КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"30" листопада 2016 р. Справа№ 910/10907/16

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Суліма В.В.

суддів: Гаврилюка О.М.

Майданевича А.Г.

за участю представників сторін

від позивача: Астахова Р.М. - представник за дов. б/н від 10.12.2015 року;

від відповідача : Власов Є.А. - представник за дов. №59/5/2207 від 22.07.2016 року;

від третьої особи: не з'явився,

розглянувши апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "ДНІПРОСПЕЦМАШ"

на ухвалу Господарського суду міста Києва від 10.08.2016 року

у справі № 910/10907/16 (суддя : Дупляк О.М.)

за заявою Приватного акціонерного товариства "ДНІПРОСПЕЦМАШ"

про скасування рішення Постійно діючого Третейського суду при Всеукраїнській громадській організації "Союз інвесторів України" у складі третейського судді Трубчанінова С. С. від 17.03.2016 року у справі № 05/16.

за позовом Публічного акціонерного товариства "СБЕРБАНК"

до Приватного акціонерного товариства "ДНІПРОСПЕЦМАШ"

третя особа Товариство з обмеженою відповідальністю Науково-виробниче підприємство "Укрремколіямаш"

про стягнення заборгованості

ВСТАНОВИВ:

Приватне акціонерне товариство "ДНІПРОСПЕЦМАШ" звернулось із заявою до Господарського суду міста Києва про скасування рішення Постійно діючого Третейського суду при Всеукраїнській громадській організації "Союз інвесторів України" у складі третейського судді Трубчанінова С. С. від 17.03.2016 року у справі № 05/16 за позовом Публічного акціонерного товариства "СБЕРБАНК" до Приватного акціонерного товариства "ДНІПРОСПЕЦМАШ", третя особа - Товариство з обмеженою відповідальністю Науково-виробниче підприємство "Укрремколіямаш" про стягнення заборгованості.

Заява була мотивована тим, що здійснення стягнення в іноземній валюті є порушенням приписів чинного законодавства та що договір поруки є припиненим.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 10.08.2016 року у справі № 910/10907/16 у задоволенні заяви Приватного акціонерного товариства "Дніпроспецмаш" про скасування рішення Постійно діючого Третейського суду при Всеукраїнській громадській організації "Союз інвесторів України" від 17.03.2016 року у справі № 05/16 відмовлено повністю. Рішення постійно діючого Третейського суду при Всеукраїнській громадській організації "Союз інвесторів України" від 17.03.2016 у справі № 05/16 (третейський суддя Трубчанінов С. С.) за позовом Публічного акціонерного товариства "Сбербанк" до Приватного акціонерного товариства "Дніпроспецмаш", третя особа Товариство з обмеженою відповідальністю науково-виробниче підприємство "Укрремколіямаш" про стягнення заборгованості залишено без змін.

Не погодившись з прийнятою ухвалою, Приватне акціонерне товариство "ДНІПРОСПЕЦМАШ" звернулось до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу у даній справі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що Господарський суд міста Києва неповно з'ясував обставини справи, визнав обставини встановленими, які є недоведеними і мають значення для справи, неправильно застосував норми матеріального та процесуального права.

Так, скаржник вказав, що спори про стягнення грошових коштів в іноземній валюті непідвідомчі третейським судам, що підтверджується позицією Верховного суду України по справі №6-831цс15.

Крім того, скаржник вказав на припинення поруки.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 18.10.2016 року апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "ДНІПРОСПЕЦМАШ" прийнято до провадження.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 01.11.2016 року розгляд справи було відкладено та продовжено розгляд справи на 15 днів на підставі ст. 69 Господарського процесуального кодексу України.

Розгляд справи здійснювався різними колегіями суддів.

У судовому засіданні 30.11.2016 року скаржник підтримав доводи апеляційної скарги, просив її задовольнити, ухвалу місцевого господарського суду скасувати.

