ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"29" листопада 2016 р. Справа № 914/1988/16

Львівський апеляційний господарський суд у складі колегії:

Головуючого судді Кравчук Н.М.

суддів Кордюк Г.Т.

ОСОБА_1

розглянувши апеляційну скаргу Львівського обласного військового комісаріату, за вих.. № 10358 від 21.10.2016р. (за вх. № ЛАГС 01-05/5081/16 від 27.10.2016р.) та клопотання за вих.. № 10357 від 21.10.2016р. (за вх. № ЛАГС 01-05/5091/16 від 27.10.2016р.) про відстрочення, розстрочення, зменшення судового збору чи звільнення від його сплати

на рішення господарського суду Львівської області від 03.10.2016р.

у справі № 914/1988/16

за позовом: товариства з обмеженою відповідальністю Львівгаз збут (надалі ТзОВ Львівгаз збут), м. Львів;

до відповідача: Львівського обласного військового комісаріату, м. Львів;

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: квартирно-експлуатаційний відділ м. Львова (надалі КЕВ м. Львова), м. Львів

про стягнення заборгованості в сумі 41 871,34 грн.

за участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_2 представник (довіреність № ЛЗ07/1-847-16 від 07.04.2016р.)

від відповідача: ОСОБА_3 представник (довіреність № 8879 від 07.09.2016р.)

від третьої особи: ОСОБА_4 - представник (довіреність № 4408 від 28.09.2016р.)

Учасникам судового процесу розяснено права та обовязки, передбачені ст.ст.20, 22, 28 ГПК України. Заяв про відвід суддів та клопотань про здійснення технічної фіксації судового процесу від сторін не надходило.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Львівської області від 03.10.2016р. у справі № 914/1988/16 (суддя Кітаєва С.Б.) позовні вимоги задоволено повністю. Стягнуто з Львівського обласного військового комісаріату на користь ТзОВ Львівгаз збут 41 871,343 грн. заборгованості, з якої: 36 351,98 грн. основний борг, 3 742,12 грн. пеня, 276,08 грн. 3% річних, 1 501,16 грн. інфляційні втрати, а також стягнуто 1 378,00 грн. судового збору.

Приймаючи рішення, місцевий господарський суд виходив з того, що факт прострочки оплати основного боргу в сумі 36 351,98 грн. підтверджується матеріалами справи, тому на підставі ст. 625 ЦК України та п. 6.2.1 договору № 114108ВG9GCB016 позивачем правомірно нараховано 1 501,16 грн. інфляційних втрат, 276,08 грн. 3% річних та пені в розмірі 3 742,12 грн.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, Львівський обласний військовий комісаріат подав апеляційну скаргу, в якій рішення суду першої інстанції вважає прийнятим з неповним зясуванням обставин, що мають значення для справи, з порушенням норм матеріального та процесуального права, просить його скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити ТзОВ Львівгаззбут в задоволенні позову повністю. Зокрема, скаржник зазначає, що судом не взято до уваги, що подані позивачем докази акти приймання-передачі природного газ, підписані не стороною договору - Дрогобицько-Бориславським обєднаним районним комісаріатом, а квартирно-експлуатаційним відділом м. Львова, відтак, вважає, що позов обґрунтований неналежними доказами. Також вказує на те, що договір був укладений без дотримання вимог п. 8.7 договору, і як наслідок договір був укладений без внесення уточнень щодо проведення розрахунків через КЕВ.

Згідно протоколу про автоматичний розподіл справ між суддями від 27.10.2016р. дану справу розподілено до розгляду судді-доповідачу ОСОБА_5, склад колегії сформований з суддів: Кравчук Н.М. головуючий суддя, ОСОБА_6 та ОСОБА_1

Ухвалами Львівського апеляційного господарського суду від 31.10.2016р. поновлено строк на подання апеляційної скарги та прийнято апеляційну скаргу до провадження та призначено до розгляду на 15.11.2016р.

В судовому засіданні 15.11.2016р. оголошено перерву до 29.11.2016р., про що сторони повідомлені під розписку.

В судовому засіданні 29.11.2016р. представник Львівського обласного військового комісаріату подав клопотання (зареєстроване в канцелярії суду за вх. № ЛАГС 01-04/8481/16 від 28.11.2016р.), яким просить долучити до матеріалів справи копію договору поруки від 10.11.2016р., укладеного між ТзОВ Львівгаззбут, Львівським обласним військовим комісаріатом та КЕВ м. Львова. Представник скаржника зазначив, що даний договір не був наданий у суді першої інстанції, оскільки укладений у листопаді 2016р.

