РІШЕННЯ

28 листопада 2016 року Справа № 913/1005/16

Провадження №4/913/1005/16

За позовом

Товариства з обмеженою відповідальністю Науково-Проектний центр ДТЕК,

м. Дніпро

до Публічного акціонерного товариства Луганський інститут з проектування підприємств вугільної промисловості Луганськдіпрошахт, м. Лисичанськ Луганської області

про стягнення 245856 грн. 38 коп.

Суддя - Старкова Г.М.

секретар судового засідання-помічник судді Наумова В.В.

У засіданні брали участь:

від позивача ОСОБА_1, довіреність № ББУ/НПЦ26/ББ/15 від 10.12.2015;

від відповідача представник не прибув.

Обставини справи: позивачем заявлено вимогу про стягнення з відповідача заборгованості за договором підряду на виконання проектних робіт № 7581 від 20.05.2014 в сумі 245856 грн. 38 коп., з яких: передплата в сумі 154000 грн. 00 коп.; неустойка в сумі 31260 грн. 46 коп.; інфляційні нарахування в сумі 58674 грн. 00 коп.; 3% річних в сумі 1921 грн. 92 коп.(з урахуванням заяви про збільшення розміру позовних вимог № б/н від 28.10.2016).

Представник позивача у судовому засіданні підтримав позовні вимоги у повному обсязі (з урахуванням заяви про збільшення розміру позовних вимог № б/н від 28.10.2016).

Представник відповідача 31.10.2016 (згідно штампу вхідний № 7920/16) на адресу господарського суду Луганської області подав відзив на позовну заяву, за яким визнав, що відповідачем отримано аванс за спірним договором, але проектні роботи не виконані, повернути суму авансу немає можливості, та запропонував позивачу укласти договір та виконати відповідні роботи, в рахунок раніше отриманого авансу за договором підряду на виконання проектних робіт № 7581 від 20.05.2014 в сумі 154000 грн. 00 коп. Крім того, відповідач не згоден з вимогами позивача щодо нарахування неустойки відповідно до п. 6.3 договору, оскільки вважає, що невиконання зобовязань за спірним договором, відбулось не з вини відповідача, посилаючись на п. п. 6.5, 6.6 договору.

Ухвалою господарського суду Луганської області від 14.11.2016 у справі №913/1005/16 суд задовольнив клопотання представника позивача та відповідно до ст. 69 ГПК України продовжив строк розгляду справи на п'ятнадцять днів до 04 грудня 2016 року включно.

Зясувавши фактичні обставини справи, докази на їх підтвердження, надавши правову кваліфікацію відносинам сторін і виходячи з фактів, встановлених у процесі розгляду справи та правової норми, яка підлягає застосуванню, приймаючи до уваги доводи представників позивача та відповідача, суд

В С Т А Н О В И В :

В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначив наступне.

Між Товариством з обмеженою відповідальністю Науково-Проектний центр ДТЕК (далі за текстом замовник, позивач) та Публічним акціонерним товариством Луганський інститут з проектування підприємств вугільної промисловості Луганськдіпрошахт (далі за текстом підрядник, відповідач) був укладений договір підряду на виконання проектних робіт № 7581 від 20.05.2014 (далі за текстом - договір), за умовами якого підрядник приймає на себе зобовязання, власними силами та коштами за рахунок замовника виконати проектні роботи згідно з завданням на проектування та іншими вихідними даними замовника, а замовник зобовязується прийняти результат таких робіт та оплатити підрядчику їх вартість. (п.1.1 договору).

Підрядник приступає до виконання проектних робіт за договором не пізніше 5-ти календарних днів з моменту підписання договору, отримання вихідних даних та авансу ( п. 1.3 договору).

Згідно із п. 1.4. договору кінцевий строк виконання проектних робіт через чотири місяці після початку робіт.

Вартість робіт за договором визначається зведеним кошторисом (додаток № 2 до договору), є невідємною частиною договору, та становить 650000 грн. 00 коп., ПДВ 20% 130000 грн. 00 коп., всього 780000 грн. 00 коп. (п. 2.1 договору).