У відзиві на апеляційну скаргу та в судовому засіданні представник позивача заперечував проти доводів апеляційної скарги, просив ухвалу Господарського суду міста Києва від 10.08.2016 року по справі №910/10907/16 залишити без змін а апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "ДНІПРОСПЕЦМАШ" без задоволення.

Представник третьої особи у судове засідання 30.11.2016 року не з'явився. Про час та місце розгляду апеляційної скарги повідомлявся належним чином, зокрема, надсиланням ухвали від 17.11.2016 року на відповідну адресу.

Пункт 3.9.1. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 року № 18 встановлює, що особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 64 та статті 87 ГПК.

Згідно з п. 3.9.2. Постанови Пленуму, у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Крім того, враховуючи, що судом явка уповноважених представників сторін в судове засідання обов'язковою не визнавалася, третя особа не скористалася належними їй процесуальними правами приймати участь в судовому засіданні 30.11.2016 року, Київський апеляційний господарський суд дійшов висновку про можливість розгляду справи у відсутності представника третьої особи за наявними в ній матеріалами на підставі ст. 101 Господарського процесуального кодексу України.

Розглянувши апеляційну скаргу, перевіривши матеріали справи, Київський апеляційний господарський суд вважає, що ухвала Господарського суду міста Києва від 10.08.2016 року підлягає залишенню без змін, а апеляційна Приватного акціонерного товариства "ДНІПРОСПЕЦМАШ" - без задоволення, з наступних підстав.

Згідно ст. 99 Господарського процесуального кодексу України апеляційний господарський суд, переглядаючи рішення в апеляційному порядку, користується правами наданими суду першої інстанції.

Відповідно до ст. 101 Господарського процесуального кодексу України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу, також апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення господарського суду у повному обсязі.

Відповідно до ст. 122-5 Господарського процесуального кодексу України рішення третейського суду може бути скасовано лише у випадках, передбачених цією статтею.

Рішення третейського суду може бути скасовано у разі якщо:

1) справа, у якій прийнято рішення третейського суду, не підвідомча третейському суду відповідно до закону;

2) рішення третейського суду прийнято у спорі, не передбаченому третейською угодою, або цим рішенням вирішені питання, які виходять за межі третейської угоди. Якщо рішенням третейського суду вирішені питання, які виходять за межі третейської угоди, то скасовано може бути лише ту частину рішення, що стосується питань, які виходять за межі третейської угоди;

3) третейську угоду визнано судом недійсною;

4) склад третейського суду, яким прийнято рішення, не відповідав вимогам закону;

5) третейський суд вирішив питання про права і обов'язки осіб, які не брали участь у справі.

Скасування господарським судом рішення третейського суду не позбавляє сторони права повторно звернутися до третейського суду, крім випадків, передбачених законом.

Статтею 51 Закону України "Про третейські суди" також встановлено, що рішення третейського суду може бути оскаржене та скасоване лише з таких підстав:

1) справа, по якій прийнято рішення третейського суду, не підвідомча третейському суду відповідно до закону;

2) рішення третейського суду прийнято у спорі, не передбаченому третейською угодою, або цим рішенням вирішені питання, які виходять за межі третейської угоди. Якщо рішенням третейського суду вирішені питання, які виходять за межі третейської угоди, то скасовано може бути лише ту частину рішення, що стосується питань, які виходять за межі третейської угоди;

3) третейську угоду визнано недійсною компетентним судом;

4) склад третейського суду, яким прийнято рішення, не відповідав вимогам статей 16 - 19 цього Закону;

5) третейський суд вирішив питання про права і обов'язки осіб, які не брали участь у справі.

