РІШЕННЯ

28 листопада 2016 року Справа № 905/3035/16

Провадження №4/913/1191/16

За позовом

Публічного акціонерного товариства Енергомашспецсталь, м. Краматорск Донецької області

до Товариства з обмеженою відповідальністю Керуюча компанія АТЛАС,

м. Перевальськ Луганської області

про визнання недійсним договору поставки № 520 від 30.04.2014, укладеного між ПАТ Енергомашспецсталь та ТОВ Керуюча компанія АТЛАС.

Cуддя Старкова Г.М.

Секретар судового засідання-помічник судді Наумова В.В.

У засіданні брали участь:

від позивача ОСОБА_1, довіреність № 17/65 від 19.11.2015;

від відповідача представник не прибув.

На адресу господарського суду Луганської області 31.10.2016 за територіальною підсудністю від господарського суду міста Києва надійшла справа № 905/3035/16 за позовною заявою Публічного акціонерного товариства Енергомашспецсталь до Товариства з обмеженою відповідальністю Керуюча компанія АТЛАС про визнання недійсним договору поставки № 520 від 30.04.2014 укладеного між ПАТ Енергомашспецсталь та ТОВ Керуюча компанія АТЛАС.

У відповідності вимог статті 2-1 Господарського процесуального кодексу України 31.10.2016 здійснено автоматичний розподіл в автоматизованій системі документообігу суду та справу № 905/3035/16 передано на розгляд судді Старковій Г.М.

В С Т А Н О В И В :

Обставини справи: позивач звернувся до суду з позовною заявою № 17/1016.-18/16 від 20.10.2016 за якою просить суд визнати недійсним договір поставки № 520 від 30.04.2014, укладений між Публічним акціонерним товариством Енергомашспецсталь та Товариством з обмеженою відповідальністю Керуюча компанія АТЛАС.

Представник позивача 28.11.2016 подав до господарського суду (згідно штампу вхідний № 8801/16) клопотання від 18.11.2016 № 17/1128 про долучення до матеріалів справи копії податкових накладних, копії рахунків-фактур, копії видаткових накладних Зазначене клопотання судом розглянуте, задоволене та надані документи долучені до матеріалів справи.

Представник позивача в судове засідання зявився, позовні вимоги підтримав в повному обсязі.

Відповідач відзив на позовну заяву та інші витребувані судом документи не представив, правом на участь повноважних представників у судових засіданнях не скористалися.

Так, Товариство з обмеженою відповідальністю Керуюча компанія АТЛАС зареєстроване за адресою м. Перевальськ Луганської області , вул..Побєди, буд.50

В ухвалі господарського суду Луганської області від 14.11.2016 явка учасників процесу в судові засідання не визнавалася обовязковою.

При цьому, відповідачем не заявлялося клопотання про відкладення розгляду справи з наведенням відповідного обґрунтування необхідності такого відкладення та доданням доказів поважності неприбуття у дане судове засідання.

Інформаційним листом Вищого господарського суду України від 05.06.2014 № 01-06/745/2014 "Про деякі питання практики застосування у судовій практиці Закону України "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України" розяснено, що учасник судового процесу, який знаходиться на тимчасово окупованій території України, вважатиметься належним чином повідомленим про час і місце засідання господарського суду за умов, зазначених у підпунктах 1-4 пункту 6 Інформаційного листа Вищого господарського суду України від 12.09.2014 № 01-06/1290/14 "Про Закон України "Про здійснення правосуддя та кримінального провадження у звязку з проведенням антитерористичної операції" (у редакції Інформаційного листа Вищого господарського суду України від 01.12.2014 № 01-06/2052/14). Так, учасник судового процесу, який знаходиться на території проведення АТО, вважатиметься належним чином повідомленим про час і місце засідання господарського суду за таких умов:

1) Якщо відповідну ухвалу господарським судом надіслано поштою за місцезнаходженням учасника судового процесу, зазначеним в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців. При цьому слід мати на увазі, що згідно із статтею 18 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців" якщо відомості, які підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, були внесені до нього, вони вважаються достовірними, доки до них не внесено відповідних змін.

2) У разі коли учасник судового процесу не значиться у згаданому реєстрі, - якщо названу ухвалу господарським судом надіслано поштою за адресою, яку зазначено в заяві (скарзі), або за місцем проживання фізичної особи, або за місцезнаходженням відокремленого підрозділу юридичної особи (коли заяву повязано з його діяльністю).

