ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
___________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

24 листопада 2016 р. Справа № 902/788/16

Господарський суд Вінницької області у складі:

Головуючий суддя В.В. Білоус

ОСОБА_1 Матущак

за участю представників:

позивача : ОСОБА_2- згідно довіреності;

відповідача : не з'явився;

Розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом:Товариства з обмеженою відповідальністю "Юридична компанія "Еліт Едвайс" (03115, м.Київ, вул.Михайла Котельникова, б.51)

до:Комунального підприємства Вінницької міської ради "Вінницяміськтеплоенерго" (21000, м.Вінниця, вул.600 річчя, 13)

про стягнення 404 341,34 грн., з яких 366 318,21 грн.- інфляційних втрат, 38 023,13 грн.- 3% річних.

ВСТАНОВИВ :

Товариство з обмеженою відповідальністю "Юридична компанія "Еліт Едвайс" звернулося в господарський суд Вінницької області з позовом до Комунального підприємства Вінницької міської ради "Вінницяміськтеплоенерго" про стягнення 227754,96 грн..

Ухвалою суду від 13.09.2016 р. порушено провадження у справі № 902/788/16 та призначено її до розгляду в судовому засіданні на 26.09.2016 р..

Ухвалою суду від 26.09.2016 р. розгляду справи відкладено на 10.10.2016 р..

Ухвалою суду від 10.10.2016 р. розгляду справи відкладено на 24.11.2016 р..

Відповідач вимог ухвали суду від 10.10.2016 про явку в судове засідання повноважного представника, надання додаткових доказів, не виконав. Копія вказаної ухвали направлена відповідачу рекомендованим листом на адресу вказану в позовній заяві. Копія ухвали від 10.10.2016 вручена відповідачеві 19.10.2016, що стверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення вх.№ 7745 від 24.10.2016 (а.с.114). Це розцінюється судом як вручення рекомендованого листа із ухвалою відповідачу та, як належне повідомлення останнього про час і місце судового розгляду справи за його участю та небажання відповідача скористатись наданим йому правом надавати свої пояснення в суді.

24.11.2016 р. о 09:55 год., тобто за 5 хв. до судового засідання представником відповідача ОСОБА_3 до суду особисто подано клопотання про відкладення розгляду справи на іншу дату.

Вказане клопотання мотивоване неможливістю забезпечити явку в судове засідання уповноваженого представника відповідача у зв'язку із його хворобою.

Представник позивача в судовому засіданні проти вказаного клопотання заперечив.

Відповідно до приписів ст.28 ГПК України справи юридичних осіб в господарському суді ведуть їх органи, що діють у межах повноважень, наданих їм законодавством та установчими документами, через свого представника. Представниками юридичних осіб можуть бути також інші особи, повноваження яких підтверджуються довіреністю від імені підприємства, організації. Керівники підприємств та організацій, інші особи, повноваження яких визначені законодавством або установчими документами, подають господарському суду документи, що посвідчують їх посадове становище. Довіреність видається за підписом керівника або іншої уповноваженої ним особи та посвідчується печаткою підприємства, організації.

Суд, ухвалою від 10.10.2016 р. зобов'язував сторін забезпечити явку в судове засідання 24.11.2016 р. уповноважених представників сторін, а не конкретних осіб.

Окрім того представник відповідача особисто подав вказане клопотання до суду та не надав доказів в його обгрунтування.

З огляду на викладене, та на те, що у суду відсутня можливість відкласти розгляд справи на іншу дату в межах строку розгляду справи встановленого ст.69 ГПК України з належним повідомленням сторін про час і місце розгляду справи в судовому засіданні, суд дійшов висновку про те, що клопотання відповідача про відкладення розгляду справи на іншу дату, з підстав викладених в ньому задоволенню не підлягає.

Оскільки сторони належним чином повідомлені про час і місце розгляду, суд прийшов до висновку про те, що нез'явлення представника відповідача в судове засідання, неподання відповідачем витребуваних судом доказів не перешкоджає вирішенню спору, на підставі ст.75 ГПК України прийшов до висновку про розгляд справи за наявними в справі доказами у відсутність представника відповідача.