Статтею 6 Закону України "Про третейські суди" про третейські суди внормовано, що третейські суди в порядку, передбаченому цим Законом, можуть розглядати будь-які справи, що виникають із цивільних та господарських правовідносин, за винятком:

1) справ у спорах про визнання недійсними нормативно-правових актів;

2) справ у спорах, що виникають при укладенні, зміні, розірванні та виконанні господарських договорів, пов'язаних із задоволенням державних потреб;

3) справ, пов'язаних з державною таємницею;

4) справ у спорах, що виникають із сімейних правовідносин, крім справ у спорах, що виникають із шлюбних контрактів (договорів);

5) справ про відновлення платоспроможності боржника чи визнання його банкрутом;

6) справ, однією із сторін в яких є орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа, інший суб'єкт під час здійснення ним владних управлінських функцій на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень, державна установа чи організація, казенне підприємство;

7) справ у спорах щодо нерухомого майна, включаючи земельні ділянки;

8) справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення;

9) справ у спорах, що виникають з трудових відносин;

10) справ, що виникають з корпоративних відносин у спорах між господарським товариством та його учасником (засновником, акціонером), у тому числі учасником, який вибув, а також між учасниками (засновниками, акціонерами) господарських товариств, пов'язаних із створенням, діяльністю, управлінням та припиненням діяльності цих товариств;

11) інших справ, які відповідно до закону підлягають вирішенню виключно судами загальної юрисдикції або Конституційним Судом України;

12) справ, коли хоча б одна із сторін спору є нерезидентом України;

13) справ, за результатами розгляду яких виконання рішення третейського суду потребуватиме вчинення відповідних дій органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими чи службовими особами та іншими суб'єктами під час здійснення ними владних управлінських функцій на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень;

14) справ у спорах щодо захисту прав споживачів, у тому числі споживачів послуг банку (кредитної спілки).

Так, вказана норма носить імперативний характер і встановлює вичерпний перелік справ не підвідомчих третейському суду. При цьому, серед наведеного у зазначеній нормі закону переліку справ непідвідомчих третейському суду не містяться справи про які зазначає заявник (такі як: справи у спорах, що мають публічно - правове значення та/або справи де застосовуються норми щодо регулювання обігу іноземної валюти та/або справи, де концентрація суспільно - значимих елементів не дозволяє віднести такі спори до спорів суто приватного - характеру, тощо).

Крім того, відповідно до ст. 27 Закону "Про третейські суди" третейський суд, з додержанням вимог цього Закону, самостійно вирішує питання про наявність або відсутність у нього компетенції для розгляду конкретної справи.

Постановою Верховного Суду України від 21.10.2015 року №6-831/цс15 на яку посилається скаржника, як на підставу для скасування оскаржуваного рішення роз'яснено, що норми закону щодо регулювання обігу іноземної валюти в Україні, зокрема і проведення грошових розрахунків валютними цінностями, мають публічну основу, переслідують публічний інтерес і спрямовані на досягнення результату, необхідного в публічних цілях для задоволення публічних потреб - забезпечення стабільності української грошової одиниці - гривні.

Чинне законодавство України, як і ст.ст. 1, 5 і 6 Закону України ,,Про третейські суди", розмежовує поняття цивільних і господарських правовідносин.

Так, ч. 2 ст. 9 Цивільного кодексу України зазначено, що Законом можуть бути передбачені особливості регулювання майнових відносин у сфері господарювання.

Включення до складу майна суб'єктів господарювання грошей, в іноземній валюті, для здійснення фінансових відносин, передбачено ч. 5 ст.139 Господарського кодексу України.

Згідно з ч. 2 ст. 198 Господарського кодексу України грошові зобов'язання учасників господарських відносин повинні бути виражені і підлягають оплаті у гривнях. Грошові зобов'язання можуть бути виражені в іноземній валюті лише у випадках, якщо суб'єкти господарювання мають право проводити розрахунки між собою в іноземній валюті, відповідно до законодавства. Виконання зобов'язань, виражених в іноземній валюті, здійснюється відповідно до закону.

Отже, відносини у сфері кредитування суб'єктів господарювання, в тому числі в іноземній валюті, врегульовано нормами Господарського кодексу України та іншими актами законодавства.

