Господарський суд Чернігівської області
========================================================================================================================================================================
РІШЕННЯ

"06" грудня 2016 р. Справа № 927/1115/16

Позивач: ОСОБА_1, АДРЕСА_1,Чернігів,14000

Відповідач: Публічне акціонерне товариство "Будівельна компанія "Домобудівник", , вул. Щорса 59а, м.Чернігів,14000

про стягнення 11438,78 грн.

Суддя Белов С.В.

Представники сторін:

позивач: ОСОБА_1 - особисто (паспорт серії НОМЕР_2, виданий Октябрським РВ ПМУ УМВС України в Полтавській області 09.06.2006р.),

відповідача: Токаренко Н.І. - довіреність № 02/32/1/216 від 05.10.2016 , Єпіфанова Л.М. - довіреність № 02/32/1/287а від 05.10.2016

СУТЬ СПОРУ:

ОСОБА_1 подала позов про стягнення з Публічного акціонерного товариства "Будівельна компанія "Домобудівник" 11 438,78 грн., з яких 3352,76 грн. -заборгованість з заробітної плати та 8086,02 грн. - середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні.

До початку судового засідання відповідачем подано відзив на позовну заяву, в якому вимоги позивача визнаються частково в розмірі 6917,30 грн., з яких 2900,94 грн. - заборгованість з виплати заробітної плати, із вирахуваними з неї обов'язковими платежами та 4016,36 грн. - середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 30.09.2016 року по 28.11.2016 року (41 робочий день) з необхідністю вирахування з даної суми обов"язкових платежів.

Розглянувши подані документи і матеріали, вислухавши пояснення позивача та представників відповідача, з'ясувавши фактичні обставини справи, дослідивши докази, які мають юридичне значення для вирішення спору, господарський суд

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою господарського суду Чернігівської області від 05.11.2013 року порушено провадження у справі № 927/1361/13 про банкрутство Публічного акціонерного товариства "Будівельної Компанії "Домобудівник".

У відповідності до ч. 4 ст. 10 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", суд, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство, вирішує усі майнові спори з вимогами до боржника, у тому числі спори про стягнення заробітної плати.

Згідно копії трудової книжки,позивач - ОСОБА_1 працювала в ПАТ "Будівельна компанія "Домобудівник". Згідно наказу № 175-ВК від 29.09.2016р. ОСОБА_1 звільнена з роботи.

Згідно ст. 43 Конституції України право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 94 Кодексу законів про працю України, заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Розмір заробітної плати залежить від складності та умов виконуваної роботи, професійно-ділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності підприємства, установи, організації і максимальним розміром не обмежується.

Згідно положень ст. 21 Закону України "Про оплату праці", працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору. Розмір заробітної плати може бути нижчим за встановлений трудовим договором та мінімальний розмір заробітної плати у разі невиконання норм виробітку, виготовлення продукції, що виявилася браком, та з інших, передбачених чинним законодавством причин, які мали місце з вини працівника. Забороняється будь-яке зниження розмірів оплати праці залежно від походження, соціального і майнового стану, расової та національної належності, статі, мови, політичних поглядів, релігійних переконань, членства у професійній спілці чи іншому об'єднанні громадян, роду і характеру занять, місця проживання.

У відповідності до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

До позовної заяви позивачем додана довідка ПАТ "БК "Домобудівник" № 77 від 27.10.2016р. про заробітну плату для розрахунку виплат за загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням, відповідно до якої заробітна плата ОСОБА_1 за вересень 2016 року становить 3352,76 грн..

Дана довідка не може бути прийнята судом до уваги, оскільки була видана позивачу згідно Порядку обчислення середньої заробітної плати (доходу, грошового забезпечення) для розрахунку виплат за загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням затвердженого постановою КМУ від 26.09.2001р. № 1266, відповідно в ній зазначена сума нарахованої позивачу заробітної плати. Згідно приписів Податкового кодексу України з суми нарахованої заробітної плати повинні бути утримані обов'язкові платежі, що підлягають сплаті відповідачем до Державного бюджету.

У відповідності до довідки ПАТ "БК "Домобудівник" від 02.12.2016 року № 02/321/341 заборгованість по заробітній платі позивачу за вересень-жовтень 2016 року з вирахуваними з неї обов'язковими платежами складає 2900,94 грн.

Позивач в судовому засіданні погодилась з розрахунком заборгованості, наданим відповідачем.

У відповідності до ст. 115 Кодексу Законів про працю України, заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Згідно до ст. 116 Кодексу законів про працю України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. У разі не проведення такого розрахунку з метою захисту порушеного права відповідно до ч.1 ст. 233 Кодексу законів про працю України працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного суду у 3-місячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права.

Пункт 25 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства про оплату праці" N 13 від 24.12.1999 року наголошує на тому, що за вирішенням спору про оплату праці працівники можуть звернутись до суду в строки, передбачені ст. 233 Кодексу законів про працю. Пропуск зазначених строків не може бути підставою для відмови у прийнятті позовної заяви, оскільки при визнанні його причин поважними ці строки можуть бути поновлені судом. Пленум Верховного Суду України звернув увагу на те, що суди мають враховувати, що у справах про оплату праці діє тримісячний строк звернення із заявою до суду, який обчислюється з дня, коли працівник дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права , і відповідно до цього з'ясовувати зазначену дату.

