УХВАЛА

22.11.2016Справа № 910/6425/16

За скаргою Державного підприємства зовнішньоекономічної діяльності "Укрінтеренерго"

на дії Подільського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві

За позовом Державного підприємства "Енергоринок"

До Державного підприємства зовнішньоекономічної діяльності "Укрінтеренерго"

Про стягнення 1 193 924,14 грн.

Суддя Ващенко Т.М.

Представники учасників судового процесу:

Від позивача: не з'явився

Від відповідача: Пруська Т.А. представник за довіреністю № 70 від 03.10.16.

Від ДВС: не з'явився

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Рішенням Господарського суду міста Києва від 17.05.16. у справі № 910/6425/16 позовні вимоги Державного підприємства "Енергоринок" задоволено частково та стягнуто з відповідача на користь позивача 596 962,07 грн. штрафу та 17 908,86 грн. судового збору.

03.06.16. на виконання вищевказаного рішення було видано відповідний наказ.

30.09.16. до Господарського суду міста Києва через відділ діловодства від Державного підприємства зовнішньоекономічної діяльності "Укрінтеренерго" надійшла скарга на дії Подільського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві, відповідно до якої скаржник просить суд:

- визнати незаконною та скасувати постанову головного державного виконавця Подільського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві про арешт коштів боржника від 15.09.16. № 52065146 з примусового виконання наказу Господарського суду міста Києва від 03.06.16. № 910/6425/16;

- визнати незаконними дії головного державного виконавця Подільського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві, які полягають у порушенні вимог ст.ст. 25, 35, 49,50 ЗУ «По виконавче провадження», що призвело до порушення прав та інтересів підприємства;

- зобов'язати головного державного виконавця Подільського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві виконавче провадження № 5206514 закінчити, про що винести відповідну постанову та надіслати її на адресу боржника;

- зобов'язати головного державного виконавця Подільського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві вилучити запис з Державного реєстру обтяжень рухомого майна про арешт та заборону відчуження майна, на яке було накладено арешт;

- зобов'язати головного державного виконавця Подільського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві зняти арешт з усіх рахунків та майна підприємства, вилучити запис з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно;

- зобов'язати головного державного виконавця Подільського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві витяги про вилучення записів про обтяження майна у встановлені законодавством строки надіслати на адресу відповідача.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 03.10.16. розгляд скарги призначено на 18.10.16.

В зв'язку з неявкою в судове засідання 18.10.16. представників учасників судового процесу, розгляд скарги було відкладено на 22.11.16., про що судом було прийнято відповідну ухвалу.

В судовому засіданні 22.10.16. скаржником підтримано подану ним скаргу.

Позивач та відділ ДВС м. Києва в судове засідання не з'явились, письмових пояснень не надали, про причини неявки суд не повідомили, про дату, час та місце проведення судового засідання були повідомлені належним чином.

Розглянувши матеріали скарги та заслухавши пояснення представника скаржника, Господарський суд міста Києва, встановив:

Відповідно до ст. 55 Конституції України, кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню, у разі невиконання їх у добровільному порядку, регламентуються Законом України «Про виконавче провадження» (далі - Закон). Вказаний нормативний акт є спеціальним по відношенню до інших нормативних актів при вирішенні питання щодо оцінки дій державної виконавчої служби.

Зазначеним Законом регламентовано порядок та особливості проведення кожної стадії (дії) виконавчого провадження і відповідних дій державних виконавців.

В силу ст. 1 Закону, виконавче провадження - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Пунктом 13 постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 26.12.03. «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження» визначено, що у справах за скаргами на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи інших посадових осіб державної виконавчої служби предметом судового розгляду можуть бути рішення, дії або бездіяльність органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень господарських судів.

Акт державного органу - це юридична форма рішень цього органу, які спрямовані на регулювання тих чи інших суспільних відносин, породжують певні правові наслідки і мають обов'язковий характер для суб'єктів цих відносин.

Згідно положень Закону України «Про виконавче провадження», юридичним оформленням сукупності дій уповноваженої особи, направлених на виконання рішення суду є постанова державного виконавця.

Відповідно до статті 13 Закону України «Про державну виконавчу службу», дії або бездіяльність державного виконавця можуть бути оскаржені до вищестоящої посадової особи або до суду у порядку, встановленому законом.

Згідно ч. 3 статті 6 Закону України «Про виконавче провадження», рішення, дії або бездіяльність державного виконавця можуть бути оскаржені в порядку, встановленому цим Законом.

