УХВАЛА

01.12.2016Справа № 910/10540/16

Господарський суд міста Києва у складі судді Павленка Є.В., за участі секретаря судового засідання Коновалова С.О., розглянувши скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Торг-К" (далі - Товариство) на дії Святошинського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві (далі - Відділ) у справі № 910/10540/16 за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Браво Сервіс" (далі - ТОВ "Браво Сервіс") до Товариства про стягнення 167 375,82 грн.,

за участі представників:

ТОВ "Браво Сервіс": не з'явилися,

Товариства: не з'явилися,

Відділу: не з'явилися,

ВСТАНОВИВ:

У червні 2016 року ТОВ "Браво Сервіс" звернулось до Господарського суду міста Києва з вказаним позовом про стягнення з Товариства 167 375,82 грн. заборгованості за договором поставки від 1 липня 2014 року № Б-8.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 22 серпня 2016 року (суддя Павленко Є.В.) позов задоволено повністю з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог від 7 липня 2016 року. Стягнуто з Товариства на користь ТОВ "Браво Сервіс" 271 202,15 грн. основного боргу, а також 4 068,03 грн. судового збору.

9 вересня 2016 року на виконання вказаного рішення суду видано наказ.

5 жовтня 2016 року до Господарського суду міста Києва надійшла скарга Товариства на неправомірні дії державного виконавця, в якій відповідач просив:

- визнати незаконними дії Відділу по винесенню постанови від 28 вересня 2016 року про стягнення з Товариства виконавчого збору в розмірі 27 527,01 грн.;

- визнати недійсною постанову Відділу від 28 вересня 2016 року про стягнення з Товариства виконавчого збору в розмірі 27 527,01 грн., а також перерахувати вказаний збір на поточний рахунок Товариства № 9 в АТ "Райффайзен Банк Аваль".

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 7 жовтня 2016 року вказану скаргу прийнято та призначено до розгляду в судовому засіданні на 3 листопада 2016 року.

31 жовтня 2016 року через відділ діловодства та документообігу Господарського суду міста Києва Відділ подав на дану скаргу пояснення.

Ухвалою суду від 3 листопада 2016 року розгляд скарги відкладено на 1 грудня 2016 року.

18 листопада 2016 року Товариство подало через відділ діловодства та документообігу Господарського суду міста Києва заяву про уточнення своїх вимог, відповідно до якої просило:

- визнати незаконними дії Відділу по винесенню постанови від 28 вересня 2016 року про стягнення з Товариства виконавчого збору в розмірі 27 527,01 грн.;

- визнати недійсною постанову Відділу від 28 вересня 2016 року про стягнення з Товариства виконавчого збору в розмірі 27 527,01 грн.

Вказана заява прийнята судом до розгляду.

У призначене судове засідання 1 грудня 2016 року Товариство, ТОВ "Браво Сервіс" та Відділ повноважних представників не направили, проте про дату, час та місце розгляду даної скарги були повідомлені належним чином.

Частиною 2 статті 121-2 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) передбачено, що неявка боржника, стягувача, прокурора чи представника органу Державної виконавчої служби в судове засідання не є перешкодою для розгляду скарги.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про задоволення вказаної скарги з огляду на наступне.

Відповідно до статті 124 Конституції України, статті 115 ГПК України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України у порядку, встановленому Законом.

22 вересня 2016 року Відділом було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження за наказом Господарського суду міста Києва в справі № 910/10540/16 від 9 вересня 2016 року, в якій для добровільного виконання Товариством рішення суду надано строк до п'яти днів.

Із матеріалів справи вбачається, що 27 вересня 2016 року Товариство сплатило на рахунок ТОВ "Браво Сервіс" повну суму заборгованості в розмірі 275 270,18 грн.

28 вересня 2016 року Товариство звернулося до Відділу із заявою № 27, в якій повідомило про самостійне виконання рішення суду в даній справі, що підтверджується копією платіжного доручення від 27 вересня 2016 року № 5674.

Разом із цим, 28 вересня 2016 року Відділом було винесено постанову про стягнення виконавчого збору з Товариства у зв'язку з невиконанням останнім рішення суду в добровільному порядку. При цьому, у даній постанові державний виконавець зазначив, що строк для добровільного виконання було визначено до 29 вересня 2016 року.

Крім того, 28 вересня 2016 року Відділ виніс постанову про накладення арешту на майно Товариства.