3) Якщо у господарського суду наявні достовірні (тобто документально підтверджені підприємством звязку) відомості про неможливість здійснення поштових відправлень до певних населених пунктів чи місцевостей, то суд не вчиняє дій, зазначених у підпунктах 1 і 2 цього пункту. У такому разі, а також у випадках, коли поштові відправлення учасникам судового процесу все ж було надіслано, але їх повернуто підприємством звязку через неможливість вручення, суд здійснює відповідне повідомлення шляхом надсилання телеграми, телефонограми, з використанням факсимільного зв'язку чи електронною поштою або з використанням інших засобів зв'язку, які забезпечують фіксацію повідомлення. У такому разі на примірнику переданого тексту, що залишається у матеріалах справи, зазначаються дата і година його передачі і прізвища та ініціали осіб, які передали і прийняли текст. У матеріалах справи мають міститися документи, що підтверджують отримання учасником судового процесу повідомлення (завірений судом витяг з журналу реєстрації телефонограм, журналу реєстрації електронних поштових відправлень тощо).

4) За неможливості здійснити повідомлення учасника судового процесу і в такий спосіб - інформація про час і місце судового засідання розміщується на сторінці відповідного суду (у розділі "Новини та події суду") офіційного веб-порталу "Судова влада в Україні" в мережі Інтернет (www.court.gov.ua/sudy/). У такому разі на роздрукованій сторінці з мережі Інтернет, на якій розміщено інформацію про час та місце засідання господарського суду, зазначаються дата розміщення інформації, прізвище та ініціали судді, у провадженні якого знаходиться відповідна справа, а також вчиняється його підпис.

Листом від 16.03.2015 №511-30-100 УДППЗ Укрпошта повідомляє, що відповідно до Указу Президента України від 14.11.2014 № 875/2014 Про рішення ради національної безпеки і оборони України від 04.11.2014 Про невідкладні заходи щодо стабілізації соціально-економічної ситуації в Донецькій та Луганській областях та розпорядження Кабінету Міністрів України від 07.11.2014 № 1085-р Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та переліку населених пунктів, що розташовані на лінії зіткнення (зі змінами), органи поштового зв'язку не здійснюють пересилання поштових відправлень до вказаного населеного пункту тимчасово не здійснюється.

Позовна заява та процесуальні документи у справі направлялися відповідачу за допомогою послуг УДППЗ «Укрпошта» та на електронну адресу, вказану позивачем у позові()/

В той же час, інформація про час і місце проведення судових засідань також була розміщена на сторінці господарського суду Луганської області (у розділі "Новини та події суду") офіційного веб-порталу "Судова влада в Україні" в мережі Інтернет (www.court.gov.ua/sudy/), про що свідчить роздрукована сторінка з мережі Інтернет.

Таким чином, судом вжито відповідні заходи щодо повідомлення учасника судового процесу, який знаходиться на тимчасово окупованій території, тому у суду вищої інстанції відсутні підстави для скасування прийнятого судового рішення з посиланням на пункт 2 частини третьої статті 104 або пункт 2 частини другої статті 11110 ГПК (аналогічна позиція викладена в Інформаційному листі Вищого господарського суду України від 12.09.2014 № 01-06/1290/14).

Відповідно до ст. 75 Господарського процесуального кодексу України якщо відзив на позовну заяву і витребувані господарським судом документи не подано, справу може бути розглянуто за наявними в ній матеріалами.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач посилався на те, що між Публічним акціонерним товариством «Енергомашспецсталь» (надалі покупець, позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Керуюча компанія «АТЛАС» (надалі постачальник, відповідач) було укладено договір поставки № 520 від 30.04.2014 (надалі- договір).

Відповідно до вказаного договору постачальник ТОВ «Керуюча компанія «АТЛАС» зобовязався передати у власність ПАТ «Енергомашспецсталь» товар, який покупець зобовязався прийняти та оплатити відповідно до умов договору. Сторони належним чином виконували умови укладеного договору. Товар від відповідача позивачем було отримано, оплачено та використано у виробництві, що потягло за собою реальні зміни майнового стану підприємства.

Проте, під час проведення перевірки відповідача податковими органами встановлено відсутність необхідних умов для його господарської діяльності, що ставить під сумнів реальну фінансово-господарську діяльність відповідача. Оскільки на підставі укладеного між сторонами договору поставки формуються податкові кредити, валові витрати і зазначені обставини можуть суттєво вплинути на використання позивачем прав, передбачених податковим законодавством та автоматично призвести до його порушення, ПАТ «Енергомашспецсталь» звернувся із даним позовом до суду про визнання договору поставки № 520 від 30.04.2014 недійсним, посилаючись на норми ст.ст. 203, 215, 216 ЦК України.

Відповідачем відзив на позовну заяву не наданий, позовні вимоги не оспорені.

Оцінивши матеріали справи суд прийшов до наступного.

Між ПАТ «Енергомашспецсталь» та ТОВ «Керуюча компанія «АТЛАС» було укладено договір поставки № 520 від 30.04.2014, специфікації № 1 від 30.04.2014 та № 2 від 02.10.2014 до договору, додаткові угоди № 1 від 01.10.2014 та № 2 від 03.11.2014 до договору.

