КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
УХВАЛА

"05" грудня 2016 р. Справа №910/15863/16

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Остапенка О.М.

суддів: Пантелієнка В.О.

Верховця А.А.

розглянувши матеріали апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю „Укрконцепт" на ухвалу господарського суду міста Києва від 15.09.2016 року

у справі № 910/15863/16 (суддя Пасько М.В.)

за заявою Публічного акціонерного товариства „Укргазбанк"

до Товариства з обмеженою відповідальністю „Укрконцепт"

про банкрутство

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою господарського суду міста Києва від 15.09.2016 року у справі № 910/15863/16 порушено провадження у справі про банкрутство ТОВ „Укрконцепт", визнано заявника кредитором боржника на суму 60 915 463,36 грн., введено мораторій на задоволення вимог кредиторів, введено процедуру розпорядження майном боржника, розпорядником майна боржника призначено арбітражного керуючого Панасюка І.В.

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою місцевого господарського суду, ТОВ „Укрконцепт" звернулося до апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу господарського суду міста Києва від 15.09.2016 року про порушення провадження у справі про банкрутство та припинити провадження у справі № 910/15863/16.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями вказану апеляційну скаргу у справі № 910/15863/16 передано на розгляд колегії суддів у складі головуючого судді Остапенка О.М., суддів: Верховця А.А., Пантелієнка В.О.

Розглянувши апеляційну скаргу ТОВ „Укрконцепт", апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не може бути прийнята до розгляду і має бути повернута скаржнику без розгляду з огляду на наступне.

Як було зазначено вище, оскаржувана ухвала суду першої інстанції прийнята 15.09.2016 року.

Згідно ст. 93 ГПК України апеляційна скарга подається на рішення місцевого господарського суду протягом десяти днів, а на ухвалу місцевого господарського суду - протягом п'яти днів з дня їх оголошення місцевим господарським судом. У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення, зазначений строк обчислюється з дня підписання рішення, оформленого відповідно до статті 84 цього Кодексу.

У випадках, коли останній день строку припадає на неробочий день, днем закінчення строку вважається перший наступний за ним робочий день.

Таким чином останнім днем подання апеляційної скарги на ухвалу господарського суду міста Києва від 15.09.2016 року є 20.09.2016 року.

Проте, скаржник звернувся до апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою на вищевказану ухвалу місцевого господарського суду лише 17.11.2016 року, що підтверджується штампом господарського суду міста Києва про одержання апеляційної скарги із зазначенням дати та вхідного номера, тобто з пропущенням процесуального п'ятиденного строку на її оскарження, передбаченого частиною 1 статті 93 ГПК України.

Одночасно апелянт просив поновити строк для подання апеляційної скарги, мотивуючи тим, що боржник не отримував жодних повідомлень про слухання даної справи, а про її розгляд дізнався випадково з офіційного сайту судової влади України.

Розглянувши клопотання ТОВ „Укрконцепт" про відновлення пропущеного строку для подання апеляційної скарги, апеляційний господарський суд дійшов висновку, що дане клопотання задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Згідно частини 6 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.05.2011 року № 7 „Про деякі питання практики застосування розділу XII Господарського процесуального кодексу України", статтею 93 ГПК встановлено, що апеляційна скарга, яка подана після закінчення строків, установлених цією статтею, повертається, якщо апеляційний господарський суд за заявою особи, яка її подала, не знайде підстав для поновлення строку.

Відповідну заяву (клопотання) може бути викладено в апеляційній скарзі чи в окремому документі, і в останньому випадку її має бути подано одночасно з апеляційною скаргою. Заява розглядається, якщо вона надійшла до винесення ухвали про повернення апеляційної скарги.

Заява про поновлення строку розглядається одноособово одним із суддів колегії суддів апеляційного господарського суду, склад якої визначений у встановленому законом порядку.

Наявність або відсутність підстав для задоволення заяви про відновлення пропущеного строку подання апеляційної скарги визначається за правилами частини першої статті 53 ГПК.

