ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 листопада 2016 року Справа № 908/1814/15-г

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

Т. Дроботової - головуючого
І. Алєєвої Л. Рогач

за участю представників: позивача Оборський Я.В. - дов. від 04.10.2016 р. відповідача Купирьов М.Є. - дов. від 05.05.2015 р. державної виконавчої не з'явилися (про час і місце судового служби засідання повідомлено належно)
розглянувши матеріали касаційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "ДПА"
на постанову за скаргою на дії від 21.09.2016 Донецького апеляційного господарського суду Товариства з обмеженою відповідальністю "ДПА" Оболонського районного відділу державної виконавчої служби м. Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві щодо виконання наказу
у справі№908/1814/15-г господарського суду Запорізької області
за позовомТовариства з обмеженою відповідальністю "Райффайзен Лізинг Аваль"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "ДПА"
простягнення 94175,91 грн. заборгованості за договором фінансового лізингу
за участю Оболонського районного відділу державної виконавчої служби м. Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві
ВСТАНОВИВ:

У березні 2015 року ТОВ "Райффайзен Лізинг Аваль" звернулось до господарського суду Запорізької області з позовом до ТОВ "ДПА" про стягнення 94175,91 грн. заборгованості за договором фінансового лізингу №LC5417-06/11 від 02.08.2011 р. на підставі статей 11, 509, 525, 526, 530, 610, 626, 629 Цивільного кодексу України, статей 193, 292 Господарського кодексу України.

Рішенням господарського суду Запорізької області від 12.05.2015 р. (суддя Алейникова Т.Г.) позов задоволено. Стягнуто з ТОВ "ДПА" на користь ТОВ "Райффайзен Лізинг Аваль" 94175,91 грн. заборгованості та 1883,52 грн. судового збору.

Мотивуючи судове рішення, місцевий господарський суд виходив з того, що відповідач, в порушення умов договору, зокрема, пунктів 5.1-5.5, пункту 8.1.4 Загальних умов фінансового лізингу - додаток № 4 до договору, належним чином не виконував свої зобов'язання, внаслідок чого за ним утворилась заборгованість на загальну суму 94175,91 грн. за наступними рахунками: рахунок-фактури LC5417-06/11/38-056 від 05.01.2015 р. на суму 22784,41 грн., рахунок-фактури LC5417-06/11/39-057 від 02.02.2015 р. на суму 28520,04 грн., рахунок-фактури LC5417-06/11/40-059 від 02.03.2015 р. на суму 42871,46 грн.

Постановою Донецького апеляційного господарського суду від 20.07.2015 р. (судді: Чернота Л.Ф., Бойченко К.І., Ломовцева Н.В.) рішення місцевого господарського суду від 12.05.2015 р. залишено без змін з тих же підстав, а апеляційну скаргу ТОВ "ДПА" - без задоволення.

Постановою Вищого господарського суду України від 21.10.2015 р. рішення господарського суду Запорізької області від 12.05.2015 р. та постанова Донецького апеляційного господарського суду від 20.07.2015 р. були залишені без змін, а касаційна скарга ТОВ "ДПА" - без задоволення.

18.11.2015 р. господарським судом Запорізької області видано наказ на виконання рішення господарського суду Запорізької області від 12.05.2015 р. у справі №908/1814/15-г зі строком пред'явлення його до виконання до 18.11.2016 р.

ТОВ "ДПА" 18.07.2016 р. звернулося до господарського суду зі скаргою на дії Оболонського районного відділу державної виконавчої служби м. Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві щодо виконання наказу господарського суду Запорізької області, виданого 18.11.2015 р. №908/1814/15-г, в якій просило:

- визнати незаконними дії Оболонського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві щодо виконання наказу господарського суду Запорізької області № 908/1814/15-г, виданого 18.11.2015 р.;

- скасувати постанови Оболонського районного відділу державної виконавчої служби м. Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві про відкриття виконавчого провадження №49486709 від 26.11.2015 р., про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження № 49486709 від 02.12.2015 р., про арешт коштів боржника № 49486709 від 06.07.2016 р.;

- витребувати у Оболонському районному відділі Державної виконавчої служби м. Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві матеріали виконавчого провадження щодо виконання рішення господарського суду Запорізької області у справі № 908/1814/15-г за позовом ТОВ "Райффайзен Лізинг Аваль" до ТОВ "ДПА" про стягнення заборгованості в розмірі 94175,91 грн. для огляду в судовому засіданні.

