РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.11.2016Справа №914/1277/16

За позовом Управління житлово-комунального господарства і будівництва Трускавецької міської ради

До: 1. Головного територіального управління юстиції у Львівській області

2. Головного управління державної казначейської служби України у Львівській області

3. Державної казначейської служби України

Про стягнення коштів в рахунок відшкодування шкоди на суму 38 352,07 грн.

Суддя Ващенко Т.М.

Представники сторін:

Від позивача: не з'явився

Від відповідача-1: не з'явився

Від відповідача-2: не з'явився

Від відповідача-3: не з'явився

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Управління житлово-комунального господарства і будівництва Трускавецької міської ради (далі - позивач) звернулось до Господарського суду Львівської області з позовом до Головного територіального управління юстиції у Львівській області (далі - відповідач-1), Головного управління державної казначейської служби України у Львівській області (далі - відповідач-2), Державної казначейської служби України (далі - відповідач-3) про стягнення 38 352,07 грн. в рахунок відшкодування шкоди, завданої протиправним стягненням суми виконавчого збору.

Ухвалою Господарського суду Львівської області було порушено провадження у справі № 914/1277/16 та призначено її до розгляду.

Ухвалою Господарського суду Львівської області від 11.10.16. направлено справу № 914/1277/16 за підсудністю до Господарського суду міста Києва.

При цьому, під час розгляду справи в господарському суді Львівської області судом було прийнято заяву позивача, відповідно до якої він просить суд стягнути з держави за рахунок державного бюджету, де уповноваженою особою від імені держави виступає Головне територіальне управління юстиції у Львівській області, що діє в інтересах відділу примусового виконання рішень, через Головне управління Державної казначейської служби України у Львівській області на користь позивача кошти в сумі 38 352,07 грн. в рахунок відшкодування шкоди, завданої протиправним стягненням суми виконавчого збору згідно з постановою головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Львівській області Тетюка Р.М. від 21.07.15. ВП № 47995850.

Відповідно до автоматичного розподілу справ у Господарському суді міста Києва, справу № 914/1277/16 передано для розгляду судді Ващенко Т.М.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 24.10.16. суддею Ващенко Т.М. прийнято справу № 914/1277/16 до свого провадження та призначено її до розгляду на 17.11.16.

04.11.16. відповідачем-2 через відділ діловодства суду було подано письмовий відзив на позовну заяву, в якому він проти позову заперечує підстав, викладених в позові, та просить суд виключити його з числа відповідачів в даній справі.

Суд звертає увагу Головного управління державної казначейської служби України у Львівській області на те, що набуття особою процесуального статусу відповідача закон пов'язує не з дійсною наявністю матеріальних правовідносин між сторонами та відповідно кореспондуючого обов'язку відповідача здійснити певні дії на користь позивача або утриматись від їх вчинення задля захисту та реалізації прав і законних інтересів позивача, а лише з фактом пред'явлення позову до особи.

У випадку, коли суд встановить, що позов подано не до тієї особи, яка має відповідати перед позивачем у матеріально-правовому правовідношенні, він за згодою позивача заміняє неналежного відповідача на належного, або ж відмовляє в позові, у зв'язку з відсутністю правових підстав.

В судовому засіданні 17.11.16. позивачем було подано заяву, відповідно до якої він просить суд стягнути з держави за рахунок державного бюджету, де уповноваженою особою від імені держави виступає Головне територіальне управління юстиції у Львівській області, що діє в інтересах відділу примусового виконання рішень, через Державну казначейську службу України на користь позивача кошти в сумі 38 352,07 грн. в рахунок відшкодування шкоди, завданої протиправним стягненням суми виконавчого збору згідно з постановою головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Львівській області Тетюка Р.М. від 21.07.15. ВП № 47995850.

Суд прийняв означену заяву та встановив, що матеріально-правова вимога викладена у позові та підстави позову залишились незмінними, а тому розгляд справи здійснюється щодо вимог заявлених у позові з урахуванням вказаної заяви.