Представник ТзОВ Львівгаз збут проти даного клопотання заперечив.

Представник КЕВ м. Львова підтримав клопотання відповідача.

Статтею 82 ГПК України встановлено, що рішення приймається господарським судом за результатами оцінки доказів, поданих сторонами та іншими учасниками господарського процесу, а також доказів, які були витребувані господарським судом.

Отже, реалізація передбаченого статтею 22 ГПК України права сторін надавати докази здійснюється ними до прийняття рішення господарським судом.

Згідно із ст.101 ГПК України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу; додаткові докази приймаються судом, якщо заявник обґрунтував неможливість їх подання суду першої інстанції з причин, що не залежали від нього.

Колегія суддів, порадившись на місці, прийшла до висновку про доцільність задоволення вищевказаного клопотання.

Представник позивача в судовому засіданні 29.11.2016р. проти доводів апеляційної скарги заперечив з підстав, викладених у відзиві на апеляційну скаргу (зареєстрований в канцелярії суду за вх. № ЛАГС 01-04/8245/16 від 15.11.2016р.) та додаткових поясненнях (зареєстровані в канцелярії суду за вх. № ЛАГС 01-04/8521/16 від 29.11.2016р.), рішення суду першої інстанції вважає законним та обґрунтованим, відтак просить суду залишити його без змін, а апеляційні скарги без задоволення.

Представник відповідача в судовому засіданні 29.11.2016р. доводи апеляційної скарг підтримав повністю, просить суд рішення місцевого господарського суду скасувати та прийняти нове, яким відмовити в задоволення позовних вимог.

Представник третьої особи в судовому засіданні 29.11.2016р. також доводи апеляційної скарги підтримав повністю, просить суд рішення місцевого господарського суду скасувати та прийняти нове, яким відмовити в задоволення позовних вимог.

Розглянувши апеляційну скаргу, матеріали справи, заслухавши пояснення учасників судового процесу, Львівський апеляційний господарський суд встановив наступне.

01.01.2016р. між ТзОВ Львівгаззбут (постачальником) та Львівським обласним військовим комісаріатом (споживачем) укладено договір на постачання природного газу для потреб не побутових споживачів (бюджетних організацій) № 114108ВG9GСВ016.

Згідно з п. 1.1 договору постачальник зобовязується передати у власність споживачу у 2016 році природний газ, а споживач зобовязується прийняти та оплатити вартість газу у розмірах, строки та в порядку, що визначені договором. Планові обсяги постачання газу по місяцях зазначені у п.1.3 договору.

Пунктами 2.9.2 та 2.9.3 договору сторони узгодили, що на підставі отриманих від споживача даних та/або даних оператора ГРМ постачальник протягом трьох робочих днів готує два примірники акта приймання-передачі природного газу за розрахунковий період, підписаний уповноваженими представниками постачальника. Споживач протягом двох днів з дати одержання акта приймання-передачі газу зобовязується повернути постачальнику один примірник оригіналу акту приймання-передачі газу, підписаний уповноваженим представником споживача та скріплений печаткою споживача, або надати в письмовій формі мотивовану та обґрунтовану відмову від підписання акта приймання-передачі газу.

Відповідно до п. 3.1 договору розрахунки за поставлений споживачеві газ здійснюються за цінами, що вільно встановлюються між постачальником та споживачем.

У п. 4.1. договору сторонами встановлено, що розрахунковий період становить один календарний місяць з 7.00 годин першого дня місяця до 07.00 годин першого дня наступного місяця включно.

Згідно з п.4.2 договору оплата газу здійснюється споживачем шляхом перерахування грошових коштів на банківський рахунок постачальника в наступному порядку: 100% місячної вартості запланованого обсягу сплачується до 25 числа місяця, що передує місяцю постачання. Споживач самостійно розраховує суму платежу, виходячи з ціни газу на наступний розрахунковий період та відповідної величини договірного обсягу газу, заявленого на наступний розрахунковий період. У разі відсутності інформації про ціну газу на наступний розрахунковий період до дати здійснення оплати споживач розраховує суму платежу за ціною, що діяла у попередньому місяці.

У разі збільшення в установленому порядку підтвердженого обсягу газу протягом розрахункового періоду споживач здійснює оплату вартості додатково заявлених обсягів газу в пятиденний строк після збільшення цього обсягу.

Остаточний розрахунок по оплаті місячної вартості газу здійснюється до 10 числа місяця, наступного за місяцем поставки газу.

