ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
___________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

30 листопада 2016 р. Справа № 902/963/16

Господарський суд Вінницької області у складі судді Банаська О.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю "ІК Енергозберігаючі технології", м.Київ

до: Центрального військового клінічного санаторію "Хмільник", м.Хмільник, Вінницька область

про стягнення 72 529,63 грн

За участю секретаря судового засідання Мовчан Г.М.

За участю представників:

позивача: ОСОБА_1, довіреність 15 від 25.11.2016 р. паспорт серія АА № 160301 виданий Іллінецьким РВ УМВС України в Вінницькій області 2602.1996 р.

відповідача: ОСОБА_2, довіреність б/н від 15.07.2016 р., паспорт серія АВ № 724534 виданий Хмільницьким МРВУМВС України у Вінницькій області.

ВСТАНОВИВ :

Товариством з обмеженою відповідальністю "ІК Енергозберігаючі технології" подано позов до Центрального військового клінічного санаторію "Хмільник" про стягнення 72 529 грн 63 коп. заборгованості, з яких 66 312 грн 00 коп. боргу, 4 757 грн 80 коп. пені, 991 грн 10 коп. інфляційних втрат, 468 грн 73 коп. 3 % річних у зв'язку з простроченням оплати виконаних робіт за договором № 11 від 11.01.2016 р.

Ухвалою суду від 09.11.2016 р. за вказаним позовом порушено провадження у справі № 902/963/16 та призначено її до розгляду на 30.11.2016 р.

30.11.2016 р. від відповідача на адресу суду надійшли документи на вимогу ухвали суду від 09.11.2016 р. (вх.№ 06-52/11340/16).

В судовому засіданні в межах дня судом оголошувалась перерва.

За відсутності відповідного клопотання справа розглядається без фіксації судового процесу технічними засобами.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представників сторін, з'ясувавши фактичні обставини на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті судом встановлено наступне.

11.01.2016 р. між Товариством з обмеженою відповідальністю "ІК Енергозберігаючі технології" (Виконавець) та Центральним військовим клінічним санаторієм "Хмільник" (Замовник) було укладено договір № 11 відповідно до п.1.1 якого Замовник доручає, а Виконавець зобов'язується надати послуги по гідрохімічному очищенню з відновлення дебіту артезіанської свердловини № 10 по вул.1-го Травня, 39 в м.Хмільник, Вінницька область (а.с.9-11, т.1).

Пунктом 2.1 Договору сторони погодили його суму у розмірі 66 312 грн 00 коп.

Пунктом 3.3 Договору визначено, що кінцевий термін оплати Замовником прийнятих послуг з урахуванням п.3.2 здійснюється не пізніше 31.07.2016 р.

Відповідно до п.4.2.6 Договору Замовник зобов'язаний своєчасно прийняти та оплатити надані послуги.

Як вбачається із матеріалів справи Виконавець надав послуги згідно умов Договору від 11.01.2016 р. № 11 на загальну суму 66 312 грн 00 коп., що стверджується обопільно підписаними сторонами актом приймання виконаних будівельних робіт від 19.01.2016 р. та довідкою про вартість виконаних будівельних робіт (витрат) від 19.01.2016 р. (а.с.12-18, т.1).

Доказом того, що послуги зазначені в акті приймання виконаних будівельних робіт та довідці про вартість виконаних будівельних робіт (витрат) від 19.01.2016 р. надані саме на умовах договору від 11.01.2016 р. № 11 є посилання на даний договір в самому акті та довідці, які містяться в матеріалах справи.

Так як відповідач не здійснив розрахунків з позивачем за виконані роботи в строки передбачені п.3.3 Договору, останній звернувся до відповідача з вимогою № 357 від 05.10.2016 р. про оплату наданих послуг сумі 66 312 грн 00 коп., яка ним залишена без відповіді та оплати (а.с.19-21, т.1).

Непроведення відповідачем оплати за надані позивачем послуги слугувало підставою звернення останнього з даним позовом до суду.

На підставі встановлених обставин суд дійшов наступних висновків.

Стаття 11 Цивільного кодексу України вказує, що цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки, й серед підстав виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, передбачає договори та інші правочини.

Як зазначено в ст.174 Господарського кодексу України, господарські зобов'язання можуть виникати, зокрема, із господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Відповідно до ст.509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідносини, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Таке ж положення містить і ст.173 Господарського кодексу України, в якій зазначено, що господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Беручи до уваги зміст договору укладеного між сторонами, характер взятих на себе сторонами зобов'язань, суд дійшов висновку про те, що між сторонами виникли правовідносини з договору про надання послуг, регулювання яких здійснюється в главі 63 "Послуги. Загальні положення", ст.ст.901-907 ЦК України.

