ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"30" листопада 2016 р.Справа № 916/2214/16
Одеський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: суддів секретар судового засідання за участю представників учасників процесу: Від ДП «Український державний центр радіочастот» ОСОБА_1 ОСОБА_2, ОСОБА_3 ОСОБА_4 ОСОБА_5, довіреність № 80/05.1-7/15925, дата видачі : 30.12.15
розглянувши апеляційну скаргу Державного підприємства «Український державний центр радіочастот» в особі Південної філії Державного підприємства «Український державний центр радіочастот»
на рішення господарського суду Одеської області
від28.10.2016р.
у справі№ 916/2214/16 /суддя Найфлейш В.Д./
за позовом Державного підприємства «Український державний центр радіочастот» в особі Південної філії Державного підприємства «Український державний центр радіочастот»
до відповідача проОСОБА_6 акціонерного товариства «Одеський Нафтопереробний Завод» стягнення 2128,65 грн.

ВСТАНОВИВ:

Державне підприємство «Український державний центр радіочастот» в особі Південної філії Державного підприємства «Український державний центр радіочастот» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_6 акціонерного товариства «Одеський Нафтопереробний Завод» та заявою про зменшення позовних вимог про стягнення 1838,95грн., з яких 1696,80грн. основна заборгованість, 142,15 грн. пеня.

Рішенням господарського суду Одеської області від 28.10.2016р. позов задоволено частково; стягнуто з ОСОБА_6 акціонерного товариства «Одеський Нафтопереробний завод» на користь Державного підприємства «Український державний центр радіочастот» в особі Південної філії Державного підприємства «Український державний центр радіочастот» 969,60грн. основна заборгованість, 50,00грн. пені та витрати по сплаті судового збору у розмірі 1378грн.

Не погоджуючись з рішенням господарського суду Одеської області Державне підприємство «Український державний центр радіочастот» в особі Південної філії подало апеляційну скаргу, відповідно до якої скаржник просить рішення господарського суду Одеської області від 28.10.2016року по справі № 916/2214/16 за позовом Державного підприємства «Український державний центр радіочастот» в особі Південної філії Державного підприємства «Український державний центр радіочастот» до відповідача ОСОБА_6 акціонерного товариства «Одеський Нафтопереробний Завод» про стягнення заборгованості скасувати частково у частині відмови у стягненні суми у розмірі 727,20грн., - основного боргу та 92,15грн. пені, та прийняти нове рішення, яким позов Державного підприємства «Український державний центр радіочастот» в особі Південної філії задовольнити в повному обсязі.

Як на підставу викладених у скарзі вимог апелянт посилається на неповне зясування обставин, що мають значення для справи та невідповідність висновків, викладених у рішенні місцевого господарського суду, обставинам справи, а саме:

- докази належного виконання своїх зобовязань по договору в частині надсилання актів виконаних робіт по актам № 2340 від 16.03.16р., № 3173 від 15.04.16р., № 5516 від 05.07.16р. (які не підписані відповідачем) були надані до суду (поштові реєстри), а тому відповідно до п. 3.7. Договору роботи підлягають оплаті;

- Філія виконувала свої обовязки згідно умовам договору, скарг від Замовника на радіозавади в адресу Філії не надходило, тому Філія вважає, що свої обовязки по Договору виконувала належним чином (п. 3.5. Договору);

- посилання відповідача на форс-мажорні обставини підлягають сумніву, оскільки сторона, відносно якої виникли форс-мажорні обставини, повинна попередити іншу сторону про настання таких обставин, а також форс-мажорні обставини були застосовані до березня, квітня та липня 2016р., а не до усього періоду заборгованості відповідача.

Ухвалою Одеського апеляційного господарського суду від 17.11.2016р. прийнято апеляційну скаргу Державного підприємства «Український державний центр радіочастот» в особі Південної філії Державного підприємства «Український державний центр радіочастот» до провадження та призначено до розгляду на 30.11.2016р.

