Господарський суд
Житомирської області
______________________________________________________________________
_____________________________________________________________________________
УХВАЛА

"29" листопада 2016 р. Справа № 906/1091/14.

Господарський суд Житомирської області у складі:

Судді: Лозинської І.В.

розглянувши скаргу Дочірньої компанії "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" (м. Київ) на дії Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Житомирській області у справі

за позовом: Дочірня компанія "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" (м.Київ)

до: Комунального підприємства "Малинтеплоенерго" (Житомирська область, м. Малин)

про стягнення 91279,83 грн

за участю представників сторін:

- від стягувача: ОСОБА_1 - головний юрисконсульт відділу забезпечення стягнень управління супроводження виконавчих проваджень та банкрутства Департаменту юридичного забезпечення та роботи з контрагентами, дов. №178/16 від 27.04.2016

- від боржника: не прибув

від ДВС: ОСОБА_2 - провідний спеціаліст Управління державної виконавчої служби ГТУЮ у Житомирській області. дов. №14/3.3-15/636 від 26.07.2016

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Житомирської області від 07.10.2014 стягнуто з Комунального підприємства "Малинтеплоенерго" на користь Дочірньої компанії "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" 76285,48 грн інфляційних; 14886,07 грн 3% річних; 1827,00 грн судового збору.

Ухвалою від 30.10.2014 господарський суд виправив описку в п. 2 вступної і резолютивної частини рішення та у резолютивній частині повного рішення від 07.10.2014 щодо позивача, зазначивши правильну його назву - Дочірня компанія "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України".

На виконання вказаного рішення господарського суду від 07.10.2014 видано наказ № 906/1091/14 від 30.10.2014.

07.11.2016 до суду від стягувача надійшла скарга від 02.11.2016, вих. № 31/13-4109 про визнання незаконними дій державного виконавця органу ДВС, які полягають у винесенні постанови про повернення виконавчого документа стягувачу від 04.10.2016 ВП № 45621197 з примусового виконання наказу від 30.10.2014 № 906/1091/14, визнання недійсною постанови про повернення виконавчого документа стягувачу від 04.10.2016 ВП № 45621197 з примусового виконання наказу № 906/1091/14 від 30.10.2014 .

Ухвалою господарського суду від 08.11.2016 скаргу ДК "Газ України" НАК "Нафтогаз України" на постанову державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління ДВС ГТУЮ у Житомирській області від 02.11.2016 № 31/13-4109 на дії органу державної виконавчої служби прийнято до розгляду, призначено судове засідання на 22.11.2016.

Ухвалою суду від 22.11.2016 відкладено розгляд скарги на 29.11.2016 у зв'язку із неявкою в судове засідання представників сторін.

Представник скаржника у судовому засіданні вимоги скарги підтримала, зокрема, зазначила, що ні Законом України "Про виконавче провадження", ні іншими нормативно-правовими актами не передбачено винесення державним виконавцем постанови про повернення виконавчого документа у разі якщо коштів, які стягуються з боржника недостатньо для задоволення вимог стягувачів чи на підставі перебування виконавчого документа на виконанні тривалий період, а саме понад шість місяців. За вказаних обставин, просила суд визнати незаконними дії державного виконавця органу ДВС, які полягають у винесенні постанови про повернення виконавчого документа стягувачу від 04.10.2016 ВП № 45621197 з примусового виконання наказу господарського суду від 30.10.2014 № 906/1091/14 та визнати недійсною постанову про повернення виконавчого документа стягувачу від 04.10.2016 ВП №45621197 з примусового виконання наказу.

Представник відділу примусового виконання рішень Управління ДВС ГТУЮ у Житомирській області проти доводів, викладених у скарзі заперечила, подала письмовий відзив на скаргу №99/14/3.3-02 від 28.11.2016 та зазначила, що ч.1 ст. 47 Закону України "про виконавче провадження" передбачено, що виконавчий документ, на підставі якого відкрито виконавче провадження, за яким виконання не здійснювалося або здійснено частково, повертається стягувачу.

В засідання суду представник боржника не прибув, про причини неявки в суд не повідомлено.

З огляду на те, що явка представника відповідача (боржника) в судові засідання по розгляду скарги обов'язковою не визнавалась, сторона не скористалась належним їм процесуальним правом приймати участь в судових засіданнях, суд здійснював розгляд скарги за відсутності уповноваженого представника боржника, виключно за наявними у справі матеріалами.

При цьому, судом враховано, що за приписами ч.2 ст.121-2 ГПК України неявка боржника, стягувача, прокурора чи представника органу Державної виконавчої служби в судове засідання не є перешкодою для розгляду скарги.

Дослідивши зібрані у справі матеріали, заслухавши в судовому засіданні пояснення представників скаржника та ВДВС, з'ясувавши обставини, що мають значення для вирішення спору, перевіривши їх наданими учасниками по справі доказами, розглянувши скаргу стягувача, господарський суд зазначає таке.

