ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"05" грудня 2016 р. Справа №922/1038/15

Колегія суддів у складі:

головуючий суддя Хачатрян В.С., суддя Гетьман Р.А., суддя Пелипенко Н.М.,

при секретарі Довбиш А.Ю.,

за участю представників:

позивача не зявився;

відповідача ОСОБА_1, за довіреністю б/н від 03.02.2015 року;

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу позивача Товариства з обмеженою відповідальністю «Торгівельний дім «Донснаб», смт. Мала Данилівка, (вх.№4653Х/1-40) на ухвалу господарського суду Харківської області від 14.09.2015 року по справі №922/1038/15,

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Торгівельний дім «Донснаб», смт. Мала Данилівка,

до MARUBENI CORPORATION (Компанія Марубені), Токіо, Японія,

про визнання недійсними контрактів,-

ВСТАНОВИЛА:

Господарським судом Харківської області розглядалась позовна вимога про визнання недійсним контракту (договору поставки) DNS/MJ/06/13 від 25.04.2013 року, укладений між MARUBENI CORPORATION (Компанія Марубені) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Торгівельний дім «Донснаб» та про визнання недійсним контракту (договору поставки) DNS/MJ/07/13 від 20.06.2013 року, укладений між MARUBENI CORPORATION (Компанія Марубені) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Торгівельний дім «Донснаб».

Ухвалою господарського суду Харківської області від 14.09.2015 року по справі №922/1038/15 провадження у справі припинено на підставі пункту 1 частини 1 статті 80 Господарського процесуального кодексу України.

Позивач із вказаною ухвалою суду першої інстанції не погодився та звернувся до Харківського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення місцевим господарським судом при прийнятті ухвали норм процесуального права, на неповне зясування обставин, що мають значення для справи, а також на невідповідність висновків суду першої інстанції обставинам справи, просить скасувати ухвалу господарського суду Харківської області від 14.09.2015 року та передати справу на розгляд до суду.

Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 24.09.2015 року прийнято апеляційну скаргу до провадження та призначено її до розгляду на 29.03.2016 року.

Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 29.03.2015 року та від 06.04.2016 року розгляд справи відкладався.

Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 12.04.2016 року провадження у справі зупинено до розгляду повязаної справи.

Відповідач з ухвалою апеляційного суду від 12.04.2016 року не погодився, звернувся до Вищого господарського суду України зі скаргою, в якій просив ухвалу скасувати.

Постановою Вищого господарського суду України від 13.06.2016 року касаційну скаргу відповідача задоволено. Ухвалу Харківського апеляційного господарського суду від 12.04.2016 року скасовано, справу направлено до суду апеляційної інстанції.

Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 11.07.2016 року у відповідності до положень ст. 15 Конвенції про вручення за кордоном судових та позасудових документів у цивільних або комерційних справах від 15.11.1965 року, призначено судове засідання на 11.01.2017 року на 10:00 год.; зобов'язано ТОВ «Торгівельний дім «Донснаб» забезпечити здійснення офіційного нотаріально посвідченого перекладу цієї ухвали, та вручення останньої Компанії Марубені (Marubeni corporation), вирішено направити до компетентного органу Японії Міністерства закордонних справ прохання про вручення за кордоном судових та позасудових документів (ухвали від 11.07.2016 та її офіційного перекладу, посвідченого нотаріально); провадження у справі зупинено.

Постановою Вищого господарського суду України від 07.11.2016 року вищевказану ухвалу суду від 11.07.2016 року в частині зупинення провадження у справі №922/1038/15 скасовано, а справу скеровано до Харківського апеляційного господарського суду для здійснення апеляційного провадження.

При цьому, суд касаційної інстанції зазначив про відсутність необхідності звернення господарського суду із судовим дорученням про надання правової допомоги до іноземного суду або іншого компетентного органу іноземної держави, оскільки уповноважені представники відповідача знаходяться на території України, а призначаючи справу до розгляду не обґрунтував необхідність такої процесуальної дії, як зупинення провадження у справі.

Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 24.11.2016 року, враховуючи приписи ст. 102 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів перенесла розгляд справи №922/1038/15, призначений на 11.01.2017 року на 10 год. 00 хв., на більш короткий час, а саме на 05.12.2016 року на 10 год. 00 хв. з метою дотримання процесуальних строків розгляду апеляційної скарги.

Відповідач надавав відзив на апеляційну скаргу (вх.№2570 від 09.03.2016 року), в якому зазначає, що згоден з ухвалою господарського суду першої інстанції, вважає її обґрунтованою та законною, прийнятою при об'єктивному та повному досліджені всіх матеріалів справи, без порушення матеріального чи процесуального права, у звязку з чим просить оскаржувану ухвалу залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

28.11.2016 року відповідач звернувся до суду з клопотанням про проведення судового засідання в режимі відеоконференції, яке ухвалою суду від 30.11.2016 року було задоволено.

