ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"01" грудня 2016 р.Справа № 923/992/16
Одеський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Колоколова С.І.

суддів: Разюк Г.П., Петрова М.С.

секретар судового засідання: Полінецька В.С.

за участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_1 (довіреність № 9-357-9/21 від 07.04.2016)

від відповідача не з'явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3

на рішення господарського суду Херсонської області від "18" жовтня 2016 року, повний текст якого складено та підписано "24" жовтня 2016 року

по справі № 923/992/16

за позовом Херсонської міської ради м. Херсона

до відповідача Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3

про звільнення земельної ділянки

В С Т А Н О В И В :

15 вересня 2016 року Херсонська міська рада м. Херсона (далі по тексту - позивач) звернулась до господарського суду Херсонської області із позовом до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 (далі по тексту-відповідач), відповідно до якого просила зобов'язати відповідача звільнити земельну ділянку площею 8 кв.м. розташовану на АДРЕСА_1 шляхом демонтажу тимчасової споруди - кіоску та торгівельного обладнання. Також позивач просив стягнути з ОСОБА_4 судові витрати.

06.10.2016 позивач звернувся до суду із заявою в порядку ст.22 ГПК України про уточнення позовних вимог, відповідно до якої просив зобов'язати відповідача звільнити земельну ділянку площею 8 кв.м. розташовану на АДРЕСА_1, шляхом демонтажу тимчасової споруди - кіоску та торгівельного обладнання та стягнути з відповідача, ОСОБА_3, судові витрати по справі.

Позовні вимоги з урахуванням уточнення, мотивовані порушенням відповідачем п.п.2.30,2.31 Порядку розміщення тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності, зареєстрованого Міністерством юстиції України 22.11.2011 за № 1330/20068, Закону України «Про місцеве самоврядування», Земельного законодавства. Також позивачем зазначено, що укладений між сторонами Договір оренди земельної ділянки закінчив свою дію 18.09.2003 (п.2.2.) та не продовжувався.

Рішенням господарського суду Херсонської області від 18.10.2016 (суддя Сулімовська М.Б.), оформленим відповідно до вимог ст.84 ГПК України 24.10.2016, позов задоволено. Зобов'язано фізичну особу-підприємця ОСОБА_3 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1, 73000, АДРЕСА_2) звільнити земельну ділянку, площею 8 кв.м., розташовану в АДРЕСА_1, шляхом демонтажу тимчасової споруди - кіоску та торгівельного обладнання. Стягнуто з фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1, 73000, АДРЕСА_2) на користь Херсонської міської ради (, 73000 м. Херсон, пр.Ушакова,37) - 1378 (одну тисячу триста сімдесят вісім) грн. судового збору.

Такий висновок суду мотивований тим, що позивачем доведено та матеріалами справи підтверджено факт самовільного використання відповідачем земельної ділянки під час розміщення тимчасових споруд, що суперечить нормам чинного законодавства та про що складено відповідний Акт обстеження земельної ділянки.

Не погоджуючись з рішенням господарського суду Херсонської області від 18.10.2016, Фізична особа-підприємець ОСОБА_3 звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить рішення господарського суду Херсонської області від 18.10.2016 у справі №923/992/16 скасувати, ухвалити нове рішення яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Скаржник в своїх доводах та запереченнях посилається на те, що суд повно та всебічно не перевірив всі обставини справи, не дав належну правову оцінку доказам, порушив та невірно застосував норми чинного законодавства, у зв'язку з чим виніс незаконне і необґрунтоване рішення, яке не відповідає обставинам справи і вимогам закону.

За твердженням апелянта, позивачем при поданні позовної заяви порушені вимоги ст.54 ГПК України. Також зазначено, що судом першої інстанції були порушені норми процесуального права, відповідачу не було надано можливості надати докази та надані докази позивачем не досліджувались за участю відповідача.

Апелянт зазначає, що місцевим господарським судом не були застосовані норми глави 17 Цивільного кодексу України якою зазначено, що оскаржуване рішення не відповідає інтересам Херсонської міської громади, оскільки припиняє грошові надходження до місцевого бюджету.

