Господарський суд Чернігівської області
========================================================================================================================================================================

РІШЕННЯ

"28" листопада 2016 р. Справа № 926/2493/16

Позивач: Публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", вул. Б. Хмельницького, 6, м. Київ, 01001

Відповідач: Товариство з обмеженою відповідальністю "Чернігівгаз збут",

вул. Любецька, 68, м. Чернігів, 14021

Предмет спору: про стягнення 10693,98 грн.

Суддя І.Г.Мурашко

Представники сторін:

від позивача:не зявився

від відповідача: ОСОБА_1 довіреність № 10-ДР-1-0916 від 30.09.2016, представник

В судовому засіданні 28.11.2016 р., на підставі ч. 2 ст. 85 Господарського процесуального кодексу України, було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Публічним акціонерним товариством Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" подано позов до Товариства з обмеженою відповідальністю "Чернігівгаз збут" про стягнення 10693,98 грн., з яких 8525,33 грн. сума пені за період з 20.08.2015 по 26.01.2016, 578,04 грн. трьох відсотків річних за аналогічний період та 1590,61 грн. інфляційних втрат за період з вересня 2015 року по січень 2016 року. Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем умов договору № 15-827-РО на купівлю - продаж природного газу від 23.06.2015 та додаткових угод до нього.

Позивач в судові засідання 14.11.2016 та 28.11.2016 не зявився, повноважного представника не направив, будь яких заяв чи клопотань на адресу господарського суду Чернігівської області не надіслав, про дату, час та місце судового засідання був повідомлений належним чином, що підтверджується матеріалами справи (а.с. 78, 134).

Відповідач відзивом на позов та повноважний представник відповідача в судових засіданнях 14.11.2016 та 28.11.2016 проти задоволення позову заперечив, зазначивши що обовязок відповідача з проведення остаточного розрахунку за надані послуги залежить від документального оформлення сторонами обсягів переданого газу, а саме від дати складання (підписання) актів приймання передачі природного газу. При цьому дати надруковані у бланках актів приймання передачі природного газу, що подані позивачем на підтвердження позовних вимог, не є датами їх складання, про що свідчать дати надіслання таких актів на адресу ПАТ НАК «Нафтогаз України». Так, акт за липень 2015 року був надісланий відповідачем на адресу ПАТ НАК «Нафтогаз України» лише 13.08.2015, акт за серпень 2015 року 11.09.2015, акт за вересень 2015 року 12.10.2015, акт за жовтень 2015 року 16.11.2015, акт за листопад 2015 року 14.12.2015, акт за грудень 2015 року 15.01.2015, тобто з порушенням строків встановлених п. 3.4 договору. Як наслідок, акти приймання передачі природного газу не були оформлені сторонами у встановлений строк, неможливість остаточного розрахунку відповідача обґрунтовується ухиленням позивача від підписання актів приймання передачі природного газу. Також, на думку відповідача, право ПАТ НАК «Нафтогаз України» на застосування санкцій, передбачених пунктом 7.2 договору, знаходиться поза межами дії договору, а тому в задоволені позову в цій частині має бути відмовлено. При цьому відповідач звернув увагу суду, що позивачем не були дотримані вимоги ст. 254 Цивільного кодексу України в наданому розрахунку пені, трьох відсотків річних та інфляційних нарахувань.

Розглянувши подані документи і матеріали, вислухавши пояснення повноважних представників сторін, зясувавши фактичні обставини справи, дослідивши докази, які мають юридичне значення для вирішення спору, суд, -

ВСТАНОВИВ:

23 червня 2015 року між Публічним акціонерним товариством «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (надалі продавець, позивач по справі) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Чернігівгаз збут» (покупець, відповідач по справі) був укладений договір № 15-827-РО на купівлю-продаж природного газу, згідно з умовами якого позивач зобовязується передати у власність відповідачу у 2015 році природний газ (надалі газ), а відповідач зобовязується прийняти та оплатити газ на умовах цього договору. Газ, що продається за договором у період з 01 липня по 30 вересня (включно), використовується відповідачем виключно для подальшої реалізації релігійним організаціям (крім обсягів, що використовуються для провадження їх виробничо - комерційної діяльності), які є кінцевими споживачами газу. Газ, що продається за договором у період з 01 жовтня по 03 листопада (включно), використовується покупцем виключно для подальшої реалізації релігійним організаціям, які є кінцевими споживачами газу. Газ, що продається за договором у період з 04 листопада по 31 грудня (включно), використовується покупцем виключно для подальшої реалізації релігійним організаціям (крім обсягів, що використовуються для провадження їх виробничо комерційної діяльності), які є кінцевими споживачами газу (п.п. 1.1-1.2 договору з урахуванням редакції додаткової угоди № 3 від 04.11.2015) (а.с.28-33).

Пунктом 2.1 договору сторони узгодили обсяги газу, що мають бути поставлені за договором. Так, продавець передає покупцеві у період з 01 липня 2015 року по 31 грудня 2015 року газ в обсязі до 88,0 тис. куб.м., у тому числі по місяцях кварталів: у липні 1,2 тис. куб. м., у серпні - 0,7 тис. куб. м., у вересні 1,7 тис. куб. м., всього у ІІІ кварталі - 3,6 тис. куб. м.; у жовтні 7,1 тис. куб. м., у листопаді 20,1 тис. куб. м., у грудні 57,2 тис. куб. м., всього у ІV кварталі 84,4 тис. куб.м. Обсяги газу, що планується передати за договором можуть змінюватись сторонами протягом місяця продажу. Допускається відхилення місячного обсягу переданого газу в розмірі +/- 5 % від узгодженого сторонами згідно п. 2.1 договору планового обсягу продажу газу без коригування планового обсягу (п.п. 2.1.1 2.1.2 договору).

Позивач передає відповідачу газ у загальному потоці: - у разі передачі газу власного видобутку у пунктах приймання передачі газу від газодобувних підприємств та від підземних сховищ газу у газотранспортну систему; - у разі передачі імпортованого газу (за кодом згідно УКТ ЗЕД 2711 21 00 00, ввезеного на митну територію України ПАТ «НАК «Нафтогаз України») у пунктах приймання передачі газу на газовимірювальних станціях, які знаходяться на кордоні України, та у пунктах приймання передачі газу з ПГС в газотранспортну систему. Право власності на газ переходить від продавця до покупця в пунктах приймання передачі газу. Після переходу права власності на газ відповідач несе всі ризики і приймає на себе відповідальність, повязану з правом власності на газ (п. 3.1 договору). Приймання передача газу, переданого позивачем відповідачеві у відповідному місяці продажу оформлюється актом приймання передачі газу (п. 3.3 договору). Не пізніше 5-го числа місяця, наступного за місяцем продажу газу, відповідач зобовязується надати позивачу підписані та скріплені печаткою відповідача два примірника акта приймання передачі газу, у якому зазначаються фактичні обсяги використаного газу, його фактична ціна та вартість. Позивач не пізніше 8-го числа місяця наступного за місяцем продажу газу, зобовязується повернути відповідачу один примірник оригіналу акта, підписаного уповноваженим представником та скріпленого печаткою, або надати в письмовій формі мотивовану відмову від підписання акта. Підписаний акт є підставою для остаточних розрахунків між сторонами (п. 3.4 договору).

Пунктом 6.1 договору сторони узгодили строки оплати за поставлений природний газ. Так, оплата за газ здійснюється відповідачем виключно грошовими коштами у національній валюті шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки газу. У разі неповної оплати остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється відповідачем до 20-го числа місяця, наступного за місяцем реалізації газу,на підставі підписаного сторонами акту приймання передачі природного газу за розрахунковий період.

Договір набуває чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін і діє в частині реалізації газу до 31 грудня 2015 року, а в частині проведення розрахунків до їх повного здійснення (розділ ХІ договору).