Відповідно до п. 2.3.1. договору, замовник в продовж 30 календарних днів з моменту укладання договору перерахувати на поточний рахунок підрядника 30% вартості робіт за договором, а саме 234000 грн. 00 коп., в тому числі ПДВ 20%-39000 грн. 00 коп.

Остаточна частина вартості робіт за договором в розмірі 70%, а саме 546000 грн. 00 коп., в тому числі ПДВ 20% - 91000 грн. 00 коп. сплачується Замовником шляхом безготівкового перерахування відповідної суми грошових коштів на поточний рахунок підрядника на протязі 30 календарних днів з моменту підписання акту здачі-приймання проектної документації (п. 2.3.2. договору).

Пунктом 4.1 договору визначено, що завдання-приймання виконаних робіт здійснюється сторонами шляхом передачі підрядником замовнику документації на паперових та електронних носіях. До обовязків підрядника згідно пунктів 3.3.3. та 3.3.4 договору віднесено: передачу документації, оформлення акту здачі-приймання робіт та виставлення рахунку на оплату робіт.

На виконання своїх зобовязань за договором замовник перерахував на поточний рахунок підрядника грошові кошти в сумі 154000 грн. 00 коп., як передплату згідно платіжного доручення № НОМЕР_1 від 25.06.2014.

Відповідно до умов договору кінцевим днем передачі замовнику проектної документації є 09.11.2014, але відповідач свої зобовязання за договором не виконав, вказані проектні роботи за договором не надав, тому має борг перед замовником (позивачем) на суму отриманого авансу в розмірі 154000 грн. 00 коп., що підтверджено актом звірення взаємних розрахунків станом на 01.05.2016.

Позивач, керуючись ст. 530 ЦК України, звернувся до відповідача з претензійною вимогою № 20-17/399 від 15.06.16 про повернення суми попередньої оплати, що підтверджується експрес накладною № 3971 від 15.06.2016 ТОВ «Нова пошта».

Також позивачем на адресу відповідача було направлено лист від 01.10.2014 № 4-17/970, за яким позивач просив повернути аванс перерахований за розірваним договором.

Відповідач надав відповідь від 02.12.2014 № 03.94, за якою повідомив про відсутність можливості повернення авансу, та надав згоду про розірвання договору.

Грошові кошти, сплачені позивачем як передплата, в сумі 154000 грн. 00 коп. повернуті відповідачем не були.

Відповідно до п. 6.3 договору, у випадку прострочки виконання підрядником прийнятих на себе зобовязань, відповідно до п.п.1,5, 4.3 договору, підрядник сплачує замовнику неустойку у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від вартості робіт за договором, яка зазначена у п. 2.1 договору за кожен день прострочення.

Позивач, відповідно до п. 6.3 договору, нарахував відповідачу пеню в сумі 31260 грн. 46 коп. за період з 06.11.2014 по 06.05.2015 (з урахуванням заяви про збільшення розміру позовних вимог № б/н від 28.10.2016).

Позивач, з урахуванням вимог ч.2 ст.625 ЦК України, нарахував відповідачу 3% річних в сумі 1921 грн. 92 коп. за період з 06.11.2014 по 06.05.2015, інфляційні нарахування в сумі 58674 грн. 00 коп. за період з листопада 2014 року по квітень 2015 року(з урахуванням заяви про збільшення розміру позовних вимог № б/н від 28.10.2016).

У звязку з тим, що відповідач не виконав свої договірні зобовязання за спірним договором, не виконав проектні роботи, тому позивач звернувся до господарського суду з даною позовною заявою про стягнення з відповідача суми передплати у розмірі 154000 грн. 00 коп.; неустойка в сумі 31260 грн. 46 коп.; інфляційні нарахування в сумі 58674 грн. 00 коп.; 3% річних в сумі 1921 грн. 92 коп.(з урахуванням заяви про збільшення розміру позовних вимог № б/н від 28.10.2016). Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач посилається на умови договору підряду на виконання проектних робіт № 7581 від 20.05.2014 та положення ст. ст. 525, 526, 530, 611, 612, 617, ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України, ст. ст. 174, 175, 193, 218 Господарського кодексу України.

Відповідач відзивом розмір позовних вимог визнав частково, з підстав викладених вище.

