КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"24" листопада 2016 р. cправа№ 911/4972/15

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Буравльова С.І.

суддів: Шапрана В.В.

Андрієнка В.В.

при секретарі: Ковальчуку Р.Ю.

за участю представників: позивача - Роспотнюк В.О.

відповідача - Романченко А.А.

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ЖЕК 1515»

на рішення Господарського суду Київської області від 01.02.2016 р.

у справі № 911/4972/15 (суддя - Бацуца В.М.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Теплоенергосервіс-2100»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «ЖЕК 1515»

про стягнення 35 539,01 грн

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2015 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Теплоенергосервіс-2100» (далі - позивач) звернулось з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «ЖЕК 1515» (далі - відповідач) про стягнення з відповідача заборгованості у сумі 25 307,70 грн за договором № 01.09.14 на технічне та аварійне обслуговування системи каналізації, холодного водопостачання та послуги диспетчера від 01.09.2014 р., 5 224,90 грн інфляційних втрат, 345,30 грн 3% річних та 4 661,11 грн пені.

У січні 2016 року позивач звернувся до місцевого суду із заявою про збільшення розміру позовних вимог, у якій просив суд стягнути з відповідача на свою користь 36 811,20 грн основної заборгованості, 6 962,32 грн пені, 6 193,50 грн інфляційних втрат та 725,58 грн 3 % річних.

В процесі розгляду справи місцевим судом позивач вдруге звернувся із заявою про збільшення розміру позовних вимог, в якій просив суд стягнути з відповідача 36 811,20 грн основного боргу, 6 193,50 грн інфляційних втрат, 725,58 грн 3% річних та 6 962,32 грн пені.

Рішенням Господарського суду Київської області від 01.02.2016 р. у справі № 911/4972/15 позовні вимоги задоволено повністю.

Не погоджуючись з рішенням Господарського суду Київської області від 01.02.2016 р., Товариство з обмеженою відповідальністю «ЖЕК 1515» подало апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення місцевого господарського суду та прийняти нове рішення про повну відмову у задоволенні позову.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції порушено норми матеріального права.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, відповідач посилається на те, що в матеріалах справи відсутні докази того, що роботи за договором № 01.09.14 на технічне та аварійне обслуговування систем каналізації, холодної водопостачання та послуги диспетчера від 01.09.2014 р. були виконані, тому у відповідача відсутні підстави для сплати заборгованості за цим договором.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 25.07.2016 р. у складі колегії суддів: Лобань О.І. (головуючий), Михальська Ю.Б., Тищенко А.І. апеляційну скаргу прийнято до провадження та призначено до розгляду на 07.09.2016 р.

Розпорядженням Київського апеляційного господарського суду № 09-52/4458/16 від 07.09.2016 р. у зв'язку з перебуванням суддів Михальської Ю.Б. та Тищенко А.І. у відпустці призначено повторний автоматизований розподіл справи № 911/4972/15, відповідно до якого апеляційну скаргу передано на розгляд колегії суддів у складі: Лобань О.І. (головуючий), Майданевич А.Г., Федорчук Р.В.

Ухвалами Київського апеляційного господарського суду від 07.09.2016 р., зокрема, колегією суддів в зазначеному складі прийнято апеляційну скаргу до провадження та відкладено розгляд справи на 02.11.2016 р.

Розпорядженням керівника апарату Київського апеляційного господарського суду № 09-52/5285/16 від 03.10.2016 р. у зв'язку з припиненням повноважень головуючого судді Лобаня О.І. призначено повторний автоматизований розподіл справи № 911/4972/15, відповідно до якого апеляційну скаргу передано на розгляд колегії суддів у складі: Буравльов С.І. (головуючий), Андрієнко В.В., Шапран В.В.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 03.10.2016 р. апеляційну скаргу прийнято до провадження та призначено до розгляду у визначеному складі суду на 25.10.2016 р.

У судовому засіданні 25.10.2016 р. було оголошено перерву до 10.11.2016 р.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 10.11.2016 р. було відкладено розгляд справи до 24.11.2016 р.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія встановила наступне.