Відповідно до п.1.1 зазначеного договору постачальник передає у власність покупцеві, а покупець приймає та сплачує товар (продукцію), загальна кількість, одиниця виміру, ціна за одиницю виміру та загальна ціна, виробник якого визначений сторонами у специфікаціях, є невідємною частиною цього договору.

Згідно з п.2.1 договору ціна продукції вказується у специфікаціях, які є невідємною частиною договору.

Орієнтована сума договору на момент укладання складає 2500000,00 грн. без ПДВ, ПДВ-500,00 грн., всього з ПДВ-3000000,00 грн.(п.2.2 договору).

Обґрунтовуючи свої позовні вимоги ПАТ «Енергомашспецсталь» зазначало, що позивачем було отримано товар від відповідача, його вартість сплачено та використано у виробництві підприємства. Однак, на сьогоднішній день до позивача надійшла інформація щодо сумнівності реального здійснення господарської діяльності відповідача. Під час перевірки відповідача податковими органами, встановлено відсутність необхідних умов для його господарської діяльності, як поставлена під сумнів. Зазначені обставини можуть суттєво вплинути на використання позивачем прав, передбачених податковим законодавством та автоматично призвести до його порушення, оскільки на підставі спірного договору ним формуються податкові кредити, валові витрати. Позивач не має наміру продовжувати господарські відносини з відповідачем, оскільки є ризик пасивної участі позивача у схемі ухилення від сплати податків, а договір поставки породжує не ті правові наслідки, на які розраховував позивач під час його укладення. Оскільки, як вважає позивач, відповідач ввів його в оману щодо наявності реальної фінансово-господарської діяльності та ним замовченні обставини, що мають істотне значення для угоди, що укладається, є підстави вважати спірний договір недійсним.

Однак, із зазначеними доводами суд не може погодитись, виходячи з наступного.

Як встановлено ст.11 Цивільного кодексу України, цивільні права і обовязки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також з дій осіб, що не передбачені актами цивільного законодавства, але за аналогією породжують цивільні права і обовязки.

Згідно з ч.2 ст.11 Цивільного кодексу України, підставами виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ст. 202 Цивільного кодексу України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ст.215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, пятою та шостою ст.203 Цивільного кодексу України, а саме: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Стаття 203 Цивільного кодексу України містить загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину.

Так, зокрема, частинами 1 та 5 статті 203 Цивільного кодексу України визначено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства, а також правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом, або якщо він не визнаний судом недійсним (ст.204 Цивільного кодексу України).

За твердженням позивача підставою для визнання недійсним спірного договору є позиція органів ДПІ щодо відсутності необхідних умов для господарської діяльності відповідача, що ставить під сумнів реальність такої діяльності, а отже укладений між сторонами договір не спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним, отже, має бути визнаним недійсним.

Разом з тим, позивачем не зазначено норму матеріального права, яка була порушена сторонами на момент укладення спірного договору.

Крім того, вирішуючи спори про визнання правочинів (договорів) недійсними, суд повинен встановити наявність тих обставин, з якими закон пов'язує визнання угод недійсними та настання відповідних наслідків: відповідність угоди вимогам закону, додержання встановленої форми угоди, правоздатність сторін за угодою, у чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.

Згідно з ч. 1 ст. 638 Цивільного кодексу України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Аналогічні положення містить також і ч. 2 ст. 180 Господарського кодексу України.

Згідно з ч. 3 ст. 180 Господарського кодексу України при укладенні господарського договору сторони зобов'язані у будь-якому разі погодити предмет, ціну та строк дії договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 265 ГК України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму. Як зазначено, в ч. 6 ст. 265 ГК України до відносин поставки, не врегульованих цим Кодексом, застосовуються відповідні положення ЦК України про договір купівлі-продажу.

Згідно зі ст.664 ЦК України обов'язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним в момент або вручення товару покупцеві (якщо продавець зобов'язаний доставити товар), або надання товару у розпорядження покупця (якщо товар має бути переданий за місцезнаходженням товару).

Відповідно до ст. ст. 4-2, 4-3 Господарського процесуального кодексу України правосуддя у господарських судах здійснюється на засадах рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом. Судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності.

За приписами ст. 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень. Судовими доказами за визначенням ст.ст.32-36 Господарського процесуального кодексу України слід вважати документи, які можуть підвередити або спростувати обставини що мають значення для правильного вирішення спору.

Стверджуючи, що спірний договір є недійсним, позивач жодним чином не довів цього документально, підтверджень введення позивача в оману при укладені спірного договору суду не представлено.