Позивач в позовній заяві посилається на те, що постановою Рівненського апеляційного господарського суду від 02.02.2015 р. у справі № 902/1279/14, яка залишена в силі постановою Вищого господарського суду України від 28.07.2015 року, стягнуто з КП Вінницької міської ради «Вінницяміськтеплоенерго» на користь ТОВ «Юридична компанія «Еліт Едвайс» заборгованість на загальну суму 627 270,00 грн., з яких: 609 000,00 грн. - основний борг, 12 180,00 грн. - судовий збір за подання позовної заяви, 6 090,00 грн. - судовий збір за подання апеляційної скарги. Вказує про те, що таким чином, обов'язок сплатити вищевказану заборгованість у Відповідача виник 03.02.2015 р., тобто з наступного дня після прийняття судом апеляційної інстанції постанови у даній справі. Зазначає про те, що КП Вінницької міської ради «Вінницяміськтеплоенерго» сплатило вищевказану суму заборгованості лише 02.03.2016 року, чим саме допустило порушення виконання грошового зобов'язання, яке підтверджене рішенням суду. Вказує про те, що грошове зобов'язання може виникати між сторонами не тільки із договірних відносин, а й з інших підстав, зокрема і факту наявності боргу, встановленого рішенням суду. Зазначає про те, що беручи до уваги наведене, на вказані правовідносини, які виникли на підставі встанови Рівненського апеляційного господарського суду від 02.02.2015р. № 902/1279/14, поширюється дія положень ч. 2 ст. 625 ЦК України, за якою боржник, який прострочив конання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідач у відзиві проти позову заперечив покликаючись на те, що заборгованість (основне зобов'язання) на яку Позивачем були нараховані відшкодування інфляційних втрат від інфляційних процесів та три проценти річних станом на дату подання позовної заяви погашена у повному обсязі на виконання постанови Рівненського апеляційного господарського суду від 02.02.2015 р. (справа № 902/1279/14), а саме остаточні розрахунки по сплаті заборгованості були здійснені Відповідачем 02.03.2016 р. (Платіжні доручення № 4607 від 01.07.2015 р. - 35640,90 грн., № 4608 від 01.07.2015 - 356,41 грн., № 4609 від 01.07.2015 р. - 712,82 грн., № 8225 від 07.10.2015 р. - 6892,85 грн., № 8226 від 07.10.2015 р. - 344642,34 грн., № 8227 від 07.10.2015 р. - 3446,42 грн., № 772 від 12.02.2016 р. - 43,44 грн., № 773 від 12.02.2016 р. - 86,89 грн., № 774 від 12.02.2016 р. - 4344,38 грн., № 575 від 02.03.2016 р. - 231103,55 грн.). Вказує про те, що позовні вимоги позивача є необгрунтованими і не відповідають закону. Зазначає про те, що виходячи з положень ч.2 ст.625 ЦК України, наслідки прострочення боржником грошового зобов'язання у вигляді інфляційних втрат на суму боргу і три проценти річних не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних витрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів і отриманні компенсації (плати) від боржника за користування отриманими ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника та незалежно від сплати ним неустойки (пені) за порушення виконання зобов'язання.

23.09.2016 р. від позивача до суду надійшла заява про зміну підстави позову та збільшення розміру позовних вимог.

