КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"28" листопада 2016 р. Справа№ 910/26904/15

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Пономаренка Є.Ю.

суддів: Дідиченко М.А.

Руденко М.А.

за участю представників:

від позивача - Богун В.П., довіреність № 1210/2015 від 12.10.2015;

від відповідача - представник не прибув,

розглянувши апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Унірем-Агро" на рішення господарського суду міста Києва від 24.02.2016 у справі №910/26904/15 (суддя Комарова О.С.) за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Агропромсервіс-Плюс" до товариства з обмеженою відповідальністю "Унірем-Агро" про стягнення боргу в розмірі 1 000 000,00 грн. та за зустрічним позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Унірем-Агро" до товариства з обмеженою відповідальністю "Агропромсервіс-Плюс" про визнання недійсним договору купівлі-продажу №Р-12/08/2 від 08.12.2009.

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Агропромсервіс-Плюс" звернулось до господарського суду міста Києва з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю "Унірем-Агро" про стягнення 1 000 000,00 грн. заборгованості за договором комісії №УО/06-09 від 01.06.2009.

В свою чергу, товариством з обмеженою відповідальністю "Унірем-Агро" було подано зустрічну позовну заяву про визнання недійсним договору купівлі-продажу №Р-12/08/2 від 08.12.2009, яка прийнята судом до спільного розгляду з первісним позовом.

Рішенням господарського суду міста Києва від 24.02.2016 у справі №910/26904/15 первісний позов задоволено: вирішено стягнути з відповідача на користь позивача 1 000 000,00 грн. заборгованості; у задоволенні зустрічного позову відмовлено.

При задоволенні вимог за первісним позовом суд виходив з того, що відповідач не виконав своє грошове зобов'язання з повернення позивачу коштів, яке виникло внаслідок не укладення комісіонером Договору поставки.

Відмова у задоволенні зустрічного позову мотивована відсутністю підстав для визнання недійсним договору купівлі-продажу №Р-12/08/2 від 08.12.2009.

Не погодившись із прийнятим рішенням, відповідач звернувся до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення господарського суду міста Києва від 24.02.2016 у справі №910/26904/15 скасувати та прийняти нове, яким у задоволенні первісного позову відмовити; зустрічний позов задовольнити в повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт посилається на пропуск позивачем строку позовної давності, а також наявність підстав для визнання недійсним договору купівлі-продажу №Р-12/08/2 від 08.12.2009, а саме перебування майна, переданого позивачу за цим договором, у заставі.

В ході здійснення апеляційного провадження відповідачем було подано до суду клопотання про заміну товариства з обмеженою відповідальністю "Унірем-Агро" на його правонаступника - товариство з обмеженою відповідальністю "Унірем-Ойл -Плюс".

Вказане клопотання мотивоване тим, що товариство з обмеженою відповідальністю "Унірем-Ойл-Плюс" було створено шляхом виділу з товариства з обмеженою відповідальністю "Унірем-Агро", а згідно Акту приймання - передачі виконання всіх обов'язків, що випливають із договору комісії №УО/06-09 від 01.06.2009 (на підставі якого пред'явлено первісний позов у даній справі) передано товариству з обмеженою відповідальністю "Унірем-Ойл-Плюс".

Таким чином, за доводами відповідача, товариство з обмеженою відповідальністю "Унірем-Ойл-Плюс" є правонаступником товариства з обмеженою відповідальністю "Унірем-Агро" та відповідно повинно виконувати всі зобов'язання за вказаним договором комісії.

Колегія суддів, розглянувши клопотання про заміну сторони її правонаступником, дійшла висновку про відмову у його задоволенні з огляду на наступне.

З Акту приймання - передачі від 08.07.2016 вбачається, що товариству з обмеженою відповідальністю "Унірем-Ойл-Плюс" було передано від товариства з обмеженою відповідальністю "Унірем-Агро" права та обов'язки, що виникають або в подальшому можуть виникнути, зокрема, з рішення господарського суду міста Києва від 24.02.2016 у справі №910/26904/15 на суму основного боргу у розмірі 1 000 000,00 грн. та 15 000 грн. судового збору, а також виконавчих проваджень відкритих на його виконання; договору комісії №УО/06-09 від 01.06.2009 в частині прав та обов'язків, що можуть виникнути або виникнуть у майбутньому щодо невиконаних зобов'язань по цьому договору.

