ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.04.2016 р. Справа №917/246/16

Господарський суд Полтавської області

в складі головуючого судді Кульбако М.М.,

за участю представників:

від позивача: ОСОБА_1,

від відповідача: ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом Публічного акціонерного товариства "Укртрансгаз",

вул. Кловський узвіз, 9/1, м. Київ, 01021

до Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Лубнигаз",

вул. Л.Толстого, 87, м. Лубни, Лубенський район, Полтавська область, 37503

про стягнення 436 316,14 грн., -

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство "Укртрансгаз" звернулось до господарського суду Полтавської області з позовом до Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Лубнигаз" про стягнення 436 316,14грн., посилаючись на прострочення ПАТ "Лубнигаз" зобов'язання, а саме порушення строку оплати відповідачем наданих позивачем послуг за укладеним 27.09.2011р. між сторонами Договором на транспортування природного газу магістральними трубопроводами №/Н33 (з урахуванням додаткових угод).

Ухвалою господарського суду Полтавської області від 24.02.2016 р. порушено провадження у справі та призначено її до розгляду на 15.03.2016 р.

15.03.2016 року від ПАТ "Лубнигаз" надійшло клопотання б/н про витребування доказів, в якому відповідач просить витребувати у ПАТ "Укртрансгаз" докази того, що Публічне акціонерне товариство "Укртрансгаз" є суб'єктом господарювання, що належить до державного сектору економіки; витребувати поштові квитанції на підтвердження надіслання ПАТ "Лубнигаз" актів наданих послуг за Договором на транспортування природного газу магістральними трубопроводами №/Н33 від 27.09.2011р.; витребувати у позивача докази із зазначенням календарної дати отримання ПАТ "Лубнигаз" засобами поштового зв'язку актів наданих послуг за Договором на транспортування природного газу магістральними трубопроводами №/Н33 від 27.09.2011р. для повного та всебічного дослідження судом всіх обставин справи (а.с.78-80).

Також, відповідач надав відзив на позовну заяву, в якому проти задоволення позовних вимог заперечує, посилаючись на наявне прострочення кредитора щодо своєчасного направлення відповідачу актів наданих послуг, необґрунтованість вимоги позивача щодо стягнення штрафу у розмірі 7%, оскільки позивачем не подано доказів того, що станом на день виконання зобовязання він був субєктом державного сектору економіки та має право на нарахування штрафу(а.с.84-90).

Ухвалою суду від 15.03.2016 р. клопотання відповідача про витребування доказів частково задоволено, витребувано у позивача поштові квитанцій на підтвердження надіслання ПАТ "Лубнигаз" актів наданих послуг за Договором на транспортування природного газу магістральними трубопроводами №/Н33 від 27.09.2011р.; докази із зазначенням календарної дати отримання ПАТ "Лубнигаз" засобами поштового зв'язку актів наданих послуг за Договором на транспортування природного газу магістральними трубопроводами №/Н33 від 27.09.2011р.; розгляд справи відкладено на 29.03.2016 р.

25.03.2016 р. від відповідача надійшли письмові пояснення (вх. №3758), в яких зазначає, що ч. 2 статті 231 ГК України не може бути застосована до спірних правовідносин, відтак вимоги щодо сплати 7% штрафу у розмірі 134 576,20 грн. не підлягають задоволенню як безпідставні. Також відповідачем надано контррозрахунок інфляційних втрат за Договором №/НЗЗ від 27.09.2011 р., в якому враховано періоди дефляції та суми боргу, на які позивач мав право нараховувати інфляційні втрати. Аналогічні письмові пояснення надійшли до суду за вх. №3897 від 29.03.2016 р.(а.с.140---146)

29.03.2016 р. відповідач надав суду для долучення до матеріалів справи копії спільних протокольних рішень про організацію взаєморозрахунків за природний газ №1217/у та копії платіжних доручень(а.с.124-138)).

