Господарський суд
Житомирської області
_________________________________________
______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Від "24" листопада 2016 р. Справа № 906/913/16

Господарський суд Житомирської області у складі:

Головуючої судді Лозинської І.В.

за участю секретаря судового засідання Гаврушкевич О. О.

за участю представників сторін:

- від позивача: Ткачик П.О. - головний спеціаліст юридичного сектору, дов. від 18.10.2016 №05/3520

- від відповідача: ОСОБА_2 - фізична особа - підприємець

- від третьої особи: не прибув

- прокурор: Дереча І.В. - прокурор відділу прокуратури Житомирської області, посв. №023362

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі справу

за позовом Першого заступника керівника Житомирської місцевої прокуратури в інтересах держави в особі Регіонального відділення Фонду державного майна України по Житомирській області (м. Житомир)

до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 (м. Житомир)

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача Центр професійно - технічної освіти м. Житомира (м. Житомир)

про визнання недійсним договору оренди нерухомого майна №1386 від 12.07.2013, зобов'язання повернення нежитлового приміщення площею 25,9 кв.м. шляхом підписання акта прийому - передачі

Перший заступник керівника Житомирської місцевої прокуратури в інтересах держави в особі РВ ФДМУ по Житомирській області звернувся до господарського суду Житомирської області з позовом про визнання недійсним договору оренди нерухомого майна, укладеного між РВ ФДМУ по Житомирській області та ФОП ОСОБА_2; зобов"язання ФОП ОСОБА_2 повернути нежитлове приміщення площею 25,9 кв.м. на 2 поверсі будівлі навчального корпусу № 2, що перебуває на балансі Центру професійно-технічної освіти м. Житомира шляхом підписання акта прийому-передачі.

Ухвалою від 15.09.2016 господарський суд порушив провадження у справі, призначив засідання суду, зобов'язав сторони надати необхідні документи.

23.11.2016 до суду від РВ ФДМУ по Житомирській області надійшли додаткові пояснення № 05/3966 від 22.11.2016 (а. с. 112) щодо повідомлення Міністерства освіти і науки України про укладення додаткових договорів на продовження дії договору оренди; зазначено, що будь-яких заперечень з порушеного питання від Міністерства освіти і науки України не надходило.

24.11.2016 в телефонному режимі представником третьої особи було повідомлено суд про можливість розгляду справи, призначеної на 24.11.2016 без її участі, про що свідчить відповідна телефонограма від 24.11.2016 (а. с. 118).

Прокурор в засіданні суду позов підтримав в повному обсязі, з підстав викладених у ньому та додаткових поясненнях № 08-913-16 від 15.11.2016 (а. с. 105 - 109).

Представник позивача в засіданні суду проти позову заперечив, з підстав викладених у листі № 05/3239 від 26.09.2016 (а. с. 70); додаткових поясненнях: №05/3641 від 26.10.2016 (а. с. 84) та № 05/3966 від 22.11.2016.

Відповідач в засіданні суду заперечила проти позову, вказала на його безпідставність та просила суд відмовити в його задоволенні, про що свідчать заперечення на позовну заяву від 07.11.2016 (а. с. 95 - 97).

Відповідно до відзиву (заперечення) №01/11/2016-ю від 09.11.2016 на позовну заяву (а. с. 98-101) третя особа заперечила проти позову з підстав, в ньому викладених.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши прокурора та повноважних представників сторін, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

12.07.2013 між Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Житомирській області (орендодавець/позивач) та Фізичною особою - підприємцем ОСОБА_2 (орендар/відповідач) укладено Договір оренди № 1386 нерухомого майна, що належить до державної власності (далі - Договір), згідно з п.п. 1.1 п.1 якого, орендодавець передає, а орендар приймає в строкове платне користування нерухоме майно - нежитлові приміщення площею 25,9 кв. м. на 2-му поверсі будівлі навчального корпусу № 2 (реєстровий номер: 02543581.1.АААБИБ975), що перебуває на балансі Центру професійно - технічної освіти м. Житомира (далі - балансоутримувач), належить до сфери управління Міністерства освіти і науки України, вартість якого визначена за результатами незалежної оцінки та згідно зі Звітом про оцінку майна станом на 30.04.2013 становить 59769,00 грн; знаходиться у АДРЕСА_2 (а. с. 25 - 27).