02.12.2016 року позивач надав через канцелярію суду клопотання (вх.№12186), в якому просить відкласти розгляд справи на іншу дату, оскільки не має в своєму штаті юриста, а зважаючи на строк повідомлення про призначення справи до розгляду не має змоги до нього підготуватися та знайти особу, яка б змогла надати правову допомогу.

Розглянувши заявлене клопотання позивача, колегія суддів дійшла висновку про відмову у його задоволенні, виходячи з того, що відповідно до вимог статті 77 Господарського процесуального кодексу України господарський суд відкладає розгляд справи, коли спір не може бути вирішено в даному засіданні, зокрема, через незявлення в засідання представників сторін, інших учасників судового процесу.

Відповідно до пункту 3.9.2 ч. 3 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 року №18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції», господарський суд, з урахуванням обставин конкретної справи, може відхилити доводи учасника судового процесу - підприємства, установи, організації, іншої юридичної особи, державного чи іншого органу щодо відкладення розгляду справи, у зв'язку з відсутністю його представника (з причин, пов'язаних з відпусткою, хворобою, службовим відрядженням, участю в іншому судовому засіданні і т.п.).

Згідно з вимогами статті 102 Господарського процесуального кодексу України, апеляційна скарга на ухвалу господарського суду розглядається протягом пятнадцяти днів з дня постановлення ухвали про прийняття апеляційної скарги до провадження. Позивачем не було подано клопотання про продовження строку розгляду апеляційної скарги.

Колегія суддів вважає, що судом апеляційної інстанції створено всі необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства, явку представників сторін у дане судове засідання не визнано обовязковою, позицію позивача достатньо повно викладено в апеляційній скарзі, у звязку з чим колегія суддів вважає за можливе розглянути справу без участі представника позивача за наявними у ній матеріалами у відповідності до ст. 75 Господарського процесуального кодексу України.

У судовому засіданні 05.12.2016 року представник відповідача проти позиції апелянта заперечував з підстав викладених у його відзиві.

Розглянувши матеріали справи, а також викладені в апеляційній скарзі та відзиві на неї доводи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм права, а також повноту встановлених обставин справи та відповідність їх наданим доказам, заслухавши пояснення представника першого відповідача, повторно розглянувши справу в порядку ст. 101 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду встановила наступне.

Згідно статті 4 Господарського процесуального кодексу України господарський суд вирішує господарські спори на підставі Конституції України, цього Кодексу, інших законодавчих актів України, міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України.

Судом першої інстанції встановлено, що відповідач у справі Компанія Марубені (MARUBENI CORPORATION) є юридичною особою, створеною 01.12.1949 року та зареєстрованою за законодавством Японії.

25.04.2013 року між MARUBENI CORPORATION (Компанія Марубені) (відповідач у справі) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Торгівельний дім «Донснаб» (позивач у справі), яке є юридичною особою, зареєстрованою за законодавством України було укладено контракт (договір поставки) DNS/MJ/06/13. Згідно з умовами контракту MARUBENI CORPORATION (Компанія Марубені) зобовязалася продати, а ТОВ «Торгівельний дім «Донснаб» купити на умовах EXW або CPT (згідно з умовами ICC INCOTERMS 2010) товар згідно з додатками, який вироблено групою компанії CNH для імпорту та продажу виключно в Україні на умовах та в терміни, зазначені в контракті.

20.06.2013 року між MARUBENI CORPORATION (Компанія Марубені) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Торгівельний дім «Донснаб» було укладено контракт (договір поставки) DNS/MJ/07/13. Згідно з умовами контракту MARUBENI CORPORATION (Компанія Марубені) зобовязалася продати, а ТОВ «Торгівельний дім «Донснаб» купити на умовах EXW або CPT (згідно з умовами ICC INCOTERMS 2010) товар згідно з додатками, який вироблено групою компанії CNH для імпорту та продажу виключно в Україні на умовах та в терміни, зазначені в контракті.

Відповідно до статті 123 Господарського процесуального кодексу України іноземні підприємства і організації мають право звернення до господарських судів згідно з встановленою підвідомчістю і підсудністю господарських спорів за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів.

Разом з тим, порядок урегулювання приватноправових відносин, які хоча б через один із своїх елементів пов'язані з одним або кількома правопорядками, іншими, ніж український правопорядок, визначений Законом України «Про міжнародне приватне право», в розумінні якого іноземний елемент - ознака, яка характеризує приватноправові відносини, що регулюються цим Законом, зокрема, якщо хоча б один учасник правовідносин є іноземною юридичною особою (п. 2 ч. 1 ст. 1 вказаного Закону).

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено місцевим господарським судом, спірні правовідносини сторін виникли на підставі контрактів (договорів поставки) DNS/MJ/06/13 та DNS/MJ/07/13. Сторони за вказаними контрактами не є резидентами однієї держави.