01.09.2014 р. між Товариством з обмеженою відповідальністю «Київ Пласт» (далі - виконавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю «ЖЕК 1515» (далі - замовник) було укладено договір № 01.09.14 на технічне та аварійне обслуговування систем каналізації, холодної водопостачання та послуги диспетчера (далі - договір).

Відповідно до п. 1 договору замовник доручає, а виконавець бере на себе обов'язки виконання робіт по технічному та аварійному обслуговуванню систем холодного водопостачання, каналізації, дощової каналізації, обслуговування електрощитових в будинку в обсягах відповідно до Наказу Держкомунгоспу України від 10.08.2004 р. № 150 в будинках за адресою: с. Софіївська Борщагівка, вул. Шалімова, 86, загальною площею 2 447, 80 кв.м., кількість квартир 47, та по вул. Райдужна, 145, загальною площею 4 823, 9 кв.м., кількість квартир 84.

Згідно з п. 5.1 договору вартість робіт, передбачених договором, складає 1917,20 грн без ПДВ, ПДВ складає 383,40 грн, загальна вартість складає 2 300,70 грн з ПДВ.

Договір укладається на термін 1 рік та вступає в дію з 01.09.2014 р. Договір вважається пролонгованим на кожний наступний рік до тих пір, доки одна із сторін не повідомить письмово, за 15 днів, про його розірвання (п. 4.3 договору).

Відповідно до п. 5.2 договору передплата за роботи проводиться щомісячно протягом трьох днів після підписання сторонами даного договору з відстрочкою по оплаті на 1 календарний місяць.

15.12.2014 р. між ТОВ «Київ Пласт» (далі - первісний кредитор) та ТОВ «Теплоенергосервіс-2100» (далі - новий кредитор) було укладено договір про відступлення права вимоги № 1-2014/17 (далі - договір про відступлення права вимоги).

Згідно з умовами п. 1.1 договору про відступлення права вимоги, в редакції додаткової угоди від 15.06.2015 р., первісний кредитор передає, а новий кредитор приймає на себе право вимоги, що належить первісному кредиторові, і стає кредитором за договором на аварійне та технічне обслуговування систем каналізації, холодного водопостачання та послуги диспетчера № 01.09.2014 р. від 01 серпня 2014 року, укладеним між первісним кредитором та ТОВ «ЖЕК 1515».

Відповідно до п. 1.2 договору про відступлення права вимоги за цим договором новий кредитор одержує право (замість первісного кредитора) вимагати від боржника належного виконання всіх зобов'язань за основним договором.

Як передбачено п. 2.1 договору про відступлення права вимоги, первісний кредитор повинен передати новому кредитору всі документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення за основним договором, в термін до 3-х календарних днів з моменту підписання даного договору.

Первісний кредитор зобов'язаний сповістити боржника про уступку права вимоги за цим договором протягом п'ятнадцяти календарних днів з моменту підписання даного договору, шляхом поштового надсилання і повідомленням про вручення боржнику копії цього договору або вручення особисто під розписку представнику боржника (п. 2.2 договору про відступлення права вимоги).

Пунктом 4.3 договору про відступлення права вимоги визначено строк його дії, згідно якого цей договір набирає чинності з моменту його підписання і діє до повного виконання сторонами зобов'язань за цим договором.

12.08.2015 р. позивач звернувся до відповідача із листом, в якому повідомив відповідача про укладення між ТОВ «Теплоенергосервіс-2100» та ТОВ «Київ Пласт» договору про відступлення права вимоги № 1-2014/17 від 15.12.2014 р., згідно з умовами якого ТОВ «Київ Пласт» передало ТОВ «Теплоенергосервіс-2100» права вимоги за договором № 01.09.14 на технічне та аварійне обслуговування систем каналізації, холодної водопостачання та послуги диспетчера від 01.09.2014 р., укладеним між ТОВ «Київ Пласт» та ТОВ «ЖЕК 1515».

