177А, ідентифікаційний код 00191678) в особі відокремленого підрозділу Маріупольського регіонального виробничого управління (87547, Донецька обл., м. Маріуполь, вул. К. Лібкнехта, 177А, ідентифікаційний код 35397832) заборгованість у розмірі 32064 (тридцять дві тисячі шістдесят чотири) грн 58 коп. та судовий збір у розмірі 1262 (одна тисяча двісті шістдесят девять) грн 39 коп.

Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

3. В іншій частині позову відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено: 28.11.2016

Суддя М.В. Сажнева