Отже, згідно вказаного Акту до новоствореної юридичної особи відповідачем було передано всі свої обов'язки щодо виконання оскаржуваного у даній справі рішення суду та в частині невиконаних зобов'язань по договору комісії №УО/06-09 від 01.06.2009 (на підставі якого було пред'явлено позов у даній справі).

З наведеного слідує, що відповідачем було фактично переведено свої боргові зобов'язання на іншу особу, тобто було здійснено заміну боржника у зобов'язанні.

Згідно ст. 520 Цивільного кодексу України боржник у зобов'язанні може бути замінений іншою особою (переведення боргу) лише за згодою кредитора, якщо інше не передбачено законом.

Позивач, заперечуючи проти вказаного клопотання відповідача, зазначає про те, що згоди на заміну боржника не надавав.

Враховуючи відсутність згоди кредитора (позивача у справі) на заміну боржника, клопотання відповідача про заміну сторони її правонаступником підлягає залишенню без задоволення.

Представник позивача в судовому засіданні 28.11.2016 року надав пояснення, якими просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення місцевого господарського суду - без змін.

Відповідач правом на участь представника у даному судовому засіданні не скористався, хоча про дату, час та місце судового засідання був повідомлений належним чином; про що свідчить підпис його представника у розписці про оголошення перерви, яка була оголошена в судовому засіданні 31.10.2016.

Будь - яких заяв, клопотань щодо неможливості бути присутнім у даному судовому засіданні від відповідача до суду не надійшло.

Враховуючи наведене вище, а також те, що представник апелянта був присутній у минулому судовому засіданні та надав пояснення по суті вимог за апеляційною скаргою, отже його позиція є зрозумілою, апеляційна скарга розглянута судом у даному судовому засіданні по суті з винесенням постанови.

Згідно зі ст. 99 Господарського процесуального кодексу України, в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у розділі ХІІ ГПК України.

Відповідно до ст. 101 Господарського процесуального кодексу України, у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково наданими доказами, якщо заявник обґрунтував неможливість їх надання суду в першій інстанції з причин, що не залежали від нього, повторно розглядає справу. Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення або ухвали місцевого суду у повному обсязі.

Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення, дійшла до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а оскаржуване рішення місцевого господарського суду не підлягає зміні або скасуванню з наступних підстав.

Між товариством з обмеженою відповідальністю "Агропромсервіс-Плюс" (Комітент) та товариством з обмеженою відповідальністю "Унірем-Агро" (Комісіонер) 01.06.2009 було укладено договір комісії № У0/06-09.

Згідно п. 1.1 договору Комісіонер зобов'язується за дорученням Комітента за комісійну плату вчинити від свого імені та за рахунок Комітента Договір поставки та передати все отримане за договором поставки Комітенту.

Відповідно до підпункту 2.1.1 пункту 2.1 договору Комісіонер зобов'язаний провести необхідну комерційно-маркетингову роботу, знайти Постачальника, провести всю переддоговірну роботу й укласти з Постачальником Договір поставки відповідно до вказівок Комітента, викладених в пункті 1.2 Договору на найбільш вигідних для останнього умовах у термін до 15.09.2009.

Згідно підпункту 3.1.1 пункту 3.1 договору Комітент в термін до 15 серпня 2009 року зобов'язаний перерахувати в безготівковій формі на поточний рахунок, визначений Комісіонером, грошові кошти на загальну суму 2 000 000 гривень 00 копійок, в тому числі ПДВ (20%), для придбання Товару за Договором поставки.

Згідно підпункту 2.1.7 договору у разі неукладення Договору поставки у термін, визначений в підпункті 2.1.1. Договору, Комісіонер зобов'язаний протягом 3 (трьох) банківських днів повернути Комітенту отримані ним для придбання Товару за Договором поставки грошові кошти у розмірі 2 000 000, 00 грн., в тому числі ПДВ (20%).

На виконання умов договору ТОВ "Агропромсервіс-Плюс" було перераховано ТОВ "Унірем-Агро" грошові кошти на загальну суму 2 000 000 грн., що підтверджується наступними платіжними дорученнями:

- №70 від 30.07.2009 на суму 48 323 грн.;

- №71 від 31.07.2009 на суму 800 050 грн.;

- №72 від 03.08.2009 на суму 700 000 грн.;

- №73 від 03.08.2009 на суму 451 627 грн.

