ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"29" листопада 2016 р. Справа № 922/3013/16

Колегія суддів у складі:

головуючий суддя Барбашова С.В., суддя Істоміна О.А., суддя Могилєвкін Ю.О.

при секретарі Кохан Ю.В.

за участю представників:

позивача ОСОБА_1 (довіреність № 01-16/юр/3214 від 25.04.2016)

відповідача ОСОБА_2 (довіреність № 2 від 04.01.2016)

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Комунального підприємства "Міськелектротранссервіс", м. Харків (вх. №2809 Х/3) на рішення господарського суду Харківської області від 05.10.2016 у справі № 922/3013/16

за позовом Акціонерної компанії "Харківобленерго", м. Харків

до Комунального підприємства "Міськелектротранссервіс", м. Харків

про стягнення коштів, -

ВСТАНОВИЛА:

У вересні 2016 року Акціонерна компанія "Харківобленерго" м. Харків (позивач) звернулася до господарського суду Харківської області з позовом до відповідача Комунального підприємства "Міськелектротранссервіс", м. Харків про стягнення заборгованості в розмірі 5240192,82 грн. за липень 2016 року, пені 694230,23 грн. з січня по травень 2016 року, 3% річних за період з січня по травень 2016 року 63692,72 грн. Крім того, позивач просив суд покласти на відповідача витрати по сплаті судового збору. Позовні вимог обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем зобов'язань за договором про постачання електричної енергії №37 від 19.03.2012 в частині здійснення своєчасної оплати за надану електричну енергію.

Рішенням господарського суду Харківської області від 05.10.2016 по справі № 922/3013/16 (суддя Лаврова Л.С.) позовні вимоги задоволено частково. Стягнуто з Комунального підприємства "Міськелектротранссервіс" на користь Акціонерної компанії "Харківобленерго" вартість електричної енергії у розмірі 5240192,82 грн. за липень 2016 року, пеню в сумі 347115,11 грн., 3 % річних в сумі 63692,72 грн. та судовий збір в сумі 89972,00 грн. В частині стягнення пені в розмірі 347115,11 грн. у позові відмовлено.

Відповідач, КП "Міськелектротранссервіс", із даним судовим рішенням не погодився, подав апеляційну скаргу, в якій вважає рішення у справі незаконним, необґрунтованим та таким, що прийнято з порушенням та неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, при неповному з'ясуванні та при недоведеності обставин, що мають значення для справи, які місцевий господарський суд визнав встановленими, а тому просить рішення господарського суду Харківської області від 05.10.2016 по справі №922/3013/16 в частині стягнення заборгованості, пені та 3 % річних скасувати.

Крім того, відповідач в апеляційній скарзі просить призначити у справі комплексну судову електротехнічну експертизу та судову економічну експертизу, проведення яких просить доручити Харківському науково - дослідному інституту судових експертиз ім. засл. проф. ОСОБА_3 ( м. Харків, вул. Золочівська , 8-а). На вирішення судового експерта відповідач просить поставити наступні питання:

1) чи відповідають первинні документи бухгалтерського обліку АК "Харківобленего" та КП" Міськелектротранссервіс" , якими оформлені правовідносини за договором про постачання електричної енергії № 37 від 19.03.2012 за липень 2016 року нормативним вимогам?

2) чи підтверджується документально заявлений у позовних вимогах АК "Харківобленерго" розмір заборгованості за поставлену КП" "Міськелектротранссервіс" електричну енергію за договором про постачання електричної енергії № 37 від 19.03.2012 за липень 2016 року?

3) чи відповідають лічильники електричної енергії, згідно з якими позивач АК "Харківобленерго" нараховує кількість спожитої електричної енергії за договором про постачання електричної енергії № 37 від 19.03.2012, нормативним вимогам України?

4) чи підтверджується кількість спожитої електричної енергії згідно договору про постачання електричної енергії № 37 від 19.03.2012 за липень 2016 року документально? Чи є її розмір, зазначений у розрахунках та інших документах АК "Харківобленерго", вірним?

Також, заявник апеляційної скарги просить прийняти у справі нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог про стягнення вартості електричної енергії у розмірі 5240192,82 грн. за липень 2016 року відмовити та зменшити розмір пені за липень 2016 року на 90%.

Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 24.10.2016 апеляційну скаргу відповідача прийнято до провадження. Розгляд скарги призначено на 29 листопада 2016 р. о 10:30 год.