У вказаній заяві позивач зазначає про те, що 30.01.2013 року між ТОВ «Вінницькі теплові мережі - 2» та ТОВ «Юридична компанія «Еліт Едвайс» укладено договір № 30/13 про відступлення права вимоги. Зазначає про те, що відповідно до розділу 2 Договору про відступлення права вимоги, право вимоги переходить до нового кредитора з моменту передачі первісним кредитором документів, які засвідчують право вимоги оплати заборгованості з орендної плати (п. 2.1.). Зазначає про те, що до документів, що підтверджують право вимоги належить: Договір оперативної і оренди обладнання від 01.09.2009 року № 75-а; Акт приймання-передачі обладнання в оперативну оренду; Додаткова угода до договору від 31.08.2011 року; Акти здачі-приймання виконаних робіт (надання послуг) за січень-грудень 2012 року на 12 арк.; Лист ТОВ "Вінницькі теплові мережі - 2" від 27.04.2012 року вих. № 01-003; Лист ТОВ «Вінницькі теплові мережі - 2» від 12.09.2012 року вих. № 01/007; Вимоги про виконання грошового зобов'язання на 5 арк. (п. 2.2). Вказує про те, що 30.01.2013 р. був оформлений акт прийому-передачі документів до договору відступлення права вимоги № 30/13, враховуючи умови розділу 5 Договору № 75а від 02.09.2009р., станом на жовтень 2013 року КП Вінницької міської ради «Вінницяміськтеплоенерго» заборгувало за оперативну оренду обладнання 609 000,00 грн.. Зазначає про те, що 14.10.2013 року ТОВ «Юридична компанія «Еліт Едвайс» направила на адресу КП Вінницької міської ради «Вінницяміськтеплоенерго» повідомлення-вимогу № 14/10 про відступлення права вимоги та виконання грошового зобов'язання. Вказує про те, що Відповідно до ст. 530 ЦК України, ТОВ «Юридична компанія «Еліт Едвайс» направило на адресу КП Вінницької міської ради «Вінницяміськтеплоенерго» повідомлення - вимогу № 14/10 від 14.10.2013р. про відступлення права вимоги та виконання грошового зобов'язання. Зазначає про те, що таким чином, обов'язок сплатити вищевказану заборгованість у Відповідача виник 22.10.2013 р., тобто через 7 днів після направлення вимоги. Вказує про те, що проте, КП Вінницької міської ради «Вінницяміськтеплоенерго» сплатило вищевказану суму заборгованості лише 02.03.2016 року, чим саме допустило порушення виконання грошового зобов'язання. Посилається на те, що таким чином, з 22.10.2013 року у КП Вінницької міської ради "Вінницяміськтеплоенерго" виникло грошове зобов'язання зі сплати 609 000,00 грн. на підставі договору відступлення права вимоги № 30/13 від 30.01.2013 р. та повідомлення - вимоги № 14/10 від 14.10.2013 р. про виконання грошового зобов'язання. У вказаній заяві позивач просить стягнути з відповідача 366 318,21 грн.- інфляційних втрат, 38 023,13 грн.- 3% річних.

Як вбачається з наведеного, позивач просить стягнути з відповідача 366 318,21 грн.- інфляційних втрат, 38 023,13 грн.- 3% річних та підставою позовних вимог щодо виникнення грошового зобов'язання вказує договір відступлення права вимоги № 30/13 від 30.01.2013 р. та повідомлення - вимогу № 14/10 від 14.10.2013 р. тоді як в позовній заяві підставою позовних вимог і виникнення грошових зобов'язань було вказано постанову Рівненського апеляційного господарського суду від 02.02.2015 р. у справі № 902/1279/14.

Згідно ч.4 ст.22 ГПК України позивач вправі до прийняття рішення по справі збільшити розмір позовних вимог за умови дотримання встановленого порядку досудового врегулювання спору у випадках, передбачених статтею 5 цього Кодексу, в цій частині, відмовитись від позову або зменшити розмір позовних вимог. До початку розгляду господарським судом справи по суті позивач має право змінити предмет або підставу позову шляхом подання письмової заяви.

З огляду на права надані позивачеві, та з урахуванням того, що позивачем до вказаної заяви надано опис вкладення до цінного листа із якого вбачається про надіслання заяви про зміну підстави позову та збільшення розміру позовних вимог та доданих до неї документів відповідачу, докази доплати судового збору у встановленому порядку та розмірі, враховуючи те, що вказана заява подана позивачем до початку розгляду справи по суті і до прийняття судом рішення, на підставі прав наданих позивачеві ст.22 ГПК України, суд приймає вказану заяву як таку, що не суперечить закону і не порушує прав, інтересів сторін.