Обґрунтовуючи вимоги скарги стягувач вказує, що наказ від 30.10.2014 №906/1091/14 щодо виконання рішення у справі, перебував на виконанні у відділі примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Житомирській області.

27.10.2016 на адресу ДК "Газ України" від органу ДВС надійшла постанова про повернення виконавчого документа стягувачу від 04.10.2016 ВП №45621197 з примусового виконання наказу господарського суду Житомирської області від 30.10.2014 №906/1091/14 (копія на а. с.83).

У вказаній постанові зазначено, що на виконанні у відділі примусового виконання рішень УДВС ГТУЮ у Житомирській області перебуває зведене виконавче провадження про стягнення з КП "Малинтеплоенерго" на загальну суму 23868195,14 грн. Коштів, які стягуються з боржника, недостатньо для задоволення вимог стягувачів. Враховуючи, що виконавчі документи про стягнення з КП "Малинтеплоенерго" на користь юридичних осіб перебувають на виконанні тривалий період, а саме, понад шість місяців, він має бути повернутий стягувачу.

За вказаних обставин, керуючись п. 2 ч.1 ст.47 ст. 50 Закону України "Про виконавче провадження" державний виконавець постановив: наказ №906/1091/14, виданий 30.10.2014 господарським судом Житомирської області про стягнення з комунального підприємства "Малинтеплоенерго" 76285,48 грн інфляційних втрат, 14886,07 грн 3% річних, 1827,00 грн судового збору, повернути стягувачу (а. с. 83).

Посилаючись на викладене та невжиття в повному обсязі заходів, передбачених Законом України "Про виконавче провадження", стягувач вважає очевидною бездіяльність відділу примусового виконання рішень УДВС Головного територіального управління юстиції у Житомирській області, яка є незаконною.

Відповідно до п. 9.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України №9 від 17.10.2012 "Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України" скарги на дії чи бездіяльність органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів розглядає виключно місцевий господарський суд, яким відповідну справу розглянуто у першій інстанції, тобто той господарський суд, що видав виконавчий документ (наказ чи ухвалу), незалежно від того, якою саме особою подано скаргу, і в тому ж складі суду (якщо цьому не перешкоджають об'єктивні обставини, як-от звільнення судді, перебування у відпустці тощо).

Законодавцем передбачено, що у разі визнання неправомірними рішення, дій або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби, суд зобов'язує їх усунути допущені порушення або іншим шляхом поновлює порушені права чи свободи заявника.

Відповідно до ст. 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

За приписами ст.4-5 Господарського процесуального кодексу України господарські суди здійснюють правосуддя шляхом прийняття обов'язкових до виконання на усій території України рішень, ухвал, постанов.

В силу ст. 129-1 Конституції України та ст. 115 ГПК України рішення господарського суду, що набрали законної сили, є обов'язковими на всій території України і виконуються у порядку, встановленому Законом України "Про виконавче провадження".

Аналогічні положення містить ч. 2 ст. 13 Закону України "Про судоустрій та статус суддів", за якої судові рішення, що набрали законної сили, є обов'язковими до виконання усіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами на всій території України. Обов'язковість урахування (преюдиційність) судових рішень для інших судів визначається процесуальним законом.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню, у разі невиконання їх у добровільному порядку, регламентуються Законом України "Про виконавче провадження", який є спеціальним по відношенню до інших нормативних актів при вирішенні питання щодо оцінки дій державної виконавчої служби та регламентує порядок і особливості проведення кожної стадії (дії) виконавчого провадження і відповідних дій державних виконавців. Судом приймаються до уваги норми цього Закону в редакції, чинній на час винесення державним виконавцем оскаржуваної постанови про повернення виконавчого документа стягувачу від 04.10.2016.

Статтею 1 Закону України "Про виконавче провадження" визначено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів, які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 Закону України "Про виконавче провадження" примусове виконання рішень державною виконавчою службою здійснюється на підставі виконавчих документів, визначених цим Законом.

У п. 13 постанови Пленуму Верховного Суду України №14 від 26.12.2003 "Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження" зазначено, що у справах за скаргами на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи інших посадових осіб державної виконавчої служби предметом судового розгляду можуть бути рішення, дії або бездіяльність органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень судів.

Акт державного органу - це юридична форма рішень цього органу, які спрямовані на регулювання тих чи інших суспільних відносин, породжують певні правові наслідки і мають обов'язковий характер для суб'єктів цих відносин. Зокрема, згідно положень Закону України "Про виконавче провадження" юридичним оформленням сукупності дій уповноваженої особи, направлених на виконання рішення суду, є постанова державного виконавця.

