РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.11.2016Справа №910/21818/15

За позовом: публічного акціонерного товариства "Брокбізнесбанк"

до: публічного акціонерного товариства "Чинбар"

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача Національний банк України

про: стягнення 664 740 467,52 грн.

Суддя: Шкурдова Л.М.

Представники:

Від позивача: Ньорба О.М. - представник за довіреністю

Від відповідача: Гарагуц В.С. - представник за довіреністю, Габрієля Я.В. - представник за довіреністю

Від третьої особи: не з'явився

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

В провадженні Господарського суду міста Києва перебуває справа №910/21818/15 за позовом публічного акціонерного товариства "Брокбізнесбанк" до публічного акціонерного товариства "Чинбар", за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача Національного банку України, про стягнення 664 740 467,52 грн. заборгованості за Кредитним договором №23-09-980-KL від 24.09.2009р.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем зобов'язань по погашенню кредиту за Кредитним договором №23-09-980-KL від 24.09.2009р., в зв'язку з чим позивачем нараховано відповідачу заборгованість за основною сумою кредиту в розмірі 211 800 000,00 грн.; заборгованість за процентами - 68 440 054, 53 грн.; неустойку за прострочення сплати кредиту в розмірі 52 038 969,86 грн.; неустойку за прострочення сплати процентів в розмірі - 15 754 297,05 грн.; 3% річних в розмірі 4 108 339,73 грн; 3% річних на суму процентів в розмірі - 1 243 567,83 грн., інфляційні втрати за прострочення сплати основної суми кредиту в розмірі 86 217 849,60 грн., інфляційні втрати за прострочення сплати процентів в розмірі 21171 538,92 грн; штраф за порушення п.4.2.5.кредитного договору в розмірі 180 030 000,00 грн.; штраф за порушення п.4.2.6. Кредитного договору в розмірі 10 590 000,00 грн., штраф за порушення п. п. 5.3.2. (п.5.3.) Іпотечного договору від 24.09.2009 (реєстровий N9 1648) в розмірі 13 345 850,00 грн.

Відповідач проти задоволення позову заперечував, вказуючи, що 12.02.2010 року між сторонами спору було укладено договір банківського вкладу № 02-02-2010 на суму 199 890 000,00 грн., а також договір застави № 23-09-980-К2, за яким майнові права на цей вклад передані у заставу ПАТ «Брокбізнесбанк» в якості забезпечення виконання ПАТ «Чинбар» зобов'язань за кредитним договором. 15 лютого 2010 року ПАТ «Брокбізнесбанк» перерахувало на користь ПАТ «Чинбар» кредитні кошти у розмірі 210 000 000,00 грн., з яких 199 890 000,00 грн. у цей же день були перераховані на депозитний рахунок № 1000 в ПАТ «Брокбізнесбанк», а за рахунок 10 110 000 грн. ПАТ «Чинбар» були виконані кредитні зобов'язання перед ПАТ «Брокбізнесбанк» за кредитними договорами. Відповідач зазначає, що в зв'язку з цим сума грошових коштів в розмірі 199 810 000,00 грн фактично, як кредит відповідачем не використовувався, користування цими коштами як банківським вкладом здійснював та продовжує здійснювати позивач. Відповідачем у відзиві на позов заявлено про застосування наслідків пропущення строків позовної давності.

26.08.2015 року позивачем подано заяву про вжиття заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на все майно та грошові кошти ПАТ «Чинбар» в межах суми заявлених позовних вимог.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 13.10.2015 року судом відмовлено у задоволенні клопотання позивача про вжиття заходів забезпечення позову у справі №910/21818/15.

13.10.2015 року відповідачем подано клопотання про витребування доказів.

30.10.2015 року та 08.11.2016 року відповідачем подано клопотання про зменшення розміру неустойки (штрафів, пені), мотивоване тим, що штрафні санкцій, передбачені Кредитним договором, є неспіврозмірними з фінансовими наслідками для позивача у випадку порушення позичальником умов кредитного договору, а також тим, що введення у позивача процедури ліквідації спричинило неможливість отримання відповідачем відсотків по депозиту, розміщеному в ПАТ «Брокбізнесбанк», та відповідно своєчасного погашення кредиту.

30.10.2015 року відповідачем подано клопотання про зупинення провадження у справі, в зв'язку з тим, що постановою Пленуму Верховного Суду України від 03.07.2015 № 13 ухвалено звернутися до Конституційного суду України з конституційним поданням щодо відповідності (конституційності) Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» положенням статті 6, частини першої статті 8, частини четвертої статті 13, статей 21, 22, частин першої, четвертої, п'ятої статті 41 Конституції України.