Приймаючи дану заяву позивача про зміну підстави позову та збільшення розміру позовних вимог суд брав до уваги правову позицію Верховного суду України викладену в постанові № 6-2491цс15 від 02.03.2016 р. згідно якої підставами виникнення грошових зобов'язань є не судове рішення а зобов'язання за договором.

Позивач не виконав вимоги ухвал суду, не надав детальний обгрунтований щомісячний розрахунок заборгованості 609 000 грн. із розбивкою по місяцях, роках із зазначенням коли виникла заборгованість з оренди.

Представник позивача пояснив це тим, що вважає, що грошові зобов'язання виникли на підставі договору відступлення права вимоги № 30/13 від 30.01.2013 р. та повідомлення - вимоги № 14/10 від 14.10.2013 р..

Представник позивача в судовому засіданні підтримав нові позовні вимоги викладені в заяві про зміну підстави позову та збільшення розміру позовних вимог.

Заслухавши пояснення представника позивача, повно, всебічно, обєктивно дослідивши в сукупності надані в справу докази, надавши їм юридичну оцінку, оглянувши в судовому засіданні матеріали справи № 902/1279/14 суд, на підставі ст. 11, 16, 509, 512-514, 516-519, 599, 625 ЦК України, прийшов до висновку про те, що позов, з підстав викладених в ньому не підлягає задоволенню.

До такого висновку суд прийшов з огляду на таке.

30.01.2013 року між ТОВ «Вінницькі теплові мережі - 2» та ТОВ «Юридична компанія «Еліт Едвайс» укладено договір № 30/13 про відступлення права вимоги.

Товариство з обмеженою відповідальністю "Юридична компанія "Еліт Едвайс" звернулося в господарський суд Вінницької області з позовом до Комунального підприємства Вінницької міської ради "Вінницяміськтеплоенерго" про стягнення заборгованості в розмірі 609 000 грн. за договором оперативної оренди обладнання.

Ухвалою суду від 01.09.2014р. порушено провадження у справі № 902/1279/14 за вказаним позовом.

Рішенням господарського суду Вінницької області (суддя Маслій І.В.) від 27.10.2014 року у справі № 902/1279/14 відмовлено у позові Товариству з обмеженою відповідальністю "Юридична компанія "Еліт Едвайс" до Комунального підприємства Вінницької міської ради "Вінницяміськтеплоенерго", третя особа на стороні позивача без самостійних вимог на предмет спору - Товариство з обмеженою відповідальністю "Вінницькі теплові мережі -2" про стягнення заборгованості в розмірі 609 000 грн. за договором оперативної оренди обладнання.

Постановою Рівненського апеляційного господарського суду від 02.02.2015 р. у справі № 902/1279/14, яка залишена в силі постановою Вищого господарського суду України від 28.07.2015 року, апеляційну скаргу позивача задоволено, рішення господарського суду Вінницької області від 27.10.2014 року у справі № 902/1279/14 скасовано, стягнуто з КП Вінницької міської ради «Вінницяміськтеплоенерго» на користь ТОВ «Юридична компанія «Еліт Едвайс» 609 000,00 грн. - основний борг, 12 180,00 грн. - судовий збір за подання позовної заяви, 6 090,00 грн. - судовий збір за подання апеляційної скарги.

Зокрема вказаною постановою суду апеляційної інстанції встановлено таке.

02 листопада 2009 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Вінницькі теплові мережі - 2" (в договорі орендодавець) та Комунальним підприємством Вінницької міської ради "Вінницяміськтеплоенерго" (в договорі орендар) укладено договір оперативної оренди обладнання № 75а.(т. 1, а.с.41-43 )

Згідно до п.1.1 Договору орендодавець зобовязується передати орендареві, а орендар зобовязується прийняти в тимчасове володіння та користування обладнання (майно), що наведене в додатку № 1 до Договору та зобов'язується сплачувати орендареві орендну плату.