Крім того, 29.03.2016 р. відповідач подав до суду клопотання про зменшення розміру неустойки (пені) на 90%, в яких вказує, що заявлена у позовній заяві сума пені у розмірі 216 740,16 грн. за несвоєчасне виконання зобов'язання за Договором є несправедливою та такою, що підлягає зменшенню господарським судом. Відповідач стверджує, що найбільший період прострочення виник за платежами, заборгованість за якими було погашено за рахунок субвенцій з державного бюджету за спільними протокольними рішеннями. Крім іншого зазначає, що у період проведення розрахунків за Договором відповідач перебував та перебуває до тепер у скрутному фінансовому стані, що підтверджується документами фінансової звітності товариства(а.с.148-150.

12.04.2016 р. від відповідача надійшла заява (вх. №4583) про розстрочку виконання рішення суду по даній справі на 10 місяців зі сплатою стягнутої за рішенням суми рівними щомісячними платежами(а.с.182-185)

13.04.2016 р. позивач надав суду заперечення на відзив поданий відповідачем (вх. №4661 від 13.04.2016 р.).

В судових засіданнях представник позивача позовні вимоги підтримав у повному обсязі, з мотивів, викладених у позовній заяві.

Представник відповідача у судових засіданнях заперечує проти позову з мотивів, викладених у відзиві на позовну заяву та наданих письмових поясненнях, також просить суд при винесенні рішення врахувати подану заяву про зменшення розміру неустойки, заяву про розстрочку виконання рішення та наданий контррозрахунок суми інфляційних втрат.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд встановив, що 27.09.2011 року Дочірня компанія "Укртрансгаз" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України", правонаступником якої є Публічне акціонерне товариство "Укртрансгаз" (надалі позивач) та Публічне акціонерне товариство по газопостачанню та газифікації "Лубнигаз" (надалі відповідач) уклали договір на транспортування природного газу магістральними трубопроводами №/НЗЗ (надалі Договір).

Відповідно до пункту витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб -підприємців та 1.2 Статуту Публічного акціонерного товариства "Укртрансгаз", затвердженого установчими зборами товариства "Укртрансгаз" товариство є правонаступником усіх майнових та немайнових прав та обов'язків Дочірньої компанії "Укртрансгаз" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України".

В подальшому сторони до Договору уклали додаткові угоди №1 від 16.11.2012 року, №2 від 17.01.2013 року, №4 від 07.02.2014 року, №5 від 17.03.2014 року, №6 від 05.11.2014 року та №6 від 05.01.2015 року, які є невід'ємними частинами Договору (копії містяться в матеріалах справи).

Згідно з п. 1.1 Договору (в редакції зі змінами, внесеними додатковими угодами), позивач зобов'язується надати відповідачу послуги з транспортування магістральними трубопроводами природного газу відповідача від пунктів приймання-передачі газу в магістральні трубопроводи до пунктів призначення - газорозподільних станцій, а відповідач зобов'язується внести плату за надані послуги з транспортування газу магістральними трубопроводами в розмірі, у строки та порядку, передбачені умовами Договору.

Відповідно до п. 11.1 Договору (в редакції зі змінами) цей Договір набирає чинності з дня його підписання Сторонами. Умови Договору застосовуються до відносин Сторін, які виникли до його укладення, а саме з 01 жовтня 2011 року. Договір діє в частині транспортування газу до 31 грудня 2012 року, а в частині проведення розрахунків за надані Позивачем послуги - до повного виконання відповідачем своїх зобов'язань за цим Договором.

Договір вважається продовженим на кожний наступний календарний рік, якщо не менше ніж за місяць до закінчення дії Договору жодною із Сторін не буде заявлено про припинення його дії або перегляд його умов.

Даний Договір на теперішній час продовжує свою дію щодо надання послуг з транспортування природного газу магістральними трубопроводами до 31.12.2016 року. Доказів зворотного суду не надано.