Розглянувши матеріали даної справи, Одеський апеляційний господарський суд встановив наступне:

Відповідно до положень ч. 1 та ч. 2 ст. 101 ГПК України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Апеляційний господарський суд не звязаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

01.12.2014р. між Південною філією Державного підприємства «Український державний центр радіочастот» та ОСОБА_6 акціонерним товариством «Одеський нафтопереробний завод» укладено договір №14-1051/3/14/196 (далі по тексту Договір), відповідно до п.1 якого, Філія на підставі п. 4 ст. 16 Закону України «Про радіочастотний ресурс України» та положення про Південну філію Державного підприємства «Український державний центр радіочастот» виконує роботи (послуги) з радіочастотного моніторингу параметрів випромінювання та забезпечення електромагнітної сумісності (ЕМС) радіоелектронних засобів (РЕЗ) та випромінюючих пристроїв (ВП), а замовник на підставі Закону України «Про радіочастотний ресурс України» виконує свої зобовязання щодо використання РЧР, а також здійснює оплату вищезгаданих робіт на рахунок Філії.

Згідно умов розділу 2 Договору, філія зобовязується виконувати роботи по розділу 1 цього договору згідно з вимогами чинного законодавства України у галузі звязку, а замовник зобовязується своєчасно здійснювати оплату філії згідно умов цього договору.

Пункт 3.5. Договору передбачає, що роботи (послуги) Філії вважаються виконаними в повному обсязі у разі забезпечення ЕМС РЕЗ та ВП, які належать «Замовнику» та при відсутності скарг Замовника на радіозавади, які не були опрацьовані Філією у відповідності до вимог нормативної документації, а також у разі виконання вимог нормативної документації у сфері РЧР. Скарги Замовника на радіозавади, які виникли з вини самого Замовника не є підставою вважати роботи не виконаними.

Відповідно до п. 3.6. Договору, Замовник сплачує філії за роботи (послуги) по договору шляхом перерахування суми вартості робіт на розрахунковий рахунок Філії до 20-го числа наступного місяця, слідуючого за розрахунковим періодом, на підставі виставленого Філією рахунку. Починаючи з 26 числа у разі несплати, нараховується пеня у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла на той період. По виставленим рахункам за роботи (послуги), вказані у п.п. 2.1.2. договору, Замовник здійснює оплату не пізніше 7-ми днів з дня одержання такого рахунку.

Згідно п. 3.7. Договору, виконання робіт (послуг) підтверджується відповідним двостороннім Актом виконаних робіт. Друга сторона повинна підписати такий акт протягом 5 (пяти) робочих днів з часу надходження або надати мотивовану відмову від підписання акту. У випадку, коли Замовник не надіслав підписаний акт у вищевказаний термін та не надав мотивованої відмови, акт автоматично вважається узгодженим, а роботи (послуги) виконаними та такими, що підлягають оплаті.

Умовами п. 6.1. Договору передбачено, що договір набирає чинності з моменту підписання його сторонами та діє до 31.12.2015р., а в частині розрахунків до повного виконання сторонами своїх зобовязань відповідно до умов договору.

У відповідності до п. 6.2. договору, договір вважається подовженим на кожний наступний період тривалістю в один рік, але не більше терміну дії дозвільних документів. У разі анулювання або закінчення терміну дії відповідних дозвільних документів, Договір вважається втратившим дію.

Відповідно до заяви про зменшення суми позовних вимог (наданої до суду 28.10.2016р., а.с.75-76) у період дії договору позивачем було надано ПАТ «Одеський Нафтопереробний завод» послуги по договору №14-1051/3/14/196 від 01.12.2014р., виставлені та несплачені наступні рахунки:

- № 547 від 20.01.2016р. на суму 242,40грн.,

- № 1243 від 16.02.2016р. на суму 242,40грн.,

- № 2340 від 16.03.2016р. на суму 242,40грн.,

- № 3173 від 15.04.2016р. на суму 242,40грн.,

- № 4031 від 17.05.2016р. на суму 242,40грн.,

- № 4903 від 13.06.2016р. на суму 242,40грн.,

- № 5516 від 05.07.2016р. на суму 242,40грн.

Загальна сума за несплаченими рахунками склала 1 696,80грн.

Також, позивачем на підставі п. 3.6. Договору нараховано пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка склала 142,15грн.

Відповідно до ст. 901 Цивільного Кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобовязується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобовязується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Згідно ст. 193 Господарського кодексу України субєкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язань, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Згідно ст. 509 Цивільного кодексу України, зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Зобовязання виникають з підстав, встановлених ст.11 цього Кодексу, а саме: цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки, зокрема, з договорів та інших правочинів.

Правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Він може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов'язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків (ст.ст.202, 205 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ст.610 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання).

Ст. 612 ЦК України визначено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

У відповідності зі ст. 526 Цивільного кодексу України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 525 Цивільного кодексу України встановлено, що одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін), що визначено в ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським Кодексом України.