Судом відмовлено у задоволенні вказаного клопотання з огляду на те, що заявником не обґрунтовано яким чином звернення з конституційним поданням щодо відповідності (конституційності) Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» Конституції України перешкоджає розгляду справи про стягнення заборгованості з відповідача за Кредитним договором.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 10.11.2015 р. призначено судову економічну експертизу, у зв'язку з тим, що суд не в змозі визначити самостійно періоди та розмір нарахованих відсотків, інфляційних втрат, 3 % річних та неустойки згідно наданого позивачем розрахунку, проведення якої доручено Київському науково-дослідному інституту судових експертиз, зупинено провадження у справі №910/21818/15.

14.04.16р. через канцелярію суду від Київського науково-дослідного інституту судових експертиз надійшов висновок судово-економічної експертизи за №22198/15-45 від 25.03.2016р. разом з матеріалами справи №910/21818/15.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 18.04.2016 року поновлено провадження у справі №910/21818/15.

28.04.2016 від представника відповідача надійшло клопотання про залишення позову без розгляду мотивоване тим, що позовну заяву підписано представником уповноваженої особи фонду на ліквідацію ПАТ «Брокбізнесбанк» на підставі довіреності від 05.06.2015 року, в той час як Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» передбачено, що право заявляти від імені банку має уповноважена особа фонду гарантування вкладів фізичних осіб або фонд гарантування вкладів фізичних осіб.

Судом відмовлено у задоволенні заяви про залишення позову без розгляду оскільки нормами чинного ГПК України передбачено, що справи юридичних осіб в господарському суді ведуть їх органи, що діють у межах повноважень, наданих їм законодавством та установчими документами, через свого представника та відповідно до ч. 3 ст. 57 ГПК України до позовної заяви, підписаної представником позивача, додається довіреність чи інший документ, що підтверджує повноваження представника позивача. На підтвердження повноважень ОСОБА_5, якою підписано позовну заяву, долучено довіреність від 05.06.2015 року, яка підписана уповноваженою особою фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Брокбізнесбанк», згідно якої ОСОБА_5 надано право підписувати та подавати позовні заяви.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 12.05.2016 року зупинено провадження у справі № 910/21818/15 до набрання чинності рішення Господарського суду міста Києва у справі № 910/1100/16, предметом розгляду якої є визнання припиненим зобов'язань сторін на суму 211 800 000,00 грн. шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог за Кредитним договором №23-09-980-KL від 24.09.2009р. та договором банківського вкладу №02-02-2010 від 12.02.2010 року.

13.10.2016 року через відділ діловодства суду від позивача надійшло клопотання про поновлення провадження у справі № 910/21818/15 у зв'язку з винесенням постанови Вищим господарським судом України від 27.09.2016 року, згідно якої постанову Київського апеляційного господарського суду від 21.06.2016 року у справі № 910/1100/16 скасовано, рішення Господарського суду міста Києва від 18.04.2016 року у справі № 910/1100/16 залишено в силі.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 18.10.2016 року поновлено провадження у справі №910/21818/15.

08.11.2016 року відповідачем подано пояснення по справі, в яких відповідач зазначив про застосування наслідків пропущення строку позовної давності до вимог позивача.

В судових засіданнях 08.11.2016 року, 17.11.2016 року оголошувалися перерви.

У судовому засіданні 22.11.2016 було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши докази та оцінивши їх в сукупності, суд, -

ВСТАНОВИВ:

24.09.2009 закрите акціонерне товариство "Чинбар" (позичальник) та публічне акціонерне товариство "Брокбізнесбанк" (Банк) уклали кредитний договір № 23-09-980-KL (далі - Кредитний договір), відповідно до якого Банк надав позичальнику відкличну поновлювальну кредитну лінію з лімітом заборгованості у розмірі 1500,000,00 грн. на строк до 23.09.2012 зі сплатою 25 % річних за користування кредитом.

12.02.2010 Банк і позичальник уклали додаткову угоду № 2 до Кредитного договору, відповідно до якої кредит надається у вигляді відкличної поновлювальної кредитної лінії з лімітом заборгованості у розмірі 211800000,00 грн..

В подальшому позивач та відповідач уклали ряд додаткових угод до Кредитного договору. Термін користування кредитом було змінено до 30 березня 2015 року.

Відповідно до п. 3.1.4 Кредитного договору Банк може скористатися своїм правом договірного списання з усіх рахунків позичальника в національній та іноземній волюті, відкритих в Банку, заборгованості по нарахованих процентах, комісії, основній сумі кредиту при настанні термінів виконання позичальником зобов'язань в розмірах, визначених цим договором, а також неустойки, передбачених даним договором.

В забезпечення кредитних зобов'язань позичальник на підставі іпотечного договору від 24.09.2009, який посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Єлісєєвою O.A. та зареєстровано в реєстрі за № 1648, передав Банку в іпотеку нежилі приміщення та нежилі будівлі, що знаходяться за адресою: м. Київ, вул. Куренівська, буд. 21.