Позивач надав відзив на апеляційну скаргу (вх. № 11884 від 25.11.2016), в якому вважає вимоги скаржника необґрунтованими, а рішення господарського суду першої інстанції прийнятим з належним застосуванням норм процесуального та матеріального права, у відповідності до вимог діючого законодавства, матеріалів справи та фактичних обставин, а тому підстави для його скасування на думку позивача відсутні.

28.11.2016 відповідачем надані уточнення до апеляційної скарги (вх. № 11978), в яких КП "Міськелектротранссервіс" просить рішення суду першої інстанції про стягнення з відповідача на користь позивача у даній справі заборгованості, пені та 3% річних скасувати та прийняти нове рішення, яким провадження у справі стосовно стягнення вартості електричної енергії у розмірі 5240192,82 грн. припинити, у звязку з відсутністю предмета спору, оскільки на момент розгляду справи апеляційним господарським судом відповідач погасив суму заборгованості за спожиту електроенергію за липень 2016 року, про що свідчить платіжне доручення № 138 від 09.11.2016. Крім того, відповідно до наданих уточнень відповідач просить суд апеляційної інстанції зменшити розмір пені за липень 2016 року на 90%, а судові витрати по справі розподілити пропорційно задоволеним вимогам.

Представник позивача у судовому засіданні 29.11.2016 підтвердив факт погашення відповідачем суми заборгованості за спожиту електроенергію за липень 2016 року згідно платіжного доручення № 138 від 09.11.2016 в розмірі 5240192,82 грн.

Згідно пункту 10 Постанови Вищого господарського суду України від 23 березня 2012 року м. Київ № 6 Про судове рішення (із змінами і доповненнями) результати розгляду господарським судом заяв (клопотань) учасників судового процесу повинні зазначатися в мотивувальній, а не в резолютивній частині рішення суду, прийнятого по суті справи, за винятком тих випадків, коли суд вирішує питання про вжиття заходів до забезпечення позову (статті 67, 68 ГПК), відстрочку або розстрочку виконання рішення (стаття 121 ГПК).

Розглянувши заявлене відповідачем клопотання про призначення у справі комплексної судової електротехнічної експертизи, про призначення у справі судової економічної експертизи та про зупинення провадження у справі колегія суддів дійшла висновку, що зазначені клопотання задоволенню не підлягають, враховуючи наступне.

Згідно статті 41 Господарського процесуального кодексу України для роз'яснення питань, що виникають при вирішенні господарського спору і потребують спеціальних знань, господарський суд призначає судову експертизу.

Відповідно до статті 1 Закону України "Про судову експертизу" судова експертиза - це дослідження експертом на основі спеціальних знань матеріальних об'єктів, явищ і процесів, які містять інформацію про обставини справи, що перебуває у провадженні, зокрема, суду.

Судова експертиза призначається лише у разі дійсної потреби у спеціальних знаннях для встановлення фактичних даних, що входять до предмета доказування, тобто у разі, коли висновок експерта не можуть замінити інші засоби доказування (постанова Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики призначення судової експертизи" від 23 березня 2012 року № 4).

Відповідно до частини другої статті 79 Господарського процесуального кодексу України господарський суд має право зупинити провадження у справі за клопотанням сторони, прокурора, який бере участь в судовому процесі, або за своєю ініціативою у випадках, зокрема призначення господарським судом судової експертизи.

При цьому зупинення провадження у справі у зв'язку із призначенням господарським судом судової експертизи є правом суду, а не його обов'язком.

Проте відповідачем в клопотанні не було обґрунтовано необхідність призначення по справі відповідних судових експертиз.

Колегія суддів вважає, що в даному випадку матеріали справи містять достатньо документів для вирішення даного спору по суті. Позивачем додатково було надано суду акти про використану електричну енергію за спірний період, акти приймання - передачі, звіти відповідача, двосторонні акти фіксації показань приладів за весь спірний період, які підписані уповноваженими представниками та скріплені печатками боржника.

В даному випадку надання правової оцінки правовідносинам сторін, дослідження та аналізу первинних документів, що підтверджують заявлені позовні вимоги, входить до компетенції суду апеляційної інстанції. Всі обставини справи в їх сукупності свідчать про відсутність необхідності спеціальних знань для вирішення питань, які відповідач ставить у своєму клопотанні.