За результатами судового засідання 17.11.16. розгляд справи було відкладено на 29.11.16., про що судом було прийнято відповідну ухвалу.

Представники сторін в судове засідання 29.11.16. не з'явились, про причини неявки суд не повідомили, про дату, час та місце проведення судового засідання були повідомлені належним чином.

У випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору (п. 3.9.2. постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 р. "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції").

Зважаючи на те, що неявка представників позивача та відповідачів не перешкоджає всебічному, повному та об'єктивному розгляду всіх обставин справи, враховуючи предмет спору, а також доказове наповнення матеріалів справи, суд вважає за можливе розглянути справу за наявними в ній матеріалами в порядку ст. 75 ГПК України.

При цьому, оскільки суд відкладав розгляд справи, надаючи можливість учасникам судового процесу реалізувати свої процесуальні права на представництво інтересів у суді та подання доказів в обґрунтування своїх вимог та заперечень, суд, враховуючи процесуальні строки розгляду спору, встановлені ст. 69 ГПК України, не знаходить підстав для повторного відкладення розгляду справи.

За результатами дослідження доказів, наявних в матеріалах справи, суд у нарадчій кімнаті, у відповідності до ст. ст. 82-85 Господарського процесуального кодексу України, ухвалив рішення у справі № 914/1277/16.

В судовому засіданні 29.11.16. судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд, -

ВСТАНОВИВ:

Постановою головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області від 21.07.15. ВП № 47995850 при виконанні наказу Господарського суду Львівської області від 14.05.15. № 914/123/15 стягнуто з Управління житлово-комунального господарства і будівництва Трускавецької міської ради 38 352,07 грн. виконавчого збору.

16.09.15. виконавчий збір в сумі 38 352,07 грн. було списано з рахунку позивача на рахунок відповідача-1.

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 03.12.15. у справі № 813/4220/15 визнано протиправною та скасовано постанову головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області Тетюка Романа Мироновича від 21.07.15. ВП № 47995850 про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі 38352,07 грн.

Обставини, встановлені у справі № 813/4220/15, суд під час провадження у даній справі вважає такими, що відповідно до приписів ст. 35 ГПК України не підлягають повторному доказуванню.

Так, одним з основних елементів верховенства права є принцип правової певності, який серед іншого передбачає, що рішення суду з будь-якої справи, яке набрало законної сили, не може бути поставлено під сумнів (п. 4 Інформаційного листа Вищого господарського суду України № 01-8/1427 від 18.11.2003 року "Про Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та юрисдикцію Європейського суду з прав людини").

Даний принцип тісно пов'язаний з приписами ч. 3 ст. 35 ГПК України, відповідно до якої, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

За змістом наведеної норми, неодмінною умовою її застосування є один і той самий склад сторін як у справі, що розглядається господарським судом, так і у справі (або справах) зі спору, що вирішувався раніше, і в якій встановлено певні факти, що мають значення для розглядуваної справи.

Преюдиційні факти є обов'язковими при вирішенні інших справ та не підлягають доказуванню, оскільки їх істинність встановлено у рішенні, у зв'язку з чим немає необхідності встановлювати їх знову, піддаючи сумніву істинність та стабільність судового акту, який набрав законної сили.

Оскільки, на момент розгляду даної справи набрала законної сили та діє постанова Львівського окружного адміністративного суду від 03.12.15. у справі № 813/4220/15, то встановлені нею факти мають обов'язкову силу для вирішення даної справи.

Зазначеною постановою встановлено наступне.