Згідно матеріалів справи, позивач передав, а відповідач прийняв природний газ за договором у період з липня 2015року по грудень 2015 року на загальну суму 185602,68 грн., що підтверджується двосторонніми актами приймання передачі природного газу від 31.07.2015 на суму 3635,28 грн. (за липень 2015 року), від 31.08.2015 на суму 4981,68 грн. (за серпень 2015 року), від 30.09.2015 на суму 5025,24 грн. (за вересень 2015 року), від 31.10.2015 на суму 42649,20 грн. (за жовтень 2015 року), від 30.11.2015 на суму 11101,88 грн. (за 01.11.2015 по 03.11.2015) та від 30.11.2015 на суму 37758,80 грн. (за 04.11.2015 по 30.11.2015) (за листопад 2015 року), від31.12.2015 на суму 80450,60 грн. (за грудень 2015 року), які підписані та скріплені печатками обох сторін (а.с. 17-23).

Відповідач за поставлений природний газ у спірному періоді розрахувався у повному обсязі станом на 27.01.2016, про що надав до матеріалів справи банківську виписку по особовому рахунку від 27.01.2016 на суму 185602,68 грн. (а.с.82).

Враховуючи порушення відповідачем строків оплати вартості природного газу, позивачем нараховано та заявлено до стягнення 8525,33 грн. пені за період з 20.08.2015 по 26.01.2016, 578,04 грн. трьох відсотків річних за той же період та 1590,61 грн. інфляційних втрат за період з вересня 2015 року по січень 2016 року.

Відповідач проти заявленого позову заперечив, зазначивши що умови договору не містять обовязку відповідача розрахуватися за поставлений природний газ за відсутності акту приймання передачі. Обовязок відповідача розрахуватися за надані послуги залежить від документального оформлення сторонами обсягів переданого газу, а саме від дати складання (підписання) актів приймання передачі. Відповідач ствердив, що акти приймання передачі були оформлені з порушенням строків встановлених п. 3.4 договору з вини самого позивача, який ухилявся від їх підписання. (а.с. 84-96).

Суд доводи відповідача відхилив з наступних підстав.

За приписами ч. 1 ст. 692 Цивільного кодексу України покупець зобовязаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Так пунктом 6.1 договору № 15-827-РО сторони узгодили, що оплата за газ здійснюється відповідачем виключно грошовими коштами шляхом саме 100% поточної оплати протягом місяця поставки газу, тоді як остаточний розрахунок за фактично переданий газ до 20 числа місяця, наступного за місяцем реалізації газу на підставі підписаного сторонами акту приймання передачі природного газу. При цьому пунктом 3.4 договору № 15-827-РО також передбачалось, що підписані акти є підставою саме для остаточних розрахунків між сторонами.

Умова договору, яка відповідає положенням ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, не містить жодних застережень щодо настання обовязку відповідача з оплати газу протягом певного терміну, а саме після підписання позивачем акту приймання передачі природного газу чи після повернення позивачем на адресу відповідача підписаного ним примірника зазначеного акту.

Проаналізувавши умови договору № 15-827-РО, суд дійшов висновку, що обовязок відповідача щомісячно сплачувати за отриманий газ до 20-го числа місяця, наступного за місяцем реалізації природного газу не ставиться в залежність від дати оформлення відповідного акту приймання передачі природного газу, а тому прострочення грошового зобовязання відповідача за цим договором не повязане з моментом реального підписання актів приймання передачі. Зазначені акти лише фіксують остаточний обсяг переданого газу за минулий місяць. Виходячи із показників своїх комерційних вузлів обліку природного газу, відповідач мав усі дані щодо фактичних щомісячних обсягів отриманого природного газу для своєчасного проведення розрахунку з позивачем.

При цьому, зі змісту пункту 3.4 договору вбачається, що саме на відповідача покладено обовязок надавати позивачу підписані зі своєї сторони акти приймання передачі природного газу, у яких відповідач самостійно зазначає фактичний обсяг використаного ним природного газу, його фактичну ціну та вартість.

Той факт, що відповідач направляв такі акти на адресу позивача з порушенням строків встановлених п. 3.4 договору не свідчить про те, що позивач ухилявся від їх підписання та не повертав підписані зі своєї сторони акти на адресу відповідача. При цьому несвоєчасне повернення позивачем актів приймання передачі природного газу не є відкладальною умовою у розумінні ст.212 Цивільного кодексу України та не є простроченням кредитора у розумінні ст. 613 цього Кодексу, а тому наявність або відсутність актів не звільняє відповідача від обовязку сплатити вартість фактично поставленого природного газу.