Встановивши фактичні обставини, оцінивши доводи сторін та надані ними докази, суд дійшов висновку про часткову обґрунтованість позовних вимог за позовом, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ст. 4-3, 33, 34 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести певними засобами доказування ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

На підставі ст. 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Факт отримання відповідачем грошових коштів від позивача та не повернення їх на даний час підтверджується матеріалами справи та не заперечується відповідачем.

Так, згідно із ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обовязковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог даного Кодексу і інших актів законодавства. Аналогічна за змістом норма міститься у п.1 ст. 193 Господарського кодексу України.

Згідно із п.2 ст. 193 Господарського кодексу України кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

В статті 854 Цивільного кодексу України вказано, що якщо договором підряду не передбачена попередня оплата виконаної роботи або окремих її етапів, замовник зобов'язаний сплатити підрядникові обумовлену ціну після остаточної здачі роботи за умови, що роботу виконано належним чином і в погоджений строк або, за згодою замовника, - достроково. Підрядник має право вимагати виплати йому авансу лише у випадку та в розмірі, встановлених договором.

Частиною 2 ст. 846 Цивільного кодексу України встановлено, що якщо у договорі підряду не встановлені строки виконання роботи, підрядник зобов'язаний виконати роботу, а замовник має право вимагати її виконання у розумні строки, відповідно до суті зобов'язання, характеру та обсягів роботи та звичаїв ділового обороту.

Згідно із ч. 2 ст. 849 Цивільного кодексу України якщо підрядник своєчасно не розпочав роботу або виконує її настільки повільно, що закінчення її у строк стає явно неможливим, замовник має право відмовитися від договору підряду та вимагати відшкодування збитків.

Відповідно до ч. 3 ст. 612 Цивільного кодексу України якщо внаслідок прострочення боржника виконання зобов'язання втратило інтерес для кредитора, він може відмовитися від прийняття виконання і вимагати відшкодування збитків. Аналогічна правова норма встановлена і у ч. 2 ст. 220 Господарського кодексу України.

Згідно із ст. 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів при цьому можуть бути, зокрема, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди.

Одним з правових наслідків порушення зобовязання встановлених статтею 611 Цивільного кодексу України є відшкодування збитків.

Відповідно до ч. 1 ст. 623 Цивільного кодексу України боржник, який порушив зобов'язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки.

Разом з тим, відповідно до ст. 1212 Цивільного кодексу України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно) зобовязана його повернути. Особа зобовязана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Положення цієї глави застосовуються також до вимог про:

1) повернення виконаного за недійсним правочином;

2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння;

3) повернення виконаного однією із сторін у зобов'язанні;

4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

Так, відповідач необґрунтовано не повернув позивачу грошові кошти у заявленій до стягнення сумі.

Враховуючи викладене, позовні вимоги в частині стягнення грошових коштів в сумі 154000 грн. 00 коп. слід задовольнити повністю.

Щодо позовних вимог про стягнення неустойки в сумі 31260 грн. 46 коп. за період з 06.11.2014 по 06.05.2015 (з урахуванням заяви про збільшення розміру позовних вимог № б/н від 28.10.2016) слід зазначити наступне.

Відповідно до п. 6.3 договору, у випадку прострочки виконання підрядником прийнятих на себе зобовязань, відповідно до п.п.1,5, 4.3 договору, підрядник сплачує замовнику неустойку у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від вартості робіт за договором, яка зазначена у п. 2.1 договору за кожен день прострочення.

Таки чином, вказана неустойка стягується за невиконання негрошового зобовязання, а саме невиконання проектних робіт.

Відповідно до п. 1.3 договору підрядник починає виконання проектних робіт не пізніше 5 календарних днів з моменту підписання договору, отримання вихідних даних та авансу.

Аванс був перерахований 25.06.2014 відповідно до платіжного доручення № НОМЕР_1.

Таким чином, належним періодом нарахування неустойки буде з 01.07.2014 по 30.09.2014, день коли позивач повідомив відповідача про втрату інтересу до виконання проектних робіт листом від 01.10.21014 № 4-1.7/970.

Позивачем за даним позовом, визначено період нарахування неустойки з 06.11.2014 по 06.05.2015.