Відповідачем в свою чергу у строк встановлений договором (до 15.09.2009) не було укладено з постачальником відповідний договір поставки.

Отже, в силу п. 2.1.7 договору у комісіонера у зв'язку з не укладенням договору поставки виникло зобов'язання з повернення комітенту грошових коштів в сумі 2 000 000 грн. у строк протягом 3 банківських днів.

Відповідачем вказане зобов'язання з повернення позивачу грошових коштів виконано не було.

Разом з тим, сума заборгованості відповідача з повернення грошових коштів по договору комісії зменшилася внаслідок проведення між сторонами зарахування зустрічних однорідних вимог.

Так, 08 грудня 2009 року між товариством з обмеженою відповідальністю "Унірем-Агро" (Продавець) та товариством з обмеженою відповідальністю "Агропромсервіс-Плюс" (Покупець) було укладено Договір купівлі - продажу №Р - 12/08/2.

Відповідно до умов вказаного договору Продавець продав, а Покупець придбав майно на загальну суму 560 000, 00 грн., у тому числі ПДВ.

Згідно пункту 2.2 договору оплата вартості майна здійснюється Покупцем шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок ТОВ "Унірем-Агро" протягом 3-х банківських днів.

Отже, за умовами вказаного договору позивач мав сплатити на користь відповідача грошові кошти в сумі 560 000, 00 грн.

На підставі статті 601 Цивільного кодексу України ТОВ "Агропромсервіс-Плюс" заявою №123 від 14 грудня 2009 провело зарахування зустрічних однорідних вимог з ТОВ "Унірем-Агро" на загальну суму 560 000, 00 грн., тобто, зобов'язання ТОВ "Агропромсервіс-Плюс" з оплати майна за Договором купівлі-продажу припинено у повному обсязі, а саме на загальну 560 000, 00 грн., а зобов'язання ТОВ "Унірем-Агро" з повернення ТОВ "Агропромсервіс-Плюс" грошових коштів отриманих за Договором комісії зменшено на 560 000, 00 грн.

Отже, з урахуванням проведення між сторонами зарахування зустрічних однорідних вимог заборгованість ТОВ "Унірем-Агро" перед позивачем за Договором комісії № У0/06-09 від 01.06.2009 складає 1 440 000 грн.

ТОВ "Агропромсервіс-Плюс" звернулось до суду із даним позовом про стягнення з ТОВ "Унірем-Агро" частини вказаної заборгованості в сумі 1 000 000, 00 грн.

Суд першої інстанції, дійшовши висновку про обґрунтованість вказаної вимоги, задовольнив позов.

Колегія суддів погоджується з наведеним висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Пунктом 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України встановлено, що підставами виникнення прав та обов'язків, є, зокрема, договори та інші правочини.

Укладений між сторонами договір за своєю правовою природою є договором комісії.

При цьому, слід зазначити, що договір комісії, на підставі якого заявлено вимоги за первісним позовом є чинним та невизнаним недійсним у судовому порядку.

Так, ТОВ "Унірем-Агро" зверталось до господарського суду Дніпропетровської області з позовом про визнання Договору комісії № У0/06-09 від 01.06.2009 недійсним.

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 11.05.2016 у справі № 904/1721/16 (залишеним без змін постановою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 13.06.2016) відмовлено у задоволенні вказаного позову.

Отже, законність договору встановлена рішенням суду в іншій справі, яке набрало законної сили та є чинним на даний час, а тому не підлягає доведенню при розгляді даної справи відповідно до ст. 35 Господарського процесуального кодексу України.

Згідно ст. 1011 Цивільного кодексу України за договором комісії одна сторона (комісіонер) зобов'язується за дорученням другої сторони (комітента) за плату вчинити один або кілька правочинів від свого імені, але за рахунок комітента.

Статтею 629 Цивільного кодексу України передбачено, що договір є обов'язковим до виконання сторонами.

Відповідно до статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до підпункту 2.1.1 пункту 2.1 договору Комісіонер зобов'язаний провести необхідну комерційно-маркетингову роботу, знайти Постачальника, провести всю переддоговірну роботу й укласти з Постачальником Договір поставки відповідно до вказівок Комітента, викладених в пункті 1.2 Договору на найбільш вигідних для останнього умовах у термін до 15.09.2009.