Крім того, скаржник зазначає, що Договір оренди 02.10.2001 є дійсним незалежно від того, чи укладено додаткові угоди.

Відповідач в судове засідання 01.12.2016 року не з'явився без поважних причин, про причини неявки суд не повідомив, будь-яких клопотань не заявляв, хоча був належним чином повідомлений про час та місце слухання справи, що підтверджується відповідним поштовим повідомленням від 14.11.2016 року, а тому судова колегія вважає за можливе розглянути справу за його відсутністю.

Позивачем надано до суду відзив на апеляційну скаргу, в якому його представник в судовому засіданні просив залишити апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін, вважаючи його правомірним, обґрунтованим та відповідаючим матеріалам справи.

Розглянувши та перевіривши матеріали справи, апеляційну скаргу, відзив на неї, заслухавши в судовому засіданні пояснення представника позивача, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права, судова колегія дійшла до наступного.

Відповідно до приписів ст.101 ГПК України апеляційна інстанція не зв'язана доводами апеляційної скарги і перевіряє законність та обґрунтованість рішення місцевого господарського суду в повному обсязі, а згідно до приписів ст.33, 34 ГПК України, кожна сторона повинна належними і допустимим доказами довести ті обставини, на які вона посилається в обґрунтування своїх вимог чи заперечень.

Як встановлено місцевим господарським судом та підтверджено в ході апеляційного провадження, 02.10.2001 року між Херсонським міськвиконкомом та приватним підприємцем ОСОБА_3 було укладено Договір оренди земельних ділянок, за умовами якого відповідачеві було передано в оренду земельні ділянки із земель загального користування, в тому числі площею 17 кв.м. на пр. 200-річчя Херсона, 41, під розміщення торгівельних кіосків (а.с.12).

Відповідно до умов п.2.2 договір укладено строком до 18.09.2003. По закінченні строку договору орендар має переважне право на поновлення договору на новий строк. У цьому разі зацікавлена сторона повинна повідомити письмово другу сторону про бажання пролонгації договору на новий строк не пізніше, ніж один місяць до закінчення строку договору.

Оскільки, як вбачається з наявних матеріалів справи, жодною стороною не було письмово повідомлено іншу сторону про продовження дії Договору, а тому він закінчив свою дію 18.09.2003 року, що також не заперечується сторонами під час розгляду справи.

При проведенні обстеження земельної ділянки у відповідності до ст.189 Земельного кодексу України за адресою м. Херсон просп. 200-річчя Херсона, загальною площею 8 кв.м. встановлено, що ОСОБА_3 самовільно зайняв земельну ділянку встановивши ТС - кіоск та торгівельне обладнання без оформлення паспорту прив'язки тимчасової споруди, що суперечить Порядку розміщення тимчасових споруд для провадження (а.с.8).

У зв'язку з тим, що земельна ділянка, на якій розміщено вище перелічені об'єкти, відноситься до земель комунальної власності - землі загального користування, міською радою не приймалося рішення про відведення вищезазначеної земельної ділянки у користування або у власність відповідачеві, паспорт прив'язки тимчасової споруди не оформлявся, що і стало підставою для звернення до суду з відповідним позовом.

Судова колегія погоджується з висновками місцевого господарського суду про задоволення позовних вимог Херсонської міської ради м. Херсона та вважає, що доводи, заперечення і вимоги Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3, викладені в апеляційній скарзі є необґрунтованими та задоволенню не підлягають з огляду на наступне.

Статтею 2 Земельного кодексу України передбачено, що земельні відносини - це суспільні відносини щодо володіння, користування і розпорядження землею. Суб'єктами земельних відносин є громадяни, юридичні особи, органи місцевого самоврядування та органи державної влади.

Завданням земельного законодавства є регулювання земельних відносин з метою забезпечення права на землю громадян, юридичних осіб, територіальних громад та держави, раціонального використання та охорони земель.