Відповідно до п. 3.1,3.2 Договору майно, що орендується, повинно бути передано орендодавцем та прийнято орендарем протягом 30 днів з моменту підписання цього договору. Передача майна в оренду здійснюється відповідними спеціально уповноваженими на те фахівцями сторін за актом приймання передачі.

В розділі 5 Договору зазначено, що орендна плата виплачується з доходу, що отримує орендар від експлуатації орендованого обладнання (п. 5.1). Сторони домовились, що доходом орендаря від експлуатації орендованого обладнання є активна електроенергія вироблена турбогенератором № 1 ТЕЦ-4 і врахована електролічильником (п. 5.2). Розмір річної орендної плати, є фіксованим і становить 624,00 тис. грн., в тому рахунку 20% ПДВ 124,8 тис. грн. (п. 5.3) Орендна плата сплачується орендарем щомісячно в безготівковому порядку на поточний рахунок орендодавця не пізніше 10 числа місяця, наступного за розрахунковим в рівних долях від річної орендної плати 52 000,00 грн. в тому рахунку 20% ПДВ 10,4 тис. грн. (п. 5.4). Розмір орендної плати може переглядатися за згодою сторін один раз протягом звітного року по результатах діяльності підприємства (п.5.5).

Відповідно до п. 8.4 Договору майно, що орендується, може бути викуплене орендарем (повністю або частково) в порядку та на умовах, передбачених згодою сторін, що оформлюється окремим договором.

Згідно п. 10.4. Договору зміни в цей договір можуть бути внесені за взаємною згодою сторін, що оформлюється додатковою угодою до цього договору.

Крім того, в матеріалах справи міститься Договір оперативної оренди обладнання № 75а від 01.11.2009 року, укладений між ОСОБА_4 "Вінницькі теплові мережі - 2" (орендодавець) та Комунальним підприємством Вінницької міської ради "Вінницяміськтеплоенерго" (орендар) , який за своїм змістом є ідентичним вищезазначеному Договору від 02.11.2009 року.

Враховуючи, що предметом оренди як за договором від 01.11.2009 року, так і за договором від 02.11.2009р. було одне і те саме майно , орендна плата сплачувалась по одному договору , апеляційний суд вважає , що між сторонами був укладений один і той самий договір .

Крім того, між сторонами укладено Додаток № 1 до договору оренди № 75а від 02.11.2009 року, а також Акт приймання передачі майна в оперативну оренду від 02.11.2009 року, скріплені підписами та печатками сторін.

Представник відповідача не заперечила отримання майна в оперативну оренду на підставі зазначеного акту .

В подальшому, 31 серпня 2011 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Вінницькі теплові мережі - 2" та Комунальним підприємством Вінницької міської ради "Вінницяміськтеплоенерго" укладено додаткову угоду до договору оперативної оренди обладнання № 75а від 02.11.2009 року(а.с.18,т.1) , згідно п. 1 якої сторони домовились внести зміни в п. 5.3 Договору та викласти його в наступній редакції: 5.3. Розмір місячної орендної плати з 01.09.2011 року є фіксованим та становить 5 000,00 грн., в т.ч. ПДВ 20% - 833,33 грн. Розмір річної плати в 2011 році становить 436 000,00 грн., в т.ч. ПДВ 20% - 72 666,67 грн.:

з січня по серпень 416 000 грн., в т.ч. ПДВ: щомісячно по 52 000,00 грн.;

з вересня по грудень 20 000,00 грн., в т.ч. ПДВ: щомісячно по 5 000,00 грн..

Відповідно до п. 2 Додаткової угоди сторони домовились внести зміни в п.5.4 Договору та викласти його в наступній редакції: 5.4. Орендна плата за 2011 рік сплачується орендарем щомісячно в безготівковому порядку на поточний рахунок орендодавця не пізніше 10 числа місяця, наступного за розрахунковим, але не пізніше 31 січня 2012 року.