Скарга обґрунтована тим, що Оболонський районний відділ державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві в порушення вимог статті 20 Закону України "Про виконавче провадження" незаконно відкрив виконавче провадження щодо виконання наказу господарського суду Запорізької області, у зв'язку із тим, що за адресою: м. Київ, пр. Московський, 21, офіс 12, на дату відкриття виконавчого провадження не знаходився постійно діючий орган та майно боржника.

ТОВ "Райффайзен Лізинг Аваль" у запереченнях на скаргу просило відмовити у її задоволенні, посилаючись на те, що органом виконання судових рішень не було допущено порушень приписів Закону України "Про виконавче провадження".

Ухвалою господарського суду Запорізької області від 09.08.2016 р. (суддя Немченко О.І.) відмовлено у задоволенні скарги ТОВ "ДПА" на дії Оболонського районного відділу Державної виконавчої служби м. Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві щодо виконання наказу господарського суду Запорізької області, виданого 18.01.2015 р. у справі №908/1814/15-г.

Мотивуючи ухвалу, суд першої інстанції, встановивши, що фактичним місцезнаходженням боржника було м. Київ, пр. Московський, буд 21, офіс 12, і вказана адреса використовувалась боржником в процесі розгляду господарського спору та була зазначена у виконавчому документі, а також за цією адресою відповідач орендував нежитлове приміщення, прийшов до висновку, що дії державного виконавця ВДВС Оболонського районного управління юстиції у місті Києві (до якого звернувся стягувач згідно зі статтею 20 Закону України "Про виконавче провадження") з відкриття виконавчого провадження та подальшого виконання наказу господарського суду Запорізької області відповідають вимогам Закону України "Про виконавче провадження", а тому підстави для задоволення скарги боржника відсутні.

За апеляційною скаргою ТОВ "ДПА" Донецький апеляційний господарський суд (судді: Агапов О.Л., Мартюхіна Н.О., Малашкевич С.А.), переглянувши ухвалу господарського суду Запорізької області від 09.08.2016 р. в апеляційному порядку, постановою від 21.09.2016 р. залишив її без змін з тих же підстав.

Товариство з обмеженою відповідальністю "ДПА" подало до Вищого господарського суду України касаційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу господарського суду Запорізької області від 09.08.2016 р. та постанову Донецького апеляційного господарського суду від 21.09.2016 р. та винести постанову якою визнати незаконними дії Оболонського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві щодо виконання наказу господарського суду Запорізької області № 908/1814/15-г, виданого 18.11.2015 р. та визнати недійсними постанови Оболонського районного відділу державної виконавчої служби м. Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві про відкриття виконавчого провадження №49486709 від 26.11.2015 р., про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження № 49486709 від 02.12.2015 р., про арешт коштів боржника № 49486709 від 06.07.2016 р., обґрунтовуючи доводи касаційної скарги порушенням судами першої та апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права, зокрема, статей 19, 20 Закону України "Про виконавче провадження", статті 93 Цивільного кодексу України, пункту 3.6.1 Інструкції про проведення виконавчих дій, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 15.12.1999 р. №74/5.

Заслухавши доповідь судді - доповідача, пояснення присутніх у судовому засіданні представників позивача і відповідача, перевіривши наявні матеріали справи на предмет правильності застосування судами першої та апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судами першої та апеляційної інстанцій, рішенням господарського суду Запорізької області від 12.05.2015 р. у цій справі (яке набрало законної сили) було стягнуто з ТОВ "ДПА" на користь ТОВ "Райффайзен Лізинг Аваль" 94175,91 грн. заборгованості та 1883,52 грн. судового збору.

На виконання вказаного рішення 18.11.2015 р. господарським судом Запорізької області видано наказ зі строком пред'явлення його до виконання до 18.11.2016 р.

ТОВ "Райффайзен Лізинг Аваль" (стягувач) звернувся до ВДВС Оболонського районного управління юстиції у місті Києві для виконання вказаного наказу.