Також 12.02.2010 Банк та позичальник (вкладник) уклали договір банківського вкладу № 02-02-2010 на суму 199890000,00 грн.. За цим договором для обліку сум вкладу Банк відкрив вкладнику рахунок № 1000.

12.02.2010 Банк (заставодержатель) та позичальник (вкладник/заставодавець) уклали договір застави № 23-09-980-KZ (далі - Договір застави), за яким заставодавець надає заставодержателю в заставу майнове право вимоги на отримання грошових коштів в сумі 199890000,00 грн., які знаходяться на рахунку № 1000 в АТ "Брокбізнесбанк" на підставі договору № 02-02-2010 від 12.02.2010, що укладений між Банком та вкладником (далі - депозитний договір). Боржником по відношенню до заставодавця є АТ "Брокбізнесбанк" (далі - боржник), від якого заставодавець має право вимагати грошові кошти на умовах, передбачених депозитним договором.

15.02.2010 ПАТ "Брокбізнесбанк" перерахувало на користь ПАТ Чинбар" кредитні кошти у розмірі 210000000,00 грн., з яких 199890000,00 грн. у цей же день були перераховані на депозитний рахунок № 1000 в ПАТ "Брокбізнесбанк".

17.11.2014 ПАТ "Брокбізнесбанк" звернувся до ПАТ "Чинбар" з вимогою № 1643/046-кв про дострокове повернення кредиту на суму 211800000,00 грн., яка отримана ПАТ "Чинбар" 20.11.2014 року, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення.

Звертаючись з позовом до суду позивач зазначає, що відповідач отриману суму кредитних коштів не повернув, в зв'язку з чим у відповідача рахується заборгованість за основною сумою кредиту в розмірі 211 800 000,00 грн.

Згідно з ч. 1 ст. 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно з статтею 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Стаття 526 Цивільного кодексу України встановлює, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У зв'язку з тим, що суд не в змозі визначити самостійно періоди та розмір нарахованих відсотків, інфляційних втрат, 3 % річних та неустойки згідно наданого позивачем розрахунку, ухвалою Господарського суду міста Києва від 10.11.2015 р. у справі №910/21818/15 призначалася судова економічна експертиза, проведення якої було доручено Київському науково-дослідному інституту судових експертиз

Згідно Висновку судово-економічної експертизи за №22198/15-45 від 25.03.2016р. заявлений ПАТ "Брокбізнесбанк" розмір заборгованості ПАТ "Чинбар" за кредитним договором №23-09-980-KL від 24.09.2009р. підтверджується в сумі 444 216 351,25 грн, у т.ч.:

заборгованість за основною сумою кредиту - 211 800 000,00 грн.;

- заборгованість по нарахованих відсотках за користування кредитом - 68 347 211,21 грн.;

- пеня (неустойка) за прострочення сплати кредиту - 49 369 709,59 грн.;

- пеня (неустойка) за прострочення сплати процентів - 5 906 037,52 грн.;

- 3% річних за прострочення сплати кредиту - 4 108 339,73 грн.;

- 3% річних за прострочення сплати процентів за користування кредитом -870 978,16 грн.;

- втрати від інфляції за прострочення сплати основної суми кредиту - 83 237 400,00 грн.;

- втрати від інфляції за прострочення сплати процентів - 20 576 675,04 грн.

У відповідності до письмових пояснень позивача, поданих до суду 04.07.2016 року, позивач заперечував щодо наявності різниці в сумі нарахованих процентів в розрахунку позивача та в розрахунку експерта, зазначаючи, що така різниця виникла в зв'язку з різними процентними ставками, що застосовано з грудня 2014 року позивачем та судовим експертом. В своїх поясненнях позивач зазначив, що підвищена процентна ставка у розмірі 24% річних, у відповідності до п.2.6.1. Кредитного договору, мала застосовуватися з 22.12.2014 року, однак судовий експерт застосував підвищену процентну ставку лише з 29.12.2014 року.

Відповідно до п.6.1. Кредитного договору банк має право вимагати від позичальника дострокового повернення заборгованості за цим Договором в повному обсязі у наступних випадках:прострочення сплати чергового платежу по Кредиту та процентів за користування Кредитом; незгоди Позичальника з пропозицією Банка про зміну процентної ставки за користування кредитом та/або не підписання ним відповідної додаткової угоди згідно умов цього Договору; використання Кредиту не за цільовим призначенням; виникнення обставин, які за обґрунтованим висновком Банку призведуть до того, що позичальник не виконає свої зобов'язання по цьому Договору; неподання Позичальником, на вимогу Банку, даних, що стосуються його фінансового стану; невиконання Позичальником будь-яких умов цього Договору.