Аналізуючи умови договору № 75 а від 02 листопада 2009 року, умови додаткової угоди від 31 серпня 2011 року апеляційний суд зазначає, що зміни до п.5.5 Договору, відповідно до якого розмір орендної плати може переглядатися за згодою сторін один раз протягом звітного року по результатах діяльності підприємства , не вносились , а отже орендна плата в 2012 році підлягала до сплати на умовах договору № 75 а від 02 листопада 2009 року в розмірі 624,00 тис. грн. в рік (по 52 000 грн. в місяць)

У зв'язку з неналежним виконанням зобов'язання відповідач ОСОБА_4» Вінницькі теплові мережі-2» зверталось до КП ВМР "Вінницяміськтеплоенерго" з пропозицією сплатити заборгованість , про що свідчать наявні в матеріалах справи вимоги від 11.06.2012 року на суму 268500 грн., від 13.09.2012 року за період з січня 2012 року по серпень 2012 року на суму 416 000 грн. , від 16.10.2012 року за період 2012 року , станом на 16 жовтня 2012 року -468 000 грн. ( а.с.27-29, т.1).

В подальшому, 28 грудня 2012 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Вінницькі теплові мережі - 2" (за договором продавець) та Комунальним підприємством Вінницької міської ради "Вінницяміськтеплоенерго" (за договором покупець) укладено договір № 1-КП купівлі-продажу індивідуально визначеного майна, згідно з умовами якого продавець зобовязується передати у власність покупця індивідуально визначене обладнання, яке належить продавцю на праві власності, а покупець зобовязується прийняти це майно та своєчасно здійснити його оплату на умовах договору.(т.1,а.с.66-68 )

30 січня 2013 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Вінницькі теплові мережі -2"(за договором первісний кредитор) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Юридична компанія "Еліт Едвайс" (за договором новий кредитор) укладено договір № 30/13 про відступлення права вимоги.

Згідно умов договору первісний кредитор передає , а новий кредитор приймає на себе права вимоги за укладеним, між первісним кредитором, як орендодавцем та Комунальним підприємством Вінницької міської ради "Вінницяміськтеплоенерго" (в подальшому іменованого боржник), як орендарем, договором оперативної оренди обладнання від 01 вересня 2009 року № 75-а (надалі - договір оренди) (п.1.1. Договору відступлення права вимоги).

Відповідно до розділу 2 Договору про відступлення права вимоги, право вимоги переходить до нового кредитора з моменту передачі первісним кредитором документів, які засвідчують право вимоги оплати заборгованості з орендної плати (п. 2.1.). До документів, що підтверджують право вимоги належить: Договір оперативної оренди обладнання від 01.09.2009 року № 75-а; Акт приймання-передачі обладнання в оперативну оренду; Додаткова угода до договору від 31.08.2011 року; Акти здачі-приймання виконаних робіт (надання послуг) за січень-грудень 2012 року на 12 арк.; Лист ТОВ "Вінницькі теплові мережі - 2" від 27.04.2012 року вих. № 01-003; Лист ТОВ "Вінницькі теплові мережі - 2" від 12.09.2012 року вих. № 01/007; Вимоги про виконання грошового зобовязання на 5 арк. (п. 2.2). Передання документів, що підтверджують право вимоги, посвідчується Актом приймання-передачі, який складається та підписується уповноваженими представниками сторін.

30.01.2013 року був оформлений акт прийому-передачі документів до договору відступлення права вимоги від 30.01.2013 року. Товариство з обмеженою відповідальністю "Вінницькі теплові мережі - 2" передало, а Товариство з обмеженою відповідальністю "Юридична компанія "Еліт Едвайс" прийняло оригінали вищезазначених документів.