Про поновлення або про відмову у поновленні пропущеного строку може зазначатися в ухвалі як окремому документі (за підписом судді, який розглядав відповідне питання у порядку частини другої статті 93 ГПК) або в ухвалах (за підписами суддів) про повернення апеляційної скарги (частина друга статті 93, пункт 4 частини першої статті 97 ГПК) чи про прийняття її до провадження (стаття 98 ГПК).

Відповідно до статті 53 ГПК України відновлення пропущеного строку здійснюється господарським судом за наявності поважної причини його пропуску. Виходячи зі змісту статті 53 ГПК України, поважними причинами визнаються лише такі обставини, які є об'єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення сторони та пов'язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення сторонами у справі процесуальних дій та підтверджені належними доказами.

Згідно із п. 8 ч. 4 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.05.2011 року № 7 „Про деякі питання практики застосування розділу XII Господарського процесуального кодексу України" клопотання про відновлення строку подання апеляційної скарги з огляду на приписи статті 53 ГПК повинно містити обґрунтування поважності причин пропуску такого строку (за необхідності - з посиланням на відповідні докази, які подаються апеляційному господарському суду на загальних підставах). При цьому своєчасне (у межах встановленого строку) подання первісної апеляційної скарги і невідкладне (одразу після одержання відповідної ухвали) усунення скаржником недоліків, які стали причиною повернення останньої, враховуються апеляційним господарським судом у вирішенні питання про відновлення строку подання апеляційної скарги разом з іншими обставинами, на які посилається скаржник у зазначеному клопотанні.

Отже, наведені норми пов'язують можливість відновлення процесуального строку з обов'язковою наявністю поважної причини (чи причин) пропуску відповідного строку. Це стосується й тих випадків, коли таке відновлення здійснюється з ініціативи господарського суду, що має зазначити відповідну причину (причини) в судовому рішенні, в якому йдеться про відновлення строку. Якщо відновлення процесуального строку здійснюються за заявою сторони чи прокурора, заявник повинен обґрунтувати поважність причини (причин) пропуску строку, в разі необхідності - з поданням доказів цього за загальними правилами розділу V ГПК."

Так, обґрунтовуючи причини пропуску строку на апеляційне оскарження вищевказаної ухвали місцевого господарського суду, ТОВ „Укрконцепт" зазначає, що розгляд справи в суді першої інстанції відбувався без участі представників ТОВ „Укрконцепт", про розгляд справи боржник не був повідомлений, ухвали суду першої інстанції про прийняття заяви до розгляду як і оскаржувана ухвала скаржнику не направлялись, а з ухвалою Господарського суду міста Києва від 15.09.2016 року представник ТОВ „Укрконцепт" ознайомився лише 09.11.2016 року під час ознайомлення з матеріалами справи.

Однак, як вбачається із матеріалів справи, звертаючись до суду і заявою про порушення справи про банкрутство боржника, ініціюючим кредитором до заяви додано докази направлення її копії на юридичну адресу ТОВ „Укрконцепт", яка вказана у витязі з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців (03083, м. Київ, просп. Науки, буд. 54), що свідчить про обізнаність останнього про ініціювання відносно нього справи про банкрутство.

ТОВ „Укрконцепт", в свою чергу, було належним чином повідомлено про дату, час та місце розгляду справи, а також порушення справи, оскільки ухвали Господарського суду міста Києва від 02.09.2016 року про прийняття заяви до розгляду та від 15.09.2016 року про порушення справи про банкрутство були направлені на адресу боржника, про що свідчить відмітка на зворотньому боці останнього аркушу відповідних ухвал.

Судом апеляційної інстанції також встановлено, що інші процесуальні документи, прийняті місцевим судом у даній справі та направлені боржнику на юридичну адресу 03083, м. Київ, просп. Науки, буд. 54, поверталися на адресу суду з позначенням „вибули" та „за зазначеною адресою не знаходяться".

Водночас, на титульному аркуші апеляційної скарги апелянт сам зазначає свою адресу, а саме: 03083, м. Київ, просп. Науки, буд. 54.