Згідно підпункту 2.1.7 договору у разі неукладення Договору поставки у термін, визначений в підпункті 2.1.1. Договору, Комісіонер зобов'язаний протягом 3 (трьох) банківських днів повернути Комітенту отримані ним для придбання Товару за Договором поставки грошові кошти у розмірі 2 000 000, 00 грн., в тому числі ПДВ (20%).

Отже, відповідач, у зв'язку з не укладенням договору поставки, був зобов'язаний протягом 3 (трьох) банківських днів повернути позивачу грошові кошти у розмірі 2 000 000, 00 грн.

Як вже зазначалось, між сторонами було проведено зарахування зустрічних однорідних вимог на загальну суму 560 000, 00 грн.

Отже, з урахуванням проведення між сторонами зарахування зустрічних однорідних вимог заборгованість ТОВ "Унірем-Агро" перед позивачем за Договором комісії № У0/06-09 від 01.06.2009 зменшилась на 560 000, 00 грн.

Доказів повернення решти коштів, перерахованих позивачем відповідачу за договором комісії, ТОВ "Унірем-Агро" до суду не надано.

Враховуючи вищевикладене, на момент звернення позивача з даним позовом до суду строк виконання відповідачем зобов'язання з повернення коштів настав.

Відповідно до статей 525, 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться, одностороння відмова від виконання зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно частини 1 статті 625 Цивільного кодексу України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Факт наявності заявленого до стягнення боргу станом на день подачі позову до суду підтверджується матеріалами справи, що наведено вище у даній постанові.

Стосовно заяви відповідача про застосування строку позовної давності, слід зазначити наступне.

Статтею 256 Цивільного кодексу України встановлено, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Положеннями статті 257 Цивільного кодексу України передбачено загальну позовну давність тривалістю у три роки.

Початок перебігу позовної давності визначається за правилами статті 261 Цивільного кодексу України.

Згідно з ч. 5 ст. 261 Цивільного кодексу України за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. За зобов'язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред'явити вимогу про виконання зобов'язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку.

Враховуючи те, що у даному випадку договором комісії визначено, що відповідачем зобов'язання з повернення коштів позивачу у разі не укладення ТОВ "Унірем-Агро" до 15.09.2009 договору поставки повинно бути виконано протягом 3 (трьох) банківських днів, перебіг позовної давності розпочався зі спливом вказаного строку виконання.

Так, зобов'язання з повернення коштів відповідач повинен був виконати до 18.09.2009 (протягом трьох банківських днів від 15.09.2009).

З наступного дня, а саме з 19.09.2009 розпочався перебіг позовної давності за заявленою позивачем вимогою про стягнення коштів.

Стаття 264 Цивільного кодексу України, передбачає, що перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Позовна давність переривається у разі пред'явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.

У дослідженні обставин, пов'язаних із вчиненням зобов'язаною особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку (частина перша статті 264 Цивільного кодексу України), господарському суду необхідно у кожному випадку встановлювати, коли конкретно вчинені боржником відповідні дії, маючи на увазі, що переривання перебігу позовної давності може мати місце лише в межах строку давності, а не після його спливу.

До дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов'язку, можуть, з урахуванням конкретних обставин справи, належати: визнання пред'явленої претензії; зміна договору, з якої вбачається, що боржник визнає існування боргу, а так само прохання боржника про таку зміну договору; письмове прохання відстрочити сплату боргу; підписання уповноваженою на це посадовою особою боржника разом з кредитором акта звірки взаєморозрахунків, який підтверджує наявність заборгованості в сумі, щодо якої виник спір; письмове звернення боржника до кредитора щодо гарантування сплати суми боргу; часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій. (п. 4.4.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 10 від 29.05.2013 "Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів").

Часткові оплати відповідачем грошових коштів свідчать про визнання ТОВ "Унірем-Агро" свого боргу перед позивачем за договором комісії.

Так, в межах трирічного строку позовної давності (до 19.09.2012) відповідачем 30.07.2009, 31.07.2009 та 03.08.2009 було вчинено дії (шляхом часткових оплат заборгованості), які свідчать про визнання боргу та відповідно переривання строку позовної давності.

Отже, у зв'язку з вчиненням відповідачем зазначених дій, строк позовної давності неодноразово переривався.

Так, останнє переривання вказаного строку відбулось 03.08.2009, а отже з наступного дня, тобто з 04.08.2009 строк позовної давності розпочав заново свій перебіг.