Аналогічної правової позиції дотримався Вищий господарський суд України в постанові від 11.10.2016 по справі № 911/10/16.

Таким чином, виходячи із змісту п. 6.1 договору, суд дійшов висновку, що строк з оплати природного газу, поставленого у липні 2015 року, настав 21.08.2015 року, строк з оплати природного газу, поставленого у серпні 2015 року, - 22.09.2015 року, строк з оплати природного газу, поставленого у вересні 2015 року, - 21.10.2015 року, строк з оплати природного газу, поставленого у жовтні 2015 року, - 21.11.2015 року, строк з оплати природного газу, поставленого у листопаді 2015 року, - 22.12.2015 року, строк з оплати природного газу, поставленого у грудні 2015 року, - 21.01.2016 року відповідно.

Статтею 611 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором, або законом, у тому числі сплата неустойки (штрафу, пені) та відшкодування збитків. Згідно ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не виконав його у строк, встановлений договором.

Відповідно до статті 218 Господарського кодексу України підставою господарсько-правової відповідальності є вчинене учасником господарських відносин правопорушення у сфері господарювання. Аналогічні положення містить стаття 610 Цивільного кодексу України.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Виходячи з того, що відповідачем були порушені строки з оплати вартості поставленого природного газу у спірному періоді, суд, дослідивши матеріали справи, заслухавши повноважних представників сторін, перевіривши наданий позивачем розрахунок (а.с.25-27), встановив, що розмір пені та трьох відсотків річних, у заявленому періоді, становить 8232,62 грн. та 558,39 грн. відповідно, враховуючи що позивачем було невірно визначено прострочення з оплати вартості поставленого природного газу, виходячи з умов п. 6.1 договору та вимог ч. 5 ст. 254 Цивільного кодексу України. Розрахунок інфляційних нарахувань у заявленому періоді проведений позивачем вірно, що складають 1590,61 грн.

За визначенням статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

За приписами статті 550 Цивільного кодексу України право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов'язання.

У судовому засіданні 28.11.2016 відповідачем була подана заява про зменшення штрафних санкцій (пені) на підставі п. 3 ч. 1 ст. 83 Господарського процесуального кодексу України (а.с.135-136). В обґрунтування своєї позиції позивач зазначив, що природний газ за спірним договором був ним придбаний виключно для подальшої реалізації релігійним організаціям, які були кінцевими споживачами газу у відповідності до п. 1.2 договору. Так, постановою Кабінету Міністрів України від 01.10.2015 року за № 758 на відповідача покладено спеціальні обовязки щодо постачання природного газу побутовим споживачам та релігійним організаціям (крім обсягів, що використовуються для провадження їх виробничо комерційної діяльності) на території Чернігівської області до зміни постачальника природного газу. Пунктом 11 вказаної постанови КМУ передбачено, що відповідач не має права відмовити побутовому споживачеві та релігійним організаціям (крім обсягів, що використовуються для провадження їх виробничої діяльності), обєкти газоспоживання яких розташовуються в межах відповідної території ліцензованої діяльності з розподілу природного газу, в укладені договору про постачання природного газу за граничною роздрібною ціною природного газу, якщо такий споживач звернувся із відповідною заявою до постачальника. Таким чином, згідно вимог чинного законодавства відповідач зобовязаний здійснювати постачання природного газу релігійним організаціям, у звязку з чим останній здійснює закупівлю природного газу для їх потреб у позивача. Відповідач вказав на те, що розрахунки за поставлений природний газ релігійним організаціям здійснюється останнім шляхом перерахування коштів виключно на поточні рахунки із спеціальним режимом використання, що відкриті в установах уповноваженого банку позивача відповідно до постанови КМУ № 792 від 30.09.2015. В подальшому кошти перераховуються з поточних рахунків із спеціальним режимом використання згідно з алгоритмом розподілу коштів, затвердженим НКРЕКП, виключно на рахунок позивача. Відповідач наголосив на тому, що не несе відповідальності за дії банківських та державних установ, які беруть участь у багатостадійному процесі перерахування коштів за спожитий природній газ. Крім того, на розрахунки відповідача впливає заборгованість та несвоєчасна плата населення за отриманий природний газ, що у період з 01.08.2015 по 01.02.2016 зросла до 168 658 264,56 грн., про що додано відповідну довідку за № Спг 1.0-СП-2536-1116 від 14.11.2016 (а.с.137). Таким чином, враховуючи що відповідач, знаходячись у скрутному фінансовому становищі, розрахувався за поставлений природний газ у спірному періоді в повному обсязі станом на 27.01.2016, прострочивши оплату, виходячи з умов п. 7.2 спірного договору, лише на 6 календарних днів, то сума пені, що заявлена до стягнення підлягає зменшенню до 1,00 грн.