Відповідно до п.4.3 договору датою оплати (датою розрахунку) є дата зарахування коштів на банківський рахунок постачальника.

Розділом ХІ договору передбачено, що даний договір набуває чинності з дати його підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення їх печатками (за наявності) і діє в частині постачання газу з 01 січня 2016 року до 31 грудня 2016 року, а в частині проведення розрахунків до їх повного здійснення.

ТзОВ Львівгаз Збут на виконання умов договору № 114108ВG9GСВ016 від 01.01.2016р. у період січень-березень 2016р. поставив природний газ на загальну суму 36 351,98 грн. (з ПДВ), що підтверджується актами прийому-передачі природного газу до договору на постачання природного газу від 01.01.2016р. № 114108ВG9GСВ016: №ЗЛВ00008233 від 31.01.2016р. на суму 14 485,38 грн.; №ЗЛВ00010952 від 29.02.2016р. на суму 13 477,09 грн.; №ЗЛВ00016761 від 31.03.20162016р. на суму 8 389,51 грн., які підписані уповноваженими особами від постачальника- Дрогобицького відділу ТОВ Львівгаз Збут та від споживача- Дрогобицько-Бориславського обєднаного районного комісаріату, підписи яких завірені печаткою Дрогобицького відділу ТОВ Львівгаз Збут та гербовою печаткою Дрогобицько-Бориславського обєднаного районного комісаріату (а.с. 28-30).

Проте, споживач свої зобовязання щодо оплати вартості наданих послуг виконав неналежним чином, отриманий газ у встановлені договором строки не оплатив. В звязку з чим, в останнього виник борг перед постачальником в сумі 36 351,98 грн.

ТзОВ Львівгаз Збут звернулось до суду із позовом до Львівського обласного військового комісаріату про стягнення 41 871,343 грн., із яких: 36 351,98 грн. основний борг, 276,08 грн. - 3% річних, 1 501,16 грн. інфляційні збитки, 3 742,12 грн. пеня.

При винесенні постанови колегія суддів керувалася наступним.

Майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов'язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов'язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку. Майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України, що визначено ст. 175 ГК України.

В ст.11 ЦК України зазначено, що, однією з підстав виникнення зобовязань, є зокрема договори та інші правочини.

За договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. Відповідно до ч.2 ст. 712 ЦК України до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Статтею 655 ЦК України передбачено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Зі змісту договору № 114108ВG9GСВ016 від 01.01.2016р. вбачається, що останній за своєю правовою природою є договором поставки, укладеним на користь третьої особи, безпосереднього споживача природного газу, а саме Дрогобицько-Бориславського обєднаного районного комісаріату.

Відповідно до ст.636 ЦК України договором на користь третьої особи є договір, в якому боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок на користь третьої особи, яка встановлена або не встановлена у договорі.

Згідно ч.З п.З Положення про військові комісаріати, затвердженого постановою KM України, від 03.06.2013 р. №389 районні, міські, об»єднані міські, військові комісаріати підпорядковуються відповідному обласному військовому комісаріату, на території відповідальності якого вони перебувають згідно з адміністративно-територіальним устроєм України.

Відповідно до п.7 вищенаведеного Положення обласні військові комісаріати є юридичними особами, мають самостійний баланс, реєстраційні рахунки в органах Казначейства. Інші військові комісаріати є відокремленими підрозділами відповідних обласних військових комісаріатів.

Таким чином, оскільки лише обласні військові комісаріати є юридичними особами, які мають самостійний баланс, реєстраційні рахунки в органах Казначейства, договір на постачання природного газу укладався із Львівським обласним військовим комісаріатом, для потреб свого відокремленого підрозділу Дрогобицько-Бориславського обєднаного районного комісаріату, який провадить свою діяльність без права юридичної особи.

Згідно із ч.1, ч.2 ст. 693 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором, - у строк, визначений відповідно до статті 530 цього Кодексу. Якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

Зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України).

В силу ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 ЦК України). Зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України).

Як зазначалося вище, aакт надання позивачем в період січень-березень 2016р. природного газу на загальну суму 36 351,98 грн. підтверджується матеріалами справи та не заперечується і самим відповідачем.

Проте, відповідач умови договору не виконав, заборгованість в сумі 36 351,98 грн. за поставлений газ позивачу не сплатив.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що вимога позивач про стягнення 36 351,98 грн. основного боргу за поставлений природний газ є обґрунтованою, що підлягає до задоволення.