При цьому, ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 09.12.2009 було порушено провадження у справі № Б38/124-09 про банкрутство TOB "Унірем-Агро".

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області 17.12.2009 року у справі № Б38/124-09 введено процедуру розпорядження майном боржника строком на 6 місяців, до 17.06.2010 року; призначено розпорядником майна боржника арбітражного керуючого Морозова І.А.

У газеті "Голос України" випуск №246 (4746) 25.12.2009 року опубліковано оголошення про порушення Господарським судом міста Києва провадження у справі № Б38/124-09 про банкрутство товариства з обмеженою відповідальністю "Унірем-Агро".

ТОВ "Агропромсервіс-Плюс" в межах трирічного строку позовної давності (до 04.08.2012), а саме 22.01.2010 заявлено свої вимоги до TOB "Унірем-Агро" та ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 25.02.2010 у справі № Б38/124-09 визнано вимоги ТОВ "Агропромсервіс-Плюс".

Постановою Господарського суду Дніпропетровської області від 18.03.2010 року у справі № Б38/124-09 визнано товариство з обмеженою відповідальністю "Унірем-Агро" банкрутом, відкрито ліквідаційну процедуру у справі строком на один рік, до 18.03.2011 року, ліквідатором призначено арбітражного керуючого Морозова І.А.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 01.06.2010 року у справі № Б38/124-09 затверджено ліквідаційний баланс та звіт ліквідатора товариства з обмеженою відповідальністю "Унірем-Агро"; ліквідовано юридичну особу - товариство з обмеженою відповідальністю "Унірем-Агро"; припинено повноваження ліквідатора у справі - арбітражного керуючого Морозова І.А.; провадження у справі припинено.

В подальшому, 04.12.2012 року до Господарського суду Дніпропетровської області надійшла заява Заступника прокурора Печерського району міста Києва про перегляд постанови Господарського суду Дніпропетровської області від 18.03.2010 року у справі № Б38/124-09 за нововиявленими обставинами та її скасування.

Крім того, 26.12.2012 року до Господарського суду Дніпропетровської області від заступника прокурора Печерського району міста Києва надійшла заява від 25.12.2012 року про доповнення підстав та предмету заяви про перегляд за нововиявленими обставинами постанови Господарського суду Дніпропетровської області у справі № Б38/124-09 від 18.03.2010 року, відповідно до якої заступника прокурора Печерського району міста Києва просив суд скасувати постанову Господарського суду Дніпропетровської області у справі № Б38/124-09 від 18.03.2010 року, скасувати ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області від 01.06.2010 року у справі № Б38/124-09.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 17.04.2013 року у справі № Б38/124-09 заяву заступника прокурора Печерського району міста Києва про перегляд ухвали Господарського суду Дніпропетровської області від 01.06.2010 року у справі № Б38/124-09 за нововиявленими обставинами задоволено, ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області від 01.06.2010 року у справі № Б38/124-09 скасовано.

Також, ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 17.04.2013 року у справі № Б38/124-09 заяву заступника прокурора Печерського району міста Києва про перегляд постанови Господарського суду Дніпропетровської області від 18.03.2010 року у справі № Б38/124-09 за нововиявленими обставинами задоволено частково, скасовано постанову Господарського суду Дніпропетровської області у справі № Б38/124-09 від 18.03.2010 року, у задоволенні заяви заступника прокурора Печерського району міста Києва про перегляд постанови Господарського суду Дніпропетровської області від 18.03.2010 року за нововиявленими обставинами в частині призначення розгляду справи № Б38/124-09 у процедурі розпорядження майном боржника - відмовлено.

Постановою Вищого господарського суду України від 21.01.2014 року у справі №Б38/124-09 касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Декорцветграніт" залишено без задоволення, постанову Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 11.06.2013 року та ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області від 17.04.2013 року у справі №Б38/124-09 - без змін.

Постановою Господарського суду Дніпропетровської області від 22.04.2014 року у справі № Б38/124-09 припинено процедуру розпорядження майном, припинено повноваження розпорядника майном Морозова І.А., визнано товариство з обмеженою відповідальністю "Унірем-Агро" банкрутом, відкрито ліквідаційну процедуру у справі строком на 1 рік до 22.04.15 року та призначено ліквідатором товариства з обмеженою відповідальністю "Унірем-Агро" арбітражного керуючого - Морозова І.А.