Позивач, на підтвердження виконання робіт по договору №14-1051/3/14/196 від 01.12.2014р., до заяви про зменшення суми позовних вимог надав акти виконаних робіт:

- №16-14-547 від 29.01.2016р.,

- №16-14-1243 від 29.02.2016р.,

- №16-14-2340 від 31.03.2016р.,

- №16-14-3173 від 29.04.2016р.,

- №16-14-4031 від 31.05.2016р.,

- №16-14-4903 від 30.06.2016р.,

- №16-14-5516 від 29.07.2016р.

Проте, як встановлено колегією суддів апеляційного суду акти виконаних робіт, а саме №16-14-2340 від 31.03.2016р., №16-14-3173 від 29.04.2016р., №16-14-5516 від 29.07.2016р. на загальну суму 727,20 грн., не містять підписи та печатки представника відповідача.

Як вже зазначалось вище, пункт 3.7. Договору передбачає, що виконання робіт (послуг) підтверджується відповідним двостороннім Актом виконаних робіт. Друга сторона повинна підписати такий акт протягом 5 (пяти) робочих днів з часу надходження або надати мотивовану відмову від підписання акту. У випадку коли, Замовник не надіслав підписаний акт у вищевказаний термін та не надав мотивованої відмови, акт автоматично вважається узгодженим, а роботи (послуги) виконаними та такими, що підлягають оплаті. Тобто, з вказаних умов договору вбачається, що сторони домовилися про те, що факт надання послуг має бути підтверджено двостороннім Актом виконаних робіт. Виконавець послуг (позивач) складає акт виконаних робіт за розрахунковий період (місяць), який направляє для розгляду та підписання замовнику послуг. Замовник у разі отримання такого акту має 5 робочих днів для його підписання або мотивованої відмови від підпису, після чого він повинен повернути підписаний акт виконавцю або надіслати йому відмову від підписання. Акт автоматично вважається узгодженим у разі не здійснення замовником вказаних дій. Але при цьому колегія суддів звертає увагу на те, що виконання замовником зобовязання підписати акт виконаних робіт або відмовитися від підпису з повідомленням про це виконавця послуг повністю залежить від виконання іншою стороною (виконавцем послуг) обовязку направити акт виконаних робіт для розгляду замовнику. Без фактичного отримання акту виконаних робіт за певний період замовник не має можливостей його розглянути, підписати або мотивовано відмовити у підписанні з повідомленням про це виконавця послуг.

Вищевказані умови договору між сторонами підпадають під регулювання правових норм, передбачених статтею 612 ЦК України «Прострочення боржника» та статтею 613 ЦК України «Прострочення кредитора», в яких зазначено про наступне:

Прострочення боржника не настає, якщо зобов'язання не може бути виконане внаслідок прострочення кредитора. Кредитор вважається таким, що прострочив, якщо він відмовився прийняти належне виконання, запропоноване боржником, або не вчинив дій, що встановлені договором, актами цивільного законодавства чи випливають із суті зобов'язання або звичаїв ділового обороту, до вчинення яких боржник не міг виконати свого обов'язку.

Що стосується факту отримання відповідачем актів виконаних робіт за лютий, березень та липень 2016р., то позивач стверджує про їх направлення на адресу позивача поштою та посилається на докази з цього питання, наявні у матеріалах справи.

Матеріали справи дійсно містять реєстр № 15 відправлених (простих) листів від 26.04.2016р. сформований Південною філією Українського державного центру радіочастот (а.с. 92), в якому під порядковим номером 5 вказано про направлення на адресу відповідача конверту (листа). Також, в матеріалах справи міститься поштовий реєстр виставлених рахунків додатків до договору актів та описів до них № 13 від 25.04.2016р. (а.с. 93-94), в якому під порядковим номером 39 також зазначено про направлення відповідачу ОСОБА_6 акціонерному товариству «Одеський Нафтопереробний Завод» конверту (листа).

Однак, як встановлено колегією суддів апеляційного суду, вищезазначені реєстри № 15 від 26.04.2016р. та № 13 від 25.04.2016р. є документами, складеними в односторонньому порядку працівниками позивача та не містять відмітки поштової установи про фактичне направлення листів, означених в реєстрі, на відповідні адресати. Обидва реєстри містять лише підпис особи-виконавця від позивача, яка сформувала реєстр листів на відправку, без підпису працівника пошти або штампу поштової установи про прийняття реєстрів та їх відправлення.