Згідно з частинами 1, 2 статті 101 та пункту 7 частини 2 статті 105 Господарського процесуального кодексу України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі. У постанові мають бути зазначені: обставини справи, встановлені апеляційною інстанцією, доводи, за якими апеляційна інстанція відхиляє ті чи інші докази, мотиви застосування законів та інших нормативно-правових актів.

Обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши повноту з'ясування та доведеність всіх обставин, що мають значення для справи, дослідивши правильність застосування господарським судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права при винесенні оскаржуваного рішення, заслухавши уповноважених представників сторін у судовому засіданні 29.11.2016, які підтримали свої правові позиції по справі, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга Комунального підприємства "Міськелектротранссервіс", м. Харків (вх. №2809 Х/3) на рішення господарського суду Харківської області від 05.10.2016 у справі № 922/3013/16 задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Як обґрунтовано встановлено господарським судом першої інстанції та підтверджується в ході апеляційного розгляду справи, 19.03.2012 між АК "Харківобленерго" та КП "Міськелектротранссервіс" укладено договір про постачання електричної енергії № 37 (далі - Договір) (том 1 аркуші справи 9-17).

02.06.2015 між сторонами у справі укладено додаткову угоду до Договору (том 1 аркуш справи 18).

Відповідно до пункту 2.2. Договору постачальник електричної енергії (позивач) зобовязувався постачати електричну енергію в обсягах, визначених в розділі 5 Договору, з урахуванням розділів 6, 7 договору.

У пункті 2.3.3. Договору сторони передбачили, що споживач (відповідач) зобовязується своєчасно сплачувати постачальнику вартість спожитої електроенергії та інші нарахування.

Пунктом 4.2.1. Договору встановлено, що при порушенні термінів розрахунку за спожиту електричну енергію споживач сплачує постачальнику суму боргу з урахуванням пені у розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожний день прострочення платежу, 3% річних та індексу інфляції.

Статтями 11 та 509 Цивільного кодексу України визначено, що однією із підстав виникнення цивільних прав і обов'язків (зобов'язань), які мають виконуватись належним чином і в установлений строк, є договір.

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України та статті 526 Цивільного кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським Кодексом України. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Згідно статті 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

На виконання умов укладеного Договору позивач здійснив відпуск електричної енергії, а відповідач її спожив, але в порушення договірних домовленостей своєчасно із постачальником не розрахувався.

Документально підтверджена заборгованість відповідача з урахуванням проведених оплат станом на 01.08.2016 становить 5998115,77 грн., з яких: вартість електричної енергії - 5240192,82 грн. (тарифна складова 4366827,35 грн., та ПДВ 20% - 873365,47 грн. за липень 2016 року, пеня у розмірі 694230,23 грн. за липень 2016 року на період виникнення боргу (е/е з ПДВ), на який нараховується пеня з січня по травень 2016 року); 3% річних у розмірі 63692,72 грн. - за липень 2016 року на період виникнення боргу (е/е з ПДВ), на який нараховується 3% річних - з січня по травень 2016 року), що підтверджується звітами про електроенергію, актами про використану електричну енергію, а також рахунками на оплату із доказами їх отримання (том 1 аркуші справи 101-107).

Дана сума боргу заявлена позивачем до стягнення з відповідача в судовому порядку.

Відповідно до частини першої статті 691 Цивільного кодексу України покупець зобов'язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу.

Згідно частин першої та другої статті 692 Цивільного кодексу України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару та зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Відповідно до статті 598 Цивільного кодексу України, зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом та припинення зобовязання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених законом або договором, а згідно статті 599 Цивільного кодексу України, зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно зі статтею 629 Цивільного кодексу України договір є обовязковим для виконання сторонами.

Доказів сплати боргу в сумі 5249192,82 грн. на момент винесення рішення судом першої інстанції, відповідачем не було надано.

Згідно із частиною першою статті 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно зі статтями 610, 611 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання), а у разі порушення зобов'язання, настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

За приписами частини другої статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Позивач, скориставшись наданим йому правом, заявив також до стягнення 63692,72 грн. 3% річних за період прострочення сплати вартості електричної енергії відповідачем з січня по травень 2016 року.