Постановою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 17.06.2014 року апеляційну скаргу уповноваженої особи засновника товариства з обмеженою відповідальністю "Унірем-Агро" - ОСОБА_1 задоволено, постанову Господарського суду Дніпропетровської області від 22.04.2014 року у справі № Б38/124-09 - скасовано.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 24.03.2015 року припинено провадження у справі № Б38/124-09 про банкрутство товариства з обмеженою відповідальністю "Унірем-Агро".

Згідно ч. 2 ст. 264 Цивільного кодексу України позовна давність переривається у разі пред'явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач.

Як вже зазначалось, ТОВ "Агропромсервіс-Плюс" в межах трирічного строку позовної давності (до 04.08.2012), а саме 22.01.2010 заявлено свої вимоги до TOB "Унірем-Агро" та ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 25.02.2010 у справі № Б38/124-09 визнано вимоги ТОВ "Агропромсервіс-Плюс".

Отже, у зв'язку з тим, що ТОВ "Агропромсервіс-Плюс" було заявлено свої вимоги до TOB "Унірем-Агро" у межах провадження у справі про банкрутство відповідача, строк позовної давності перервався і лише після прийняття Господарським судом Дніпропетровської області 24.03.2015 ухвали, якою провадження у справі № Б38/124-09 припинено, вказаний строк розпочав свій перебіг заново.

Позивач звернувся до суду з даним позовом, згідно відбитку штампу органу поштового зв'язку, 13.10.2015, тобто в межах трирічного строку позовної давності.

З огляду на викладене, позивачем строк позовної давності на момент звернення до суду із даним позовом пропущено не було, а отже доводи апелянта в наведеній частині підлягають відхиленню за необґрунтованістю.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про задоволення позову про стягнення з TOB "Унірем-Агро" 1 000 000, 00 грн.

Щодо вимог за зустрічним позовом TOB "Унірем-Агро" про визнання недійсним договору купівлі-продажу №Р-12/08/2 від 08.12.2009.

В обґрунтування вказаних вимог TOB "Унірем-Агро" посилається на те, що майно, передане ТОВ "Агропромсервіс-Плюс" за договором купівлі-продажу №Р-12/08/2 від 08.12.2009, на час укладення цього договору перебувало у заставі та відповідно на вказане майно було накладено обтяження у вигляді заборони відчуження.

Отже, за доводами апелянта, він не міг укладати вказаний договір та відчужувати майно.

Наведені обставини не можуть бути підставою для задоволення зустрічного позову, з огляду на наступне.

Згідно ч. 2 ст. 17 Закону України "Про заставу" заставодавець може відчужувати заставлене майно тільки за згодою заставодержателя.

У даному випадку, майно, яке було придбане у відповідача ТОВ "Агропромсервіс-Плюс" за договором купівлі-продажу №Р-12/08/2 від 08.12.2009 перебувало в заставі на підставі договорів застави від 27.07.2009 та від 30.07.2099, саме у позивача, тобто позивач був заставодержателем придбаного у відповідача майна (а.с.147).

Отже, враховуючи укладення оскаржуваного договору, набувачем майна став заставодержатель.

Наведені обставини виключать можливість задоволення зустрічних вимог та відповідно визнання недійсним договору купівлі-продажу №Р-12/08/2 від 08.12.2009.

З урахуванням всіх обставин справи в їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку про те, що оскаржуване рішення місцевого господарського суду прийнято з повним, всебічним та об'єктивним з'ясуванням обставин, які мають значення для справи, а також з дотриманням норм матеріального і процесуального права, у зв'язку з чим, правові підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні.

Оскільки, в задоволенні апеляційної скарги відмовлено, відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на відповідача (апелянта).

Керуючись ст.ст. 32-34, 43, 49, 99, 101-103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Унірем-Агро" залишити без задоволення, а рішення господарського суду міста Києва від 24.02.2016 у справі №910/26904/15 - без змін.

2. Судові витрати зі сплати судового збору за подачу апеляційної скарги покласти на її заявника - відповідача у справі.

3. Матеріали справи №910/26904/15 повернути до господарського суду міста Києва.

4. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції у встановленому Господарським процесуальним кодексом України порядку та строки.

Головуючий суддя Є.Ю. Пономаренко

Судді М.А. Дідиченко

М.А. Руденко