Для реалізації цього права Банк надсилає письмове повідомлення позичальнику із відповідною вимогою. Після спливу 30 (тридцяти) календарних днів та за умови, що порушення не усунуте, на 31 календарний день після отримання позичальником такої вимоги термін повернення кредиту вважається таким, що настав і позичальник зобов'язаний сплатити наявну заборгованість за кредитом в повному обсязі. Якщо таке погашення не здійснене протягом 5 (п'яти) банківських днів, банк має право вжити заходи по стягненню наявної заборгованості за цим Договором.

Додатковою угодою № 9 від 26.09.2012 Кредитний договір доповнено пунктом 2.6.1, відповідно до якого у разі не погашення Позичальником Кредиту у строк, визначений пунктом 1.1.2 та пунктом 2.4 Договору, починаючи з наступного календарного дня за датою, визначеною пунктом 1.1.2 та пунктом 2.4 Договору, нарахування процентів за простроченим Кредитом чи простроченою частиною здійснюється за фіксованою ставкою 24% річних.

Як встановлено судом, позивач скористався своїм правом, передбаченим п.6.1. Кредитного договору та 17.11.2014 ПАТ звернувся до ПАТ "Чинбар" з вимогою № 1643/046-кв про дострокове повернення кредиту на суму 211800000,00 грн., яка отримана ПАТ "Чинбар" 20.11.2014 року, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення.

Враховуючи те, що вимогу № 1643/046-кв про дострокове повернення кредиту відповідач отримав 20.11.2014 року, приймаючи до уваги, що пунктом 6.1. Кредитного договору передбачено 30 денний строк + 5 банківських днів для дострокового повернення кредиту, суд приходить до висновку, що судовий експерт правомірно застосував підвищену процентну ставку в розмірі 24 % з 29.12.2014 року, оскільки станом на 22.12.2014 року не мало місце прострочення строку повернення кредиту.

В іншій частині відповідач відносно Висновку судово-економічної експертизи за №22198/15-45 від 25.03.2016р. не заперечував, нараховані судовим експертом суми пені, 3 % річних, інфляційних втрат не спростував, контррозрахунку не надав, про неправильність їх нарахування судовим експертом не зазначав.

Дослідивши наданий судовим експертом висновок судово-економічної експертизи №22198/15-45 від 25.03.2016р., суд приймає його в якості належного доказу на підтвердження суми заборгованості відповідача перед позивачем за Кредитним договором №23-09-980-KL від 24.09.2009р.

Господарським судом міста Києва розглядалася справа №910/1100/16 за позовом публічного акціонерного товариства "Чинбар" до публічного акціонерного товариства "Брокбізнесбанк", за участю третіх осіб на стороні відповідача, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, Національного банку України про визнання припиненим з 30.10.2015 шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог зобов'язання ПАТ "Чинбар" перед ПАТ "Брокбізнесбанк" з повернення кредиту в розмірі 211 800 000,00 грн. за кредитним договором № 23-09-980-KL від 24.09.2009

Судом у справі №910/1100/16 встановлено, що ПАТ "Чинбар" звернулося до ПАТ "Брокбізнесбанк" з заявою № 12/294 від 29.10.2015 про зарахування зустрічних однорідних вимог, а саме:

- вимоги ПАТ "Брокбізнесбанк" до ПАТ "Чинбар" з повернення кредиту у сумі 211800000,00 грн. за кредитним договором № 23-09-980-КL від 24.09.2009;

- акцептованих вимог ПАТ "Чинбар" до ПАТ "Брокбізнесбанк" у сумі 21180000,00 грн.

Листом № 7559 від 10.11.2015 ПАТ "Брокбізнесбанк" повідомило, що не приймає зарахування зустрічних вимог за заявою ПАТ "Чинбар".

Рішенням Господарського суду міста Києва від 18.04.2016 року у справі №910/1100/16, залишеним без змін постановою Вищого господарського суду України від 27.09.2016 року, позов задоволено повністю, визнано припиненим з 30 жовтня 2015 року зобов'язання публічного акціонерного товариства "Чинбар" перед публічним акціонерним товариством "Брокбізнесбанк" з повернення кредиту в розмірі 211800000,00 грн. за кредитним договором № 23-09-980-KL від 24.09.2009.

Згідно ст.35 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

З огляду на те, що зобов'язання публічного акціонерного товариства "Чинбар" перед публічним акціонерним товариством "Брокбізнесбанк" з повернення кредиту в розмірі 211 800 000,00 грн. за кредитним договором № 23-09-980-KL від 24.09.2009 визнано припиненим з 30 жовтня 2015 року за рішенням суду, провадження у справі в частині стягнення з відповідача 211 800 000,00 грн заборгованості за основною сумою кредиту підлягає припиненню на підставі п.1-1 ч.1 ст.80 ГПК України.