26.11.2015 р. державним виконавцем ВДВС Оболонського районного управління юстиції у місті Києві була прийнята постанова про відкриття виконавчого провадження № ВП 49538686, згідно з якою було відкрито виконавче провадження з виконання наказу №908/1814/15-г виданого 18.11.2015 р. та боржнику було надано семиденний строк з моменту винесення цієї постанови для виконання рішення суду.

У зв'язку з невиконанням боржником у наданий йому строк рішення місцевого господарського суду, 02.12.2015 р. державним виконавцем ВДВС Оболонського районного управління юстиції у місті Києві була прийнята постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, якою накладено арешт на майно боржника в межах суми звернення стягнення 96059,43 грн.

06.07.2016 р. державним виконавцем ВДВС Оболонського районного управління юстиції у місті Києві було прийнята постанова про арешт коштів боржника на його рахунках в установах банків в межах суми 96059,43 грн.

ТОВ "ДПА" звернулося до господарського суду першої інстанції зі скаргою на дії державного виконавця (котра і є предметом судового розгляду), в якій просило визнати незаконними дії Оболонського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві щодо виконання наказу господарського суду Запорізької області № 908/1814/15-г, виданого 18.11.2015 р.; скасувати постанови Оболонського районного відділу державної виконавчої служби м. Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві про відкриття виконавчого провадження №49486709 від 26.11.2015 р., про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження № 49486709 від 02.12.2015 р., про арешт коштів боржника № 49486709 від 06.07.2016 р.; витребувати у Оболонського районного відділу Державної виконавчої служби м. Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві матеріали виконавчого провадження щодо виконання рішення господарського суду Запорізької області у справі № 908/1814/15-г за позовом ТОВ "Райффайзен Лізинг Аваль" до ТОВ "ДПА" про стягнення заборгованості в розмірі 94175,91 грн. для огляду в судовому засіданні.

Ухвалюючи судові акти у справі, господарські суди попередніх інстанцій виходили з відсутності в діях державного виконавця порушень вимог Закону України "Про виконавче провадження", а відтак суди дійшли висновку про необґрунтованість скарги боржника.

Статтею 115 Господарського процесуального кодексу України унормовано, що рішення, ухвали, постанови господарського суду, що набрали законної сили, є обов'язковими на всій території України і виконуються у порядку, встановленому Законом України "Про виконавче провадження".

Виконання рішення господарського суду, відповідно до статті 116 Господарського процесуального кодексу України, провадиться на підставі виданого ним наказу, який є виконавчим документом.

Згідно зі статтею 1 Закону України "Про виконавче провадження" виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб (стаття 6 Закону України "Про виконавче провадження"); вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії (стаття 11 названого Закону).

Згідно зі статтею 25 Закону України "Про виконавче провадження" державний виконавець зобов'язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк пред'явлення виконавчого документа до виконання і цей документ відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, та пред'явлений до виконання до органу державної виконавчої служби. У постанові державний виконавець вказує про необхідність боржнику самостійно виконати рішення у строк до семи днів з моменту винесення постанови та зазначає, що у разі ненадання боржником документального підтвердження виконання рішення буде розпочато примусове виконання цього рішення із стягненням з боржника виконавчого збору і витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій.

У разі ненадання боржником у строки, встановлені частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного виконання рішення, документального підтвердження повного виконання рішення державний виконавець на наступний день після закінчення відповідних строків розпочинає примусове виконання рішення (стаття 27 Закону України "Про виконавче провадження").

Приписами статті 32 Закону України "Про виконавче провадження" передбачено, що заходами примусового виконання рішень є: звернення стягнення на кошти та інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб; звернення стягнення на заробітну плату (заробіток), доходи, пенсію, стипендію боржника; вилучення в боржника і передача стягувачу певних предметів, зазначених у рішенні; інші заходи, передбачені рішенням.

Відповідно до приписів частини 1 статті 20 Закону України "Про виконавче провадження" виконавчі дії проводяться державним виконавцем за місцем проживання, перебування, роботи боржника або за місцезнаходженням його майна. У разі якщо боржник є юридичною особою, то виконання провадиться за місцезнаходженням його постійно діючого органу або майна. Право вибору місця виконання між кількома органами державної виконавчої служби, що можуть вчиняти виконавчі дії з виконання рішення на території, на яку поширюються їх функції, належить стягувачу.