Статтею 12 Земельного кодексу України встановлено, що розпорядження землями територіальної громади міста, передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб, надання земельних ділянок у користування, прийняття рішення щодо звільнення самовільно зайнятих земельних ділянок відноситься до повноважень міської ради.

Стаття 60 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» визначає, що територіальним громадам сіл, селищ, міст, районів у містах належить право комунальної власності на землю.

Згідно п.5 ст.16 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» від імені та в інтересах територіальних громад права суб'єкта комунальної власності здійснюють відповідні ради.

Відповідно до ч.1 ст.92 Земельного кодексу України право постійного користування земельною ділянкою - це право володіння і користування земельною ділянкою, яка перебуває у державній або комунальній власності, без встановлення строку.

Частиною 1 ст.116 Земельного кодексу України передбачено, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

Відповідно до ст.125 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Документи, що посвідчують право на земельну ділянку, вказані в ст.126 ЗК України, зокрема, право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом, право постійного користування земельною ділянкою державним актом на право постійного користування, а право оренди земельної ділянки - договором оренди землі, зареєстрованим відповідно до закону.

Згідно ч. 2 ст. 152 Земельного кодексу України (далі ЗК України) власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Зі змісту ст. 212 ЗК України вбачається, що самовільне зайняття земельної ділянки означає фактичне використання земельних ділянок без відповідних правових підстав. При цьому таке використання за своїм характером виключає можливість нормального користування земельною ділянкою з боку інших осіб.

Згідно ст. 1 Закону України "Про державний контроль за використанням та охороною земель" самовільне зайняття земельної ділянки будь-які дії, які свідчать про фактичне використання земельної ділянки за відсутності відповідного рішення органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування про її передачу у власність або надання у користування (оренду) або за відсутності вчиненого правочину щодо такої земельної ділянки, за винятком дій, які відповідно до закону є правомірними.

Також колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що відповідно до ст.28 Закону України «Про врегулювання містобудівної діяльності» тимчасова споруда торговельного, побутового, соціально-культурного чи іншого призначення для здійснення підприємницької діяльності - одноповерхова споруда, що виготовляється з полегшених конструкцій з урахуванням основних вимог до споруд, визначених технічним регламентом будівельних виробів, будівель і споруд, і встановлюється тимчасово, без улаштування фундаменту.

Тимчасова споруда для здійснення підприємницької діяльності може мати закрите приміщення для тимчасового перебування людей (павільйон площею не більше 30 квадратних метрів по зовнішньому контуру) або не мати такого приміщення.

Розміщення малих архітектурних форм здійснюється відповідно до Закону України "Про благоустрій населених пунктів".

Розміщення тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності здійснюється в порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері містобудування.

Відповідно до п.п. 3.3. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.05.2011р №6 «Про деякі питання практики розгляду справ у спорах, що виникають із земельних відносин» ордер та інші дозвільні документи на право торгівлі надають суб'єкту господарювання право на здійснення підприємницької діяльності, зокрема, на відповідній території, земельній ділянці або у приміщенні. При цьому такий документ не надає права на відповідну земельну ділянку як частину земної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування та з визначеними щодо неї правами в розумінні ч. 1 статті 79 ЗК України. Отже, розміщення малої архітектурної форми для здійснення підприємницької діяльності за відсутності правовстановлюючих документів на земельну ділянку, на якій вона розміщена, може свідчити про самовільне зайняттям земельної ділянки і тягнути за собою наслідки, визначені ст.212 ЗК України.

Таким чином, відповідно до наведених вимог закону обов'язковою умовою фактичного використання земельної ділянки є наявність у особи, що її використовує, правовстановлюючих документів на цю земельну ділянку, а відсутність у цієї особи на час прийняття судом рішення таких документів є самовільним зайняттям вказаної земельної ділянки.

Крім того, за умовами п.2.1 Порядку розміщення тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності, затвердженого Наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України №244 від 21.10.2011 року зазначено, що підставою для розміщення тимчасової споруди є паспорт прив'язки тимчасової споруди.