За вказаних вище обставин, суд приходить до висновку, що відповідачем порушено право позивача на своєчасне отримання заробітної плати, що передбачено ст. 115 Кодексу Законів про працю України, а отже сума заборгованості підлягає стягненню з відповідача на користь позивача з вирахуванням з неї обов'язкових платежів у розмірі 2900,94 грн.

Відповідно до ст. 117 Кодексу Законів про працю України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 Кодексу Законів про працю України, при відсутності спору про їх розмір, підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. За наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум, власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

При вирішенні спору в цій частині та визначенні розміру середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні до стягнення з відповідача, суд враховує наступне.

Відповідно до ч. 2 п. 20 постанови Пленуму Верховного суду України №13 від 24.12.1999 року "Про практику застосування судами законодавства про оплату праці", у разі не проведення розрахунку у зв'язку із виникненням спору про розмір належних до виплати сум вимоги про відповідальність за затримку розрахунку підлягають задоволенню у повному обсязі, якщо спір вирішено на користь позивача або такого висновку дійде суд, що розглядає справу. При частковому задоволенні позову працівника суд визначає розмір відшкодування за час затримки розрахунку з урахуванням спірної суми, на яку той мав право, частки, яку вона становила у заявлених вимогах, істотності цієї частки порівняно із середнім заробітком та інших конкретних обставин справи.

Заходи, встановлені ст. 117 Кодексу Законів про працю України, є відповідальністю роботодавця перед працівником в разі несвоєчасного розрахунку при звільненні.

Підставою для застосування такої відповідальності судом є не лише сам факт порушення строків розрахунку при звільненні, встановлених статтею 116 Кодексу Законів про працю України, а й вина власника щодо працівника.

Конституційний Суд України в рішенні від 22 лютого 2012 року № 4-рп/2012 щодо офіційного тлумачення положень статті 233 КЗпП України у взаємозв'язку з положеннями статей 117, 2371 цього Кодексу роз'яснив, що згідно зі статтею 47 КЗпП України роботодавець зобов'язаний виплатити працівникові при звільненні всі суми, що належать йому від підприємства, установи, організації, у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, а саме в день звільнення або не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про проведення розрахунку. Непроведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

У постанові Верховного суду України від 04 лютого 2015 року у справі № 927/741/13, зазначено, що аналіз норм матеріального права з урахуванням висновків, викладених у Рішенні Конституційного Суду України від 22 лютого 2012 року № 4-рп/2012, дає підстави вважати, що невиплата звільненому працівникові всіх сум, які належать йому від власника або уповноваженого ним органу, є триваючим правопорушенням, а отже, працівник може визначити остаточний обсяг своїх вимог на момент припинення такого правопорушення, яким є день фактичного розрахунку.

Аналогічну правову позицію викладено у постанові Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 29 січня 2014 року у справі №6-144цс13.

Згідно довідки від 02.12.2016 року № 02/32/1/340, наданої відповідачем, середньоденна заробітна плата ОСОБА_1 за попередні два місяці, що передують місяцю звільнення становить 97,96 грн. Для розрахунку суми середньоденної заробітної плати була використана сума установленого позивачу посадового (місячного) окладу 2100 грн, згідно Постанови КМУ від 08.02.1995р. № 100 «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» , з урахуванням перебування ОСОБА_1 у відпустці по догляду за дитиної до досягнення нею трьох років. З огляду на викладене, сума середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 30.09.2016року по 28.11.2016року(41 робочий день) становить 4016,36 грн. виходячи з наступного розрахунку: 97,96 (середньоденна заробітна плата) х 41 (робочі дні) = 4016,36 грн.

Враховуючи викладені вище обставини, суд доходить висновку про стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 30.09.2016 року по 28.11.2016 року у розмірі 4016,36 грн. з необхідністю вирахування з даної суми обов"язкових платежів.

Відповідно до ч.2 ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, господарський суд має право покласти на неї судовий збір незалежно від результатів вирішення спору. Враховуючи викладене, судовий збір за майновий спір у розмірі 1378,00 грн. підлягає стягненню з відповідача у повному розмірі.

Враховуючи викладене та керуючись ст. ст.115, 116,117, 233, 234 Кодексу Законів про працю України, ст. 21 Закону України "Про оплату праці", ст. 10 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", ст. ст. 22, 33, 34, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України суд,

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2.Стягнути з Публічного акціонерного товариства "Будівельна компанія "Домобудівник" (вул. Щорса, 59-а, м. Чернігів, 14011, ) на користь ОСОБА_1 (АДРЕСА_1,Чернігів,14000, номер картки фізичної особи-платника податків НОМЕР_1) заборгованість із заробітної плати з вирахуваними з неї обов'язковими платежами у сумі 2900,94 грн та 4016,36 грн. середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні з необхідністю вирахування з даної суми обов"язкових платежів.

3.Стягнути з Публічного акціонерного товариства "Будівельна компанія "Домобудівник" (вул. Щорса 59-а, м. Чернігів, 14011, ) судовий збір на користь Державного бюджету України (одержувач: УДКСУ м. Чернігова, Державний бюджет, рахунок: 3002, , Банк: ГУДКУ у Чернігівській обл., МФО: 853592, код бюджетної класифікації 22030001) у розмірі 1378,00 грн.

4.Накази видати після набрання рішенням законної сили.

Суддя С.В. Белов