Позивач у своєму позові зазначає, що у відповідача крім заборгованості по поверненню кредитних коштів також існує прострочена заборгованість по сплаті процентів за користування кредитом в розмірі 68 440 054, 53 грн.

Відповідно до п.2.5. Кредитного договору проценти нараховуються в межах терміну користування Кредитом, що визначений п.1.1.2. Кредитного договору, на суму фактичного залишку заборгованості за Кредитом, із розрахунку фактичної кількості днів у році та календарної кількості днів у місяці. При розрахунку процентів враховується день надання Кредиту і не враховується день повернення Кредиту (п.2.5.).

Нарахування процентів за користування Кредитом здійснюється у валюті Кредиту щомісяця з 27(двадцять сьомого) по 30/31 (тридцяте/тридцять перше) число поточного місяця за період з дня перерахування з позичкового рахунку Позичальника грошових коштів на його поточний або інший вказаний Позичальником рахунок по 26 (двадцять шосте) число включно місяця, в якому надано Кредит. В подальшому проценти нараховуються щомісячно з 27 (двадцять сьомого) числа минулого місяця по 26 (двадцять шосте) число включно поточного місяця, при повному погашенні Кредиту-до дня погашення не включно (п.2.6.).

Проценти за поточний календарний місяць Позичальник сплачує на рахунок, вказаний Банком, щомісяця до 7 (сьомого) числа місяця, наступного за місяцем, в якому нараховані проценти, а також в день повернення (у тому числі достроково) строкової заборгованості за Кредитом в повному обсязі (п.2.7.).

Моментом (днем) повернення Кредиту вважається день зарахування на відповідні рахунки Банку суми Кредиту, процентів, комісій, неустойки визначених Кредитним договором. Якщо цей день не є банківським днем, то платіж повинен бути здійснений не пізніше наступного банківського дня. При цьому проценти за Кредитом нараховуються та сплачуються також і за період від дня, що не є банківським до наступного банківського дня. (п.2.8.).

Кредитний договір набуває чинності з дати його підписання та скріплення печатками Сторін та діє до повного виконання позичальником своїх зобов'язань за Кредитним договором (п.8.1.).

Позичальник зобов'язується здійснювати своєчасне повернення кредиту, сплачувати нараховані проценти, використовувати Кредит за цільовим призначенням та виконувати усі свої зобов'язання у повному обсязі у строки, передбачені Кредитним договором (п.4.2.1.).

Згідно Висновку судово-економічної експертизи за №22198/15-45 від 25.03.2016р. заборгованість відповідача по нарахованих відсотках за користування кредитом становить 68 347 211,21 грн., в зв'язку з чим вимоги позивача про стягнення з відповідача процентів за користування кредитом підлягають частковому задоволенню в розмірі 68 347 211,21 грн.

Посилання відповідача на те, що відповідачем подано заяву про зарахування зустрічних однорідних вимог на суму 4 068 616,13 грн акцептованих банком вимог відповідача та заборгованості ПАТ «Чинбар» перед банком зі сплати процентів за користування кредитом за період з 27.01.2014 року по 26.02.2014 року та 798 616,13 грн процентів зі сплати кредитом за період з 27.02.2014 року по 26.03.2014 року, як підстава для відмови у позові в цій частині необґрунтовані, оскільки зарахування зустрічних однорідних вимог під час розгляду справи судом не передбачено.

Як визначено частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Отже, позивач має право вимагати сплату боргу з урахування індексу інфляції та трьох процентів річних, що є способом захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредитору

Згідно Висновку судово-економічної експертизи за №22198/15-45 від 25.03.2016р. розмір 3% річних за прострочення сплати кредиту складає 4 108 339,73 грн. за період з 22.12.2014р. по 14.08.2015р.; розмір 3% річних за прострочення сплати процентів за користування кредитом складає 870 978,16 грн. за період з 26.06.2014р. по 14.08.2015р.; втрати від інфляції за прострочення сплати основної суми кредиту складають суму в розмірі 83 237 400,00 грн. за період з січня-липень 2015 року ; втрати від інфляції за прострочення сплати процентів складають суму 20 576 675,04 грн. за період з січня-липень 2015 року, в зв'язку з чим вимоги позивача в частині стягнення з % річних та інфляційних втрат підлягають задоволенню у зазначених розмірах.

Крім основної суми заборгованості позивач просить стягнути з відповідача на свою користь неустойку за прострочення сплати кредиту в розмірі 52 038 969,86 грн. та неустойку за прострочення сплати процентів в розмірі - 15 754 297,05 грн.

За умовами кредитного договору, за порушення строків погашення заборгованості за кредитом та/або строків сплати процентів за користування кредитом та/або комісій Банк має право нараховувати ПАТ «Чинбар» неустойку в розмірі подвійної процентної ставки, що визначена ст.1 договору, від суми простроченої заборгованості за кожний день прострочення.