Враховуючи, що в оренду передавалось одне і те саме майно - обладнання для вироблення електричної енергії, інших актів приймання-передачі не укладалось, апеляційний господарський суд вважає , що договір оперативної оренди обладнання № 75а від 01 вересня 2009 року і договір оперативної оренди обладнання № 75а від 02 вересня 2009 року є одним і тим самим договором і вважає, що право вимоги до позивача перейшло за договором оперативної оренди обладнання № 75 а від 02 вересня 2009 року.

Згідно ч.3 ст.35 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Разом з тим у вказаній постанові суду апеляційної інстанції не вказано про те до якої дати відповідачем мали бути виконані грошові зобов'язання згідно договору оперативної оренди обладнання № 75 а від 02 вересня 2009 року і з якої дати виникло прострочення.

Причиною виникнення спору за твердженням позивача є сплата заборгованості відповідачем з порушенням зобов'язань які виникли за твердженням позивача згідно договору відступлення права вимоги № 30/13 від 30.01.2013 р., повідомлення - вимоги № 14/10 від 14.10.2013 р. та ч.2 ст.530 ЦК України, що і стало причиною виникнення спору.

З матеріалів справи вбачається, що відповідач остаточно сплатив позивачеві вищезазначені суми 02.03.2016 року, що стверджується банківськими виписками (а.с.43-46).

Відповідно до ст.509 ЦК України, ст.173 ГК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 ЦК України та ст.174 ГК України.

Названі норми передбачають, що господарські зобов'язання можуть виникати безпосередньо з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

В силу ст.599 ЦК України, ст.202 ГК України, господарське зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Якщо зобов'язання не виконано або виконано неналежним чином, то воно не припиняється, а навпаки на сторону, яка допустила неналежне виконання, покладаються додаткові юридичні обов'язки, у тому числі передбачені ст.625 ЦК України, оскільки остання передбачає, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Відповідно до вимог ч.2 ст.625 ЦК України, боржник який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

При цьому, чинне законодавство не пов'язує припинення зобов'язання з наявністю судового рішення чи відкриття виконавчого провадження з його примусового виконання.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та відсотків річних є засобом захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Грошовим є зобов'язання, за яким боржник зобов'язується сплатити кредитору певну суму грошових коштів. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 ЦК України та статтею 174 ГК України.

Із матеріалів справи вбачається, що у відповідача виник обов'язок виконувати належним чином умови укладеного сторонами договору щодо оплати вартості оперативної оренди обладнання згідно договору № 75-а від 01.09.2009 р..

Отже, нарахування позивачем передбачених ст.625 ЦК України інфляційних втрат та 3% річних у зв'язку з невиконанням саме договору № 30/13 від 30.01.2013 р. про відступлення права вимоги та повідомлення - вимоги № 14/10 від 14.10.2013 р., є безпідставними.

Враховуючи викладене, підставою позову про стягнення інфляційних втрат та 3% річних, які можуть бути нараховані лише на суму основного боргу, є невиконання відповідачем взятого на себе зобов'язання за договором щодо оплати вартості оперативної оренди обладнання згідно договору № 75-а від 01.09.2009 р., а не невиконання договору № 30/13 від 30.01.2013 р. про відступлення права вимоги та повідомлення - вимоги № 14/10 від 14.10.2013 р., як помилково вважає позивач.

Аналіз ст.512-514, 516, 517, 518, 519 ЦК України дає підстави суду для висновку про те, що підставою виникнення грошових зобов'язань між позивачем та відповідачем є договір оперативної оренди обладнання № 75-а від 01.09.2009 р. а не договір № 30/13 від 30.01.2013 р. про відступлення права вимоги та повідомлення - вимога № 14/10 від 14.10.2013 р. (саме такий преюдиційний факт встановлено в постанові Рівненського апеляційного господарського суду від 02.02.2015 р. у справі № 902/1279/14), договір № 30/13 від 30.01.2013 р. про відступлення права вимоги лише змінює кредитора і не змінює предмет зобов'язання, строки виконання зобов'язань за договором оперативної оренди обладнання № 75-а від 01.09.2009 р.. Тільки вказаний договір оренди надає позивачеві як новому кредитору право вимагати виконання зобов'язань за цим договором, а договір № 30/13 від 30.01.2013 р. про відступлення права вимоги створює тільки повноваження позивача як нового кредитора, тому позов з підстав вказаних в заяві позивача про зміну підстави позову та збільшення розміру позовних вимог, а саме договору № 30/13 від 30.01.2013 р. про відступлення права вимоги та повідомлення - вимоги № 14/10 від 14.10.2013 р. не підлягає задоволенню.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Вищого господарського суду України № 18/165 від 10.03.2010 р..