Таким чином, акти виконаних робіт №16-14-2340 від 31.03.2016р., №16-14-3173 від 29.04.2016р. не можуть бути прийняті колегією суддів апеляційного суду в якості належних доказів виконання обумовлених договором №14-1051/3/14/196 від 01.12.2014р. послуг, оскільки не є двосторонніми актами, не містять підпису відповідача та доказів отримання цих актів відповідачем.

Також, до уваги колегією суддів апеляційного суду не приймається акт виконаних робіт №16-14-5516 від 29.07.2016р., оскільки він також не є двостороннім актом, не містять підпису відповідача, а наданий позивачем список № 4313 згрупованих поштових відправлень листів рекомендованих (в підтвердження направлення означеного акту відповідачу), в якому під порядковим номером 11 зазначено відповідача ОСОБА_7 акціонерне товариство «Одеський Нафтопереробний Завод», має відбиток штемпелю пошти з датою 09.07.16. Позивач наполягає, що список № 4313 підтверджує направлення на адресу відповідача акту виконаних робіт № 16-14-5516 від 29.07.2016р. Колегія суддів ознайомившись із актом встановила, що відповідно до змісту акту № 16-14-5516 від 29.07.2016р., він складений за надані послуги у липні 2016р. Рахунок № 5516 від 05.07.2016р. на оплату вказаних послуг свідчить про надання їх за період з 01.07.2016р. по 31.07.2016р. (а.с. 31). Акт надання послуг має підтверджувати факт здійснення господарської операції отримання послуг. А це можливо лише після фактичного закінчення надання послуг постачальником. Тому акт наданих послуг повинен складатися саме після фактичного завершення надання послуг за липень 2016р., а не на майбутній період. Враховуючи вищевикладене, список № 4313 згрупованих поштових відправлень листів рекомендованих від 09.07.2016р. не є належним та допустимим доказом підтвердження направлення саме акту виконаних робіт № 16-14-5516 від 29.07.2016р. (за період фактичного надання послуг з 01.07.2016р. по 31.07.2016р.) на адресу відповідача.

Інших актів виконаних робіт за лютий, березень та липень 2016р. позивач до суду не надав, належних доказів направлення їх на адресу відповідача не представив. Тобто, кредитор (позивач) не надав належні докази вчинення дій згідно умов договору щодо направлення актів виконаних робіт №16-14-2340 від 31.03.2016р., №16-14-3173 від 29.04.2016р., №16-14-5516 від 29.07.2016р. боржнику (відповідачу), тому в силу приписів ст.ст. 612, 613 ЦК України кредитор є таким, що прострочив, а для боржника прострочення за вказаних обставин не настає.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновками суду першої інстанції в частині стягнення з відповідача суми заборгованості за послуги у сумі 969,60грн. (за актами виконаних робіт №16-14-547 від 29.01.2016р., №16-14-1243 від 29.02.2016р., №16-14-4031 від 31.05.2016р., №16-14-4903 від 30.06.2016р.), вважає їх обґрунтованими в повному обсязі. А також погоджується із висновком суду про відмову у задоволенні позовних вимог на суму 727,20грн. (за актами виконаних робіт №16-14-2340 від 31.03.2016р., №16-14-3173 від 29.04.2016р., №16-14-5516 від 29.07.2016р.)

Відповідно до п. 4 ст. 84 ГПК України, рішення господарського суду ухвалюється іменем України і складається із вступної, описової, мотивувальної і резолютивної частин, при цьому резолютивна частина має містити висновок про задоволення позову або про відмову в позові повністю чи частково по кожній з заявлених вимог.

Як вбачається з резолютивної частини рішення, позов задоволено частково, при цьому суд першої інстанції в резолютивній частині рішення не зазначив суму позовних вимог, у задоволенні якої ним було відмовлено, тому рішення господарського суду в цій частині підлягає зміні.

Що стосується позовних вимог про стягнення пені в розмірі 142,15грн., колегія суддів апеляційного суду зазначає наступне:

Відповідно до ч. 1 ст. 549, п. 3 ч.1 ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобовязання настають наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки грошової суми, яку боржник повинен сплатити кредиторові у разі порушення ним зобовязання.

Згідно ч.3 ст.549 Цивільного кодексу України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожний день прострочення виконання.