09.07.15. на виконання наказу № 914/123/15 від 14.05.15. виданого Господарського суду Львівської області старшим державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області Павлишином Т.І. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № 47995850. Боржником згідно з вказаним виконавчим документом є Управління Житлово-комунального господарства і будівництва Трускавецької міської ради. 21.07.15. головним державним виконавцем відділу ПВР УДВС ГТУЮ у Львівській області винесено постанову ВП № 47995850 про повернення виконавчого документа стягувачеві у зв'язку з тим, що державний виконавець не може звернути стягнення на кошти боржника, оскільки законом встановлений інший порядок виконання рішення. Крім того, у зв'язку з тим, що боржником не погашено заборгованість в строк, наданий для самостійного виконання, державним виконавцем 21.07.15. винесено постанову про стягнення з боржника витрат на проведення виконавчих дій ВП № 47995850 та постанову про стягнення з боржника виконавчого збору ВП № 47995850.

24.07.15. направлено вищезгадані постанови для виконання до відділення Державного казначейства у м. Трускавець Львівської області. Управлінням Держаної казначейської служби у м. Трускавці Львівської області розглянуто подані до виконання постанови від 21.07.15. про стягнення з боржника витрат на проведення виконавчих дій ВП № 47995850 та постанову про стягнення з боржника виконавчого збору ВП № 47995850. Оскільки такі виконавчі документи оформлено з порушенням установлених вимог, такі повернуто відповідачу. 12.08.15. начальником відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Львівській області Бойком О.В. винесено постанову про виправлення описки.

Судом було враховано, що станом на дату винесення спірних постанов, діяли положення Порядку, згідно з п. 3 якого рішення про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників виконуються на підставі виконавчих документів виключно органами Казначейства у порядку черговості надходження таких документів (про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів - з попереднім інформуванням Мінфіну, про стягнення коштів боржників - у межах відповідних бюджетних призначень, наданих бюджетних асигнувань (залишків коштів на рахунках підприємств, установ, організацій). Таким чином, повноваженнями щодо виконання рішень про стягнення коштів з державного та місцевих бюджетів, а також бюджетних установ шляхом безспірного списання таких з рахунків боржника, були наділені виключно органи Державного казначейства України. А тому у державного виконавця були відсутні підстави для примусового виконання рішення про стягнення з Управління Житлово-комунального господарства і будівництва Трускавецької міської ради заборгованості перед ТзОВ «Магістраль».

За наведеного суд дійшов висновку, що постанови головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області Тетюка Романа Мироновича від 21.07.15. ВП № 47995850 про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі 38 352,07 грн. та від 21.07.15. ВП № 47995850 про стягнення з боржника витрат на проведення виконавчих дій в розмірі 182,88 грн. винесені без належних на це підстав та підлягають скасуванню.

Заявою № 38 від 12.02.16. позивач звертався до відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області з вимогою повернути виконавчий збір в розмірі 38 352,07 грн., який було стягнуто з Управління житлово-комунального господарства і будівництва Трускавецької міської ради на підставі вищевказаної постанови, що була скасована постановою Львівського окружного адміністративного суду від 03.12.15. у справі № 813/4220/15.

Оскільки вказане звернення позивача було залишено без задоволення, він вирішив звернутись за захистом своїх прав та законних інтересів до суду.

Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 6 від 23.03.2012 р. «Про судове рішення» рішення господарського суду має ґрунтуватись на повному з'ясуванні такого: чи мали місце обставини, на які посилаються особи, що беруть участь у процесі, та якими доказами вони підтверджуються; чи не виявлено у процесі розгляду справи інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин; яка правова кваліфікація відносин сторін, виходячи з фактів, установлених у процесі розгляду справи, та яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору.

Відповідно до ст. 43 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Відповідачі-1, 3 своїм правом на подачу письмового відзиву не скористались, доказів на обґрунтування своєї правової позиції у справі не надали.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд відзначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Отже, загальною підставою деліктної відповідальності є протиправне, шкідливе, винне діяння завдавача шкоди (цивільне правопорушення).

Для настання відповідальності необхідна наявність складу правопорушення, а саме: а) наявність шкоди, б) протиправна поведінка заподіювача шкоди, в) причинний зв'язок між шкодою та протиправною поведінкою заподіювача, г) вина.