У розумінні приписів наведеної норми місце виконання судового рішення пов'язується законодавцем з фактичним місцезнаходженням постійно діючого органу боржника або його майна. Право вибору місця виконання належить стягувачу.

Господарські суди попередніх інстанцій встановили та підтверджено матеріалами справи, що відповідно до даних Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців місцезнаходженням юридичної особи ТОВ "ДПА" є м. Донецьк, вул. Новоросійська, буд. 9, на яку не здійснюється пересилання поштової кореспонденції, що підтверджується, окрім іншого, листами Запорізької дирекції українського державного підприємства поштового зв'язку "Укрпошта" №04-16-416 від 30.03.2015 р., №04-16-730 від 11.06.2015 р., №04-16-79 від 15.01.2016 р.

Разом з цим, згідно з розпорядженням Кабінету Міністрів України №1275 р від 02.12.2015 р., м. Донецьк визнано містом, на території якого здійснюється антитерористична операція, внаслідок чого виконання рішення суду за вказаною адресою боржника є неможливим.

Водночас господарськими судами першої і апеляційної інстанцій було встановлено та це підтверджено матеріалами справи, що фактичним місцезнаходженням боржника було м. Київ, пр. Московський, буд 21, офіс 12, і вказана адреса використовувалась боржником в процесі розгляду господарського спору та була зазначена у виконавчому документі, а також за цією адресою відповідач орендував нежитлове приміщення.

Господарські суди попередніх інстанцій також встановили, з підтвердженням матеріалами справи, що судове рішення від 12.05.2015 р. у цій справі боржником не виконано; що дії державного виконавця ВДВС Оболонського районного управління юстиції у місті Києві (до якого звернувся стягувач згідно зі статтею 20 Закону України "Про виконавче провадження") з відкриття виконавчого провадження та подальшого виконання наказу господарського суду Запорізької області відповідають вимогам Закону України "Про виконавче провадження", а відтак підстави для задоволення скарги боржника відсутні.

Водночас, колегія суддів зазначає, що виконання судового рішення є невід'ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (пункт 2 мотивувальної частини Рішення від 13 грудня 2012 року № 18-рп/2012); невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (пункт 3 мотивувальної частини рішення від 25 квітня 2012 року №11-рп/2012).

Невиконання рішення суду на користь заявника або заявниці становить втручання в право на мирне володіння своїм майном, як це визначено у першому реченні пункту 1 статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини та основних свобод (пункт 14 Рішення Європейського суду з прав людини справа "Шульга проти України").

Разом з тим, право на судовий розгляд, гарантоване статтею 6 Конвенції про захист прав людини та основних свобод, також захищає і виконання остаточних та обов'язкових судових рішень, які у країні, яка поважає верховенство права, не можуть залишатися невиконаними, завдаючи шкоді одній із сторін (пункт 33 Рішення Європейського суду з прав людини справа "Жовнер проти України" №56848/00).

Враховуючи наведені норми та зважаючи на те, що господарські суди не встановили порушення державним виконавцем вимог закону при виконанні наказу господарського суду у даній справі, колегія суддів погоджується з висновком судів про необґрунтованість скарги боржника.

Доводи скаржника про порушення господарськими судами норм матеріального та процесуального права суперечать дійсним обставинам справи та приписам чинного законодавства, не спростовують обґрунтованих висновків судів, фактично зводяться до переоцінки обставин, належно та повно встановлених судами, та не беруться колегією суддів до уваги з огляду на положення статті 1117 Господарського процесуального кодексу України.

Враховуючи викладене, судова колегія вважає прийняті у справі ухвалу та постанову такими, що відповідають нормам матеріального та процесуального права, підстав для їх зміни чи скасування не вбачається.

Керуючись пунктом 1 статті 1119, статтями 1115, 11110, 11111 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України,-

П О С Т А Н О В И В :

Постанову Донецького апеляційного господарського суду від 21.09.2016 р. у справі № 908/1814/15-г та ухвалу господарського суду Запорізької області від 09.08.2016 р. залишити без змін, а касаційну скаргу без задоволення.

Головуючий суддя Т. Дроботова

Судді: І. Алєєва

Л.Рогач