УХВАЛА

23.11.2016Справа № 910/21875/15
За скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Фінанс»

на дії Подільського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві при виконанні наказу від 21.07.2016 у справі №910/21875/15

за позовом Публічного акціонерного товариства «Енергобанк»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Фінанс»

про стягнення 1856345,17 грн.

Суддя Р.Б. Сташків

Представники:

від позивача - Герасименко Б.П. (представник за довіреністю);

від відповідача (скаржника) - Бабаєва О.О. (представник за довіреністю);

від ВДВС - не з'явилися.

ВСТАНОВИВ:

Господарським судом міста Києва у порядку ст. 121-2 ГПК України прийнято до розгляду указану скаргу про:

- визнання незаконною та скасування постанови державного виконавця Ясінської К.М. державної виконавчої служби Подільського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві від 15.09.2016 про відкриття виконавчого провадження по наказу № 910/21875/15 від 21.07.2016;

- визнання незаконною та скасування постанови державного виконавця Ясінської К.М. державної виконавчої служби Подільського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 15.09.2015 по виконавчому провадженню з виконання наказу № 910/21875/15 від 21.07.2016, виданого Господарським судом міста Києва.

У судове засідання ВДВС представників не направило, але подало письмові пояснення на скаргу. Позивач проти задоволення скарги заперечив.

Судом враховано, що за приписами ст. 121-2 ГПК України неявка боржника, стягувача, прокурора чи представника органу державної виконавчої служби, приватного виконавця в судове засідання не є перешкодою для розгляду скарги, тому суд перейшов до розгляду скарги у даному судовому засіданні. Розглянувши подану скаргу та дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступних висновків.

У вересні 2016 року державним виконавцем Подільського районного ВДВС м. Києва Головного ТУЮ у м. Києві Ясінською К.М. (далі - ВДВС) було відкрито виконавче провадження № 52217609 з примусового виконання наказу Господарського суду міста Києва від 21.07.2016 у справі № 910/21875/15.

Скарга мотивована тим, що всупереч ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» (тут і надалі - Закон у редакції на момент вчинення оскаржуваної дії), постанова ВДВС про відкриття виконавчого провадження не була скріплена печаткою.

Судом ці обґрунтування скаржника розглянуті та відхиляються, оскільки стаття 18 Закону ставить вимоги до «виконавчих документів», до яких відповідно до ст. 17 Закону оскаржувана постанова державного виконавця про відкриття виконавчого провадження не відноситься, а отже засвідчення підпису державного виконавця, який виніс постанову, печаткою органу ВДВС Законом не вимагається.

Скаржник також посилається, що усупереч п. 1.5.1 Інструкції з організації примусового виконання рішень (наказ Мінюсту від 02.04.2012 N 512/5, тут і надалі - Інструкція у редакції на момент вчинення оскаржуваної дії), оскаржувана постанова про відкриття виконавчого провадження не затверджена начальником ВДВС або його заступником та не скріплена печаткою ;

Так, за приписами п. 1.5.1 Інструкції, постанова, як окремий документ, повинна містити певні обов'язкові реквізити, які, як перевірено та встановлено судом, оскаржувана постанова містить, та при цьому за приписами підпункту (г') постанова складається і підписується державним виконавцем у необхідній кількості примірників (копій), один з яких (оригінал) залишається у виконавчому провадженні, а інші (копії) направляються за належністю і у випадках, встановлених Законом або цією Інструкцією, затверджуються начальником відділу або його заступником та скріплюються печаткою;

Судом перевірено та встановлено, що ані положеннями Закону, ані Інструкції не передбачено затвердження начальником відділу або його заступником та скріплення печаткою оскаржуваної постанови ВДВС про відкриття виконавчого провадження.

Суд до відома скаржника зазначає, що до таких постанов, зокрема, відносяться постанова про зміну назви сторони виконавчого провадження (п. 2.15 Інструкції), про стягнення з боржника витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій (п. 3.13.1 Інструкції), а також акт про вилучення готівки (п. 4.1.4, 4.1.5 Інструкції), а не оскаржена постанова про відкриття виконавчого провадження.

З огляду на все вищенаведене, у суду відсутні підстави для визнання незаконною та скасування оскаржуваної постанови ВДВС про відкриття виконавчого провадження з наведених скаржником підстав, тому у цій частині у задоволенні скарги суд відмовляє.

Підставою для визнання незаконною та скасування постанови ВДВС про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 15.09.2015 скаржник наводить те, що виносячи оскаржувану постанову державний виконавець не мав та не має на меті цю постанову реалізовувати, та що постанова не була направлена боржнику (скаржнику) у встановлений Законом строк.

Відповідно до ч. 3 ст. 19 Закону, у заяві про відкриття виконавчого провадження з виконання наказу Господарського суду міста Києва від 21.07.2016 у справі № 910/21875/15 стягувач також просив державного виконавця накласти арешт на все майно боржника.

З огляду на наведене, користуючись наданим йому правом ст. 25 Закону, державний виконавець за заявою стягувача одночасно з винесенням постанови про відкриття виконавчого провадження постановою від 15.09.2016 в порядку ст. 57 Закону наклав арешт на все майно боржника.

Мотивами винесення постанови держаний виконавець у постанові зазначив «для забезпечення повного та реального виконання рішення суду», що повністю кореспондується з ч. 1 ст. 57 Закону, яка регулює питання арешту і вилучення майна боржника.

При цьому, доказового підтвердження своїх посилань, що виносячи оскаржувану постанову державний виконавець не мав та не має на меті цю постанову реалізовувати, скаржник суду не надав, відтак його твердження суд визнає не обґрунтованими, тобто такими, що не підтверджені належними та допустимими доказами.

Додаткового суд звертає увагу заявника, що питання реалізації державним виконавцем винесених постанов не тягнуть за собою незаконність винесеної постанови, натомість підставою для визнання постанови незаконною та її скасування є порушення при винесенні, а не реалізації, відповідної постанови норм Закону, чого щодо оскаржуваної постанови про арешт майна боржника скаржник не довів.

Натомість, суд визнає обґрунтованими твердження скаржника щодо відсутності доказів направлення державним виконавцем постанови про накладення арешту боржнику у встановлений ст. 57 Закону строк (надсилаються не пізніше наступного робочого дня після її винесення), проте усупереч посиланням скаржника дана обставина також не тягне за собою незаконність оскаржуваної постанови.

Отже, з огляду на наведене, у суду відсутні підстави для визнання незаконною та скасування оскаржуваної постанови ВДВС про накладення арешту на майно боржника з наведених скаржником підстав, тому у цій частині у задоволенні скарги суд відмовляє.

Керуючись ст. ст. 86, 121-2 ГПК України, суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Фінанс» на дії Подільського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві при виконанні наказу від 21.07.2016 у справі №910/21875/15 відмовити.

Дана ухвала набирає законної сили з моменту прийняття та може бути оскаржена в установленому законом порядку.

Суддя Р.Б. Сташків