ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"24" листопада 2016 р. Справа № 911/3163/16

За позовом Публічного акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України

до відповідача ОСОБА_1 підприємства Таращанської районної ради Таращатепломережа

про стягнення 2268,67грн

Суддя С.І. Чонгова

Представники:

від позивача ОСОБА_2 (довіреність №14-96 від 18.04.2014);

від відповідача не зявився.

СУТЬ СПОРУ: Публічне акціонерне товариство Національна акціонерна компанія Нафтогаз України (далі Національна акціонерна компанія Нафтогаз України) звернулось до господарського суду Київської області з позовом до ОСОБА_1 підприємства Таращанської районної ради Таращатепломережа (далі КП Таращатепломережа) про стягнення 2268,67грн у т.ч.:

- 1443,69грн збитки від інфляції за період січень-березень 2014року; жовтень-листопад 2014 року;

- 86,98грн проценти за період з 15.02.2014 по 21.05.2014; з 15.11.2014 по 25.12.2015;

- 738,00грн пеня за період з 15.02.2014 по 21.05.2014; з 15.11.2014 по 25.12.2015;

В обґрунтування заявлених вимог, позивач посилається на порушення відповідачем зобовязань за договором купівлі-продажу природного газу №1113/14-ТЕ-17 від 27.11.2013 в частині оплати за поставлений природний газ протягом січня-грудняя 2014 року.

Відповідач у справі КП Таращатепломережа документально обґрунтованого відзиву на позовну заяву не надало.

Представник позивача позовні вимоги підтримав у повному обсязі.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, суд

ВСТАНОВИВ:

27.11.2013 між сторонами у справі - Національною акціонерною компанією Нафтогаз України (далі продавець) та ОСОБА_1 підприємством Таращанської районної ради Таращатепломережа(далі покупець) укладено договір № 1113/14-ТЕ-17 купівлі-продажу природного газу (а.с.8-13, далі договір).

Укладений сторонами договір є підставою для виникнення у його сторін господарських зобовязань, а саме майново-господарських зобовязань в силу ст. ст. 173, 174, ч. 1 ст. 175 ГК України.

За умовами договору, позивач (продавець) взяв на себе зобовязання передати у власність відповідачу (покупцеві) у 2014 році природний газ, а покупець - зобовязується прийняти і оплатити природний газ на умовах договору (п. 1.1 договору).

Відповідно до п. 2.1 договору продавець передає з 01.01.2014 по 31.12.2014 природний газ у обсязі до 15,0 тис. куб.м.

Як визначено п. 5.1 договору, ціна (граничний рівень ціни) на газ і тарифи на його транспортування встановлюється НКРЕ. Ціна 1000 куб.м. газу, відповідно до п. 5.2 договору, становить з урахуванням збору у вигляді цільової надбавки до затвердженого тарифу на природний газ, тарифів на транспортування, розподіл і постачання природного газу за регульованим тарифом до сплати з ПДВ 1309,20грн.

Пунктом 5.3 визначено, що у разі зміни НКРЕ ціни на газ та/або тарифів на його транспортування, розподіл і постачання вони є обовязковими для сторін за цим договором з моменту введення їх в дію.

Договором встановлено, що він набирає чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення їх підписів печатками сторін, поширює дію на відносини, що фактично склалися між сторонами з 01.01.2014 і діє в частині реалізації газу до 31.12.2014, а в частині проведення розрахунків до їх повного здійснення (п. 11.1 договору).

Крім того, між сторонами укладались додаткові угоди до вказаного договору (а.с.14-15).

Так відповідно до додаткової угоди №1 від 31.01.2014 сторонами змінено ціну за 1000 куб.м природного газу.

Додатковою угодою №2, сторонами змінено п. 1.2 договору, відповідно до якого газ, що продається за вказаним договором, використовується покупцем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається населенням.

На виконання п. 2.1 договору, позивач поставив протягом січня-грудня 2014 року, а відповідач прийняв природний газ у загальному обсязі 11,78 тис.м3 на загальну суму 15 422,36грн, що підтверджується актоми приймання-передачі природного газу, копії яких долучено до матеріалів справи (а.с. 16-21).

Як зазначає позивач, відповідач повністю розрахувався за переданий природний газ на загальну суму 15422,36грн., що підтверджується випискою операцій за період з 01.01.2014 по 31.01.2016 (а.с. 27).