У відповідності з положеннями Постанови Пленуму Вищого господарського суду України „Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" від 26 грудня 2011 року № 18 місцезнаходження юридичної особи або місце проживання фізичної особи - підприємця визначається на підставі відомостей, внесених до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців (стаття 17 Закону України „Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців"). Особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 64 та статті 87 ГПК. За змістом цієї норми, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

Крім того, повідомлення про порушення провадження у справі про банкрутство „Укрконцепт" офіційно оприлюднено на сайті Вищого господарського суду України 16.11.2016 року за № 35491.

Також слід зазначити, що оскаржувану ухвалу було розміщено в загальнодоступному Єдиному державному реєстрі судових рішень.

Вищенаведене спростовує твердження ТОВ „Укрконцепт" про те, що боржник не був належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи та про прийняття оскаржуваної ухвали суду першої інстанції.

Таким чином, скаржник, обізнаний про розгляд даної справи в суді першої інстанції та про порушення провадження у справі про банкрутство боржника ухвалою суду від 15.09.2016 року, оскаржив її лише 17.11.2016 року, тобто через два місяці після її прийняття, не навівши при цьому жодних поважних та об'єктивних причин, жодних непереборних обставин, які б унеможливили вчинення ним процесуальних дій упродовж цього терміну, а відтак можливість подання апеляційної скарги на оскаржувану ухвалу в найкоротші строки з часу, коли йому стало відомо про неї та про її зміст, залежала виключно від волевиявлення скаржника, тобто мала суб'єктивний характер.

В той же час, суд апеляційної інстанції враховує позицію Європейського суду з прав людини, викладену у рішенні від 03.04.2008 року у справі „Пономарьов проти України", відповідно до якої вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

Судова колегія також зауважує, що представник скаржника подав клопотання про ознайомлення з матеріалами справи 02.11.2016 року, ознайомився зі справою 09.11.2016 року, а апеляційну скаргу подав 17.11.2016 року, що також свідчить про необґрунтованість клопотання про відновлення строку на апеляційне оскарження.

Відтак, скаржником не наведено суду поважних причин пропуску строку на апеляційне оскарження ухвали суду першої інстанції в розумінні ст. 53 ГПК України.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 93 ГПК України апеляційний господарський суд постановляє ухвалу про повернення апеляційної скарги у випадках, якщо вона подана після закінчення строків, установлених цією статтею, і суд за заявою особи, яка її подала, не знайде підстав для поновлення строку, та незалежно від поважності причини пропуску цього строку - у разі, якщо апеляційна скарга подана прокурором, органом державної влади, органом місцевого самоврядування після спливу одного року з дня оголошення оскаржуваного судового рішення. Розгляд заяви особи про поновлення строку на подання апеляційної скарги здійснюється одним із суддів колегії суддів апеляційного господарського суду, склад якої визначений при реєстрації справи відповідно до положень частини четвертої статті 91 цього Кодексу.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 97 Господарського процесуального кодексу України апеляційна скарга не приймається до розгляду і повертається апеляційним господарським судом, якщо скаргу подано після закінчення строку, встановленого для її подання, без клопотання про поновлення цього строку або таке клопотання відхилено.

Враховуючи вищевикладене та керуючись статтями 53, 86, 91, 93 та п. 4 ч. 1 ст. 97 ГПК України, Київський апеляційний господарський суд, -

УХВАЛИВ:

1. Клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю „Укрконцепт" про поновлення строку на подання апеляційної скарги на ухвалу господарського суду міста Києва від 15.09.2016 року у справі № 910/15863/16 відхилити.

2. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю „Укрконцепт" на ухвалу господарського суду міста Києва від 15.09.2016 року у справі № 910/15863/16 повернути скаржнику без розгляду по суті.

3. Матеріали справи № 910/15863/16 повернути до господарського суду міста Києва.

Головуючий суддя О.М. Остапенко

Судді В.О. Пантелієнко

А.А. Верховець