Про факт передачі вказаного нерухомого майна свідчить Акт приймання - передавання орендованого нерухомого майна, що належить до державної власності від 12.07.2013 (а. с. 29).

Майно передається в оренду з метою надання побутових послуг населенню - швейної майстерні (п.п. 1.2 п. 1 Договору).

У п. 3 Договору, сторонами погоджено розмір та порядок сплати орендної плати.

Відповідно до п. п.10.1 п.10 Договору його укладено строком на 1 рік, з 12.07.2013 до 11.07.2014.

У підп. 10.4 п.10 Договору зазначено, що його продовження здійснюється згідно з вимогами чинного законодавства, зазначені дії оформляються додатковим договором, який є невід"ємною частиною Договору, при умові внесення орендарем протягом місяця після підписання додаткового договору завдатку, передбаченого п. 5.2 Договору.

Відповідно до додаткових договорів: № 1 від 11.07.2014 (а. с. 30), № 2 від 09.07.2015 (а. с. 32), № 3 від 12.07.2016 (а. с. 33) сторонами, зокрема, змінювався розмір орендної плати та строк дії Договору. Так, згідно з додатковим договором № 3 від 12.07.2016 (а. с. 33) сторонами продовжено дію Договору до 11.07.2017.

В обгрунтування заявленого позову прокурор зазначає, що:

- майно державної форми власності передано в оренду суб"єкту господарювання для здійснення підприємницької діяльності, яка не має жодного стосунку до профілю освітньої діяльності Центру професійно - технічної освіти м. Житомира, для одержання прибутку, тому сторонами допущено порушення вимог ч. 5 ст. 63 Закону України "Про освіту", у зв"язку з чим Договір підлягає визнанню недійсним;

- крім того, наголошено, що не можуть бути об"єктами оренди об"єкти державної власності, що мають загальнодержавне значення і не підлягають приватизації відповідно до ч. 2 ст. 5 Закону України "Про приватизацію державного майна"; оскільки предмет спірного Договору належить до загальнодержавної форми власності, а балансоутримувач відповідного майна на час укладення договору фінансувався за рахунок коштів Державного бюджету, відповідне майно не могло бути об"єктом оренди в силу положень ч. 2 ст.4 Закону України "Про оренду майна";

- згідно з інформацією РВ ФДМ України по Житомирській області від 04.08.2016 № 06/2748, відповідно до вимог законодавства, діючого на момент передачі майна в оренду, Договір з відповідачем було укладено без проведення конкурсу, що є порушенням вимог Закону України "Про оренду державного та комунального майна" та Постанови Кабінету Міністрів України від 31.08.2011 № 906;

- державне майно, перебуває в користуванні відповідача без згоди органа управління Міністерства освіти і науки України на продовження дії договору оренди.

Представник позивача заперечив проти позову посилаючись на те, зокрема, що Договір оренди від 12.07.2013 №1386 укладений відповідно до вимог законодавства з питань оренди державного майна, а саме: ЦК та ГК України, Закону України "Про оренду державного та комунального майна", Методики розрахунку плати за державне майно та пропорції її розподілу, затвердженої Постановою Кабінету Міністрів України від 04.10.1995 №786. Крім того вказано що листом від 22.04.2013 №1/11-7333 Міністерство освіти і науки України надало дозвіл на передачу в оренду зазначеного вище державного майна, що підтверджується листом № 05/3239 від 26.09.2016 (а. с. 70).

Відповідачем, згідно із наданими запереченнями на позовну заяву від 07.11.2016 (а. с. 95 - 97), вказано, що Договір оренди нерухомого майна, що належить до державної власності від 12.07.2013 №1386 та додаткові угоди до нього укладено з дотриманням вимог законодавства про оренду державного та комунального майна, що жодним чином не порушує права балансоутримувача, орендодавця та держави в цілому.