Відповідно до вимог ст.549 Цивільного Кодексу, визначено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно дост.549 Цивільного кодексу, останнім днем нарахування пені за несвоєчасне виконання зобов'язання є день, який передує дню виконання такого зобов'язання, коли власне, й мало місце його прострочення.

Відповідно до вимог ч.6 ст.232 Господарського кодексу, нарахування штрафних санкцій (пені) за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Статтею 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» передбачено, що розмір пені обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

При розрахунку пені за прострочення сплати процентів банком застосовано подвійну ставку по договору, що перевищує подвійну облікову ставку Національного банку України, яка діяла у періоді, за який сплачується пеня, крім періоду з 26.02.2015р. по 14.08.2015р.

Судовим експертом здійснено розрахунок пені з врахуванням приписів ч.6 ст.232 Господарського кодексу щодо обмеження нарахування пені 6 місячним строком з дати виникнення зобов'язання та п.258.2 ст.258 Цивільного кодексу щодо строків позовної давності в один рік при стягненні неустойки (штрафу, пені).

Згідно Висновку судово-економічної експертизи за №22198/15-45 від 25.03.2016р. пеня (неустойка) за прострочення сплати кредиту склала 49 369 709,59 грн. за період з 22.12.2014 року по 14.08.2015 року та пеня (неустойка) за прострочення сплати процентів склала 5 906 037,52 грн. за період з 12.01.2010 по 14.08.2015р., в зв'язку з чим позовні вимоги про стягнення пені (неустойки) підлягають задоволенню частково в зазначених розмірах.

Крім того, позивачем заявлено про стягнення з відповідача штраф за порушення п.4.2.5.кредитного договору в розмірі 180 030 000,00 грн.; штраф за порушення п.4.2.6. Кредитного договору в розмірі 10 590 000,00 грн., штраф за порушення п. п. 5.3.2. (п.5.3.) Іпотечного договору від 24.09.2009 (реєстровий N9 1648) в розмірі 13 345 850,00 грн.

Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до ч.1 ст. 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання. Суб'єктами права застосування штрафних санкцій є учасники відносин у сфері господарювання, зазначені у статті 2 цього Кодексу.

В забезпечення кредитних зобов'язань позичальник на підставі іпотечного договору від 24.09.2009, який посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Єлісєєвою O.A. та зареєстровано в реєстрі за № 1648, передав Банку в іпотеку нежилі приміщення та нежилі будівлі, що знаходяться за адресою: м. Київ, вул. Куренівська, буд. 21.

Відповідно до п.5.3.2. Іпотечного договору від 24.09.2009 за умовами якого відповідач зобов'язався на період фактичної дії Іпотечного договору застрахувати за свій рахунок предмет іпотеки на користь Іпотекодержателя (Банку) від усіх видів ризиків у страховій компанії на його повну вартість, але на не меншу за узгоджену сторонами і зафіксовану в п.1.4 Іпотечного договору, та надати Іпотекодержателю (Банку) копію договору страхування.

Згідно з п. 8.1. Іпотечного договору за невиконання або неналежне виконання взятих на себе зобов'язань, передбачених п.5.3. Іпотечного договору, іпотекодержатель (Банк) має право вимагати від Іпотекодавця (відповідача) сплати штрафу у розмірі 5% від вартості Предмету іпотеки, що визначена в Іпотечному договорі.

Вимоги позивача в частині стягнення з відповідача штрафу в розмірі 13 345 850,00 грн, в зв'язку з порушенням п. 5.3.2. Іпотечного договору від 24.09.2009 судом задоволенню не підлягають, з огляду на те, що в матеріалах справи містяться Договір добровільного страхування майна юридичних осіб МН/ВГ-13 №1916-КО-0502 від 25.12.2013 року, згідно з яким відповідачем було застраховано передане позивачем в іпотеку майно на підставі Іпотечного договору від 24.09.2009 року та Договір страхування заставного майна №12-0104-14-00001 від 24.12.2014 року на предмет іпотеки.

Відповідно до п.4.2.5.Кредитного договору позичальник у випадку загрози зриву строків повернення кредиту та процентів за його використання зобов'язався інформувати банк в письмовій формі не пізніше ніж за 7 (сім) календарних днів до дати погашення " кредиту та процентів.

Згідно з п.7.4.Кредитного договору банк має право нараховувати позичальнику неустойку в розмірі 5 (п'ять) відсотків від суми фактичного залишку заборгованості за Кредитом у разі невиконання чи неналежного виконання позичальником п.п. 4.2.4., 4.2.5. 4.2.8. - 4.2.10. цього Договору за кожний факт порушення.