Відповідно до ч. 2 ст. 551 Цивільного кодексу України якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

В силу ст. 216, ч. 1 ст. 218 Господарського кодексу України підставою господарсько-правової відповідальності у вигляді застосування господарських санкцій є вчинене учасником господарських відносин правопорушення у сфері господарювання. Одним з видів господарських санкцій, згідно ч. 2 ст. 217 цього кодексу є штрафні санкції, до яких віднесені, у т.ч. пеня (ч. 1 ст. 230 ГК України).

Частиною 6 ст. 232 Господарського кодексу України встановлено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобовязання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

В звязку з порушенням строків оплати позивачем на суму заборгованості відповідно до п. 3.6. Договору нарахована пеня за кожен день прострочення платежу у розмірі облікової ставки НБУ у сумі 142,15грн., та до матеріалів справи додано розрахунок пені по несплаченим рахункам по ПАТ «Одеський Нафтопереробний Завод» (а.с. 77).

Колегією суддів розглянуто наданий розрахунок пені та встановлено, що оскільки суд апеляційної інстанції не прийняв до уваги акти виконаних робіт №16-14-2340 від 31.03.2016р., №16-14-3173 від 29.04.2016р., №16-14-5516 від 29.07.2016р. та вважає їх неналежними доказами, розрахунок пені за даними актами суд також не приймає до уваги, та пеня розрахована за означеними актами у розмірі 51,03грн. судом задоволенню не підлягає.

Відповідно до розрахунку пені за іншими актами виконаних робіт сума пені склала:

- за актом №16-14-547 від 29.01.2016р. 42,86грн.;

- за актом №16-14-1243 від 29.02.2016р. 34,17грн.;

- за актом №16-14-4031 від 31.05.2016р. 10,32грн.;

- за актом №16-14-4903 від 30.06.2016р. 3,75грн.

Розрахунок пені за актами виконаних робіт №16-14-547 від 29.01.2016р., №16-14-1243 від 29.02.2016р., №16-14-4031 від 31.05.2016р., №16-14-4903 від 30.06.2016р. на загальну суму 91,10грн., проведений позивачем, було перевірено апеляційним господарським судом та визнано, що такий розрахунок здійснено заявником арифметично вірно, у відповідності до приписів законодавства та умов Договору.

Господарський суд при винесенні рішення скористався правом наданим п. 3 ст. 83 Господарського процесуального кодексу України та зменшив розмір пені.

Відповідно до приписів Цивільного кодексу України та Господарського кодексу України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду. Так частиною 3 статті 551 Цивільного кодексу України для цього передбачено два випадки:

- розмір неустойки значно перевищує розмір збитків;

- за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Статтею 233 Господарського кодексу України також передбачена можливість зменшення розміру штрафних санкцій. Згідно з ч. 1 ст. 233 ГК, у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги:

- ступінь виконання зобовязання боржником;

- майновий стан сторін, які беруть участь у зобовязанні;

- не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Частина 2 ст. 233 ГК України визначає, якщо порушення зобовязання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Вирішуючи спір та приймаючи рішення господарський суд у тому числі має право зменшувати у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобовязання (п. 3 ст. 83 Господарського процесуального кодексу України).

У пункті 2.4 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 р. № 14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобовязань» розяснено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням господарського суду.

У підпункті 3.17.4 підпункту 3.17 пункту 3 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 р. № 18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» зазначено, що вирішуючи, в тому числі й з власної ініціативи, питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобовязання (пункт 3 статті 83 ГПК), господарський суд повинен обєктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобовязання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобовязання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобовязання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобовязання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо.

Таким чином, зі змісту наведених норм можна зробити висновок, що при вирішенні питання про можливість зменшення неустойки (штрафу, пені), суд бере до уваги майновий стан сторін і оцінює співвідношення розміру заявлених штрафних санкцій, зокрема, із розміром збитків кредитора, враховує інтереси обох сторін.

Майновий стан сторін і соціальна значущість боржника має значення для вирішення питання про зменшення розміру штрафних санкцій.

При цьому, розмір, до якого штрафні санкції підлягають зменшенню, закон відносить на розсуд суду.

Як встановлено з компютерної програми «Діловодство спеціалізованого суду» 11.01.2016р. господарським судом Одеської області винесено ухвалу по справі № 916/4747/15 про порушення провадження у справі про банкрутство ОСОБА_6 акціонерного товариства «Одеський Нафтопереробний Завод» та введено мораторій на задоволення вимог кредиторів.