Відповідно до ч. 3 ст. 6 Закону України "Про виконавче провадження" рішення, дії або бездіяльність державного виконавця можуть бути оскаржені в порядку, встановленому цим Законом.

Згідно з ч.1 ст.6 Закону України "Про виконавче провадження", державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб.

Частинами 1, 2 ст. 11 Закону України "Про виконавче провадження" встановлено, що державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії; здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення (далі - виконавчий документ), у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом.

Як встановлено судом, наказ господарського суду Житомирської області №906/1091/14 від 30.10.2014 перебував на виконанні у відділі примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Житомирській області.

04.10.2016, з посиланням на недостатність коштів для задоволення вимог стягувачів, на підставі п. 2 ч.1 ст.47, ст.50 Закону України "Про виконавче провадження, державним виконавцем винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу.

При цьому, відділ примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Житомирській області при розгляді скарги судом будь-яких документів на виконання вимог ухвал суду щодо виконання рішення у справі, зокрема, матеріалів виконавчого провадження по виконанню наказу №906/1091/14 від 30.10.2014 та у спростування доводів скарги на бездіяльність органу ДВС, не надав.

Згідно з ч. 2 ст. 30 Закону України "Про виконавче провадження" державний виконавець зобов'язаний провести виконавчі дії з виконання рішення протягом шести місяців з дня винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, а з виконання рішення немайнового характеру - у двомісячний строк. Строк здійснення виконавчого провадження не включає час відкладення провадження виконавчих дій або зупинення виконавчого провадження на період проведення експертизи чи оцінки майна, виготовлення технічної документації на майно, реалізації майна боржника, час перебування виконавчого документа на виконанні в адміністрації підприємства, установи чи організації або фізичної особи.

Строк здійснення зведеного виконавчого провадження обчислюється з моменту приєднання до такого провадження останнього виконавчого документа.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.47 Закону України "Про виконавче провадження" виконавчий документ, на підставі якого відкрито виконавче провадження, за яким виконання не здійснювалося або здійснено частково, повертається стягувачу у разі, у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернуто стягнення, а, здійснені державним виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними.

Частиною 8 статті 52 Закону України "Про виконавче провадження" встановлено, що державний виконавець проводить перевірку майнового стану боржника не пізніше наступного робочого дня після закінчення строку для самостійного виконання. У подальшому така перевірка проводиться державним виконавцем кожні два тижні - щодо виявлення рахунків боржника, кожні три місяці - щодо виявлення нерухомого та рухомого майна боржника та його майнових прав, отримання інформації про доходи боржника.

Положеннями ч. 2 статті 40 Закону України "Про виконавче провадження" визначено, що розшук боржника - фізичної особи, дитини, розшук транспортних засобів боржника здійснюють органи Національної поліції, а розшук боржника - юридичної особи та іншого майна боржника організовує державний виконавець. Розшук оголошується відповідно за місцем виконання рішення або за останнім відомим місцем проживання, перебування, місцезнаходженням боржника чи місцезнаходженням його майна, або за місцем проживання (місцезнаходженням) стягувача.

Відповідно до п.3.12 Інструкції з організації примусового виконання рішень організацію розшуку боржника - юридичної особи та майна боржника чи інформації про місце отримання боржником доходів державний виконавець здійснює шляхом направлення запитів до органів державної податкової служби, Державної реєстраційної служби України, банків, Державної автомобільної інспекції Міністерства внутрішніх справ України, Державної казначейської служби України, Державного агентства земельних ресурсів, бюро технічної інвентаризації, нотаріату, органів статистики тощо або перевірки інформації за даними електронних баз даних та реєстрів, що містять інформацію про майно чи доходи боржника, а також за даними інших джерел інформації як офіційних, так і неофіційних (засобів масової інформації, мережі Інтернет). Крім того, державний виконавець здійснює вихід за місцезнаходженням (місцем проживання) боржника.

Також Законом України "Про виконавче провадження" передбачено вжиття державним виконавцем й інших заходів для забезпечення виконання рішення суду, які в даному випадку не були належним чином своєчасно застосовані, зокрема, державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право:

- накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку (п.5 ч.3 ст.11 Закону);

- накладати арешт на кошти та інші цінності боржника, зокрема на кошти, які перебувають на рахунках і вкладах у банках, інших фінансових установах, на рахунки в цінних паперах, а також опечатувати каси, приміщення і місця зберігання грошей (п.6 ч.3 ст.11 Закону);

- викликати фізичних осіб, посадових осіб з приводу виконавчих документів, що знаходяться у виконавчому провадженні, а в разі неявки боржника без поважних причин виносити постанову про його привід через органи Національної поліції (п. 11 ч.3 ст.11 Закону);

- накладати стягнення у вигляді штрафу на фізичних, юридичних та посадових осіб у випадках, передбачених законом (п.13 ч.3 ст.11 Закону);

- вимагати від матеріально відповідальних і посадових осіб боржників надання пояснень за фактами невиконання рішень або законних вимог державного виконавця (п.16 ч.3 ст.11 Закону);

- у разі ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи за межі України - до виконання зобов'язань за рішенням (п.18 ч.3 ст.11 Закону).