7 жовтня 2016 року виконавче провадження у зв'язку з повним виконанням рішення суду було закінчено, про що державним виконавцем винесено відповідну постанову.

Не погоджуючись з винесенням постанови про стягнення виконавчого збору, Товариство звернулось з даною скаргою до суду, вимоги якої, з урахуванням заяви про уточнення, обґрунтувало тим, що рішення суду ним виконано в добровільному порядку, а тому підстави для стягнення з нього виконавчого збору відсутні. У зв'язку з цим дана постанова, на думку скаржника, підлягає визнанню недійсною, а дії державного виконавця щодо стягнення виконавчого збору - неправомірними.

Заперечуючи проти задоволення даної скарги, Відділ послався на те, що Товариство у встановлені законом строки не надало докази добровільного виконання рішення суду, тому винесення Відділом 28 вересня 2016 року постанови про стягнення виконавчого збору було правомірним.

Статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження», у редакції, що була чинною на момент виникнення спірних правовідносин, (далі - Закон) встановлено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до частини 1 статті 6 Закону (у зазначеній редакції) державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб.

Частиною 2 статті 25 Закону (у вказаній редакції) встановлено, що в постанові про відкриття виконавчого провадження державний виконавець вказує про необхідність боржнику самостійно виконати рішення у строк до семи днів з моменту винесення постанови.

Відповідно до частини 1 статті 28 Закону (у вказаній редакції) у разі невиконання боржником рішення майнового характеру в строк, встановлений частиною 2 статті 25 Закону для самостійного його виконання, постановою державного виконавця з боржника стягується виконавчий збір у розмірі 10 відсотків суми, або вартості майна боржника, що підлягає стягненню чи поверненню за виконавчим документом.

Враховуючи викладені вище норми чинного законодавства, судом встановлено, що останнім днем для добровільного виконання даного рішення, з урахуванням визначеного державним виконавцем у постанові про відкриття виконавчого провадження від 22 вересня 2016 року 5-денного строку, було 27 вересня 2016 року.

Судом також встановлено, що Товариство 27 вересня 2016 року в межах зазначеного строку повністю виконало рішення суду в добровільному порядку, на підтвердження чого направило Відділу відповідну заяву від 28 вересня 2016 року № 27 з копією платіжного доручення від 27 вересня 2016 року № 5674.

Крім того, частиною 1 статті 27 Закону встановлено, що у разі ненадання боржником у вищезазначені строки документального підтвердження повного виконання рішення державний виконавець на наступний день після закінчення відповідних строків розпочинає примусове виконання рішення.

Водночас, зі змісту наявних у матеріалах справи документів вбачається, що оскаржувана постанова, а також постанова про арешт коштів були винесені державним виконавцем 28 вересня 2016 року, що в силу приписів зазначеної норми спростовує твердження останнього про те, що останнім днем наданого ним строку для добровільного виконання рішення є 26 вересня 2016 року.

Відповідно до статті 121-2 ГПК України за результатами розгляду скарги виноситься ухвала, в якій господарський суд або визнає доводи заявника правомірними і залежно від їх змісту визнає постанову державного виконавця щодо здійснення заходів виконавчого провадження недійсною, або визнає дії чи бездіяльність органу Державної виконавчої служби незаконними, чи визнає недійсними наслідки виконавчих дій, або зобов'язує орган державної виконавчої служби здійснити певні виконавчі дії, якщо він ухиляється від їх виконання без достатніх підстав, або визнає доводи скаржника неправомірними і скаргу відхиляє.

Аналогічна правова позиція викладена в пункті 9.13 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17 жовтня 2012 року № 9 "Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України".

За таких обставин суд, встановивши наявність порушення державним виконавцем вимог чинного законодавства при винесенні оскаржуваної постанови про стягнення виконавчого збору, дійшов висновку про задоволення даної скарги.

Керуючись статтями 86, 121-2 ГПК України, суд

УХВАЛИВ:

Скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Торг-К" на дії Святошинського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві у справі № 910/10540/16 задовольнити.

Визнати незаконними дії Святошинського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві щодо винесення постанови від 28 вересня 2016 року про стягнення з товариства з обмеженою відповідальністю "Торг-К" виконавчого збору в розмірі 27 527,01 грн.

Визнати недійсною постанову від 28 вересня 2016 року про стягнення з товариства з обмеженою відповідальністю "Торг-К" виконавчого збору в розмірі 27 527,01 грн.

Суддя Є.В. Павленко