Представник третьої особи заперечила проти позову, згідно з відзивом №01/11/2016-ю від 09.11.2016 на позовну заяву (а. с. 98-101) та наголосила, що приміщення, яке орендується ФОП ОСОБА_2, передано їй з дотриманням чинного законодавства України; у зв"язку з особливостями проектного розміщення приміщення, що є об"єктом оренди, його використання відповідачем жодним чином не впливає та не перешкоджає учасникам навчально-виховного процесу; позов спростовується тим, що позивачем не доведено, що орендоване за спірним договором приміщення до його укладення використовувалося навчальним закладом у навчально-виховній роботі, технологічно пов"язане з навчально-виховним процесом, а також не доведено факт порушення прав вихованців та осіб, які працюють у даному навчальному закладі умовами оспорюваного договору; наголошено, що надходження за оренду приміщення дають можливість покращувати матеріальну базу навчального закладу (третьої особи), чим задовольняються потреби територіальної громади міста.

У зв'язку з викладеним, господарський суд вважає за необхідне зазначити таке.

Відповідно до ч.1 ст. 4 Закону України "Про освіту" № 1060-XII від 23.05.1991 (зі змінами та доповненнями), Україна визнає освіту пріоритетною сферою соціально-економічного, духовного і культурного розвитку суспільства.

Статтями 28, 29 Закону України "Про освіту" визначено, що система освіти складається із навчальних закладів, наукових, науково-методичних і методичних установ, науково-виробничих підприємств, державних і місцевих органів управління освітою та самоврядування в галузі освіти. Структура освіти включає: дошкільну освіту; загальну середню освіту; позашкільну освіту; професійно-технічну освіту; вищу освіту; післядипломну освіту та самоосвіту.

Відповідно до п. 1.1 Статуту Центру професійно-технічної освіти м. Житомира (а. с. 58 - 65), Центр професійно-технічної освіти м. Житомира є державним професійно-технічним навчальним закладом третього атестаційного рівня, що здійснює перепідготовку та підвищення професійної кваліфікації працюючих робітників та молодших спеціалістів, пов"язаних з упровадженням новітніх технологій виробництва чи сфери послуг, з формуванням у них необхідних економічних і організаційно-управлінських знань та комп"ютерної грамотності. Центр може здійснювати підготовку робітників високого рівня кваліфікації з числа випускників загальноосвітніх шкіл, перепідготовку незайнятого населення. Управління вказаним Центром здійснюється Міністерством освіти і науки України, управлінням освіти і науки Житомирської обласної державної адміністрації.

Відповідно до статті 3 Закону України "Про професійно-технічну освіту" від 10.02.1998 № 103/98-ВР, професійно-технічна освіта є складовою системи освіти України; професійно-технічна освіта здобувається у професійно-технічних навчальних закладах; професійно-технічне навчання - складова професійно-технічної освіти; професійно-технічне навчання передбачає формування у громадян професійних умінь і навичок, необхідних для виконання певної роботи чи групи робіт, і може здійснюватися у професійно-технічних навчальних закладах, а також шляхом індивідуального чи курсового навчання на виробництві, у сфері послуг .

Отже, Центр професійно-технічної освіти м. Житомира як заклад професійно-технічної освіти належить до об"єктів освіти і згідно з ст. 63 Закону України «Про освіту» не може використовуватися не за призначенням.

Згідно з довідкою вих № 26/10 від 26.10.2016 Центру професійно-технічної освіти м. Житомира (а. с. 92), спірне нежитлове приміщення площею 25,9 кв. м. знаходиться на другому поверсі учбового приміщення (корпусу) № 2 та обліковується на балансі вказаного Центру, балансовою вартістю 392395,00 грн.

Вказаний учбовий корпус № 2 частково використовується Центром професійно -технічної освіти, оскільки там розміщена бухгалтерія навчального закладу, згідно з додатковими поясненнями № 05/3641 від 26.10.2016 РВ Фонду державного майна України по Житомирській області (а. с. 84).

Приписами аб.5 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» від 10.04.1992 № 2269-XII (зі змінами та доповненнями), встановлено, що не можуть бути об"єктами оренди, зокрема, об"єкти державної власності, що мають загальнодержавне значення і не підлягають приватизації відповідно до ч. 2 ст. 5 Закону України «Про приватизацію державного та комунального майна».

Відповідно до ч. 2 ст. 5 Закону України «Про приватизацію державного майна» 04.03.1992 № 2163-XII (зі змінами та доповненнями), приватизації не підлягають об'єкти, що мають загальнодержавне значення, а також казенні підприємства.