В силу ст. ст. 4-3, 33 ГПК України, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

Відповідно до ст. 43 ГПК України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і ніякі докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку про те, що позов з підстав вказаних в заяві про зміну підстави позову та збільшення розміру позовних вимог від 23.09.2016 р. задоволенню не підлягає.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 Закону України "Про судовий збір" Судовий збір справляється у відповідному розмірі від мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, встановленої законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Відповідно до підп.1 п.2 ч. 2 ст. 4 Закону України "Про судовий збір" за подання до господарського суду позовної заяви майнового характеру сплачується судовий збір в розмірі

1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 150 розмірів мінімальної заробітної плати.

Позивач при подачі позову, згідно квитанцій № 15572 від 09.09.2016 р. фактично сплатив 3 416,32 грн. судового збору. При поданні заяви про зміну підстави позову та збільшення розміру позовних вимог позивачем було доплачено судового збору в сумі 2 650 грн. згідно квитанції № 60 від 23.09.2016 р.. Тобто загальна сума сплаченого позивачем судового збору становить 6 066,32 грн., що на 1,2 грн. більше встановленого розміру, оскільки при ціні позову 404 341,34 грн. мав сплатити судового збору в сумі 6 065,12 грн. судового збору.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 7 Закону України "Про судовий збір" сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи яка його сплатила за ухвалою суду в разі зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом.

З огляду на те, що позивач не звертався до суду із заявою про повернення надмірно сплаченого судового збору із державного бюджету, враховуючи приписи п. 1 ч. 1 ст. 7 Закону України "Про судовий збір", станом на 24.11.2016 р. суд не вирішує питання про повернення позивачу надмірно сплаченого судового збору із державного бюджету.

За таких обставин, питання щодо повернення позивачу надмірно сплаченого судового збору в сумі 1,2 грн. буде розглянуто судом після звернення позивача до суду із відповідною заявою.

З огляду на те, що суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позову, судові витрати на судовий збір в сумі 6 065,12 грн., згідно ст.49 ГПК України, підлягають покладенню на позивача.

Відмова в позові з підстав вказаних в цьому рішенні не позбавляє позивача права на звернення з позовом до суду в установленому законом порядку з інших підстав, як ті, що вказані в заяві від 23.09.2016 р..

Керуючись викладеним, ст.4-3, 4-5, 22, 28, 32, 33, 34, 36, 43, 49, 75, 82 - 84, 115, 116 ГПК України, -

ВИРІШИВ :

1.В задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю "Юридична компанія "Еліт Едвайс" до Комунального підприємства Вінницької міської ради "Вінницяміськтеплоенерго" про стягнення 404 341,34 грн., з яких 366 318,21 грн.- інфляційних втрат, 38 023,13 грн.- 3% річних відмовити.

2.Судові витрати на судовий збір в сумі 6 065,12 грн. покласти на позивача.

3.Копію даного рішення направити відповідачеві рекомендованим листом або вручити його повноважному представнику під розписку.

Вступну та резолютивну частини рішення оголошено 24.11.2016 р. Повний текст рішення відповідно до ст.84 ГПК України оформлено і підписано 29 листопада 2016 р. Рішення набирає законної сили на протязі 10-ти днів з дня повного його оформлення і підписання.

Суддя Білоус В.В.

віддрук. прим.:

1 - до справи

2 - відповідачу (21000, м.Вінниця, вул.600 річчя, 13)