Таким чином, справа № 05/16, у якій прийнято оскаржуване рішення третейського суду, підвідомча третейському суду відповідно до закону, і доказів іншого матеріали справи не містять (аналогічна позиція міститься а постанові Київського апеляційного господарського суду від 09.08.2016 року у справі № 910/10904/16 тв постанові Вищого господарського суду України від 01.11.2016 року за №910/10905/16).

З огляду на викладене, Київський апеляційний господарський суд не приймає як належне твердження скаржника про непідвідомчість даної справи № 05/16 третейському суду.

Як вбачається з матеріалів справи та правильно встановлено судом першої інстанції, між заявником (поручитель) та Публічним акціонерним товариством "Сбербанк" (кредитор), 27.02.2015 року було укладено договір поруки № 5 (наявний в матеріалах справи), п. 6.8. якого сторони погодили, що усі спори, розбіжності або вимоги, що виникають з договору чи у зв'язку з ним, в тому числі, що стосуються його укладання, виконання, зміни, порушення, розірвання, визнання недійсним повністю або частково, або визнання неукладеним, а також з будь - яких інших питань, що стосуються договору, підлягають розгляду у постійно діючому Третейському суді при Всеукраїнській громадській організації "Союз інвесторів України", місцезнаходження якого: 03142, м. Київ, вул. Заболотного, буд. 150, корпус А, офіс 25, згідно з регламентом зазначеного третейського суду, який є невід'ємною частиною даної третейської угоди та знаходиться у відкритому доступі на сайті суду. Спір розглядається одноособово суддею, призначеним Головою Третейського суду при Всеукраїнській громадській організації "Союз інвесторів України" з списку суддів, що знаходиться у відкритому доступі на сайті цього суду. При цьому, сторони договору підтверджують, що вони ознайомлені з регламентом Третейського суду при Всеукраїнській громадській організації "Союз інвесторів України", добре розуміють положення цього регламенту. Сторони домовилися, що рішення постійно діючого Третейського суду при Всеукраїнській громадській організації "Союз інвесторів України" є остаточним і обов'язковим з дати його винесення. Умови договору, які містять відомості про найменування сторін та їх місцезнаходження, є складовими частинами даної третейської угоди. Місце і дата укладання третейської угоди відповідають місцю і даті укладання договору.

Згідно з ч. 2 ст. 1 Закону України "Про третейські суди" до третейського суду за угодою сторін може бути переданий будь-який спір, що виникає з цивільних та господарських правовідносин, крім випадків, передбачених законом.

Статтею 5 Закону України "Про третейські суди" передбачено, що юридичні та/або фізичні особи мають право передати на розгляд третейського суду будь-який спір, який виникає з цивільних чи господарських правовідносин, крім випадків, передбачених законом. Спір може бути переданий на розгляд третейського суду за наявності між сторонами третейської угоди, яка відповідає вимогам цього Закону.

Відповідно до ст. 12 Закону України "Про третейські суди", третейська угода може бути укладена у вигляді третейського застереження в договорі, контракті або у вигляді окремої письмової угоди. Якщо сторони не домовилися про інше при передачі спору до постійно діючого третейського суду, а також при вказівці у третейській угоді на конкретний постійно діючий третейський суд, регламент третейського суду розглядається як невід'ємна частина третейської угоди. За будь-яких обставин у разі суперечності третейської угоди регламенту третейського суду застосовуються положення регламенту. Третейська угода укладається у письмовій формі. Третейська угода вважається укладеною, якщо вона підписана сторонами чи укладена шляхом обміну листами, повідомленнями по телетайпу, телеграфу або з використанням засобів електронного чи іншого зв'язку, що забезпечує фіксацію такої угоди, або шляхом направлення відзиву на позов, в якому одна із сторін підтверджує наявність угоди, а інша сторона проти цього не заперечує. Третейська угода має містити відомості про найменування сторін та їх місцезнаходження, предмет спору, місце і дату укладання угоди. Посилання у договорі, контракті на документ, який містить умову про третейський розгляд спору, є третейською угодою за умови, що договір укладений у письмовій формі і це посилання є таким, що робить третейську угоду частиною договору. У разі недодержання правил, передбачених цією статтею, третейська угода є недійсною. Недійсність окремих положень договору, контракту, що містить третейське застереження, не тягне за собою недійсність такого третейського застереження. Третейська угода може містити як вказівку про конкретно визначений третейський суд, так і просте посилання на вирішення відповідних спорів між сторонами третейським судом.