Як вбачається з матеріалів справи, на виконання умов Договору позивач надав у січні-червні 2015 року відповідачу послуги з транспортування магістральними трубопроводами природного газу, а саме:

- у січні 2015 року на загальну суму 512 900,48 грн. відповідно до акту наданих послуг від 31.01.2015 року №01-15-/НЗЗ (а.с. 40);

- у лютому 2015 року на загальну суму 385 362,44 грн. відповідно до акту наданих послуг від 28.02.2015 року №02-15-/НЗЗ (а.с. 41);

- у березні 2015 року на загальну суму 330 594,04 грн. відповідно до акту наданих послуг від 31.03.2015 року №03-15-/НЗЗ (а.с. 42);

- у квітні 2015 року на загальну суму 736 573,15 грн. відповідно до акту наданих послуг від 30.04.2015 року №04-15-/НЗЗ (а.с. 43);

- у травні 2015 року на загальну суму 220 459,48 грн. відповідно до акту наданих послуг від 31.05.2015 року №05-15-/НЗЗ (а.с. 44);

- у червні 2015 року на загальну суму 194 582,04 грн. відповідно до акту наданих послуг від 30.06.2015 року №06-15-/НЗЗ (а.с.45).

За умовами пункту 4.1 Договору (зі змінами) розрахунки за послуги з транспортування газу магістральними трубопроводами здійснюються за тарифами, які встановлюються національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики. Газотранспортне підприємство зобов'язується розміщувати інформацію про чинні тарифи на своєму офіційному веб-сайті та в засобах масової інформації.

Вартість фактично наданих газотранспортним підприємством Замовнику послуг за звітній місяць визначається на підставі акта наданих послуг (п. 4.4 Договору зі змінами).

Пункт 5.5 Договору (в редакції зі змінами) передбачає, що оплата вартості послуг за транспортування газу здійснюється Відповідачем (крім гарантованого постачальника) шляхом перерахування грошових коштів на рахунок Позивача на умовах 100 відсотків попередньої оплати за десять днів до початку місяця, у якому буде здійснюватися транспортування газу.

Відповідач самостійно визначає розмір суми платежу попередньої оплати як добуток тарифу та планового обсягу газу на відповідний місяць. Остаточний розрахунок за надані у звітному місяці послуги проводяться Замовником до двадцятого числа місяця, наступного за звітним, відповідно до акта наданих послуг та з урахуванням раніше перерахованих коштів.

Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Відповідно до частини 1 статті 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Дослідивши зміст укладеного між позивачем та відповідачем договору, суд дійшов висновку, що даний правочин за своєю правовою природою є договором про надання послуг.

Відповідно до статті 901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Частиною 1 статті 903 Цивільного кодексу України встановлено, що якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Судом встановлено, що на виконання умов Договору позивачем за період з січня 2015 року по червень 2015 року були надані відповідачу послуги з транспортування магістральними трубопроводами природного газу на загальну суму 2 380 471,63 грн..

Однак, як стверджує позивач, відповідач в порушення умов договору та норм чинного законодавства не належним чином виконав взяті на себе зобов'язання щодо своєчасної оплати отриманих послуг згідно з Договором.

Позивач зазначає, що всі акти надання послуг транспортування газу були отримані відповідачем та жодних заперечень щодо обсягів та вартості отриманих послуг відповідачем не було заявлено; відповідачем жодного разу не повідомлялося про необхідність продовження строку оплати отриманих послуг через запізнє отримання вказаних актів; ні чинним законодавством України, ні умовами укладеного договору не передбачено, що порушення строку надання позивачем відповідачу актів наданих послуг є відкладальною обставиною для здійснення оплати їх вартості.

Також позивач вказує, що останнього числа місяця, в якому надавались послуги транспортування газу, позивачем складались та належним чином реєструвались податкові накладні в яких була вказана вартість наданих послуг. Відповідачем вказані накладні приймались без жодних заперечень. Таким чином, відповідачу в кінці поточного місяця був відомий розмір оплати отриманих послуг, який він повинен був сплатити до 20-го числа, наступного за звітним місяцем.

Оцінюючи подані позивачем докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді у судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Зазначене також кореспондується зі статтями 525, 526 Цивільного кодексу України відповідно до яких зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Стаття 629 Цивільного кодексу України передбачає, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Статтею 34 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

З огляду на вищенаведене та встановленням факту несвоєчасного виконання відповідачем обов'язку з оплати отриманих послуг за Договором на транспортування природного газу магістральними трубопроводами позивач просить суд стягнути з відповідача на свою користь 216 740,16 грн. пені, 68 870,14грн. інфляційних втрат та 16 129,64 грн. 3% річних.

