РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.11.2016Справа №910/16655/16
Суддя Мудрий С.М., розглянувши справу

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Енерджі Інжиніринг"

до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача фізична особа підприємець ОСОБА_2

про стягнення 71 787,20 грн.

Представники сторін:

від позивача: Ніконенко І.Ю. - представник за довіреністю № 5-2/2016 від 01.06.2016 р.;

від відповідача: ОСОБА_4 - представник за довіреністю б/н від 20.10.2016 р.;

від третьої особи: ОСОБА_2 - паспорт серії НОМЕР_3, виданий Лутугінським РВ УМВС України в Луганський обл., 12.03.2002 р.

ВСТАНОВИВ:

На розгляд господарського суду м. Києва передані позовні вимоги товариства з обмеженою відповідальністю "Енерджі Інжиніринг" до фізичної особи-підприємця ОСОБА_5 про стягнення 71 787,20 грн.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що під час перевезення трансформатора з вини відповідача його було пошкоджено, у зв'язку з чим позивачу завдано збитків на загальну суму 71 787,20 грн.

У зв'язку з чим, позивач звернувся до суду.

Ухвалою господарського суду м. Києва від 12.09.2016 р. порушено провадження у справі, розгляд справи призначено на 03.10.2016 р.

30.09.2016 р. до загального відділу діловодства господарського суду міста Києва позивач подав документи по справі.

В судове засідання 03.10.2016 р. представник відповідача не з'явився, вимоги ухвали суду від 12.09.2016 р. не виконав, про поважні причини неявки суд не повідомив, хоча про час та дату судового засідання повідомлений належним чином, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення № 018.

Ухвалою господарського суду м. Києва від 03.10.2016 р. розгляд справи відкладено на 18.10.2016 р.

17.10.2016 р. до загального відділу діловодства господарського суду міста Києва відповідач подав відзив на позовну заяву.

Ухвалою господарського суду м. Києва від 18.10.2016 р. розгляд справи відкладено на 07.11.2016 р., залучено до участі у справі у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача фізичну особу підприємця ОСОБА_2 (АДРЕСА_1, ідентифікаційний код НОМЕР_1).

02.11.2016 р. до загального відділу діловодства господарського суду міста Києва позивач подав клопотання про залучення іншого відповідача.

В судовому засіданні 07.11.2016 р. представник позивача підтримав подане клопотання про залучення належного відповідача.

Представник відповідача не заперечував проти даного клопотання позивача.

Суд частково задовольнив клопотання позивача та замінив не належного відповідача фізичну особу-підприємця ОСОБА_5 на належного відповідача - ФОП ОСОБА_1.

Ухвалою господарського суду м. Києва від 07.11.2016 року розгляд справи відкладено на 22.11.2016 року.

21.11.2016 р. до загального відділу діловодства господарського суду міста Києва відповідача подав відзив на позовну заяву.

22.11.2016 р. до загального відділу діловодства господарського суду міста Києва третя особа подала пояснення по справі.

В судовому засідання 22.11.2016 року представник позивача позовні вимоги підтримав, просив суд задовольнити позов.

Представник відповідача заперечував проти позову та просив відмовити у задоволенні позовних вимог.

Представник третьої особи позовні вимоги підтримав, просив суд задовольнити позов.

Заслухавши пояснення представників сторін та третьої особи, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні дані, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позовні вимоги позивача не підлягають задоволенню.

Частина 1 статті 202 ЦК України передбачає, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно ч. 1 статті 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до ч. 2 статті 509 ЦК України зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно п.1 ч. 2 статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частина 1 статті 626 ЦК України передбачає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

11.11.2015 року між товариством з обмеженою відповідальністю "Енерджі Інжиніринг" (підрядник) та публічним акціонерним товариством «Запоріжтрансформатор» (замовник) укладено договір підряду № DR004707, відповідно до умов якого позивач зобов'язується на свій ризик надати послуги та виконати роботи по замовленню замовника, а замовник зобов'язується прийняти та оплатити надані послуги та виконані роботи.