Згідно п.2.2 Порядку замовник, який має намір встановити тимчасову споруду, звертається до відповідного виконавчого органу ради із відповідною заявою у довільній формі про можливість встановлення тимчасової споруди.

Відповідно до п.п.2.17., 2.18 строк дії паспорта прив'язки визначається органом з питань містобудування та архітектури виконавчого органу відповідної ради або районної державної адміністрації відповідно до генерального плану, плану зонування та детального плану територій, з урахуванням строків реалізації їх положень.

Продовження строку дії паспорта прив'язки здійснюється за заявою замовника, шляхом зазначення нової дати, підпису та печатки у паспорті прив'язки органом з питань містобудування та архітектури виконавчого органу відповідної ради, районної державної адміністрації.

Згідно п.п.2.30, 2.31 у разі закінчення строку дії, анулювання паспорта прив'язки, самовільного встановлення тимчасової споруди така тимчасова споруда підлягає демонтажу.

Розміщення тимчасової споруди самовільно забороняється.

Таким чином, відповідно до наведених вимог закону, обов'язковою умовою фактичного використання земельної ділянки є наявність у особи, що її використовує, правовстановлюючих документів на цю земельну ділянку, а також паспарту прив'язки тимчасової споруди.

Статтею 33 ГПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Відповідно до ст.43 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Так, відповідачем не надано жодних правовстановлюючих документів на земельну ділянку та дозвільних документів на встановлення тимчасової споруди.

Посилання скаржника в апеляційній скарзі на порушення судом першої інстанції положень п.5 ст.54 ГПК України під час прийняття позовної заяви, порушення прав відповідача, а саме не надання можливості надавати докази та не дослідження відповідачем наданих представником Херсонською міською радою доказів, спростовується наступним.

Виклад обставин, на яких ґрунтуються позовні вимоги; зазначення доказів, що підтверджують позов; обґрунтований розрахунок сум, що стягуються чи оспорюються; законодавство, на підставі якого подається позов. Позовні вимоги повинні бути обґрунтовані певними обставинами, до яких належать: обставини, на яких позивач обґрунтовує свої вимоги; інші обставини, які мають значення для правильного вирішення спору. До обставин, на яких позивач обґрунтовує свої вимоги, належать обставини, які становлять предмет доказування у справі. Предмет доказування - це сукупність обставин, які необхідно встановити для правильного вирішення справи. У предмет доказування включають факти матеріально-правового характеру, що є підставою вимог позивача та заперечень відповідача.

До обставин, які мають значення для правильного вирішення спору, належать обставини, пов'язані з процесуальними діями (належність повідомлення осіб, які беруть участь у справі, підстави для залучення третіх осіб, вжиття заходів до забезпечення позову, зупинення, припинення провадження у справі тощо). До цих обставин належать також відомості, які підтверджують чи спростовують достовірність відомостей, що включаються в предмет доказування, а отже, дають можливість їх правильно оцінити: відомості про некомпетентність експерта, фальсифікацію письмових доказів тощо.

У предмет доказування включається також факт приводу для позову, який являє собою обставини, що підтверджують право на звернення до суду, тобто факти порушення суб'єктивного права чи охоронюваного законом інтересу позивача.

Таким чином незрозуміло, що конкретно мав на увазі скаржник та що порушив суд першої інстанції, за його розумінням, у відповідності до положень п.5 ст.54 ГПК України.

Відносно доводів скаржника щодо неналежного представника на представництво інтересів Херсонської міської ради, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до ст. 28 ГК України справи юридичних осіб в господарському суді ведуть їх органи, що діють у межах повноважень, наданих їм законодавством та установчими документами, через свого представника. Представниками юридичних осіб можуть бути також інші особи, повноваження яких підтверджуються довіреністю від імені підприємства, організації. Довіреність видається за підписом керівника або іншої уповноваженої ним особи та посвідчується печаткою підприємства, організації (за наявності).

Повноваження сторони або третьої особи від імені юридичної особи може здійснювати її відособлений підрозділ, якщо таке право йому надано установчими або іншими документами.