Статтею 610 ЦК України встановлено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Статтею 625 ЦК України встановлено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Слід зазначити, що передбачені ст.625 ЦК України втрати пов'язані з інфляційними процесами в державі, за своєю правовою природою є компенсацією за понесені збитки, спричинені знецінення грошових коштів, а три проценти річних - платою за користування коштами, що не були своєчасно оплачені боржником, тому дані платежі не є відповідальністю за порушення грошового зобов'язання і не відносяться до санкцій.

Згідно поданого розрахунку за період з 11.02.2016р. по 06.06.2016р., з 11.03.2016р. по 06.06.2016р., з 11.04.2016р. по 06.06.2016р. позивач нарахував відповідачу 3% річних в розмірі 276,08 грн. та 1 501,16 грн. інфляційних втрат.

З огляду на викладене, вимоги позивача про стягнення 276,08 грн. 3% річних та 1 501,16 грн. втрат від інфляційних процесів є обґрунтовані та підставно задоволенні судом першої інстанції.

Відповідно до ст. 216 ГК України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за порушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Стаття 230 цього ж кодексу штрафними санкціями визначає господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання чи неналежного виконання господарського зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ст. 549 ЦК України).

За змістом п. 6 ст. 232 ГК України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

У п.6.2.1. договору сторони передбачили, що у разі порушення споживачем строків оплати, передбачених розділом IV договору, споживач сплачує постачальнику пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу, за кожен день прострочення платежу.

Згідно з ст.ст.1, 2 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобовязань" платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін, при цьому розмір пені обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період ,за який сплачується пеня.

Як вбачається з розрахунку позивачем нарахована пеня за період з 11.02.2016р. по 03.03.2016р., з 04.03.2016р. по 21.04.2016р., з 22.04.2016р. по 26.05.2016р., 27.05.2016р. по 06.06.2016р., 11.03.2016р. по 21.04.2016р., 22.04.2016р. по 26.05.2016р., 27.05.2016р. по 06.06.2016р., 11.04.2016р. по 21.04.2016р., 22.04.2016р. по 26.05.2016р., 27.05.2016р. по 06.06.2016р. в розмірі 3 742,12 грн.

Враховуючи викладене, колегія суддів апеляційної інстанції вважає, що оскільки відповідач порушив строк оплати отриманого природного газу (мало місце прострочення відповідачем виконання грошового зобов'язання), то місцевий господарський суд правомірно задовольнив позовну вимогу про стягнення з відповідача пені в розмірі - 3 742,12 грн.

Щодо поданого скаржником договору поручи від 10.11.2016р., укладеного між ТзОВ Львівгаз Збут, Львівським обласним військовим комісаріатом та КЕВ м. Львова., колегія суддів зазначає, що оскільки даний договір укладений сторонами після прийняття рішення місцевим господарським судом, тому він не може бути взятим до уваги судом апеляційної інстанції при винесенні постанови.

Щодо твердження скаржника стосовно того, що договір був укладений без дотримання вимог п. 8.7 договору, і як наслідок укладений без внесення уточнень щодо проведення розрахунків через КЕВ, суд апеляційної інстанції зазначає, що даній договір виконаний постачальником, в судовому порядку не визнаний недійсним, відтак в суду відсутні підстави вважати такі доводи обґрунтованими.

Відповідно до ст.43 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

Статтею 32 ГПК України встановлено, що доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Згідно зі ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Частиною 2 ст. 34 ГПК України обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Однак, скаржником всупереч вищенаведеним нормам права, не подано доказів, які б підтвердили факти, викладені в позовній заяві, а доводи, наведені в апеляційній скарзі не спростовують правомірність висновків, викладених в оскаржуваному рішенні суду першої інстанції.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції вважає, що рішення місцевого господарського суду є законним, обґрунтованим, прийнятим з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому його слід залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Керуючись, ст.ст. 99, 101, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Львівський апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ :

1. Рішення господарського суду Львівської області від 03.10.2016р. у справі № 914/1988/16 залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

2. Стягнути з Львівського обласного військового комісаріату (79005, м. Львів, вул. І. Франка, буд. 25) в дохід державного бюджету України (отримувач коштів-УДКСУ у Личаківському районі м. Львова, код отримувача - 38007620, банк отримувача - ГУДКСУ у Львівській області, код банку отримувача -825014, рахунок отримувача 2006, код класифікації доходів бюджету - 22030101) судовий збір в розмірі 1 515,80 грн. за подання апеляційної скарги.

3. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно з розділом ХІІ-1 ГПК України.

4. Справу передати до господарського суду Львівської області.

Головуючий суддя Н.М. Кравчук

судді Г.Т. Кордюк

ОСОБА_1