Відповідно до п.2.1 договору, предметом його є надання послуг та виконання робіт, перерахованих нижче, з подальшою передачею результатів робіт замовнику:

2.1.1 демонтаж трансформатору типу ТМН-6300/35-У1, встановленого на ПС «Буча», Київська область, м. Буча, вул. Тарасівська, 2, Україна;

2.1.2 завантаження трансформатору і комплектуючих вузлів до нього на автотранспорт на території ПС «Буча», Київська область, м. Буча, вул. Тарасівська, 2, Україна;

2.1.3 перевезення продукції за маршрутом: ПС «Буча», Київська область, м. Буча, вул. Тарасівська, 2, Україна - ПАТ «ЗТР» м. Запоріжжя, Ленінський район, Дніпропетровське шосе, 3, Україна;

2.1.4 перевезення продукції за маршрутом ПАТ «ЗТР» м. Запоріжжя, Ленінський район, Дніпропетровське шосе, 3, Україна - ПС «Буча», Київська область, м. Буча, вул. Тарасівська, 2, Україна;

2.1.5 розвантаження продукції на території ПС «Буча», Київська область, м. Буча, вул. Тарасівська, 2, Україна;

2.1.6 монтаж трансформатора на території ПС «Буча», Київська область, м. Буча, вул. Тарасівська, 2, Україна;

2.1.7 оформлення технічного акту по проведеним роботам.

Пунктом 3.1 договору передбачено, що підрядник має право залучити для надання послуг та виконанню робіт інших осіб (субпідрядників), залишаючись відповідальним у повному обсязі перед замовником за результат наданих ними послуг та виконаних робіт.

10.01.2016 року між товариством з обмеженою відповідальністю "Енерджі Інжиніринг" (замовник, довіритель) та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_6 (експедитор, повірений) укладено договір №10/01 доручення на надання експедиторських послуг в сфері організації перевезення вантажів автомобільним транспортом, відповідно до умов якого експедитор за дорученням та за рахунок замовника, за плату приймає на себе зобов'язання з організації перевезення та експедирування вантажів замовника шляхом залучення транспортного засобу у третьої особи (дальше перевізник або інший експедитор), який здійснює безпосереднє перевезення вантажів по території України.

Здійснення перевезень, в межах даного договору, оформлюється окремими заявкам на кожне окреме перевезення (дальше - «заявка на перевезення» або «заявка») (п.1.5 договору №10/01 від 10.01.2016 року).

Факт виконання кожного перевезення підтверджується товарно-транспортною накладною (ТТН) чи її копією з відмітками отримувача про прийняття вантажу (п.1.8 договору №10/01 від 10.01.2016 року).

Відповідно до п.1.9 договору №10/01 від 10.01.2016 року, по закінченню організації та виконанню кожного перевезення сторони підписують відповідні акти виконаних робіт (надання послуг).

Пунктом 3.3.3 договору №10/01 від 10.01.2016 року передбачено, що експедитор не несе відповідальності за збереження вантажу, що перевозиться в дорозі. Відповідальність за збереженість вантажу, що перевозиться в дорозі несе перевізник, якого експедитор залучив до перевезення вантажів. Перевізник зобов'язується відшкодувати замовнику вартість недостач, які виникли з його вини (при пошкодженні, втраті вантажу чи його частини під час перевезення), а експедитор зобов'язується всіляко сприяти цьому.

Як зазначено позивачем, 16.02.2016 р. між ФОП ОСОБА_6 (експедитор) та ФОП ОСОБА_5 (перевізник) укладений договір-заявка № 1 про перевезення трансформатора за маршрутом перевезення (договір-заявка № 1). Сторони цього договору погодили строк та місце доставки (вивантаження) трансформатора - 19.02.2016 р., м. Буча (ПС «Буча»).

18.02.2016 року трансформатор було відвантажено з ПАТ «Запоріжтрансформатор» згідно відвантажувальної специфікації №1 та прийнято ФОП ОСОБА_5 до перевезення без зауважень. Перевезення трансформатора за маршрутом м. Запоріжжя - м. Буча виконувались ФОП ОСОБА_5 згідно товарно-транспортної накладної №072667/072493 від 18.02.2016 року, автомобільнем марки Рено номерний знак НОМЕР_2/ напівпричіп НОМЕР_4, водій ОСОБА_7

В порушення передбаченого договором-заявкою № 1 строку доставки - 19.02.2016 р., відповідач не здійснив доставку трансформатора у місце доставки ПС «Буча» (м. Буча, вул. Тарасівська, 2) у зазначений строк (в телефонному режимі водій відповідача ОСОБА_8 пояснив затримку технічною несправністю автомобіля). Фактично трансформатор доставлено ФОП ОСОБА_5 у місце доставки лише 22.02.2016 р., під час вивантаження представниками позивача було виявлено пошкодження трансформатора, про що складений акт дефектів трансформатора від 22.02.2016 р. Водій ОСОБА_8 від підпису цього акта відмовився та з місця доставки втік, про що зазначено в акті.