Відповідно до ч. 1, 2, 3 ст. 19 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» (в редакції чинній з 19.01.2013р.) мораторій на задоволення вимог кредиторів - зупинення виконання боржником грошових зобов'язань і зобов'язань щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів), термін виконання яких настав до дня введення мораторію, і припинення заходів, спрямованих на забезпечення виконання цих зобов'язань та зобов'язань щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів), застосованих до дня введення мораторію. Мораторій на задоволення вимог кредиторів вводиться одночасно з порушенням провадження у справі про банкрутство, про що зазначається в ухвалі господарського суду. Протягом дії мораторію на задоволення вимог кредиторів не нараховується неустойка (штраф, пеня), не застосовуються інші фінансові санкції за невиконання чи неналежне виконання зобов'язань із задоволення всіх вимог, на які поширюється мораторій.

Згідно ч. 5 ст. 19 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» (в редакції чинній з 19.01.2013р.) дія мораторію на задоволення вимог кредиторів не поширюється на вимоги поточних кредиторів, тобто вимоги які виникли після порушення провадження у справі про банкрутство.

Таким чином, позивач як сторона, яка має поточні вимоги до відповідача, обґрунтовано нарахував суму пені за неналежне виконання зобовязань за договором, а тільки сам факт порушення відносно відповідача процедури банкрутство не може слугувати підставою для зменшення пені, оскільки відповідач не довів належними та допустимими доказами відсутності грошових коштів на рахунках підприємства, та відповідно відсутності можливості для погашення даної заборгованості. Господарський суд зробив передчасний висновок про наявність достатніх підстав для зменшення суми пені, оскільки не зясував належним чином майновий стан обох сторін, обєктивно не оцінив, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін по справі, не оцінив співвідношення розміру заявлених штрафних санкцій, зокрема, із розміром збитків кредитора.

Враховуючи вищевикладене, приймаючи до уваги неналежне виконання відповідачем зобовязань за договором, а також виходячи із того, що пеня не є надмірно великою (91,10грн.) та не перевищує розмір основного боргу, а також беручи до уваги, що позивач є державним підприємством, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку щодо відсутності підстав для зменшення суми пені за ініціативою господарського суду, тому рішення в цій частині підлягає зміні.

Таким чином, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку, що апеляційна скарга Державного підприємства «Український державний центр радіочастот» в особі Південної філії Державного підприємства «Український державний центр радіочастот» підлягає задоволенню частково, рішення господарського суду Одеської області від 28.10.2016р. по справі №916/2214/16 підлягає зміні в частині відмови у задоволенні позову та зменшення розміру стягнення заборгованості по пені. Судові витрати у даній справі слід розподілити між сторонами згідно ст. 49 ГПК України пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно підлягає зменшенню також розмір стягнутих з відповідача витрат позивача на сплату судового збору при подачі позову до суду, який становить 799,24грн. Витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги, які покладаються на відповідача становлять 879,16грн.

Керуючись ст.ст. 99, 101-105 Господарського процесуального кодексу України, Одеський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Державного підприємства «Український державний центр радіочастот» в особі Південної філії Державного підприємства «Український державний центр радіочастот» задовольнити частково.

Рішення господарського суду Одеської області від 28.10.2016р. по справі № 916/2214/16 в частині стягнення основного боргу в сумі 969,60грн. залишити без змін.

В іншій частині рішення змінити, виклавши його в наступній редакції:

Відмовити у задоволенні позову про стягнення основного боргу в сумі 727,20грн.

Стягнути з ОСОБА_6 акціонерного товариства «Одеський Нафтопереробний Завод» (65041, м. Одеса, вул. Шкодова гора, 1/1, ; інші відомості відсутні) на користь Державного підприємства «Український державний центр радіочастот» (03179, м. Київ, проспект Перемоги, 15-й км., ; інші відомості відсутні) в особі Південної філії Державного підприємства «Український державний центр радіочастот» (65059, м. Одеса, вул. Краснова, 14, оф. 33, ; інші відомості відсутні) пеню в сумі 142,15грн., витрати на оплату судового збору в сумі 826,80грн. за подачу позову до господарського суду Одеської області та 909,48грн. витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги.

Доручити господарському суду Одеської області видати відповідний наказ з дотриманням усіх необхідних реквізитів згідно вимог Закону України «Про виконавче провадження».

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Постанову апеляційної інстанції може бути оскаржено до Вищого господарського суду України протягом двадцяти днів.

Головуючий К.В. Богатир

Судді: О.Л. Воронюк

ОСОБА_3