Протиправна поведінка особи може виявлятися у прийнятті нею неправомірного рішення або у неправомірній поведінці (діях або бездіяльності). Протиправною у цивільному праві вважається поведінка, яка порушує імперативні норми права або санкціоновані законом умови договору, внаслідок чого порушуються права іншої особи.

Під шкодою розуміється матеріальна шкода, що виражається у зменшенні майна потерпілого в результаті порушення належного йому майнового права, та (або) применшенні немайнового блага (життя, здоров'я тощо). У відносинах, що розглядаються, шкода -це не тільки обов'язкова умова, але й міра відповідальності, оскільки за загальним правилом статті, що коментується, завдана шкода відшкодовується в повному обсязі. Мова йде про реальну шкоду та упущену вигоду (ст. 22 ЦК України).

Причинний зв'язок між протиправною поведінкою особи та завданою шкодою є обов'язковою умовою відповідальності, яка передбачає, що шкода стала об'єктивним наслідком поведінки завдавала шкоди.

Деліктна відповідальність за загальним правилом настає лише за вини заподіювача шкоди. Відсутність у діях особи умислу або необережності звільняє її від відповідальності, крім випадків, коли за нормами ЦК відповідальність настає незалежно від вини.

Особливістю деліктної відповідальності за завдану шкоду є презумпція вини.

Відповідно до ч. 2 ст. 1166 ЦК України особа, яка завдала шкоду, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Тобто відсутність вини у завданні шкоди повинен доводити сам завдавач шкоди.

Згідно з ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Збитками є:

1) втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки);

2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Відповідно до ст. 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними свої повноважень.

Статтею 1173 ЦК України встановлено, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Статті 1173, 1174 ЦК України є спеціальними і передбачають певні особливості, характерні для розгляду справ про деліктну відповідальність органів державної влади та посадових осіб, які відмінні від загальних правил деліктної відповідальності. Так, зокрема, цими правовими нормами передбачено, що для застосування відповідальності посадових осіб та органів державної влади наявність вини не є обов'язковою. Втім, цими нормами не заперечується обов'язковість наявності інших елементів складу цивільного правопорушення, які є обов'язковими для доказування у спорах про стягнення збитків.

Суд вважає, що збитки, заподіяні державним виконавцем громадянам чи юридичним особам при здійсненні виконавчого провадження, підлягають відшкодуванню в порядку, передбаченому законом, а тому предметом доказування у даній справі є факти неправомірних дій (бездіяльності) державного виконавця при виконанні вимог виконавчого документа, виникнення шкоди та причинний зв'язок між неправомірними діями (бездіяльністю) державного виконавця і заподіяння ним шкоди. Неправомірність дій (бездіяльності) державного виконавця має підтверджуватись належними доказами, зокрема, відповідним рішенням суду, яке може мати преюдиційне значення для справи про відшкодування збитків. (аналогічна правова позиція наведена в постанові Верховного Суду України від 25.10.2005 р. у справі № 32/421).

У розгляді позовів про відшкодування шкоди, завданої внаслідок неправомірних дій державних виконавців при виконанні судового рішення, слід враховувати, що згідно зі статтею 85 Закону України "Про виконавче провадження" на дії (бездіяльність) державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби або відмову від вчинення ними дій може бути подано скаргу до начальника відповідного органу державної виконавчої служби або до відповідного суду. Отже, факт неправомірності дій державного виконавця або інших посадових осіб державної виконавчої служби на момент розгляду господарським судом спору про відшкодування шкоди повинен вже бути встановлений відповідними засобами доказування. (п. 9 Роз'яснення Вищого арбітражного суду України № 02-5/215 від 01.09.94. «Про деякі питання практики вирішення спорів, пов'язаних з відшкодуванням шкоди».

Як зазначалось вище, постановою Львівського окружного адміністративного суду від 03.12.15. у справі № 813/4220/15 визнано протиправною та скасовано постанову головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області Тетюка Романа Мироновича від 21.07.15. ВП № 47995850 про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі 38352,07 грн.