Штрафними санкціями у Господарському кодексі України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання (частина 1 статті 230 Господарському кодексі України).

Згідно з частинами 1 та 3 статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

У відповідності до частини 2 статті 551 Цивільного кодексу України якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Розмір неустойки, встановлений законом, може бути збільшений у договорі. Сторони можуть домовитися про зменшення розміру неустойки, встановленого актом цивільного законодавства, крім випадків, передбачених законом.

Згідно з пунктом 7.3. Договору у разі порушення Замовником строків оплати, передбачених розділом 4 цього Договору, із Замовника стягується пеня в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу.

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Суд зауважує, що передбачене законом право кредитора вимагати стягнення боргу враховуючи індекс інфляції та відсотків річних є способом захисту майнових прав та інтересів кредитора, сутність яких складається з відшкодування матеріальних втрат кредитора та знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів, а також отримання компенсації (плати) від боржника за користування ним грошовими коштами, які належать до сплати кредитору.

Дії відповідача є порушенням умов договору, що є підставою для застосування відповідальності (нарахування пені) відповідно до пункту 7.3 Договору та захисту майнових прав та інтересів позивача відповідно до норм статті 625 Цивільного кодексу України.

Судом враховано викладене у пункті 1.12 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17 грудня 2013 року №14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань", а саме те, що з огляду на вимоги частини першої статті 4-7 і статті 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд має з'ясовувати обставини, пов'язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується. У разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то господарський суд з урахуванням конкретних обставин справи самостійно визначає суми пені та інших нарахувань у зв'язку з порушенням грошового зобов'язання, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов'язання, та зазначеного позивачем максимального розміру відповідних пені та інших нарахувань.

Судом перевірено розрахунки позивача та встановлено їх правильність та відповідність вимогам умов договору та чинного законодавства.

Відповідачем заявлено клопотання про зменшення розміру пені на 90%.

Так, дійсно, відповідно до п. 3 ч. 1 статті 83 Господарського процесуального кодексу України господарський суд, приймаючи рішення, має право зменшувати у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання.

Відповідно до ч. 3 статті 551 Цивільного кодексу України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Згідно з ч. 1 статті 233 Господарського кодексу України, у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Правовий аналіз названих статей свідчить, що вони не є імперативними та застосовуються за визначених умов на розсуд суду.

Відповідно до абз. 1 п. 3.17.4. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції №18 від 26.12.2011 року вирішуючи, в тому числі й з власної ініціативи, питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання (пункт 3 статті 83 ГПК), господарський суд повинен об'єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов'язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов'язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов'язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо.

Згідно з частиною першої статті 96 Цивільного кодексу України юридична особа самостійно відповідає за своїми зобов'язаннями, а статтями 525, 526 названого Кодексу і ст. 193 Господарського кодексу України встановлено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором. Відповідно до приписів п. 7 статті 193 Господарського кодексу України не допускається відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов'язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

З огляду на обставини, на які посилається відповідач в обґрунтування заявленого клопотання про зменшення розміру пені, суд не вбачає підстав для його задоволення.

Крім того, позивачем на підставі статті 231 ГК України заявлено до стягнення 134 576,20 грн. штрафу (7% від заборгованості).

Частиною 2 статті 231 ГК України встановлено, що у разі якщо порушено господарське зобов'язання, в якому хоча б одна сторона є суб'єктом господарювання, що належить до державного сектора економіки, або порушення пов'язане з виконанням державного контракту, або виконання зобов'язання фінансується за рахунок Державного бюджету України чи за рахунок державного кредиту, штрафні санкції застосовуються, якщо інше не передбачено законом чи договором, у таких розмірах:

за порушення умов зобов'язання щодо якості (комплектності) товарів (робіт, послуг) стягується штраф у розмірі двадцяти відсотків вартості неякісних (некомплектних) товарів (робіт, послуг);

за порушення строків виконання зобов'язання стягується пеня у розмірі 0,1 відсотка вартості товарів (робіт, послуг), з яких допущено прострочення виконання за кожний день прострочення, а за прострочення понад тридцять днів додатково стягується штраф у розмірі семи відсотків вказаної вартості.