У відповідності до ч. 2 ст. 216 Господарського кодексу України застосування господарських санкцій повинно гарантувати захист прав і законних інтересів громадян, організацій та держави, в тому числі відшкодування збитків учасникам господарських відносин, завданих внаслідок правопорушення, та забезпечувати правопорядок у сфері господарювання. За приписами ч. 2 ст. 218 вказаного Кодексу учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов'язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення.

Статтею 233 Господарського кодексу України передбачено, що суд має право зменшити розмір санкцій, при цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов'язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Пунктом 3 ч. 1 ст. 83 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що господарський суд приймаючи рішення, має право зменшувати у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню із сторони, що порушила зобовязання.

Пунктом 7.2 договору сторони погодили, що у разі якщо до 20 числа місяця, наступного за місяцем закінчення строку дії договору в частині реалізації газу (розділ ХІ договору) відповідач не здійснить повну оплату фактично отриманого за договором природного газу, відповідач зобовязується (крім суми заборгованості) сплатити позивачу пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу.

Виходячи з умов пункту 7.2 договору, право на нарахування та стягнення пені виникає у позивача за умови, якщо відповідач не розрахується за поставлений природний газ в повному обсязі до 20 січня 2016 року. Судом було встановлено, що відповідач погасив наявну заборгованість за поставлений природний газ у період з липня 2015 року по грудень 2015 року в повному обсязі станом на 27 січня 2016 року, про що свідчить банківська виписка по рахунку останнього (а.с.83).

Враховуючи те, що відповідач здійснив всі залежні від нього заходи для погашення наявної заборгованості та розрахувався за поставлений природний газ у спірному періоді в повному обсязі 27.01.2016, а також, враховуючи умови п.7.2 договору щодо строку остаточного розрахунку за отриманий за договором обсяг газу до 20.01.16р., суд вважає за можливе зменшити розмір пені до 1300,00 грн.

Пунктом 4.3. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 21.02.2013 р. за № 7 „Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України» визначено, що у разі коли господарський суд на підставі пункту 3 статті 83 ГПК зменшує розмір неустойки (штрафу, пені), витрати позивача, пов'язані зі сплатою судового збору, відшкодовуються за рахунок відповідача у сумі, сплаченій позивачем за позовною вимогою, яка підлягала б задоволенню, якби зазначений розмір судом не було зменшено.

Враховуючи вимоги ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, судові витрати по сплаті судового збору покладаються на сторони пропорційно задоволеним вимогам з урахуванням приписів ст. 49 Господарського процесуального кодексу України. Тобто, з відповідача на користь позивача має бути стягнуто 1337,76 грн. судових витрат по сплаті судового збору.

Керуючись ст. ст. 22, 33, 34, 49, ст. 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В :

1.Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Чернігівгаз збут» (14021, Чернігівська область, м. Чернігів, вул. Любецька, 68, , з будь якого рахунку виявленого державним виконавцем) на користь Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (01601, м. Київ, вул. Б. Хмельницького, буд. 6, , п/р 1 АТ «Ощадбанк», МФО 300465) 1300,00 грн. пені, 558,39 грн. трьох відсотків річних, 1590,61 грн. інфляційних втрат та 1337,76 грн. судового збору.

3. Врешті позову відмовити.

4. Наказ видати після набрання судовим рішенням законної сили.

Рішення оформлено відповідно до ст. 84 Господарського процесуального кодексу України та підписано 01.12.2016.

Суддя І.Г.Мурашко