Враховуючи встановлені у справі № 813/4220/15 обставини, суд при розгляді даної справи вважає, що позивачу має бути відшкодована у повному обсязі шкода, завдана неправомірними діями державного виконавця.

Зокрема, суд відмічає, що в даному випадку неправомірні дії державного виконавця при виконанні наказу у справі № 914/123/15 полягали в тому, що у державного виконавця були відсутні підстави для примусового виконання рішення про стягнення з Управління Житлово-комунального господарства і будівництва Трускавецької міської ради заборгованості; шкода полягає в безпідставному стягненні з позивача виконавчого збору в сумі 38 352,07 грн.; причино-наслідковий зв'язок характеризується тим, що з огляду на примусове стягнення грошових коштів, повноваження на що у державного виконавця були відсутні, державним виконавцем стягнуто з боржника в примусовому порядку заборгованості з виконавчим збором.

Наявність вини відповідача-1 у вказаних діях не спростовано під час розгляду справи № 813/4220/15, та відповідно вона за змістом ч. 2 ст. 1166 ЦК України презюмується.

При цьому, суд враховує, що, в даному випадку мова йде не про стягнення помилково перерахованих позивачем коштів, як на те вказує відповідач-1, оскільки спірна сума виконавчого збору була стягнута в примусовому порядку, у зв'язку з чим необхідно дійти висновку про те, що позивач вірно обрав спосіб захисту своїх порушених прав.

Також, судом враховано, що як зазначив Конституційний суд України в своєму рішенні № 12-рп/2001 від 03.10.2001 р. у справі № 1-36/2001, не допускається відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади за рахунок коштів, що виділяються на утримання органів державної влади.

Таким чином, з врахуванням наведених норм права, відшкодування шкоди в даній справі може здійснюватись лише за рахунок державного бюджету (аналогічна правова позиція викладена в постанові Вищого господарського суду України у справі № 67/157-10 від 25.05.11.).

Відповідно до ч. 2 ст. 25 Бюджетного кодексу України відшкодування відповідно до закону шкоди, завданої фізичній чи юридичній особі внаслідок незаконно прийнятих рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади (органів влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування), а також їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень, здійснюється державою (Автономною Республікою Крим, органами місцевого самоврядування) у порядку, визначеному законом.

Приписами п. 2 ч. 9 прикінцевих та перехідних положень Бюджетного кодексу України встановлено, що до законодавчого врегулювання безспірного списання коштів бюджету та відшкодування збитків, завданих бюджету відшкодування відповідно до закону шкоди, завданої фізичній чи юридичній особі внаслідок незаконно прийнятих рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади (органів влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування), а також їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень, здійснюється державою (Автономною Республікою Крим, органами місцевого самоврядування) за рахунок коштів державного бюджету (місцевих бюджетів) в межах бюджетних призначень за рішенням суду у розмірі, що не перевищує суми реальних збитків, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Згідно з п. 1 Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 845 від 03.08.11. (далі - Порядок), Порядок визначає механізм виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників (далі - рішення про стягнення коштів), прийнятих судами, а також іншими державними органами (посадовими особами), які відповідно до закону мають право приймати такі рішення.

Казначейство здійснює безспірне списання коштів державного бюджету для відшкодування (компенсації) шкоди, заподіяної фізичним та юридичним особам внаслідок незаконно прийнятих рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, їх посадових чи службових осіб під час здійснення ними своїх повноважень (п.п. 2 п. 35 Порядку).

У відповідності до Положення про Державну казначейську службу України, яке затверджено постановою Кабінету Міністрів України № 215 від 15.04.15., (п. 1) Державна казначейська служба України (Казначейство) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра фінансів і який реалізує державну політику у сферах казначейського обслуговування бюджетних коштів, бухгалтерського обліку виконання бюджетів.

Таким чином управління наявними коштами Державного бюджету України, у тому числі в іноземній валюті, коштами державних позабюджетних фондів і позабюджетними коштами установ та організацій, що утримуються за рахунок коштів Державного бюджету України, фінансування його видатків входить до компетенції Державної казначейської служби України.