Крім того, за змістом ст.90 Закону України "Про виконавче провадження", за порушення вимог цього Закону, невиконання законних вимог державного виконавця фізичними, юридичними чи посадовими особами, несвоєчасне подання або неподання звітів про відрахування із заробітної плати та інших доходів боржника, неподання або подання неправдивих відомостей про доходи і майновий стан боржника, а також неповідомлення боржником про зміну місця проживання чи місцезнаходження або місця роботи (отримання доходів), а також за неявку без поважних причин за викликом державного виконавця винні особи несуть відповідальність у встановленому законом порядку. За наявності ознак кримінального правопорушення в діях особи, яка умисно перешкоджає виконанню рішення чи іншим чином порушує вимоги закону про виконавче провадження, державний виконавець складає акт про порушення і звертається до правоохоронних органів з поданням (повідомленням) про притягнення особи до кримінальної відповідальності відповідно до закону.

Пунктом 4 ст. 82 Закону України "Про виконавче провадження" визначено, що рішення, дії чи бездіяльність державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами до суду, який видав виконавчий документ, а іншими учасниками виконавчого провадження та особами, які залучаються до проведення виконавчих дій, - до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.

В п.9.13 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 17.10.2012 №9 "Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України" визначено, що за результатами розгляду скарги виноситься ухвала, в якій господарський суд або визнає доводи заявника правомірними і залежно від їх змісту визнає постанову державного виконавця щодо здійснення заходів виконавчого провадження недійсною, або визнає дії чи бездіяльність органу Державної виконавчої служби незаконними, чи визнає недійсними наслідки виконавчих дій, або зобов'язує орган державної виконавчої служби здійснити певні виконавчі дії, якщо він ухиляється від їх виконання без достатніх підстав, або визнає доводи скаржника неправомірними і скаргу відхиляє. При цьому, господарський суд не вправі самостійно вчиняти ті чи інші дії, пов'язані із здійсненням виконавчого провадження, замість державного виконавця (наприклад, відкривати або закінчувати виконавче провадження), але може його зобов'язати здійснити передбачені законом дії, від вчинення яких той безпідставно ухиляється.

Судом встановлено, що матеріали справи не містять, а органом державної виконавчої служби не надано належних та допустимих доказів вчинення в межах зведеного виконавчого провадження ВП №45621197 з примусового виконання наказу господарського суду Житомирської області №906/1091/14 від 30.10.2014 всіх передбачених Законом дій (в т.ч. накладення арешту на майно та кошти боржника, застосування відповідальності до посадових осіб боржника, виходу державного виконавця за місцезнаходженням боржника, своєчасного звернення щодо отримання достовірних відомостей про наявність майна боржника та ін.).

Таким чином, державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Житомирській області не було належним чином вжито необхідних заходів щодо своєчасного та повного виконання наказу господарського суду Житомирської області №906/1091/14 від 30.10.2014, а отже, мала місце бездіяльність органу державної виконавчої служби, що суперечить вимогам Закону України "Про виконавче провадження".

З огляду на викладене, суд дійшов висновку про наявність достатніх підстав для визнання незаконними дій державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Житомирській області, які полягають у винесенні постанови про повернення виконавчого документа стягувачеві від 04.10.2016 ВП №45621197 з примусового виконання наказу господарського суду Житомирської області від 30.10.2014 №906/1091/14.

За наведених обставин, скарга ДК "Газ України" НАК "Нафтогаз України" підлягає задоволенню.

Керуючись ст. ст. 86, 121-2 ГПК України, господарський суд,-

УХВАЛИВ:

1. Скаргу Дочірньої компанії "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" на дії державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Житомирській області задовольнити.

2. Визнати незаконними дії державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Житомирській області, які полягають у винесенні постанови про повернення виконавчого документа стягувачу від 04.10.2016 ВП №45621197 з примусового виконання наказу господарського суду Житомирської області №906/1091/14 від 30.10.2014.

3. Визнати недійсною постанову про повернення виконавчого документа стягувачу від 04.10.2016 ВП №45621197 з примусового виконання наказу господарського суду Житомирської області №906/1091/14 від 30.10.2014.

Суддя ОСОБА_3

Друк:

1 - в справу

2 - стягувачу

3 - боржнику

4 - Відділу примусового виконання рішень Управління ДВС Головного територіального управління юстиції у Житомирській області (10014, м. Житомир, Майдан Соборний, 1)