Відповідно до статті 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам справи з урахуванням фактичних та правових підстав позовних вимог в зазначеній частині, дослідивши всі обставини в їх сукупності, оцінивши надані сторонами докази, місцевий господарський суд встановив наявність документально підтвердженої основної заборгованості відповідача за спірним Договором та факт порушення останнім договірного зобовязання, перевірив правильність нарахування заявлених до стягнення 3% річних, в звязку з чим дійшов цілком обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог, стягнувши з відповідача на користь позивача 5249192,82 грн. основного боргу та 3% річних у розмірі 63692,72 грн., нарахованих за період січень-травень 2016 року, оскільки відповідач, як покупець, не сплатив вартість отриманої електричної енергії у зазначений в Договорі строк. При цьому, колегія суддів визначає, що 3% річних розраховані позивачем арифметично вірно та у відповідності до вимог закону.

Цивільним кодексом України передбачено, що виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком (частина перша статті 546 Цивільного кодексу України).

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання; штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання; пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (стаття 549 Цивільного кодексу України). Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Розмір неустойки, встановлений законом, може бути збільшений у договорі.

Позивачем також заявлено до стягнення з відповідача пеню за несвоєчасне виконання зобов'язань по Договору в сумі 694230,22 грн. від простроченої суми боргу, яка з урахуванням заявленого відповідачем клопотання та всіх обставин справи в їх сукупності була зменшена судом першої інстанції на 50% та стягнута з відповідача на користь позивача в сумі 347115,11 грн.

Відповідно до приписів статей 4-5, 4-7, 43 Господарського процесуального кодексу України судові рішення приймаються судом за результатами обговорення усіх обставин справи та за умови здійснення за своїм внутрішнім переконанням оцінки доказів, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Повторно розглянувши справу в межах наданих суду апеляційної інстанції повноважень, колегія суддів дійшла висновку, що в даному випадку місцевий господарський суд при оцінці обставин в обґрунтування підстав для зменшення пені прийняв до уваги доводи позивача і врахував інтереси відповідача, надав належну правову оцінку балансу інтересів сторін та доводам відповідача щодо підстав для зменшення неустойки (в даному випадку пені), співмірності можливості зменшення, в звязку з чим правові підстави для скасування рішення в цій частині у суду апеляційної інстанції відсутні.

Відповідно до статті 32 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у встановленому законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Частиною першою статті 33 Господарського процесуального кодексу України передбачено обов'язок доказування кожною стороною тих обставин, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Статтею 34 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

В апеляційній скарзі відповідач просить скасувати прийняте у даній справі рішення суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог про стягнення суми основного боргу і припинити провадження у справі з тих підстав, що КП "Міськелектротранссервіс" проведено повний розрахунок за спожиту електроенергію за липень 2016 року, про що свідчить надана суду апеляційної інстанції копія платіжного доручення №138 від 09.11.2016 на суму 5240192,82 грн. в підтвердження оплати вартості електричної енергії згідно договору № 37/4 від 16.03.2016 та акту за липень 2016 року від 04.08.2016.

Однак, відповідно до статті 101 Господарського процесуального кодексу України перегляд апеляційним судом рішення у справі здійснюється на підставі наявних у ній доказів чи додатково поданих доказів, які сторона з об'єктивних та поважних причин не змогла подати до суду першої інстанції, однак які існували на момент розгляду справи чи винесення судом рішення.

Відтак обставини, які виникли пізніше, ніж прийняте рішення у даній справі та які не могли бути відомими суду першої інстанції при прийнятті 05.10.2016 оскаржуваного рішення, та відповідні документи на підтвердження вказаних обставин, які не були подані до суду першої інстанції не можуть бути підставою для скасування рішення господарського суду Харківської області у даній справі.

Так, як вбачається із поданих суду апеляційної інстанції документів, оплата заборгованості була здійснена відповідачем вже після винесення господарським судом Харківської області оскаржуваного рішення у даній справі, в звязку з чим колегія суддів при перевірці його законності та обґрунтованості, не може досліджувати та надавати юридичну оцінку обставинам, які не існували на момент винесення даного рішення, та доказам, які не були предметом дослідження у суді першої інстанції.

Частиною першою статті 104 Господарського процесуального кодексу України не передбачено можливості скасування або зміни рішення у зв'язку із зміною стану розрахунків між сторонами (наприклад, зменшення або збільшення заборгованості), якщо така зміна сталася після прийняття рішення місцевого господарського суду.

Колегія суддів апеляційної інстанції відповідно до роз'яснень, що були надані у пункті 12 постанови Пленуму Вищого господарського суду України №7 від 17.05.2011 "Про деякі питання практики застосування розділу XII Господарського процесуального кодексу України", дійшла висновку щодо відсутності підстав для скасування рішення місцевого господарського суду за фактом добровільного виконання відповідачем своїх зобов'язань по сплаті суми вартості електричної енергії перед позивачем, які мали місце після прийняття судового рішення. Правова оцінка цих фактів може бути надана, а наслідки враховані сторонами та державним судовим виконавцем в порядку примусового виконання зазначеного судового рішення.