Позичальник допустив 17 порушень п.4.2.5. Кредитного договору, а саме не проінформував банк в письмовій формі не пізніше ніж за 7 календарних днів до дати погашення кредиту та процентів про загрозу зриву строків повернення кредиту та процентів за його користування за період з березня 2014 року по липень 2015 року, в зв'язку з чим позивачем нараховано відповідачу штраф в розмірі 180 030 000,00 грн за порушення п.4.2.5. Кредитного договору.

Відповідачем у справі було заявлено про застосування наслідків пропущення строків позовної давності.

Статтею 257 ЦК України встановлюється загальна позовна давність тривалістю у три роки.

Спеціальна позовна давність в один рік відповідно до приписів пункту 1 частини другої статті 258 ЦК України застосовується, зокрема , до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Згідно ч.4 ст. 267 Цивільного кодексу України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

З огляду на те, що позивач звернувся з позовом до суду 21.08.2015 року, ним пропущено строк позовної давності відносно вимог про стягнення штрафу за порушення п.4.2.5. Кредитного договору за період з серпня 2014 року по липень 2015 року, в зв'язку з чим позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають, в зв'язку з пропущенням строку позовної давності, згідно з розрахунком суду штраф за порушення п.4.2.5. Кредитного договору за період з березня 2014 року по липень 2014 року за 5 порушень умов п.4.2.5. Кредитного договору складає 52 950 000,00 грн.

Згідно з п.4.2.6. Кредитного договору позичальник зобов'язався надавати банку всі необхідні документи для здійснення перевірки цільового використання кредиту, аналізу фінансового стану позичальника, зокрема, щоквартально до 25 числа місяця, наступного за звітним кварталом, надавати Банку фінансову інформацію, пов'язану з діяльністю Позичальника у звітному кварталі (в тому числі баланс (форму №1), звіт про фінансові результати (форму №2), щорічно до 20 лютого наступного за звітним роком надавати Банку фінансову інформацію, пов'язану з діяльністю Позичальника у звітному році (в тому числі баланс (форму №1), звіт про фінансові результати (форму №2), а також в строк до 7 числа поточного місяця надавати Банку довідки з інших банків, в яких у Позичальника відкриті поточні рахунки та/або існує кредити» заборгованість, про фактичні обороти і стан заборгованості (по сумі кредиту, процентам та штрафним санкціям) за попередній місяць, а також інші документи на вимогу банку.

Відповідно до п.7.3. Кредитного договору банк має право нараховувати позичальнику неустойку в розмірі 0,5 відсотків від суми фактичного залишку заборгованості за Кредитом у разі невиконання чи неналежного виконання позичальником п.п.4.2.6., 4.2.7. цього Договору за кожний факт порушення.

В зв'язку з порушенням відповідачем п.4.2.6. Договору позивачем нараховано штраф в розмірі 10 590 000,00 грн за період з 01.11.2014 року по 01.08.2015 року.

Відповідачем подано клопотання про зменшення розміру неустойки мотивоване тим, що штрафні санкції, передбачені Кредитним договором, є неспіврозмірними з фінансовими наслідками для позивача у випадку порушення позичальником умов кредитного договору, а також зазначає, що у відповідача в ПАТ «Брокбізнесбанк» відкрито депозит, по якому в зв'язку з введенням в банку тимчасової адміністрації, не здійснювалося нарахування відсотків по депозиту, що призвело до негативних фінансових наслідків для відповідача.

Стосовно заяви відповідача про зменшення неустойки суд відзначає, що відповідно до п.3 ч.1 ст. 83 Господарського процесуального кодексу України господарський суд, приймаючи рішення, має право, зменшувати у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання.

За приписами статті 551 Цивільного кодексу України, розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Згідно статті 233 Господарського кодексу України у разі, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов'язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Статтею 233 ГК України надано суду можливість пом'якшити розмір неустойки у випадку її надмірності порівняно з наслідками порушення зобов'язання. Це є одним з правових способів, наданих законом, який направлений проти зловживання правом вільного визначення розміру неустойки, тобто по суті, направлений на реалізацію вимог ч.2 ст.13 ЦК України, відповідно до якої при здійсненні своїх прав особа зобов'язана утриматися від дій, які могли б могли порушити права інших осіб.

Такими чином, чинне законодавство передбачає неустойку в якості засобу виконання зобов'язань й міру майнової відповідальності за їх невиконання або неналежне виконання, а правом на пом 'якшення неустойки наділений суд за для усунення явної її неспіврозмірності й подальшого порушення зобов 'язань.

Враховуючи комплексний характер цивільно-правової відповідальності, під співрозмірністю суми неустойки у результаті порушення зобов'язань, кодекс допускає виплату кредитору такої компенсації його втрат, які будуть адекватними й співрозмірними з порушеним інтересом.