Згідно ч.1 ст.901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Частиною 1 ст.903 ЦК України встановлено, що якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ч.1 ст.530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно зі ст.526 Цивільного кодексу України, ст.193 Господарського кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цих Кодексів, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст.525 Цивільного кодексу України, ч.7 ст.193 Господарського кодексу України)

Відповідно до ст.527 Цивільного кодексу України боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту.

Кожна зі сторін у зобов'язанні має право вимагати доказів того, що обов'язок виконується належним боржником або виконання приймається належним кредитором чи уповноваженою на це особою, і несе ризик наслідків непред'явлення такої вимоги.

З врахуванням викладеного позовні вимоги щодо стягнення заборгованості в сумі 66 312 грн 00 коп. з відповідача за надані послуги згідно договору № 11 від 11.01.2016 р. є правомірними та обґрунтованими, оскільки відповідають умовам договору та чинному законодавству, а тому підлягають повному задоволенню.

Також судом розглянуто вимоги позивача щодо стягнення з відповідача 468 грн 73 коп. 3 % річних, 991,10 грн інфляційних втрат та 4 757 грн 80 коп. пені за період з 01.08.2016 р. по 25.10.2016 р. за результатами чого суд дійшов наступних висновків.

Згідно ч.1 ст.612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Порушенням зобов'язання, згідно ст.610 Цивільного кодексу України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Слід зазначити, що у відповідності до п.3 ст.611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Відповідно до ч.1 ст.546 ЦК України та ст. 230 Господарського кодексу України виконання зобов'язання може забезпечуватися, крім іншого, неустойкою.

Частиною першою ст.548 Цивільного кодексу України встановлено, що виконання зобов'язання (основного зобов'язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом.

У відповідності до ч.ч.1, 2 ст.549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Згідно ч.1 ст.550 ЦК України право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов'язання.

Статтею 230 Господарського кодексу України, встановлено, що штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Відповідно до ст.ст.6, 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності і справедливості.

Стаття 628 ЦК України передбачає, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно ст.629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно з пунктом 6.4 Договору при несвоєчасній оплаті Замовником вартості виконаних Виконавцем послуг Замовник сплачує пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожен день перевищення терміну сплати від суми неперерахованих коштів.

Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Таким чином суд вважає, що вимоги щодо стягнення пені, 3 % річних та інфляційних втрат є правомірними, оскільки відповідають умовам укладеного договору та чинного законодавства.

Перевіркою правильності розрахунку пені, 3 % річних та інфляційних втрат судом не виявлено помилок з врахуванням чого вказані вимоги задовольняються судом в заявленому розмірі.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст. 614 ЦК України особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов'язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов'язання.

Як визначає ст.32 Господарського процесуального кодексу України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення спору.

Відповідно до ст.ст.33, 34, 43 Господарського процесуального кодексу України докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили. Визнання однією стороною фактичних даних і обставин, якими інша сторона обґрунтовує свої вимоги або заперечення для господарського суду не є обовязковим. Обов'язок доказування та подання доказів розподіляється між сторонами, виходячи з того, хто посилається на юридичні факти, які обґрунтовують його вимоги і заперечення.

Всупереч наведеним вище нормам та вимогам ухвали суду відповідач не подав до суду будь-яких належних та допустимих доказів в спростування позовних вимог позивача щодо стягнення боргу, 3 % річних, інфляційних втрат та пені.

За таких обставин, суд дійшов висновку про повне задоволення позову.

Витрати на судовий збір підлягають віднесенню на відповідача відповідно до ст.49 ГПК України.

30.11.2016 р. в судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частину рішення.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 43, 45, 22, 32, 33, 34, 36, 42, 43, 44, 49, 82, 84, 85, 87, 115, 116 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ :

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Центрального військового клінічного санаторію "Хмільник", вул.1-го Травня, 39, м.Хмільник, Вінницька область, 22000 (ідентифікаційний код-08482599) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ІК Енергозберігаючі технології", провулок Лабораторний, 1, кімната 242, м.Київ, 01133 (ідентифікаційний код - 39640167) - 66 312 грн 00 коп. боргу, 4 757 грн 80 коп. пені, 991 грн 10 коп. інфляційних втрат, 468 грн 73 коп. 3 % річних та 1 378 грн 00 коп. сплаченого судового збору.

3. Видати наказ в день набрання рішенням законної сили.

Повне рішення складено 05 грудня 2016 р.

Суддя О.О. Банасько

віддрук. 1 прим.:

1 - до справи.