Згідно Статуту ПАТ "Уктрансгаз", Виписки та Витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, засновником ПАТ "Укртарнсгаз"(як правонаступник ДП "Укртрансгаз") є НАК "Нафтогаз України".

Згідно з Додатком 1 до розпорядження Кабінету Міністрів України від 12.03.2005 року №64 "Про проведення перевірки фінансово-господарської діяльності підприємств державного сектору економіки" позивач належить до підприємств державного сектору економіки.

Таким чином, у зв'язку з простроченням відповідачем понад тридцять днів зобов'язань щодо оплати наданих позивачем у січні-червні 2015 року послуг, позивач правомірно нарахував до стягнення з відповідача 134 576,20 грн. штрафу (розрахунок 7 % штрафу від заборгованості міститься в матеріалах справи).

З огляду на вищенаведене та доведення факту несвоєчасності виконання відповідачем обов'язку з оплати отриманих послуг, вимоги позивача про стягнення з відповідача 216 740,16 грн. пені, 134 576,20 грн. 7% штрафу, 16 129,64 грн. 3% річних та 68 870,14 грн. інфляційних втрат підлягають задоволенню у повному обсязі.

Заперечення відповідача, викладені у відзиві на позовну заяву, не спростовують обставин викладених у позовній заяві.

Також, у своїй заяві вх. №4583 від 12.04.2016 р. відповідач просить суд розстрочити виконання рішення суду по даній справі на 10 місяців зі сплатою стягнутої за рішенням суми рівними щомісячними платежами.

Як зазначено у п. 7.1.2. Постанови Пленуму Вищого Господарського суду України від 17 жовтня 2012 року №9 "Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України", розстрочка означає виконання рішення частинами, встановленими господарським судом, з певним інтервалом у часі. Строки виконання кожної частки також повинні визначатись господарським судом.

В основу ухвали про надання розстрочки виконання рішення суду має бути покладений обґрунтований висновок про наявність обставин, що ускладнюють або роблять неможливим виконання рішення.

Враховуючи матеріальні інтереси сторін, їх фінансовий стан, суд вважає, що на даному етапі відсутні підстави, для надання розстрочки виконання судового рішення.

При вирішення даного спору судом приймається до уваги те, що під належністю доказу розуміється наявність об'єктивного зв'язку між змістом судових доказів і фактами, що є об'єктом судового дослідження. Належними слід визнавати докази, які містять відомості про факти, що входять у предмет доказування у справі, та інші факти, що мають значення для правильного вирішення спору. Допустимість доказів означає, що у випадках, передбачених нормами матеріального права, певні обставини повинні підтверджуватися певними засобами доказування або певні обставини не можуть підтверджуватися певними засобами доказування.

Виходячи із змісту статті 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування полягає не лише в поданні особами доказів, а й у доведенні їх переконливості. Отже, обов'язок доказування певних обставин покладається на особу, яка посилається на ці обставини.

Згідно статті 43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі усіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

У процесі розгляду справи не виявлено інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин.

Судові витрати, понесені позивачем, відповідно до статті 49 ГПК України підлягають відшкодуванню за рахунок відповідача.

Керуючись статтями 33, 34, 43, 49, 82 - 85 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

В И Р І Ш И В :

1. Позов задовольнити.

2. Стягнути з Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Лубнигаз" (вул. Л.Толстого, 87, м. Лубни, Лубенський район, Полтавська область, 37503, ) на користь Публічного акціонерного товариства "Укртрансгаз" (вул. Кловський узвіз, 9/1, м. Київ, 01021, ) 216 740,16 грн. пені, 134 576,20 грн. 7% штрафу, 68 870,14 грн. інфляційних втрат, 16 129,64 грн. 3% річних та 6 544,75 грн. - витрат по сплаті судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

3. Відмовити в задоволенні клопотання Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Лубнигаз" про надання розстрочки виконання рішення суду.

4. Рішення може бути оскаржено до Харківського апеляційного господарського суду через господарський суд Полтавської області протягом 10 днів.

Суддя Кульбако М.М.