З 03.03.3014 на підставі рішення виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладу фізичних осіб № 9 від 28.02.2014 в ПАТ "Брокбізнесбанк" запроваджено тимчасову адміністрацію, а з 11.06.2014 (рішення виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладу фізичних осіб № 45 від 11.06.2014) розпочато ліквідацію публічного акціонерного товариства "Брокбізнесбанк".

12.02.2010 року між позивачем та відповідачем було укладено договір банківського вкладу №02-02-2010 на суму 199 890 000,00 грн та договір застави №23-09-980-KZ, за яким майнові права на вклад передані у заставу ПАТ «Брокбізнесбанк» в якості забезпечення виконання ПАТ «Чинбар» зобов'язань за кредитним договором.

15.02.2010 року ПАТ «Брокбізнесбанк» перерахувало на користь ПАТ «Чинбар» кредитні кошти в розмірі 210 000 000,00 грн, з яких 199 890 000,00 грн перераховані на депозитний рахунок №1000.

У відповідності до ч.3 ст.27 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», в редакції чинній на момент відкликання банківської ліцензії у позивача, нарахування процентів за вкладами припиняється з дня прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку.

Згідно з п.3.1.4. Кредитного договору передбачено договірне списання з рахунків відповідача заборгованості за кредитом.

Таким чином, в зв'язку з запровадженням у ПАТ «Брокбізнесбанк» ліквідаційної процедури, нарахування відсотків за депозитним вкладом відповідача, розміщеним в ПАТ «Брокбізнесбанк», припинилися, що призвело до погіршення майнового стану відповідача.

На підставі зазначеного, враховуючи неспіврозмірність заявлених до стягнення суми пені, суд приймаючи до уваги інтереси сторін у даній справі, а також те, що за даним рішенням підлягає стягненню суми заборгованості за кредитом в розмірі 68 347 211,21 грн, а решта заявленої до стягнення суми позивачем в розмірі 384 500 412,99 грн є нарахуванням у вигляді пені, 3 % річних, інфляційних втрат, штрафу, суд дійшов висновку про можливість зменшення нарахованого позивачем штрафу за порушення п.4.2.6. та п.4.2.5. Кредитного договору до нуля.

Посилання відповідача про неможливість розгляду даної справи в зв'язку з наявністю в провадженні суду справи №910/23026/15 про звернення стягнення на предмет іпотеки по заборгованості за Кредитним договором №23-09-980-KL від 24.09.2009р. безпідставні, оскільки наявність іншої справи про звернення стягнення на предмет іпотеки не призводить до подвійного стягнення з відповідача.

Відповідно до ч. 3 ст. 49 ГПК України з відповіцдача підлягає стягненню судовий збір в дохід Державного бюджету.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 4, 49, ч.1 п.1-1 ст.80 ГПК України, 82-85 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Провадження у справі в частині стягнення з публічного акціонерного товариства "Чинбар" (04073, м.Київ, вул.Куренівська, будинок 21, код ЄДРПОУ 0030700,00 грн. - припинити.

3. Стягнути з публічного акціонерного товариства "Чинбар" (04073, м.Київ, вул.Куренівська, будинок 21, ) на користь публічного акціонерного товариства "Брокбізнесбанк" (03057, м.Київ, проспект Перемоги, будинок 41, ) суми боргу по процентам за користування кредитом в розмірі 68 347 211 (шістдесят вісім мільйонів триста сорок сім тисяч двісті одинадцять) грн 21 коп., 3% річних за прострочення сплати кредиту в розмірі 4 108 339 (чотири мільйона сто вісім тисяч триста тридцять дев'ять) грн 73 коп.; 3% річних за прострочення сплати процентів за користування кредитом в розмірі 870 978 (вісімсот сімдесят тисяч дев'ятсот сімдесят вісім) грн 16 коп.; втрати від інфляції за прострочення сплати основної суми кредиту в розмірі 83 237 400 (вісімдесят три мільйона двісті тридцять сім тисяч чотириста) грн 00 коп.; втрати від інфляції за прострочення сплати процентів в розмірі 20 576 675 (двадцять мільйонів п'ятсот сімдесят шість тисяч шістсот сімдесят п'ять) грн 04 коп.; пеню за прострочення сплати кредиту в розмірі 49 369 709 (сорок дев'ять мільйонів триста шістдесят дев'ять тисяч сімсот дев'ять) грн 59 коп., пеню за прострочення сплати процентів в розмірі 5 906 037 (п'ять мільйонів дев'ятсот шість тисяч тридцять сім) грн 52 коп.

4. В іншій частині позову відмовити.

5. Стягнути з публічного акціонерного товариства "Чинбар" (04073, м.Київ, вул.Куренівська, будинок 21, ) в дохід Державного бюджету суму судового збору в розмірі 73 080 (сімдесят три тисячі вісімдесят) грн 00 коп.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Суддя Шкурдова Л.М.

Повне рішення складено 29.11.2016 р.