У відповідності до ч. 2 ст. 121-2 Господарського процесуального кодексу України, скарги на дії органів Державної виконавчої служби розглядаються господарським судом, про час і місце якого повідомляються ухвалою стягувач, боржник чи прокурор та орган виконання судових рішень.

01.09.16. головним державним виконавцем Подільського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 52065146 на виконання наказу Господарського суду міста Києва від 03.06.16. про стягнення з боржника 614 870,93 грн., зобов'язано боржника у строк до 06.09.16. самостійно виконати рішення.

Судом встановлено, що вказана постанова була направлена боржнику пізніше наступного робочого дня з дня її винесення, а саме була направлена 09.09.16., отримана поштовим відділенням боржника та самим боржником 12.09.16.

01.09.16. головним державним виконавцем Подільського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві було винесено постанову № 52065146 про накладення арешту на все майно відповідача.

Державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку (п. 5 ч. 3 ст. 11 ЗУ Про виконавче провадження»).

За заявою стягувача державний виконавець одночасно з винесенням постанови про відкриття виконавчого провадження може накласти арешт на майно та кошти боржника, про що виноситься відповідна постанова (ч. 2 ст. 25 вказаного закону).

Оскільки повні матеріали виконавчого провадження № 52065146 учасниками судового процесу до матеріалів справи подано не було, а тому за неможливе вбачається встановити наявність заяви стягувача про накладення арешту на майно боржника, суд констатує право державного виконавця накласти арешт на майно боржника разом з прийняттям постанови про відкриття відповідного виконавчого провадження.

07.09.16. вказаним головним державним виконавцем було постанову № 52065146 про приєднання виконавчого провадження до зведеного виконавчого провадження № 52617801.

Постановами № 52065146 від 15.09.16. стягнуто з відповідача виконавчий збір в розмірі 61 487,09 грн. та накладено арешт на грошові кошти на рахунках боржника в межах суми 676 857,02 грн.

Лише 15.09.16. боржник, користуючись наданим йому ст. 35 указаного Закону правом, подав через канцелярію ВДВС заяву про відкладення провадження виконавчих дій.

За приписами ст. 35 указаного Закону, у разі несвоєчасного одержання сторонами документів виконавчого провадження, внаслідок чого вони були позбавлені можливості скористатися правами, наданими їм цим Законом, державний виконавець може відкласти виконавчі дії за заявою стягувача чи боржника або з власної ініціативи на строк до десяти робочих днів. Про відкладання провадження виконавчих дій державний виконавець виносить відповідну постанову, про що повідомляє сторонам.

Разом з тим, державним виконавцем постанова про відкладання провадження виконавчих дій не виносилася, але разом із цим виконавчі дії після 15.09.16. фактично також не проводилися.

Далі, 19.09.16. (скаржником) боржником через канцелярію ВДВС було подано докази погашення присуджених до стягнення за наказом від 03.06.16. № 910/6425/16 грошових коштів в розмірі 596 962,07 грн. штрафу та 17 908,86 грн. судового збору (які погашено 15.09.16.).

Сплативши грошові кошти в сумі 596 962,07 грн. штрафу та 17 908,86 грн. судового збору 15.09.16. боржник вже вийшов за встановлений державним виконавцем шестиденний строк з моменту винесення постанови.

Відповідно до частини 1 статті 28 Закону України "Про виконавче провадження" у разі невиконання боржником рішення майнового характеру у строк, встановлений частиною 2 ст. 25 цього Закону для самостійного його виконання, постановою державного виконавця з боржника стягується виконавчий збір у розмірі 10% суми, що підлягає стягненню за виконавчим документом. У зазначеному розмірі виконавчий збір стягується з боржника також у разі повернення виконавчого документа без виконання за письмовою заявою стягувача та у разі виконання рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки та виконання боржником рішення після закінчення строку для самостійного його виконання, зокрема шляхом перерахування коштів безпосередньо на рахунок стягувача.

При цьому, за приписами абзацу 2 ст. 25 Закону України "Про виконавче провадження", виконавчий збір стягується незалежно від вчинення державним виконавцем заходів примусового виконання, передбачених цим Законом.

Частиною 2 ст. 25 Закону України "Про виконавче провадження" передбачено, що державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження. У постанові державний виконавець вказує про необхідність боржнику самостійно виконати рішення у строк до семи днів з моменту винесення постанови та зазначає, що у разі ненадання боржником документального підтвердження виконання рішення буде розпочате примусове виконання цього рішення із стягненням з боржника виконавчого збору і витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, передбачених цим Законом.