Загальнодержавне значення мають, зокрема, об'єкти освіти, фізичної культури, спорту і науки, що фінансуються з державного бюджету (аб. 11 пункту "б" ч. 2 ст. 5 Закону України «Про приватизацію державного майна").

Згідно з ч. 5 ст. 63 Закону України "Про освіту", об'єкти освіти і науки, що фінансуються з бюджету, а також підрозділи, технологічно пов'язані з навчальним та науковим процесом, не підлягають приватизації, перепрофілюванню або використанню не за призначенням.

Матеріально-технічна база навчальних закладів та установ, організацій, підприємств системи освіти включає будівлі, споруди, землю, комунікації, обладнання, транспортні засоби, службове житло та інші цінності. Майно навчальних закладів та установ, організацій, підприємств системи освіти належить їм на правах, визначених чинним законодавством (ч. 1 ст. 63 Закону № 1060-XII від 23.05.1991).

Однак, відповідно до аб. 22 ч. 2 ст. 4 Закону України "Про оренду державного та комунального майна", окреме індивідуально визначене майно із складу цілісного майнового комплексу підприємства, його структурного підрозділу, забороненого до оренди, може бути об'єктом оренди (без права приватизації та суборенди), якщо воно не заборонене до оренди законами України, не задіяне у процесі основного виробництва та за висновком органу, уповноваженого управляти цим майном, його оренда не порушить цілісності майнового комплексу.

Так, згідно з підп. 2 п. 8 постанови Кабінету Міністрів України від 27.08.2010 №796 "Про затвердження переліку платних послуг, які можуть надаватися навчальними закладами, іншими установами та закладами системи освіти, що належать до державної і комунальної форми власності" (чинний на момент виникнення спірних правовідносин), передбачено можливість надання в оренду будівель, споруд, окремих тимчасово вільних приміщень і площ, іншого рухомого та нерухомого майна або обладнання, що тимчасово не використовується у освітній, навчально-виховній, навчально-виробничій, науковій діяльності, у разі коли це не погіршує соціально-побутових умов осіб, які навчаються або працюють у навчальному закладі.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що законодавство дозволяє передачу в оренду окремого індивідуально визначеного майна, що входить до складу об'єкта освіти, як цілісного майнового комплексу, а саме: приміщень, споруд та обладнання навчальних закладів, що тимчасово не використовуються у освітній, навчально-виховній, навчально-виробничній, науковій діяльності за умови, якщо це не погіршує соціально-побутових умов колективу відповідного навчального закладу.

Виходячи з системного аналізу вищезазначених норм законодавства, суд дійшов висновку, що об'єкти освіти включають в сукупності всі вищевказані складові елементи матеріально-технічної бази навчальних закладів та установ, організацій, підприємств системи освіти, а тому приватизації, перепрофілюванню або використанню не за призначенням не підлягають та не можуть бути об"єктами оренди заклади освіти, як цілісні майнові комплекси, а не складові частини таких об"єктів освіти.

Зі змісту спірного Договору слідує, що в оренду було передано індивідуально визначене нерухоме майно - нежитлове приміщення площею 25,9 кв. м. на другому поверсі будівлі навчального (учбового) корпусу № 2, як складовий елемент матеріально-технічної бази відповідного навчального закладу - Центру професійно-технічної освіти м. Житомира, а не сам навчальний заклад, як цілісний майновий комплекс.

За відомостями з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань щодо ОСОБА_2 (а.с. 35 - 39) видами діяльності відповідача є: код КВЕД 95.23 Ремонт взуття та шкіряних виробів; код КВЕД 95.29 Ремонт інших побутових виробів і предметів особистого вжитку (основний).

Орендоване приміщення використовується відповідачем для надання побутових послуг населенню - швейних послуг.