В період з 22.02.2016 р. по 23.02.2016 р. комісією у складі представників позивача, підстанції «Буча», ПАТ Запоріжтрансформатор» та інженера з охорони праці Київської дистанції було здійснено детальний огляд трансформатора, про що складений акт огляду після перевезення трансформатора від 23.02.2016 р. Відповідно до цього акта комісією встановлено, що пошкодження транспортних кожухів, двох фарфорових ізоляторів типу ІПТ-35-630Б 01 вводів ВН фази В і С та вузлів кріплення ізоляторів відбулося під час перевезення трансформатора до місця доставки на ПС «Буча». Також комісія дійшла до висновку щодо необхідності заміни фарфорових ізоляторів типу ІПТ-35-630Б 01 вводів ВН фази В і С та проведення відповідних робіт, перелік яких зазначено в акті огляду від 23.02.2016 р.

У зв'язку з пошкодженням трансформатора позивач поніс збитки на загальну суму 71 787,20 грн., пов'язані з необхідністю відновлення пошкоджених деталей трансформатора, виконання необхідних робіт для його ремонту, які складаються з наступних витрат:

- купівля у ПП «Електрофарфор 2000» 2 (двох) фарфорових ізоляторів типу ІПТ-35-630Б 01 на суму 5 630,64 грн.;

- оплата на користь ТОВ «Енерджі Сервіс» послуг з оренди дегазаційної установки ЕТМА 4ВМ 10-3 У1 на суму 3 817,25 грн.;

- оплата на користь ТОВ «НВП «Енергорішення» послуг з поточного ремонту трансформатора на суму 22 835,65 грн.;

- компенсація відряджень працівника ПАТ «Запоріжтрансформатор» у зв'язку з пошкодженням трансформатора для здійснення технічного нагляду при виконанні комплексу робіт з перевірки працездатності трансформатора, ремонту, монтажу та його випробування на суму 33 203,66 грн.;

- оплата витрат на відрядження працівників позивача на суму 6 300,00 грн.

З наявної в матеріалах справи договору-заявки №1 від 16.02.2016 року вбачається, що він підписаний та скріплений печатками: експедитор - ФОП ОСОБА_2, перевізник - ОСОБА_5, проте в преамбулі договору-заявки зазначено, що договір укладено між ФОП ОСОБА_2 (експедитор) та ФОП ОСОБА_9 (експедитор).

У зв'язку з вищезазначеним та наданим листом №1 від 19.10.2016 року ФОП ОСОБА_2 про те, що фактично перевезення здійснено ФОП ОСОБА_1 було замінена відповідача на належного.

Так, відповідно до договору-заявки №1 від 16.02.2016 року визначено, що маршрут: Запоріжжя - Буча, 18.02.2016 року м. Запоріжжя, найменування вантажу: ел. устаткування, оплата перед розвантаженням, форма оплати: 7500 грн. софт на карту «приват» на розвантаженні, дата та адрес розвантаження: 19.02.2016р., згідно ТТН, м. Буча, марка автомобіля - Рено НОМЕР_5/НОМЕР_4, ПІП водія - ОСОБА_10.

З наявної товарно-транспортної накладної №07266/072493 від 18.02.2016 року вбачається, що перевезення здійснено автомобілем НОМЕР_2, причіп/напівпричіп НОМЕР_4, автомобільний перевізник товариство з обмеженою відповідальністю "Енерджі Інжиніринг", водій ОСОБА_7, замовник ТОВ «ЕК «Зеніт», вантажовідправник публічне акціонерне товариство «Запоріжтрансформатор», вантажоодержувач - Київська дистанція електропостачання 1135. Пункт навантаження м. Запоріжжя, пункт розвантаження ПС «Буча».

В вищезазначеній ТТН відсутній підпис, ПІБ, посада, печатка водія/експедитора, який здав вантаж.

22.02.2016 року представниками ТОВ «Енерджі інжиніринг», а саме директором, начальником служби ПС 35-110КВ, електромонтажника силових мереж та електроустановок складено акт дефектів трансформатора, в кому зазначено, що трансформатор ТМН-6300/35-У1 №162257 був пошкоджений під час транспортування його на підстанцію «Буча».