Враховуючи, що належний період нарахування неустойки та період який заявлений позивачем не співпадають, тому неустойка в сумі 31260 грн. 46 коп. за період з 06.11.2014 по 06.05.2015 стягненню не підлягає.

З урахування викладеного у задоволенні позовних вимог в частині стягнення неустойки в сумі 31260 грн. 46 коп. слід відмовити.

Щодо стягнення з відповідача 3% річних в сумі 1921 грн. 92 коп. за період з 06.11.2014 по 06.05.2015, інфляційні нарахування в сумі 58674 грн. 00 коп. за період з листопада 2014 року по квітень 2015 року (з урахуванням заяви про збільшення розміру позовних вимог № б/н від 28.10.2016) слід зазначити наступне.

Сплата інфляційних нарахувань і трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом) відповідно до ст. 625 ЦК України не мають характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові.

Відповідно до вимог абз.3 п.3.2. постанови Пленуму Вищого господарського суду України №14 від 17.12.2013, розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Перевіривши наданий позивачем розрахунок інфляційних нарахувань за допомогою юридичної інформаційно-пошукової системи Законодавство судом встановлено, що загальний розмір інфляційних нарахувань за період з листопад 2014 року по квітень 2015 року становить 67647 грн. 98 коп., у той час як заявлена до стягнення сума інфляційних нарахувань становить 58674 грн. 00 коп. З урахуванням обставин справи та норм чинного законодавства, суд задовольняє позовні вимоги щодо стягнення інфляційних нарахувань саме в розмірі заявлених вимог 58674 грн. 00 коп.

Також, перевіривши наданий позивачем розрахунок 3% річних за допомогою юридичної інформаційно-пошукової системи Законодавство судом встановлено, що загальний розмір 3% річних за період з 06.11.2014 по 06.05.2015 становить 2303 грн. 67 коп., у той час як заявлена до стягнення сума 3% річних становить 1921 грн. 92 коп. З урахуванням обставин справи та норм чинного законодавства, суд задовольняє позовні вимоги щодо стягнення 3%річних саме в розмірі заявлених вимог 1921 грн. 92 коп.

За таких обставин, позов слід задовольнити частково та стягнути з відповідача на користь позивача грошові кошти в сумі 154000 грн. 00 коп., 3% річних в сумі 1921 грн. 92 коп., інфляційні нарахування в сумі 58674 грн. 00 коп.(з урахуванням заяви про збільшення розміру позовних вимог від 28.10.2016) (всього на загальну суму 214595 грн. 92 коп.).

Згідно із ст. 85 Господарського процесуального кодексу України у судовому засіданні 28.11.2016 оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Відповідно до ст.ст. 44,49 ГПК України судові витрати слід покласти на відповідача обґрунтовано заявлених та задоволений вимог, а саме в сумі 3218 грн. 94 коп.

Керуючись ст. ст. 22, 49, 69, 82, 84, 85, 121 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

В И Р І Ш И В :

1. Позов Товариства з обмеженою відповідальністю Науково-Проектний центр ДТЕК до Публічного акціонерного товариства Луганський інститут з проектування підприємств вугільної промисловості Луганськдіпрошахт про стягнення 245856 грн. 38 коп. задовольнити частково.

2. Стягнути з Публічного акціонерного товариства Луганський інститут з проектування підприємств вугільної промисловості Луганськдіпрошахт, вул. Пирогова, 5, м. Лисичанськ Луганської області, на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Науково-Проектний центр ДТЕК, вул. Європейська (Миронова), 15, м. Дніпро, , грошові кошти в сумі 154000 грн. 00 коп., 3% річних в сумі 1921 грн. 92 коп., інфляційні нарахування в сумі 58674 грн. 00 коп., витрати зі сплати судового збору в сумі 3218 грн. 94 коп. Наказ видати позивачу після набрання рішенням законної сили.

3. В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Відповідно до ст. 85 Господарського процесуального кодексу України рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 93 Господарського процесуального кодексу України рішення може бути оскаржено до апеляційної інстанції протягом десятиденного строку.

Повне рішення складено та підписано - 05.12.2016.

Суддя Г.М. Старкова