Згідно з наявними в матеріалах справи доказів та наданих у судовому засіданні письмових пояснень представників позивача та третьої особи наголошено, що:

- за спірним Договором оренди було передано приміщення площею 25,9 кв. м. в навчальному корпусі № 2 Центру професійно-технічної освіти м. Житомира, який лише частково використовується навчальним закладом (розміщена бухгалтерія закладу);

- орендоване нежитлове приміщення знаходиться в окремій будівлі, яка не використовується балансоутримувачем для навчального процесу; у зв"язку з особливостями проектного розміщення приміщення, що є об"єктом оренди; його використання відповідачем не впливає та не перешкоджає учасникам навчально-виховного процесу;

- оренда не впливає на навчальний процес та не порушує цілісність Центру професійно-технічної освіти м. Житомира;

- метою використання орендованого майна є надання побутових послуг населенню, тобто студентам та працівникам навчального закладу, що не заважає проведенню Центром своєї основної діяльності;

- орендар утримує орендоване приміщення в належному стані;

- сплачує орендну плату, яка спрямовується до Державного бюджету України та балансоутримувачу в пропорції 50% на 50%%;

- відповідач компенсує частину витрат балансоутримувача пов"язаних з утриманням будівлі;

- надходження за оренду приміщення дають можливість покращувати матеріальну базу навчального закладу (третьої особи), чим задовольняються потреби територіальної громади міста.

Вищевказані факти свідчать про те, що відповідач своєю діяльністю не перешкоджає здійсненню навчально-виховного процесу, а навпаки сприяє їй.

Відповідно до приписів ч. ч. 1, 4 ст. 61 Закону України «Про освіту», фінансування державних навчальних закладів та установ, організацій, підприємств системи освіти здійснюється за рахунок коштів відповідних бюджетів, коштів галузей народного господарства, державних підприємств і організацій, а також додаткових джерел фінансування. Додатковими джерелами фінансування навчальних закладів та установ, організацій, підприємств системи освіти, є, зокрема, доходи від надання в оренду приміщень, споруд, обладнання.

Таким чином, законодавством, яке регулює спірні правовідносини, передбачена можливість отримання навчальним закладом додаткового джерела фінансування з надання платних послуг, внаслідок здавання в оренду належного майна, з умовою однак, щодо можливості передачі в оренду будівель, споруд та іншого нерухомого майна, обладнання, не пов'язаних з навчально-виховною, навчально-виробничою, науковою діяльністю та у разі, коли це не погіршує соціально-побутових умов осіб, які навчаються або працюють у навчальному закладі.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що спірне нерухоме приміщення могло бути об'єктом оренди, виходячи з положень статті 61 Закону України "Про освіту" та Постанови Кабінету Міністрів України від 27.08.2010 № 796 "Про затвердження переліку платних послуг, які можуть надаватися навчальними закладами, іншими установами та закладами системи освіти, що належать до державної і комунальної форми власності", а тому доводи прокурора щодо того, що оскільки спірне приміщення є об"єктом освіти загальнодержавного значення, то не може бути передане в оренду, є безпідставними.

Приписами статей 32, 33, 34, 36 ГПК України унормовано, що доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких грунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Письмовими доказами є документи і матеріали, які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.

Судом встановлено, що передане в оренду відповідачу індивідуально визначене нерухоме майно є лише складовою частиною Центру професійно-технічної освіти м. Житомира, а не самим об'єктом освіти, використання спірного орендованого приміщення не перешкоджає здійсненню навчально-виховного процесу та не погіршує соціально-побутових умов учнів, слухачів та трудового колективу навчального закладу, а також сприяє додатковому фінансуванню відповідного об"єкта освіти.

Разом з тим, доказів того, що використання орендованого майна погіршує соціально-побутові умови навчального колективу, прокурором не надано.

Одночасно, прокурор зазначає, що в момент вчинення (укладення) спірного Договору оренди не додержані вимоги, встановлені ч. 1 ст. 203 ЦК України, згідно з якими зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Однак, на думку суду, спірний Договір оренди не суперечить приписам законодавства та інтересам держави, оскільки ч. 1 ст. 215 ЦК України визначено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

У статті 203 ЦК України визначені загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, зокрема: 1) зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; 2) особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; 3) волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; 4) правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; 5) правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Постанова пленуму Вищого господарського суду України № 11 від 29.05.2013 «Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними» визначає, що у силу припису статті 204 ЦК України правомірність правочину презюмується. Отже, обов'язок доведення наявності обставин, з якими закон пов'язує визнання господарським судом оспорюваного правочину недійсним, покладається на позивача (прокурора - в разі подання ним відповідного позову).

Щодо твердження прокурора про те, що спірний Договір був укладений без проведення конкурсу, що є порушенням вимог Закону України "Про оренду державного та комунального майна" та Постанови Кабінету Міністрів України від 31.08.2011 № 906, слід зазначити таке.