Факт направлення позивачем повідомлення відповідачу підтверджується фіскальним чеком № 5087 від 12.08.2015 р. про відправлення цінного листа і описом вкладення до нього від 12.08.2015 р.

Встановлено, що за період дії договору на технічне та аварійне обслуговування систем каналізації, холодної водопостачання та послуги диспетчера ТОВ «Київ Пласт» належним чином надавались відповідачу послуги по технічному та аварійному обслуговуванню систем холодного водопостачання, каналізації, дощової каналізації, обслуговування електрощитових в будинку.

Спір у справі виник у зв'язку з тим, що відповідач, на думку позивача, в порушення умов укладеного договору від 01.09.2014 р. розрахувався за надані послуги лише частково, внаслідок чого у останнього виникла заборгованість в розмірі 36 811,20 грн.

За змістом ст. 193 ГК України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Укладений між сторонами договір від 01.09.2014 р. за своєю правовою природою є договором про надання послуг.

Згідно з ч. 1 ст. 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона - виконавець, зобов'язується за завданням другої сторони - замовника, надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором (ч. 1 ст. 903 ЦК України).

Статтею 905 ЦК України визначено, що строк договору про надання послуг встановлюється за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено законом або іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог законодавства, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

Згідно зі ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Положеннями ст. 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором (ст. 903 ЦК України).

Згідно зі ст. 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

На виконання умов укладених договорів відповідачу було надано послуги на загальну суму 36 811,20 грн за період з 11.10.2014 р. по 11.01.2016 р.

Відповідач вказаної заборгованості не сплатив, доказів зворотнього суду не надав.

30.09.2014 р. сторонами було підписано та скріплено їх печатками акт виконаних робіт на загальну суму 2 300,70 грн.

Також, 31.10.2014 р. сторонами було підписано та скріплено їх печатками акт виконаних робіт на загальну суму 2 300,70 грн.

Таким чином, на підтвердження виконаних робіт сторони підписали лише два акти виконаних робіт на загальну суму 4 601,40 грн.

Стосовно решти суми заборгованості акти виконаних робіт відсутні, оскільки між сторонами не підписувались.

Разом з тим, умовами договору на технічне та аварійне обслуговування систем каналізації, холодного водопостачання та послуги диспетчера, зокрема п. 5.1 сторони погодили, що загальна вартість робіт складає 2 300,70 грн, а оплата проводиться щомісячно.

Таким чином, незалежно від підписання сторонами актів виконаних робіт, укладеним договором від 01.09.2014 р. передбачено обов'язок відповідача здійснити олату за надані послуги.

Крім того, до подання позову жодних зауважень від замовника щодо наданих послуг не надходило.

Враховуючи те, що доказів про проведення повного розрахунку за послуги станом на час розгляду справи місцевим судом відповідач не надав, строк виконання зобов'язання по оплаті товару є таким, що настав, тому судова колегія погоджується з висновком місцевого суду про те, що вимога позивача про стягнення з відповідача основної суми заборгованості підлягає задоволенню у сумі 36 811,20 грн за період з 11.10.2014 р. по 11.01.2016 р.

За прострочення виконання грошового зобов'язання позивач нарахував та просить суд стягнути з відповідача 6 193,50 грн інфляційних втрат та 725,58 грн 3% річних.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Таким чином частина 1 статті 625 Цивільного кодексу України встановлює виняток із загального правила статті 614 Цивільного кодексу України, що закріплює принцип вини як підставу відповідальності боржника.

Передбачене законом право кредитора вимагати стягнення боргу враховуючи індекс інфляції та відсотків річних є способом захисту майнових прав та інтересів кредитора, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора та знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів, а також отримання компенсації (плати) від боржника за користування ним грошовими коштами, які належать до сплати кредитору.

Крім того, оскільки інфляційні втрати пов'язані з інфляційними процесами в державі та за своєю природою є компенсацією за понесені збитки, спричинені знеціненнями грошових коштів, а три проценти річних - платою за користування коштами, що не були своєчасно сплачені боржником, то ні три проценти річних, ні індекс інфляції не можна розцінювати як заходи відповідальності за порушення зобов'язань.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного суду України від 10.06.2003 р. у справі № 3/350.