23.02.2016 року комісією в складі: директора ТОВ «Енерджі Інжиніринг», начальника дільниці ТОВ «Енерджі Інжиніринг»., Київської дистанції електропостачання тягови ПС «Буча», електромонтера ТОВ «Енерджі Інжиніринг», інженера з охорони правці Київська дистанція, інженера сервісного центру ПАТ «Запоріжтрансформатор» складено акт огляду після транспортування трансформатору ТМН-6300/35-У1 (п/з 63016/35Н-5-04, зав.№162257), який встановлюється на ПС «Буча», м. Київ, Україна.

Відповідно до цього акта комісією встановлено, що пошкодження транспортних кожухів, двох фарфорових ізоляторів типу ІПТ-35-630Б 01 вводів ВН фази В і С та вузлів кріплення ізоляторів відбулося під час перевезення трансформатора до місця доставки на ПС «Буча». Також комісія дійшла до висновку щодо необхідності заміни фарфорових ізоляторів типу ІПТ-35-630Б 01 вводів ВН фази В і С та проведення відповідних робіт, перелік яких зазначено в акті огляду від 23.02.2016 р.

Відповідно до ч.ч. 1, 3 статті 909 ЦК України за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов'язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов'язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.

Укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням транспортної накладної (коносамента або іншого документа, встановленого транспортними кодексами (статутами).

Згідно ч.2 статті 52 Закон України «Про автомобільний транспорт» автомобільний перевізник зобов'язаний: відшкодовувати замовнику збитки за пошкодження або псування вантажу, часткову чи повну його втрату, а також збитки, завдані внаслідок несвоєчасної доставки вантажу.

Частина 2 статті 924 ЦК України передбачає, що перевізник відповідає за втрату, нестачу, псування або пошкодження прийнятих до перевезення вантажу, багажу, пошти у розмірі фактичної шкоди, якщо не доведе, що це сталося не з його вини.

Відповідно до ч.3 статті 314ГК України за шкоду, заподіяну при перевезенні вантажу, перевізник відповідає:

у разі втрати або нестачі вантажу - в розмірі вартості вантажу, який втрачено або якого не вистачає;

у разі пошкодження вантажу - в розмірі суми, на яку зменшилася його вартість;

у разі втрати вантажу, зданого до перевезення з оголошенням його цінності, - у розмірі оголошеної цінності, якщо не буде доведено, що вона є нижчою від дійсної вартості вантажу.

Пунктом 133 статуту автомобільного транспорту Української РСР затвердженого постановою Ради Міністрів Української РСР №401 від 27.06.1969 р., передбачено, що автотранспортні підприємства або організації несуть відповідальність за збереження вантажу з моменту прийняття його до перевезення і до видачі вантажоодержувачу або до передачі згідно з Правилами іншим підприємствам, організаціям, установам, якщо не доведуть, що втрата, недостача, псування або пошкодження вантажу сталися через обставини, яким вони не могли запобігти і усунення яких від них не залежало, зокрема внаслідок:

а) вини вантажовідправника (вантажоодержувача);

б) особливих природних властивостей вантажу, який перевозиться;

в) дефектів тари або упаковки, які не могли бути виявлені по зовнішньому вигляду при прийманні вантажу до перевезення, або застосування тари, що не відповідає властивостям вантажу або встановленим стандартам, при відсутності слідів пошкодження тари у дорозі;

г) здачі вантажу до перевезення без вказівки в товарно-транспортних документах на його особливі властивості, що вимагають особливих умов або застережних заходів для збереження вантажу при перевезенні або зберіганні;

д) здачі до перевезення вантажу, вологість або температура якого перевищують встановлені норми.

Відповідно до п. 134 вищезазначеного статуту, автотранспортне підприємство або організація звільняються від відповідальності за втрату, недостачу, псування або пошкодження вантажу в разі, коли:

а) вантаж прибув у справному автомобілі (контейнері) за справними пломбами вантажовідправника, а штучний вантаж - з справними захисною маркіровкою, бандеролями, пломбами вантажовідправника або виготовлювача;

б) недостача, псування або пошкодження сталися внаслідок природних причин, зв'язаних з перевезенням вантажу на відкритому рухомому складі;

в) вантаж перевозився у супроводі експедитора вантажовідправника (вантажоодержувача);

г) недостача вантажу не перевищує норм природних втрат.