У листі позивача від 26.09.2016, вих. № 05/3239, адресованому суду (а. с. 70), повідомлено, що з метою укладення договору оренди потенційний орендар надає відповідному орендодавцеві комплект документів, згідно з Переліком документів, які подаються орендодавцеві для укладення договору оренди майна, що належить до державної власності, затвердженим наказом ФДМУ від 15.02.2013 № 201 та зареєстрованим у Міністерстві юстиції України від 01.03.2013 за № 346/22878.

Так, 28.03.2013 на адресу РВ ФДМУ по Житомирській області надійшла заява від ФОП ОСОБА_2 та відповідний пакет документів (за вх. № 18/909) щодо укладення договору оренди нежитлових приміщень площею 25,9 кв. м. на 2-му поверсі будівлі навчального корпусу № 2, що перебуває на балансі Центру професійно - технічної освіти АДРЕСА_2 у м. Житомирі) терміном до 3-х років з метою надання побутових послуг населенню - розміщення швейної майстерні.

28.03.2013 до РВ ФДМУ по Житомирській області надійшла інформація Управління освіти і науки Житомирської ОДА (за вх.№02/911) та інформація балансоутримувача потенційного об"єкта оренди - Центру професійно-технічної освіти м. Житомира (вх. № 16/910) щодо погодження передачі в оренду зазначеного вище державного майна.

На виконання ч. 2 ст. 9 Закону України "Про оренду державного та комунального майна", позивач направив звернення до органу, уповноваженого управляти зазначеним майном - Міністерства освіти і науки України щодо погодження оренди та щодо отримання висновків про умови договору оренди.

Листом від 22.04.2013 № 1/11-7333 Міністерство освіти і науки України надало дозвіл на передачу в оренду спірного майна (а. с. 71).

Після отримання всіх погоджень та проведення незалежної оцінки об"єкта оренди, на виконання ч. 4 ст. 9 Закону, в офіційному виданні Фонду державного майна України - газеті "Відомості приватизації" від 05.06.2013 № 22 (767) було розміщено оголошення про вивчення попиту на потенційний об"єкт оренди (а. с. 74).

У період з 06.06.2013 по 19.06.2013 включно, до РВ ФДМУ по Житомирській області заяви про намір взяти в оренду зазначений об"єкт державної власності не надходили, що підтверджується службовою запискою від 20.06.2013 (а. с. 75).

На підставі викладеного, керуючись абз. 3 ч. 4 ст. 9 Закону України "Про оренду державного та комунального майна", наказом РВ ФДМУ по Житомирській області від 25.06.2013 № 465 було прийнято рішення про укладення спірного договору оренди з єдиним заявником - ФОП ОСОБА_2

З огляду на викладене, позивачем дотримано процедуру передачі спірного приміщення в оренду відповідачу згідно з вимогами діючого законодавства.

Щодо твердження прокурора, що державне майно перебуває в користуванні відповідача без згоди органа управління - Міністерства освіти і науки України, суд вказує на таке.

Листом від 22.04.2013, вих. № 1/11-7333 Міністерством освіти і науки України надано дозвіл на передачу в оренду спірного майна терміном на один рік (а. с. 49).

12.07.2016 між позивачем та відповідачем укладено спірний Договір оренди.

Відповідно до п. п.10.1 п.10 Договору вказано, що його укладено строком на 1 рік, з 12.07.2013 до 11.07.2014.

Згідно з підп. 10.4 п.10 Договору, його продовження здійснюється згідно з вимогами чинного законодавства; зазначені дії оформляються додатковим договором, який є невід"ємною частиною Договору при умові внесення орендарем протягом місяця після підписання додаткового договору завдатку, передбаченого п. 5.2 цього Договору.

Відповідно до додаткових договорів: № 1 від 11.07.2014 (а. с. 30), № 2 від 09.07.2015 (а. с. 32), № 3 від 12.07.2016 (а. с. 33) сторонами змінювалися розмір орендної плати та строк дії Договору.

Так, згідно з додатковим договором № 3 від 12.07.2016 (а. с. 33) сторонами продовжено його дію до 11.07.2017.

Згідно з пунктами 2, 3 вказаних додаткових договорів сторонами погоджено, що ці додаткові договори набувають чинності з моменту їх підписання сторонами.