Враховуючи положення вищенаведених норм чинного законодавства України, позивачу надане право звернутися до суду з вимогою про відшкодування з Державного бюджету України державою в особі органів, які виконують функції управління коштами Державного бюджету, а не за рахунок коштів, виділених державою на утримання органів, що завдали шкоду.

Згідно зі ст. ст. 33, 34 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень; докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу; обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Обов'язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб'єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з'ясувати обставини, які мають значення для справи.

Враховуючи те, що позивачем належним чином доведено обґрунтованість позовних вимог, вони підлягають задоволенню в частині вимог про стягнення з Державного бюджету України через Державну казначейську службу України на користь позивача грошових коштів в розмірі 38 352,07 грн. в рахунок відшкодування шкоди, завданої незаконним стягненням суми виконавчого збору згідно з постановою відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби головного територіального управління юстиції у Львівській області від 21.07.15. ВП № 47995850.

Висновки, викладені у даному рішенні, відповідають правовій позиції Вищого господарського суду України у справах аналогічної категорії (постанова від 21.03.12. у справі № 5023/5466/11 (67/157-10)).

Разом з тим, у відповідності до прийнятої судом заяви № 308 від 16.11.16., позивачем вимоги до відповідача-2 не пред'явлено, отже, відносини (у разі їх наявності) між позивачем та Головним управлінням державної казначейської служби України у Львівській області не є предметом розгляду даного спору.

Відповідно до положень п. 1-1 ч. 1 ст. 80 Господарського процесуального кодексу України господарський суд припиняє провадження у справі, зокрема, якщо відсутній предмет спору.

З огляду на викладене, враховуючи відсутність у позивача будь-яких вимог до відповідача-2, а також беручи до уваги положення ч.2 ст. 32 Господарського процесуального кодексу України, суд вважає за необхідне припинити провадження у даній справі в частині позову Управління житлово-комунального господарства і будівництва Трускавецької міської ради до Головного управління державної казначейської служби України у Львівській області на підставі п. 1-1 ч. 1 ст. 80 Господарського процесуального кодексу України.

З урахуванням зазначеного, відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача-1, оскільки шкода заподіяна в зв'язку з неправомірними діями останнього.

Керуючись ст. ст. 32, 33, 44, 49, п. 1-1 ч. 1 ст. 80, ст. ст. 82-85 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. Припинити провадження у справі № 914/1277/16 в частині вимог Управління житлово-комунального господарства і будівництва Трускавецької міської ради до Головного управління державної казначейської служби України у Львівській області.

2. Стягнути з Державного бюджету України через Державну казначейську службу України (01601, місто Київ, вулиця Бастіонна, 6, ідентифікаційний код 37567646) на користь Управління житлово-комунального господарства і будівництва Трускавецької міської ради (82200, Львівська область, м. Трускавець, вул. Бориславська, б. 1; ідентифікаційний код 22410879) грошові кошти в розмірі 38 352 (тридцять вісім тисяч триста п'ятдесят дві) грн. 07 коп. в рахунок відшкодування шкоди, завданої незаконним стягненням суми виконавчого збору згідно з постановою відділу примусового виконання рішень управління Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області від 21.07.15. ВП № 47995850.

3. Стягнути з Головного територіального управління юстиції у Львівській області (79000, м. Львів, пл. Шашкевича, б. 1; ідентифікаційний код 34942940) в доход спеціального фонду Державного бюджету України (р/р 3001, Одержувач: Головне управління Державної казначейської служби України у м. Києві, Банк одержувача: Головне управління Державної казначейської служби України у м. Києві, МФО 820019, ідентифікаційний код 37993783, код платежу: 22030001) 1 378 (одну тисячу триста сімдесят вісім) грн. 00 коп. судового збору.

4. Після набрання рішенням суду законної сили видати накази.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 01.12.16.

Суддя Т.М. Ващенко