Як передбачено п. 2 Інформаційного листа Вищого господарського суду України від 17.07.2012 р. № 01-06/928/2012 «Про практику застосування Вищим господарським судом України у розгляді справ окремих норм матеріального права», сума боргу з урахуванням індексу інфляції повинна розраховуватися, виходячи з індексу інфляції за кожен місяць (рік) прострочення, незалежно від того, чи був в якійсь період індекс інфляції менше одиниці (тобто мала місце не інфляція, а дефляція). Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Враховуючи викладене, судова колегія погоджується з висновком місцевого суду про те, що вимога позивача про стягнення з відповідача 6 193,50 грн інфляційних втрат та 725,58 грн 3% річних за період з 11.10.2014 р. по 21.01.2016 р. є обґрунтованою, арифметично правильно нарахованою та такою, що підлягає задоволенню.

Також, за прострочення виконання грошового зобов'язання позивач нарахував та просить суд стягнути з відповідача 6 962,32 грн пені за період з 21.01.2015 р. по 21.01.2016 р.

Відповідно до ч. 3 ст. 549 ЦК України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно зі ст. 230 ГК України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Пунктом 5.3 договору на технічне та аварійне обслуговування систем каналізації, холодної водопостачання та послуги диспетчера передбачено, що у випадку несвоєчасної оплати замовник зобов'язаний сплатити пеню за кожний день порушення терміну платежу в розмірі подвійної ставки НБУ від суми заборгованості.

Відповідно до ч. 6 ст. 232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Статті 1, 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» та ч. 2 ст. 343 ГК України обмежують граничний розмір пені подвійною обліковою ставкою НБУ.

Отже, розмір пені не може перевищувати той розмір, який установлено законом як граничний, тобто за прострочення платежу за договором може бути стягнуто лише пеню, сума якої не перевищує ту, що обчислена на підставі подвійної облікової ставки Національного банку України. Таку ж правову позицію підтримує і Верховний Суд України (постанова ВСУ від 24.10.2011р. у справі № 25/187).

Вбачається, що позивач просить суд стягнути з відповідача пеню за період з 21.01.2015 р. по 21.01.2016 р., тобто заявлений період перевищує шестимісячний строк.

Однак, здійснивши перерахунок вказаної суми пені, колегією встановлено, що вказаний розрахунок здійснено позивачем за шестимісячний період з 21.01.2015 р. по 21.07.2015 р., тобто відповідно до ч. 6 ст. 232 ГК України.

Враховуючи викладене, судова колегія погоджується з висновком місцевого суду про те, що вимога позивача про стягнення з відповідача 6 962,32 грн пені є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню, розмір її перевірений судом, відповідає вимогам чинного законодавства та умовам укладеного договору.

Доводи апеляційної скарги наведеного не спростовують та відхиляються колегією суддів як необґрунтовані.

Зважаючи на викладене, колегія суддів дійшла висновку про те, що рішення Господарського суду Київської області від 01.02.2016 р. прийнято з повним та всебічним дослідженням обставин, які мають значення для справи, а також з дотриманням норм матеріального і процесуального права, у зв'язку з чим апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю «ЖЕК 1515» задоволенню не підлягає.

У зв'язку з відмовою в задоволенні апеляційної скарги, відповідно до ст. 49 ГПК України, витрати по сплаті судового збору за її подання і розгляд покладаються на скаржника.

Керуючись ст. ст. 49, 99, 101, 103-105 ГПК України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ЖЕК 1515» залишити без задоволення, рішення Господарського суду Київської області від 01.02.2016 р. у справі № 911/4972/15 - без змін.

2. Матеріали справи № 911/4972/15 повернути до Господарського суду Київської області.

3. Копію постанови надіслати сторонам.

Головуючий суддя С.І. Буравльов

Судді В.В. Шапран

В.В. Андрієнко