Згідно ст. 246 ЦК України довіреність від імені юридичної особи видається її органом або іншою особою, уповноваженою на це її установчими документами.

Статтею 42 ЗУ «Про місцеве самоврядування в Україні» визначено, що сільський, селищний, міський голова: організує в межах, визначених цим Законом, роботу відповідної ради та її виконавчого комітету; здійснює керівництво апаратом ради та її виконавчого комітету; забезпечує виконання рішень місцевого референдуму, відповідної ради, її виконавчого комітету; здійснює інші повноваження місцевого самоврядування, визначені цим та іншими законами, якщо вони не віднесені до виключних повноважень ради або не віднесені радою до відання її виконавчих органів.

У разі звільнення з посади сільського, селищного, міського голови у зв'язку з достроковим припиненням його повноважень або його смерті, а також у разі неможливості здійснення ним своїх повноважень повноваження сільського, селищного, міського голови здійснює секретар відповідної сільської, селищної, міської ради, крім випадків дострокового припинення повноважень сільського, селищного, міського голови відповідно до Закону України "Про військово-цивільні адміністрації".

Крім того, відповідно до Положення про юридичний відділ Херсонської міської ради, затвердженого рішенням Херсонської міської ради від 28.11.2014 № 1589, юридичний відділ Херсонської міської ради (далі - відділ) є виконавчим органом Херсонської міської ради (далі - міська рада) і створюється відповідно до Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» (п. 1.1 Положення).

Відповідно до п.п. 2.2.2 п.2.2. та п. 3.10, 3.12, 3.14 Положення основними функціями та завданнями відділу є: захист та представництво в установленому законом порядку інтересів міської ради, міського голови та виконавчих органів міської ради в судах, інших органах під час розгляду правових питань, спорів тощо.

Юридичний відділ готує позови та інші процесуальні документи від імені міської ради, її виконавчих органів, міського голови до судів усіх рівнів; представляє в установленому законодавством порядку інтереси міського голови, міської ради, виконавчих органів міської ради в судах та інших органах під час розгляду правових спорів і питань; забезпечує належну реалізацію процесуальних прав та обов'язків міської ради, міського голови, виконавчих органів міської ради в судах в інтересах територіальної громади міста.

Судова колегія також вважає, що усі доводи, заперечення та вимоги Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 викладені в апеляційній скарзі, є необґрунтованими, безпідставними та підлягають відхиленню з підстав, викладених в мотивувальній частині постанови.

Фізична особа-підприємець ОСОБА_3 ніяких додаткових пояснень та відповідних доказів до суду апеляційної інстанції не надало, а тому зазначені вище факти скаржником під час розгляду апеляційної скарги в суді апеляційної інстанції нічим спростовані не були, а відповідно, в порушення статті 33 Господарського процесуального кодексу і не були доведені ті обставини, на які скаржник посилався як на підставу своїх вимог, доводів і заперечень.

Вищезазначене повністю спростовує доводи скаржника, викладені в апеляційній скарзі, на підставі чого судова колегія дійшла до висновку про правомірність та обґрунтованість винесеного місцевим господарським судом рішення про задоволення позовних вимог Херсонської міської ради м. Херсона.

За викладених обставин, колегія суддів вважає, що рішення господарського суду Херсонської області від 18.10.2016 року у справі № 923/992/16 відповідає вимогам чинного законодавства та матеріалам справи, підстави для його скасування або зміни відсутні, а тому воно підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 - без задоволення.

Керуючись статтями 99, 101-105 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

1. Апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 залишити без задоволення.

2. Рішення господарського суду Херсонської області від „18" жовтня 2016 року у справі № 923/992/16 залишити без змін.

Постанова в порядку статті 105 Господарського процесуального кодексу України набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанову апеляційної інстанції може бути оскаржено у касаційному порядку до Вищого господарського суду України протягом двадцяти днів з дня набрання постанови законної сили.

Повний текст постанови

складено „02" грудня 2016 року.

Головуючий суддя С.І. Колоколов

Суддя Г.П. Разюк

Суддя М.С. Петров