У х в а л а

28 листопада 2016 року м. Київ

Колегія суддів Судової палати у господарських справах Верховного Суду України у складі:

головуючогоЖайворонок Т.Є.,
суддів:Берднік І.С., Ємця А.А.,-

розглянувши заяву приватного підприємства «Приватна фірма «Петро Великий» (далі - ПП «ПФ «Петро Великий») про перегляд Верховним Судом України постанови Київського апеляційного господарського суду від 5 вересня 2016 року та постанови Вищого господарського суду України від 24 жовтня 2016 року у справі № 910/3570/16 за позовом Національного медичного університету ім. О.О. Богомольця до Регіонального відділення Фонду державного майна України по м. Києву, ПП «ПФ «Петро Великий» про визнання недійсним правочину та усунення перешкод у користуванні майном,

в с т а н о в и л а:

Рішенням Господарського суду м. Києва від 20 квітня 2016 року в задоволенні позовних вимог Національного медичного університету ім. О.О. Богомольця про визнання недійсним правочину та усунення перешкод у користуванні майном відмовлено.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 5 вересня 2016 року, залишеною без змін постановою Вищого господарського суду України від 24 жовтня 2016 року, рішення суду першої інстанції скасовано, позовні вимоги задоволено. Визнано недійсним правочин, яким продовжено до 8 вересня 2018 року дію договору оренди державного нерухомого майна від 8 листопада 2011 року № 6297 між Регіональним відділенням Фонду державного майна України по м. Києву та ПП «ПФ «Петро Великий». Виселено ПП «ПФ «Петро Великий» з частини нежитлового приміщення, площею 10 кв.м., розташованого за адресою: м. Київ, вул. Мечникова, 5. Вирішено питання про судові витрати.

У листопаді 2016 року до Верховного Суду України надійшла заява ПП «ПФ «Петро Великий» про перегляд Верховним Судом України постанови Київського апеляційного господарського суду від 5 вересня 2016 року та постанови Вищого господарського суду України від 24 жовтня 2016 року у справі № 910/3570/16 з підстав, передбачених п.п. 1, 3 ч. 1 ст. 11116 Господарського процесуального кодексу України.

Як доказ неоднакового застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило до ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах, до заяви додано копії постанов Вищого господарського суду України від 12 квітня 2011 року у справі № 2/13, від 13 грудня 2011 року у справі № 12/183, від 24 червня 2015 року у справі № 914/4236/14, в яких, на думку заявника, по-іншому застосовано одні й ті самі норми матеріального права.

Крім того, як доказ невідповідності судового рішення суду касаційної інстанції викладеному в постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права, заявником надано копії постанов Верховного Суду України від 20 липня 2004 року у справі № 30/349, від 28 лютого 2006 року у справі № 1/135-20/51, від 19 червня 2007 року у справі № 3-1823к07, від 20 квітня 2016 року у справі № 3-266гс16, від 12 жовтня 2016 року у справі № 924/1025/14.

Обговоривши доводи заяви та дослідивши надані матеріали, колегія суддів вважає, що подана заява є необґрунтованою, її доводи не підтверджуються доданими до неї матеріалами.

Відповідно до ст. 11121 Господарського процесуального кодексу України Верховний Суд України відмовляє в допуску справи до провадження, якщо подана заява є необґрунтованою.

Керуючись п. 6 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 2 червня 2016 року № 1402-VIII, ст. ст. 11116, 11117, 11121 Господарського процесуального кодексу України,

у х в а л и л а :

Відмовити у допуску справи № 910/3570/16 до провадження Верховного Суду України.

Надіслати копію ухвали разом із копією заяви особам, які беруть участь у справі.

Ухвала є остаточною.

Головуючий Т.Є. Жайворонок
Судді: І.С. Берднік

А.А. Ємець