Таким чином, беручи до уваги те, що суд першої інстанції повно з'ясував обставини справи, які існували на день прийняття рішення і дав їм правильну юридичну оцінку, у колегії суддів відсутні підстави для скасування рішення суду першої інстанції та відповідно припинення провадження у справі з підстав зміни стану розрахунків між сторонами, які виникли після його прийняття.

Крім того, з матеріалів справи вбачається, що відповідачем як суду першої, такі і апеляційної інстанції заявлено клопотання про зменшення розміру заявленої до стягнення пені на 90%.

В обґрунтування заявленого клопотання відповідачем наведені наступні обставини.

Комунальне підприємство "Міськелектротранссервіс" є неприбутковою організацією, несе збитки, фінансується виключно з Державного та місцевого бюджетів України, затримка виконання зобов'язань за договором відбувалась не з вини підприємства, а з підстав несвоєчасного та недостатнього перерахування коштів з Державного або місцевого бюджету України за спожиту електричну енергію. Крім того, відповідач зазначив, що періоди прострочення зобов'язання є незначними, Комунальне підприємство "Міськелектротранссервіс" постійно, хоча і не в повному обсязі, сплачує заборгованість за договором, а тому враховуючи те, що причини несвоєчасного виконання відповідачем грошового зобов'язання не залежать від нього, останній забезпечує електропостачання всього міського електротранспорту міста Харкова та надає можливість найбіднішим верствам населення нашого міста користуватись транспортними послугами. Вказане на думку відповідача є достатніми підставами для зменшення розміру пені на 90% у відповідності до приписів статті 233 Господарського кодексу України та пункту третього статті 83 Господарського процесуального кодексу України.

Крім того, відповідач вважає, що стягнення штрафних санкцій в такому значному розмірі може створити тяжкі наслідки для пасажирських перевезень у межах всього міста Харкова, вплинувши на їх безпеку. Оскільки трамвайні колії та контактний провід трамваїв та тролейбусів потребують постійного ремонту, а подекуди знаходяться в аварійному стані та потребують заміни, то стягнення штрафних санкцій в таких розмірах може призвести до зупинки міського електротранспорту в зв'язку з аварійним станом інфраструктури.

Приймаючи рішення про зменшення пені на 50%, з яким повністю погоджується колегія суддів апеляційної інстанції, місцевий господарський суд обґрунтовано виходив з того, що сплата відповідачем пені у повному обсязі зачіпає не лише його майнові інтереси, а тому наявні правові підстави для часткового задоволення клопотання відповідача про зменшення пені, що становить 347115,11 грн.

Відповідно до частини другої статті 193 та статті 230 Господарського кодексу України порушення зобов'язання є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Частиною четвертою статті 231 Господарського кодексу України визначено, що у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов'язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов'язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано (частина шоста статті 232 Господарського кодексу України).

У відповідності до статті 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобовязань" розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Пунктом 4.2.1. Договору сторони погодили, що за внесення платежів, передбачених пунктом 2.3.3.-2.3.4. цього Договору, з порушенням термінів, визначених додатком № 2 "Порядок розрахунків", Споживач сплачує постачальнику суму боргу з урахуванням, зокрема пені у розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожний день прострочення платежу. Сума пені нараховується Споживачу з першого дня прострочення платежу, який повинен бути здійснений Споживачем в термін, встановлений в додатку № 2 "Порядок розрахунків", до дня сплати заборгованості включно та зазначається в рахунку окремим рядком.

Враховуючи вказані норми та положення пункту 4.2.1. Договору за прострочення виконання зобов'язання з оплати вартості спожитої відповідачем електричної енергії позивачем правомірно нараховано відповідачу 694230,23 грн. пені.

Відповідно до частини першої статті 233 Господарського кодексу України у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Згідно частини третьої статті 551 Цивільного кодексу України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Пунктом 3 статті 83 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що господарський суд, приймаючи рішення, має право, зокрема, зменшувати у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання.