Таким чином, як правильно встановлено судом першої інстанції, предметом третейської угоди може бути не лише спір, який існує на момент укладення такої угоди, а й будь-які спори, які виникатимуть між сторонами договору в майбутньому та передбачені третейською угодою (аналогічна правова позиція міститься в постанові Верховного суду України від 08.04.2015 року по справі №15/056).

Відповідно до ст. ст. 6, 627 Цивільного кодексу України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Тобто, третейське застереження, передбачене пунктом 6.8 договору поруки, відповідає приписам ст.ст. 2, 5, 12 Закону України "Про третейські суди" і не суперечить вимогам цивільного законодавства щодо форми та змісту.

При цьому, Київський апеляційний господарський суд приймає до уваги, що дана третейська угода не була визнана недійсною.

Як вбачається з матеріалів справи та правильно встановлено судом першої інстанції, кредитором, боржником та поручителем у добровільному порядку, без заперечень та зауважень, було визначено, що будь-які спори між сторонами, що виникають як при виконанні кредитного договору, так і під час виконання договору поруки вирішуються постійно діючим Третейським судом при Всеукраїнській громадській організації "Союз інвесторів України", тобто сторонами визначений предмет спору, що включає в себе всі можливі спори, які можуть виникнути між сторонами в рамках вказаних договорів, не обмежуючись якимись конкретними спорами.

Щодо доводів заявника стосовно припинення строку дії поруки колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до положень ч. 4 ст. 559 Цивільного кодексу України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки.

Пунктом 6.3. договору поруки № 5 від 27.02.2015 року сторони погодили, що строк дії договору складає 4 роки, але в будь - якому випадку строк дії договору продовжується до повного виконання кожною із сторін своїх зобов'язань за договором. При цьому договір припиняє свою дію достроково у випадку належного виконання боржником та поручителем усіх зобов'язань, передбачених в ст. 2 договору, а також з інших підстав, передбачених законодавством України. Не допускається припинення поруки без припинення забезпеченого нею зобов'язання.

Приймаючи до уваги встановлення у договорі строку дії поруки, який ще не сплинув, твердження скаржника про припинення поруки є хибним.

Щодо інших умов припинення поруки, передбачених ст. 559 Цивільного кодексу України, Київський апеляційний господарський суд відзначає наступне.

Договір поруки № 5 було укладено 27.02.2015 року.

Відповідно до п. 1.4 договору про внесення змін №4 від 27.02.2015 року до договору про відкриття кредитної лінії №02-В/13/122/КЛ-КБ від 22.03.2013 року, останній день дії кредитної лінії 21.03.2016 року.

Як вбачається з матеріалів справи та правильно встановлено судом першої інстанції, зважаючи на порушення позичальником умов кредитного договору, банк скористався своїм правом на дострокове припинення зобов'язань та повідомленням - вимогою № 8437/5/15-1-4-2 від 11.09.2015 року достроково відкликав кредитну лінію, встановивши новий строк повернення повної суми заборгованості - протягом десяти календарних днів з дня відправлення повідомлення - вимоги (з 14.09.2015 року).