Одночасно, з матеріалів справи вбачається вільне волевиявлення сторін щодо укладення правочину та узгодження всіх його істотних умов. За приписами ст.180 Господарського кодексу України, зміст господарського договору становлять умови договору, визначені угодою його сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення господарських зобовязань, як погоджені сторонами, так і ті, що приймаються ними як обовязкові умови договору відповідно до законодавства. При укладенні господарського договору сторони зобовязані у будь-якому разі погодити предмет, ціну та строк дії договору.

Відповідно до ч.2 ст.180 Господарського кодексу України господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбаченому законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода.

Істотними умовами договору поставки, зокрема, є предмет, ціна, строк дії договору, умови поставки, термін її здійснення, якісні показник та кількість товару, що постачається.

Дослідив зміст спірного правочину, суд дійшов висновку, що в ньому зафіксовано узгодження всіх перелічених істотних умов договору поставки.

Договір поставки № 520 від 30.04.2014 за своєю правовою природою є договором поставки, який схвалений юридичними особами (позивачем та відповідачем у справі) .

Дослідивши договір поставки № 520 від 30.04.2014, судом встановлено, що сторони в момент вчинення правочинів (при підписанні спірного договору) дотрималися всіх необхідних вимог чинного законодавства України та дійшли згоди щодо всіх істотних умов, що характерні для договорів поставки, а саме: сторони домовилися щодо предмету договору, ціни, кількості товару, умов та строків поставки товару та порядку його оплати, відповідальності сторін, вирішення спорів, строку дії договору, порядку його розірвання та інших умов. Договір, при цьому, відповідно до ч.2 ст. 207 Цивільного кодексу України та ст. 181 Господарського кодексу України укладено в письмовій формі, підписано обома сторонами та скріплено печатками сторін, що посвідчує його дійсність та реальність наміру сторін на його виконання.

Зазначені обставини свідчать про узгодження всіх умов договору поставки від 30.04.2014 № 520, який укладений між сторонами.

Враховуючи наведені норми закону та викладені обставини, вбачається вільне врегулювання відносин між відповідачем та позивачем щодо господарських операцій, які між ними повинні відбутись.

Також в матеріалах справи містяться видаткові накладні, податкові накладні та рахунки-фактури, які підтверджують факт постачання обумовленого договором товару та прийняття його.

Отже, дії сторін у справі свідчать про те, що їх було спрямовано на виконання спірного договору.

Відтак, вбачається реальне настання правових наслідків, що обумовлені укладеним сторонами договору поставки № 520 від 30.04.2014. Договір, при цьому, відповідно до ч.2 ст.207 Цивільного кодексу України та ст.181 Господарського кодексу України укладено в письмовій формі, підписано обома сторонами та скріплено печатками сторін, що посвідчує його дійсність та реальність наміру сторін на його виконання.

З огляду на викладене, враховуючи те, що наявні в матеріалах справи письмові докази свідчать про те, що спільні дії позивача та відповідача при укладенні та виконанні спірного договору були направлені на набуття та реалізацію тих прав та обовязків, які випливають саме з договорів поставки і такими чином правочин спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Таким чином, на момент укладення спірного договору сторонами були повністю дотримані вимоги ст.203 Цивільного кодексу України, зміст спірного договору не суперечить чинному законодавству України, а сторони своїми діями щодо виконання умов договору підвередили те, що вказаний договір був спрямований на реальне настання правових наслідків.

Обставини, на які посилається позивач, звертаючись з даним позовом до господарського суду, не свідчать про наявність підстав для визнання недійсним договору поставки № 520 від 30.04.2014, укладеного між ПАТ «Енергомашспецсталь» та ТОВ «Керуюча компанія «АТЛАС».

На підставі викладеного, суд дійшов висновку, що вимога позивача про визнання спірного договору недійсним не підлягає задоволенню.

У судовому засіданні 28.11.2016 було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Відповідно до ст.ст. 44, 49 Господарського процесуального кодексу України, у звязку з відмовою судом у позові витрати зі сплати судового збору у сумі 1378 грн. 00 коп. покладаються на позивача.

Керуючись ст. ст. 44, 49, 75, 82, 83, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

1. У задоволенні позову Публічного акціонерного товариства Енергомашспецсталь до Товариства з обмеженою відповідальністю Керуюча компанія АТЛАС про визнання недійсним договору поставки № 520 від 30.04.2014, укладеного між ПАТ Енергомашспецсталь та ТОВ Керуюча компанія АТЛАС відмовити.

2. Витрати зі сплати судового збору покласти на позивача.

Відповідно до ст. 85 Господарського процесуального кодексу України рішення набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його підписання.

Відповідно до ст. 92 Господарського процесуального кодексу України рішення може бути оскаржено до апеляційної інстанції протягом десятиденного строку.

Повне рішення складено і підписано 02.12.2016.

Суддя Г.М. Старкова