Предметом спору у даній справі є виконання відповідачем обовязку щодо оплати переданого товару та застосування до відповідача відповідальності, встановленої договором, а також чинним законодавством за порушення зобовязання.

Майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України, що визначено ст. 175 ГК України.

Згідно до ч.1 ст. 193 ГК України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. При цьому, до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України.

Так, в силу ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ч.1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до п. 6.1 договору оплати за газ здійснюється покупцем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки газу; остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14-го числа місяця, наступного за місяцем поставки газу.

Проте, відповідач, в порушення взятих на себе зобовязань, за природний газ, поставлений у січні-грудні 2014 року, розрахувався з порушенням встановленого договором строку. Так, відповідачем здійснено остаточний розрахунок за газ, поставлений у вказаний період здійснено 25.12.2015.

Згідно ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Оскільки зобовязання з оплати природного газу виконані не у встановлений договором строк відповідач є таким, що допустив порушення зобовязання.

Позивачем заявлено вимоги про стягнення з відповідача 3% річних у розмірі 89,98грн за період з 15.02.2014 по 21.05.2014 та з 15.11.2014 по 25.12.2015 та втрат від інфляції у розмірі 1443,69грн за період січень-березень 2014 року та жовтень-листопад 2014 року.

Відповідно до ч.2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Так, розмір 3% річних, за розрахунком суду, який здійснено з урахуванням дат оплат та відповідної суми заборгованості за відповідні заявлені позивачем періоди, становить 84,45грн.

Таким чином, загальний розмір 3% річних, які позивач має право отримати становить 84,45грн; вимоги в частині стягнення 3% річних у розмірі 2,53грн суд вважає безпідставними.

Крім того, позивачем заявлено вимогу про стягнення з відповідача 1443,69грн інфляційних втрат, за вказаний позивачем період сума інфляційних витрат становить 1443,67грн, яка підлягає задоволенню.

Також позивачем заявлені вимоги про стягнення пені у розмірі 738,00грн за період з 15.02.2014 по 21.05.2014; з 15.11.2014 по 25.12.2015.

В силу ч. ст. 216, ч. 1 ст. 218 ГК України, підставою господарсько-правової відповідальності у вигляді застосування господарських санкцій є вчинене учасником господарських відносин правопорушення у сфері господарювання. Одним з видів господарських санкцій, згідно ч.2 ст.217 ГК України, є штрафні санкції, до яких віднесені, у т.ч. штраф та пеня (ч.1 ст.230 ГК України).

Як визначеност. 611 ЦК України, у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, згідно з п.2 ч.1 цієї норми, сплата неустойки.

Штраф та пеня є видами неустойки згідно з ст. 549 ЦК України. При цьому, відповідно до вказаної норми, неустойкою є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Пунктом 7.2 договору передбачено, що у разі невиконання покупцем умов пункту 6.1 договору, він у безспірному порядку зобовязується сплатити продавцю, крім суми заборгованості, пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня від суми прострочення платежу за кожний день прострочення платежу.

Встановлений відповідним пунктом договору розмір пені не перевищує максимального розміру, визначеного ст. 4 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобовязань»; пеня позивачем нарахована в межах строку, встановленого ч.6 ст. 232 ГК України.

Проте, при розрахунку пені, позивачем до періоду, за який нарахована пеня, включені дні оплати.

Так, розмір пені, за розрахунком суду, з урахуванням дат оплат за поставлений природний газ розмір пені становить 711.61грн.

В частині вимог про стягнення 26,39грн пені суд відмовляє з огляду на їх необґрунтованість.

Відповідно до ст. 49 ГПК України, судові витрати, понесені позивачем у звязку з оплатою позову судовим збором, підлягають частковому відшкодуванню позивачу за рахунок відповідача, а саме у розмірі 1360,43грн.

Керуючись ст. ст. 49, 82-84, 85 Господарського процесуального кодексу України, су

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з ОСОБА_1 підприємства Таращанської районної ради на користь Публічного акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України 711,61грн пені, 84,45грн 3% річних, 1443,69грн втрат від інфляції, а також 1360,43грн витрат, понесених на оплату позову судовим збором.

3. В частині стягнення 26,39грн пені, 2,53грн 3% річних, 0,02грн втрат від інфляції у задоволенні позову відмовити.

4. Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Повний текст рішення складено 28.11.2016.

Суддя С.І. Чонгова