З сукупного аналізу наведених вище норм вбачається, що виконавчий збір та витрати, пов'язані з організацією та проведенням виконавчих дій з боржника не стягуються у разі отримання ВДВС документального підтвердження про повне виконання рішення боржником до початку його примусового виконання (частина 3 статті 27 Закону України "Про виконавче провадження").

Стаття 27 Закону України "Про виконавче провадження" визначає початок примусового виконання рішень. Так, відповідно до частини 1 цієї статті у разі ненадання боржником у строки, встановлені частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного виконання рішення, документального підтвердження повного виконання рішення державний виконавець на наступний день після закінчення відповідних строків розпочинає примусове виконання рішення.

Отже, за Законом датою початку примусового виконання рішення суду є наступний день, після спливу строку встановленого частиною другою статті 25 цього Закону.

У матеріалах справи відсутні докази того, що скаржник у строк до 15.09.16. надало ВДВС документальне підтвердження про повне виконання рішення суду.

При цьому суд зауважує, що обставина несвоєчасного отримання скаржником постанови ВДВС про відкриття виконавчого провадження не впливає на строк добровільного виконання рішення суду, і відповідно на - стягнення виконавчого збору, оскільки цей строк відповідно до статті 25 Закону України "Про виконавче провадження" починає обчислюватися з моменту винесення зазначеної постанови, а не з моменту її отримання боржником.

До того ж скаржник знав, що рішення Господарського суду м. Києва в даній справі, на виконання якого було видано наказ, набуло законної сили, і відповідно повинен був знати, що на його виконання буде видано відповідний наказ, який позивачем може бути пред'явлений до виконання до ВДВС. Разом з тим, скаржник у добровільному порядку після набранням даним рішенням законної сили, останнє не виконав.

Окрім того, суд зауважує, що стягнення виконавчого збору за своєю правовою природою (враховуючи, зокрема, зміст статті 28 Закону України "Про виконавче провадження" у редакції на час спірних правовідносин), є не компенсаційним засобом, а засобом стимулюючим до добровільного, скорішого виконання рішення суду, а також мірою відповідальності за несвоєчасне виконання рішення суду.

Оскільки станом на 15.09.16. відповідачем до матеріалів виконавчого провадження не було надано доказів добровільного виконання рішення суду в даній справі, державний виконавець правомірно виніс постанову № 52065146 від 15.09.16., якою стягнуто з відповідача виконавчий збір в розмірі 61 487,09 грн.

Державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право накладати арешт на кошти та інші цінності боржника, зокрема на кошти, які перебувають на рахунках і вкладах у банках, інших фінансових установах, на рахунки в цінних паперах, а також опечатувати каси, приміщення і місця зберігання грошей (п. 6 ч. 3 ст. 11 ЗУ Про виконавче провадження»).

Постановою № 52065146 від 15.09.16. накладено арешт на грошові кошти на рахунках боржника в межах суми 676 857,02 грн.

Проте, держаний виконавець повинен був накласти арешт на грошові кошти боржника в межах суми 676 358,02 грн. (596 962,07 грн. штрафу, 17 908,86 грн. судового збору та 61 487,09 грн. виконавчого збору).

А тому постанова від 15.09.16. ВП № 52065146 про арешт коштів боржника підлягає частковому скасуванню на зайву суму грошових коштів, на явку було накладено арешт, а саме 499 грн.

Разом з тим, станом на день винесення оскаржуваної постанови від 15.09.16. ВП № 52065146 про арешт коштів боржника в межах суми 676 358,02 грн. вона була винесена правомірно, а тому скасуванню не підлягає.

Проте, оскільки 15.09.16. відповідачем було добровільно сплачено 614 870,93 грн. (596 962,07 грн. штрафу, 17 908,86 грн. судового збору), арешт на грошових коштах на рахунках боржника в межах виконавчого провадження № 52065146 (в межах якого винесена постанова від 15.09.16. про накладення арешту на грошові кошти на рахунках відповідача) повинен залишитись лише на грошових коштах сумі 61 487,09 грн., що еквівалентно несплаченому боржником виконавчому збору по виконавчому провадженню № 52065146, в решті грошових коштів арешт повинен бути знятий.