В зазначених випадках автотранспортне підприємство або організація несе відповідальність за незбереження вантажу, якщо пред'явник претензії доведе, що втрата, недостача, псування або пошкодження вантажу сталися з вини автотранспортного підприємства або організації.

Відповідно до абз.1 п. 11.1 Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, затвердженого Наказом Міністерства транспорту України від 14.10.1997 року № 363, основними документами на перевезення вантажів є товарно-транспортні накладні та дорожні листи вантажного автомобіля.

Пунктом 15.1. Правил встановлено, що у разі зіпсуття або пошкодження вантажу, а також у разі розбіжностей між перевізником і вантажовідправником (вантажоодержувачем) обставини, які можуть служити підставою для матеріальної відповідальності, оформляються актом за формою, що наведена в додатку 4.

Згідно з п. 15.2. Правил перевізник, вантажовідправник і вантажоодержувач засвідчують в акті такі обставини:

а) невідповідність між найменуванням, масою і кількістю місць вантажу в натурі і тими даними, які зазначені у товарно-транспортній накладній;

б) порушення або відсутність пломб на кузові автомобіля або контейнері;

в) простій автомобіля у пунктах вантаження і розвантаження понад встановлені норми часу;

г) інші обставини (пошкодження упаковки, вантажу), які можуть служити підставою для матеріальної відповідальності сторін.

Відповідно до п.15.3 Правил записи в акті засвідчуються підписами вантажовідправника (вантажоодержувача) і водія. Односторонні записи в акті як вантажовідправника (вантажоодержувача), так і водія вважаються недійсними.

Згідно із п. 15.4 Правил, жодна із сторін не має права відмовитись від підписання акта. У разі незгоди зі змістом акта кожна із сторін має право викласти в ньому свою думку в рядку "Особливі відмітки" і засвідчити її підписом.

При відмові від складання акта або від внесення записів у товарно-транспортну накладну у випадках недостачі, псування або ушкодження вантажу акт складається за участю представника незацікавленої сторони.

Для засвідчення складання акта на вільному місці зворотного боку товарно-транспортної накладної записується дата складання і про що складений акт (наприклад: "Про недостачу місць", "Про порушення пломби" та ін.) (п.15.5, 15.6 Правил).

Абзацом 1 п. 5 Інструкції про порядок приймання продукції виробничо-технічного призначення і товарів народного споживання по кількості, затвердженої постановою Держарбітражу при Раді Міністрів СРСР від 15.06.1965 р. №П-6, (далі Інструкція) встановлено, що в усіх випадках, коли при прийманні вантажу від органів транспорту встановлюється пошкодження чи порча вантажу, невідповідність найменування та ваги вантажу чи кількості місць даним, зазначеним у транспортному документі, а також у всіх інших випадках, коли це передбачено правилами, які діють на транспорті, вантажоодержувач зобов'язаний витребувати від органу транспорту складання комерційного акту (відмітки на товарно-транспортній накладній чи складання акту - при доставці вантажу автомобільним транспортом).

Судом встановлено, що акт про розбіжності не був складений.

Крім того, в ТТН відсутній підпис водія/експедитора, який здав вантаж, а також відсутні будь-які записи (зауваження) при прийомі вантажу.

На звороті ТТН міститься запис про складання 22.02.2016 року акту про пошкодження трансформатора під час перевезення та 23.02.2016 року акту огляду після транспортування трансформатора, який підписаний директором позивача.

Відповідно до п.15.3 Правил записи в акті засвідчуються підписами вантажовідправника (вантажоодержувача) і водія. Односторонні записи в акті як вантажовідправника (вантажоодержувача), так і водія вважаються недійсними.

При відмові від складання акта або від внесення записів у товарно-транспортну накладну у випадках недостачі, псування або ушкодження вантажу акт складається за участю представника незацікавленої сторони.

Для засвідчення складання акта на вільному місці зворотного боку товарно-транспортної накладної записується дата складання і про що складений акт (наприклад: "Про недостачу місць", "Про порушення пломби" та ін.) (п.15.5, 15.6 Правил).

Таким чином, ТТН не відповідає вимогам Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, а тому відсутні належні докази пошкодження трансформатора саме під час здійснення перевезення.