Відповідно до ч. 2 ст. 17 Закону України від 10.04.1992 № 2269-XII "Про оренду державного та комунального майна" (зі змінами та доповненнями), у разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення або зміну умов договору оренди протягом одного місяця після закінчення терміну дії договору він вважається продовженим на той самий термін і на тих самих умовах, які були передбачені договором.

Після закінчення терміну договору оренди орендар, який належним чином виконував свої обов'язки за договором, має переважне право, за інших рівних умов, на укладення договору оренди на новий термін, крім випадків, якщо орендоване майно необхідне для потреб його власника. У разі якщо власник має намір використовувати зазначене майно для власних потреб, він повинен письмово попередити про це орендаря не пізніше ніж за три місяці до закінчення терміну договору (ч.3 ст. 17 вказаного Закону).

Враховуючи належне виконання орендарем умов договору оренди та відсутність інформації органу уповноваженого управляти майном - Міністерства освіти та науки України або балансоутримувача - Центру професійно-технічної освіти про намір використовувати приміщення для власних потреб, Договір щорічно продовжувався на наступний термін шляхом укладення відповідних додаткових договорів.

РВ Фонду державного майна України по Житомирській області інформувало Міністерство освіти та науки України та Центр професійно-технічної освіти про укладення додаткових договорів до Договору про продовження строку дії Договору. Крім того, Центру професійно-технічної освіти направлялись копії додаткових договорів до Договору, про що свідчать листи: № 06/2462 від 21.07.2014 (а. с. 115); № 06/2435 від 24.07.2015 (а.с.114); № 06/2683 від 29.07.2016 (а. с. 113).

Також позивачем направлено Міністерству освіти та науки України лист № 06/2027 від 03.06.2016 разом з переліком договорів оренди, укладених РВ ФДМ України по Житомирській області, термін дії яких завершується (серед переліку вказано також спірний Договір ), для прийняття рішення щодо продовження дії договорів оренди. Крім того, наголошено, що у разі ненадходження інформації у визначений законодавством термін, питання продовження договорів оренди буде вважатися погодженим.

Враховуючи викладене, суд вважає позовну вимогу прокурора про визнання недійсним Договору оренди № 1386 від 12.07.2013 нерухомого майна, що належить до державної власності такою, що не підлягає задоволенню.

Стосовно вимоги прокурора про зобов"язання ФОП ОСОБА_2 повернути нежитлове приміщення площею 25,9 кв.м. на 2 поверсі будівлі навчального (учбового) корпусу № 2, що перебуває на балансі Центру професійно-технічної освіти м. Житомира шляхом підписання акта прийому - передачі суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 216 Цивільного кодексу України, на яку як на підставу вищезазначеної вимоги посилається прокурор, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, які пов"язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов"язана повернути другій стороні все, що вона одержала на виконання цього правочину.

Враховуючи відмову у задоволенні позовної вимоги про визнання недійсним договору оренди, вимога прокурора про зобов"язання ФОП ОСОБА_2 повернути нежитлове приміщення площею 25,9 кв.м. на 2 поверсі будівлі навчального (учбового) корпусу №2, що перебуває на балансі Центру професійно-технічної освіти м. Житомира шляхом підписання акта прийому - передачі також задоволенню не підлягає, тому що за своєю правовою природою є похідною від первісної (основної) позовної вимоги.

Витрати по сплаті судового збору, у відповідності до статті 49 ГПК України, у зв"язку з відмовою у задоволенні позовних вимог, покладаються судом на прокуратуру Житомирської області.

Керуючись ст. ст. 49, 82 - 85 ГПК України, господарський суд,-

ВИРІШИВ:

У позові відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Апеляційна скарга подається на рішення місцевого господарського суду протягом десяти днів з дня його оголошення. У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення, зазначений строк обчислюється з дня підписання рішення, оформленого відповідно до статті 84 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено 25.11.2016.

Суддя Лозинська І.В.

Віддрукувати:

1 - в справу

2 - прокуратурі Житомирської області

3 - позивачу

4 - ОСОБА_2 (10031, АДРЕСА_1)

5 - Центру професійно-технічної освіти м. Житомира (м. Житомир, вул. Селецька,5 )