За приписами ст. 49 ЗУ «Про виконавче провадження», виконавче провадження підлягає закінченню у разі: визнання судом відмови стягувача від примусового виконання рішення суду; визнання судом мирової угоди між стягувачем і боржником у процесі виконання; смерті або оголошення померлим стягувача чи боржника, визнання безвісно відсутнім боржника або стягувача, ліквідації юридичної особи - сторони виконавчого провадження, якщо виконання їх обов'язків чи вимог у виконавчому провадженні не допускає правонаступництва; прийняття Національним банком України рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку-боржника; скасування рішення суду або іншого органу (посадової особи), на підставі якого виданий виконавчий документ, або визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню; письмової відмови стягувача від одержання предметів, вилучених у боржника під час виконання рішення про передачу їх стягувачу, або знищення речі, що має бути передана стягувачу в натурі; закінчення строку, передбаченого законом для відповідного виду стягнення; визнання боржника банкрутом; фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом; повернення виконавчого документа без виконання на вимогу суду або іншого органу (посадової особи), який видав виконавчий документ; направлення виконавчого документа за належністю до іншого відділу державної виконавчої служби; повернення виконавчого документа до суду чи іншого органу (посадової особи), який його видав, у випадку, передбаченому частиною третьою статті 75 цього Закону; якщо рішення фактично виконано під час виконання рішення Європейського суду з прав людини; непред'явлення виконавчого документа за відновленим виконавчим провадженням у строки, визначені статтею 51 цього Закону; списання згідно із Законом України "Про деякі питання заборгованості за спожитий природний газ та електричну енергію" заборгованості, встановленої рішенням суду, яке підлягало виконанню на підставі виконавчого документа.

Отже, боржником фактично виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом (наказом Господарського суду міста Києва від 03.06.16. № 910/6425/16) шляхом оплати 596 962,07 грн. штрафу, 17 908,86 грн. судового збору, в тому виконавче провадження № 52065146 підлягає закінченню.

При цьому судом враховано, що положеннями ст. 50 ЗУ «Про виконавче провадження» визначено, що у разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв'язку із завершенням виконавчого провадження. Завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом. У разі якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника.

Таким чином, суд звертає увагу скаржника на те, що разом із винесенням постанови про закінчення виконавчого провадження, державним виконавцем на виконання вимог Закону повинні будуть бути вжиті заходи, передбачені приписами ст. 50 ЗУ «Про виконавче провадження», зокрема, зняття арешту з грошових коштів на рахунках боржника в межах суми 614 870,93 грн. та зняття арешту з майна боржника, на які були накладені арешти в межах виконавчого провадження № 52065146.

Далі, суд відзначає, що відповідачем не визначено, якими саме діями державний виконавець порушив вимоги ст. ст. 25, 35, 49, 50 ЗУ «Про виконавче провадження» (які дії боржник оскаржує), і до яких порушень прав і інтересів скаржника вони призвели.

Щодо вимог Державного підприємства зовнішньоекономічної діяльності "Укрінтеренерго" про вилучення записів, надсилання витягів, надсилання на адресу боржника постанов, суд відзначає, що він може зобов'язати орган Державної виконавчої служби здійснити певні виконавчі дії, якщо він ухиляється від їх виконання без достатніх підстав. При цьому, винесення постанов про зняття арештів, закінчення виконавчого провадження, тощо, і передбачає собою вчинення певних дій, таких як, зокрема, направлення сторонам виконавчого провадження постанов.

За результатами розгляду скарги виноситься ухвала, в якій господарський суд або визнає доводи заявника правомірними і залежно від їх змісту визнає постанову державного виконавця щодо здійснення заходів виконавчого провадження недійсною, або визнає дії чи бездіяльність органу Державної виконавчої служби незаконними, чи визнає недійсними наслідки виконавчих дій, або зобов'язує орган державної виконавчої служби здійснити певні виконавчі дії, якщо він ухиляється від їх виконання без достатніх підстав, або визнає доводи скаржника неправомірними і скаргу відхиляє (п. 9.13 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.10.12. № 9 «Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України»).

Враховуючи викладене в сукупності, скарга підлягає частковому задоволенню.

Керуючись ст. ст. 86, 121-2 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

УХВАЛИВ:

1. Скаргу Державного підприємства зовнішньоекономічної діяльності "Укрінтеренерго" задовольнити частково.

2. Визнати незаконною та скасувати постанову від 15.09.16. ВП № 52065146 про арешт коштів боржника на суму 499,00 грн.

3. Зобов'язати державного виконавця Подільського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві закінчити виконавче провадження № 52065146.

4. В іншій частині в задоволенні скарги відмовити.

Суддя Т.М. Ващенко