Із змісту вказаної статті вбачається, що господарський суд має право зменшувати у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання (вказаний висновок узгоджується правовою позицією Верховного Суду України від 03.12.2013 у справі №908/43/13-г). Вирішуючи питання про зменшення розміру пені, яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання суд повинен об'єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеня виконання зобов'язань, причини неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення у виконанні зобов'язання, невідповідності розміру пені наслідкам порушення, негайного добровільного усунення винною стороною порушення та його наслідків.

Враховуючи вищенаведене, взявши до уваги принцип справедливості та розумності, а також інтереси обох сторін, колегія суддів перевірила доводи позивача та відповідача, що заслуговують на увагу при вирішенні питання про розмір пені, яка підлягає стягненню, в звязку з чим дійшла висновку про наявність обставин, з якими закон пов'язує право господарського суду зменшити заявлені в даному випадку до стягнення штрафні санкції саме на 50 %.

При цьому, колегією суддів враховано, що у зв'язку з порушенням відповідачем строку оплати вартості електричної енергії, на користь позивача також стягнуто 3% річних у якості компенсації за користування утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Зменшення пені на 50 % колегія суддів також визначає доцільним з огляду на: 1) ступінь виконання боржником основного зобов'язання за договором; 2) визнання відповідачем суми основного боргу; 3) фінансування підприємства відповідача з Державного та місцевого бюджетів України; 4) затримку виконання зобов'язань за Договором не з вини підприємства відповідача, а з підстав несвоєчасного та недостатнього перерахування коштів з Державного або місцевого бюджету України за спожиту електричну енергію; 5) незначний період прострочення зобов'язання; 6) вжиття відповідачем заходів щодо погашення боргу; 7) відсутність у матеріалах справи доказів на підтвердження завдання позивачу збитків.

Окрім того, стягнення з відповідача на користь позивача 50 % від належної до стягнення суми пені, з урахуванням всіх обставин даного випадку, є адекватною мірою відповідальності за неналежне виконання відповідачем зобов'язань та проявом балансу між інтересами кредитора і боржника, а також засобом недопущення використання пені як інструменту отримання безпідставних доходів, а не як способу стимулювання боржника до належного виконання зобов'язань.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що при вирішенні клопотання про зменшення заявленої до стягнення суми пені суд першої інстанції повно встановив та врахував усі істотні обставини справи, повністю перевірив доводи сторін, правильно застосував до спірних правовідносин норми статті 551 Цивільного кодексу України, статті 233 Господарського кодексу України та пункту 3 статті 83 Господарського процесуального кодексу України, дійшов юридично вірного висновку про наявність обставин, за яких можливе зменшення штрафних санкцій, та обґрунтовано зменшив розмір стягнутої пені на 50%, тобто до 347115,11 грн.

З огляду на зазначене, підстав для скасування або зміни оскаржуваного судового рішення в частині стягнення зазначеного розміру пені не вбачається.

Доводи відповідача, з яких подана апеляційна скарга, не спростовують правильних висновків місцевого господарського суду, які викладені в оскаржуваному рішенні.

Враховуючи викладене, апеляційна скарга відповідача задоволенню не підлягає, а тому згідно вимог статті 49 Господарського процесуального кодексу України судові витрати за перегляд рішення в апеляційній інстанції покладаються на скаржника.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що у справі, яка розглядається, суд першої інстанції правильно застосував норми матеріального права та не припустився порушень норм процесуального права, якими закріплено та визначено обовязковість встановлення судом під час вирішення спору обставин, що мають значення для справи, надання їм юридичної оцінки, а також оцінки всіх доказів, з яких суд виходить при вирішенні даної справи. Наслідком виконання зазначених процесуальних дій є прийняття господарським судом Харківської області цілком законного та обґрунтованого рішення у даній справі. Висновки суду першої інстанції про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, в звязку з чим рішення господарського суду Харківської області від 05.10.2016 у справі №922/3013/16 відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам та матеріалам справи і правові підстави для його скасування відсутні.

На підставі викладеного та керуючись статтями 32, 33, 34, 43, 99, 101, пунктом 1 статті 103, статтями 105, 110 Господарського процесуального кодексу України колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Комунального підприємства "Міськелектротранссервіс", м. Харків залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Харківської області від 05.10.2016 у справі № 922/3013/16 залишити без змін.

Постанова набирає чинності з дня її проголошення і може бути оскаржена до Вищого господарського суду України протягом 20-ти днів.

Головуючий суддя Барбашова С.В.

Суддя Істоміна О.А.

Суддя Могилєвкін Ю.О.