В підтвердження оплати перевезення по договору-заявці №1 від 16.02.2016 року ФОП ОСОБА_2 надано дублікат квитанцій №Р24А39568623А810007 від 19.02.2016 року на суму 7 500,00 грн. Проте, призначенням платежу є «перевод на карту приватбанку», а платником ОСОБА_12.

У зв'язку з чим, суд не приймає вищезазначену квитанцію як належний доказ оплати по договору - заявці № 1 від 16.02.2016 року.

Також, судом взято до уваги, що в матеріалах справи відсутні дорожній лист автомобіля.

Тобто, в матеріалах справи відсутні належні та допустимі доками пошкодження трансформатора саме під час перевезення, особи, яка здійснювала безпосередньо дане перевезення (перевізник) та вини останнього в пошкодженні вантажу.

Зі змісту статей 614, 623 ЦК України та статті 226 ГК України вбачається, що для застосування такого заходу відповідальності, як стягнення збитків потрібна наявність усіх елементів складу господарського правопорушення: 1) порушення зобов'язання; 2) збитки; 3) причинний зв'язок між порушенням зобов'язання та збитками; 4) вина. Відсутність хоча б одного елемента складу правопорушення, за загальним правилом, виключає настання відповідальності у вигляді відшкодування збитків.

Статтею 22 ЦК України передбачено, що особа, якій завдано збитків в результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

При цьому згідно частини 2 ст.22 ЦК України збитками є:

1) втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки);

2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Згідно з статтею 224 ГК України учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов'язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб'єкту, права або законні інтереси якого порушено.

Під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов'язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Відповідно до ч.1 статті 225 ГК України до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються:

- вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства;

- додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб'єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов'язання другою стороною;

- неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов'язання другою стороною;

- матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом.

Тобто, притягнення до цивільно-правової відповідальності можливо лише при наявності певних, передбачених законом умов. Їх сукупність утворює склад цивільного правопорушення, який і є підставою цивільно-правової відповідальності. Застосування відповідальності у вигляді відшкодування збитків можливе за наявності усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, наявності збитків, причинного зв'язку між протиправною поведінкою і збитками, і вини.

Аналіз зазначених правових норм дає підстави вважати, що ними регулюються правовідносини сторін, що носять зобов'язальний характер, в тому числі щодо стягнення збитків, відшкодування яких передбачено умовами договору або вимогами закону як наслідок порушення господарського зобов'язання, тобто таких збитків, відшкодування яких, за наявності вини сторони у порушенні господарського зобов'язання, носить обов'язковий для цієї сторони характер, а наявність збитків і їх розмір перебувають у причинно-наслідковому зв'язку з порушенням.

Проте, факт правопорушення саме з боку відповідача щодо прав та інтересів позивача суду не доведений.

Відсутній причинний зв'язок між протиправною поведінкою відповідача і заподіяною позивачу шкодою. Причинний зв'язок між протиправною поведінкою і шкодою полягає в тому, що: 1) протиправна поведінка завжди передує в часі шкідливому результату, що настав; 2) шкідливий результат є наслідком саме цієї протиправної поведінки.

Тобто, причинно-наслідковий зв'язок між збитками та правопорушенням є залежністю факту настання майнової шкоди (та її розміру) від правопорушення, чи неналежного виконання зобов'язання. Це означає, що господарське правопорушення повинно передувати виникненню збитків.

Таким чином, вимоги позивача щодо стягнення з відповідача збитків у розмірі 71 787,20 грн. є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Відповідно до ч.1 статті 32 ГПК України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Згідно з ч.1 статті 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Статтею 34 ГПК України передбачено, що господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до статті 44 ГПК України, судові витрати складаються з судового збору, сум, що підлягають сплаті за проведення судової експертизи, призначеної господарським судом, витрат, пов'язаних з оглядом та дослідженням речових доказів у місці їх знаходження, оплати послуг перекладача, адвоката та інших витрат, пов'язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Судовий збір, відповідно до статті 49 Господарського процесуального кодексу України, покладається на позивача.

На підставі викладеного та керуючись ч.1 ст. 32, ч.1 ст.ст. 33, 34, 44, 49, 82 - 85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

В позові відмовити повністю.

Відповідно до частини 5 статті 85 ГПК України, рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Дата підписання рішення: 01.12.2016 року.

Суддя С.М.Мудрий