Отже, оскільки один із учасників договірних відносин, між якими виник даний спір, є іноземною юридичною особою, то така справа у розумінні Закону України «Про міжнародне приватне право» є справою з іноземним елементом.

Законом України «Про міжнародне приватне право» встановлені підстави визначення підсудності справи з іноземним елементом судам України, що по відношенню до норм Господарського процесуального кодексу України, які визначають загальні правила підвідомчості та підсудності господарських справ, є спеціальними.

Так, за змістом п. 1 ч. 1 ст. 76 Закону України «Про міжнародне приватне право» суди України можуть приймати до свого провадження і розглядати будь-які справи з іноземним елементом, якщо сторони прямо передбачили своєю угодою підсудність справи з іноземним елементом судам України, крім випадків виключної підсудності, коли таке право у сторін відсутнє (ст. 77 Закону).

Вказане положення Закону не є вичерпним, зазначена стаття передбачає і інші випадки підсудності справ з іноземним елементом судам України, однак ці підстави є послідуючими після договірної підсудності, і які є визначальними лише у випадку відсутності будь-якої домовленості сторін про вибір суду.

Таким чином, Закон України «Про міжнародне приватне право» закріплює право сторін відповідної угоди на вибір підсудності справи з іноземним елементом, тобто на укладення так званої «пророгаційної угоди», що в свою чергу, не лише обґрунтовує компетенцію обраного суду, але й виключає можливість вирішення такого спору в суді іншої держави.

Сторони не передбачили контрактами (договорами поставки) DNS/MJ/06/13 від 25.04.2013 року та DNS/MJ/07/13 від 20.06.2013 року підсудність спорів, повязаних та які з них витікають, судам України. Натомість, у п. 14.2 контрактів сторони домовились про застосування законодавства Швейцарії, по принципу колізії права та, а саме, Конвенції ООН про Міжнародний Продаж Товарів від 11.04.1980 року при всіх аспектах, структурі, дії та виконання, а також суперечках, що виникають внаслідок договорів та передбачили виключну підсудність спорів компетентним судам Лугано, Швейцарія.

Обрання сторонами права, що підлягає застосуванню до спірних відносин, цілком відповідає вимогам ст.ст. 5, 10 Закону України «Про міжнародне приватне право».

Пункт 1 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про міжнародне приватне право» визначає приватноправові відносини як відносини, які ґрунтуються на засадах юридичної рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності, суб'єктами яких є фізичні та юридичні особи.

Отже, досягнення домовленості про застосування права іншої країни і визначення виключної юрисдикції компетентного суду цієї країни у правовідносинах сторін, що ґрунтуються на вищезазначених принципах, вказує на пріоритетний характер такої домовленості, оскільки вона не суперечить встановленому національним законодавством порядку врегулювання таких правовідносин.

Посилання скаржника на відсутність підстав для припинення провадження у справі на підставі п. 1 ч. 1 ст. 80 Господарського процесуального кодексу України колегія суддів не бере до уваги, оскільки останні суперечать принципам, закріпленим в ст. 6 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, згідно якої: «Кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків…». Будь-яка невизначеність національного законодавства та порушення у зв'язку з цим конвенційних прав не може вважатися законним.

До того ж, постанови Пленуму Вищого господарського суду України носять рекомендаційний характер, приймаються за результатами аналізу судової статистики та узагальнення судової практики, яка не може бути сталою.

Таким чином, враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанцій дійшов вірного висновку, що даний спір не підлягає вирішенню в господарських судах України, а відтак правомірно припинив провадження у справі на підставі п. 1 ч. 1 ст. 80 Господарського процесуального кодексу країни.

На підставі вищевикладеного, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги в зв'язку з її юридичною та фактичною необґрунтованістю та відсутністю фактів, які свідчать про те, що оскаржувана ухвала прийнята з порушенням судом норм права. Доводи апеляційної скарги не спростовують наведені висновки колегії суддів, у звязку з чим апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю «Торгівельний дім «Донснаб» не підлягає задоволенню з підстав, викладених вище, а оскаржувана ухвала господарського суду Харківської області від 14.09.2016 року по справі №922/1038/15 має бути залишена без змін.

Враховуючи, що апеляційний господарський суд дійшов висновку про відмову у задоволенні апеляційної скарги, витрати апелянта по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги не підлягають відшкодуванню.

Керуючись ст.ст. 33, 34, 43, 44, 49, 99, 101, п.1 ст. 103, ст. 105, ст. 106 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Торгівельний дім «Донснаб» залишити без задоволення.

Ухвалу господарського суду Харківської області від 14.09.2015 року по справі №922/1038/16 залишити без змін.

Повний текст постанови складено 06 грудня 2016 року.

Головуючий суддя Хачатрян В.С.

Суддя Гетьман Р.А.

Суддя Пелипенко Н.М.