Враховуючи дату відправлення вимоги № 8437/5/15-1-4-2 від 11.09.2015 строк виконання основного зобов'язання настав 25.09.2015 року, а з вимогою про погашення повної суми заборгованості банк звернувся до поручителя (заявника) 06.10.2015 року, відповідно строк виконання основного зобов'язання для поручителя настав 17.10.2015 року (зі спливом десяти календарних днів з моменту відправлення вимоги поручителю).

З огляду на викладене, Київський апеляційний господарський суд не приймає як належне твердження скаржника щодо припинення договору поруки.

Стаття 129 Конституції України відносить до основних засад судочинства змагальність сторін, яка, зокрема, проявляється в тому, що, і встановлено нормою ч. 1 ст. 33 ГПК України. Розподіл тягаря доказування визначається предметом спору. За загальним правилом обов'язок (тягар) доказування певних обставин покладається на особу, яка посилається на ці обставини. При цьому доказування полягає не лише в поданні особами доказів, а й у доведенні їх переконливості.

Відповідно до ст. 33, 34 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Так, судом першої інстанції було встановлено, що справа, по якій прийнято рішення третейського суду, була підвідомча третейському суду відповідно до закону; рішення третейського суду прийнято у спорі, передбаченому третейською угодою, та цим рішенням не вирішені питання, які виходять за межі третейської угоди; третейську угоду не визнано недійсною компетентним судом; склад третейського суду, яким прийнято рішення, відповідав вимогам ст.ст. 16 - 19 цього Закону; третейський суд не вирішував питання про права і обов'язки осіб, які не брали участь у справі; відповідач належним чином повідомлявся про час і місце проведення розгляду третейської справи у відповідності з регламентом постійно діючого Третейським судом при Всеукраїнській громадській організації "Союз інвесторів України".

Згідно з ч. 1 ст. 122-6 Господарського процесуального кодексу України, за наслідками розгляду справи про оскарження рішення третейського суду господарський суд виносить (постановляє) ухвалу за правилами, встановленими цим Кодексом для прийняття (ухвалення) рішення.

З огляду на викладене, Київський апеляційний господарський суд погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відмови в задоволенні заяви Приватного акціонерного товариства "Дніпроспецмаш" про скасування рішення Постійно діючого Третейського суду при Всеукраїнській громадській організації "Союз інвесторів України" від 17.03.2016 року у справі № 05/16.

Так, в даному випадку, апелянт, всупереч вимог вказаної норми закону, не надав суду апеляційної інстанції належних доказів на підтвердження своїх доводів та вимог, заявлених в апеляційній скарзі.

Таким чином, колегія суддів вважає, що місцевим господарським судом повно і всебічно з'ясовані всі обставини справи та надано їм належну правову оцінку.

На підставі наведеного, колегія суддів дійшла висновку про те, що прийнята господарським судом ухвала відповідає ст. ст. 43, 85 Господарського процесуального кодексу України, вимогам щодо законності та обґрунтованості, підстав для скасування чи зміни ухвали, в тому числі, з мотивів, наведених в апеляційній скарзі не вбачається.

За таких обставин, ухвала Господарського суду міста Києва від 10.08.2016 року у справі №910/10907/16 підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга Приватного акціонерного товариства "ДНІПРОСПЕЦМАШ" - задоволенню не підлягає.

Судовий збір за розгляд апеляційної скарги у зв'язку з відмовою в її задоволенні на підставі ст. 49 Господарського процесуального кодексу України покладається на апелянта.

Керуючись ст. ст. 49, 99, 101, 103 -105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "ДНІПРОСПЕЦМАШ" залишити без задоволення.

2. Ухвалу Господарського суду міста Києва від 10.08.2016 року у справі №910/10907/16 - залишити без змін.

3. Матеріали справи №910/10907/16 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена до Вищого господарського суду України протягом двадцяти днів з дня набрання постановою апеляційного господарського суду законної сили.

Головуючий суддя В.В. Сулім

Судді О.М. Гаврилюк

А.Г. Майданевич