УХВАЛА

28 листопада 2016 року Справа № 913/626/16

Провадження №4/913/626/16

За позовом

Публічного акціонерного товариства "Укрсоцбанк", м. Київ

до 1-відповідача - Акціонерного товариства закритого типу "Русь Єдина", м. Сєвєродонецьк Луганської області

2- відповідача - ОСОБА_1, м. Перевальськ Луганської області

про стягнення 2583079 грн. 81 коп.

Судова колегія у складі суддів: Старкова Г.М. (головуючий суддя), Вінніков С.В., Лісовицький Є.А. - судді.

при секретарі судового засідання - помічника судді - Наумовій В.В.

У засіданні брали участь:

від позивача - представник не прибув;

від 1- відповідача - представник не прибув;

від 2- відповідача - представник не прибув.

В С Т А Н О В И В :

Обставини справи: позивачем заявлено вимогу про солідарне стягнення з відповідачів заборгованості за договором відновлювальної кредитної лінії № 580/3-35 від 06.07.2007 в сумі 2 529 030 грн. 86 коп., з яких: заборгованість за кредитом в сумі 921070 грн.00 коп.; заборгованість за відсотками за користування кредитом в сумі 1133600 грн. 80 коп.; заборгованість за комісіями в сумі 116349 грн. 32 коп., інфляційні нарахування за кредитом в сумі 165006 грн. 52 коп.; інфляційні нарахування за відсотками в сумі 193 004 грн. 14 коп.

Представник 1-відповідача подав до суду 07.11.2016 (згідно штампу вхідний № 8166/16) клопотання про припинення провадження у справі № 913/626/16 на підставі п.1 ч.1 ст. 80 ГПК України.

В обґрунтування заявленого клопотання представник 1-відповідача - АТЗТ «Русь Єдина» зазначив, що однією із сторін договору поруки № 580/4-44, укладеного 06.07.2007 є фізична особа ОСОБА_1, яка не має статусу фізичної особи - підприємця і не встановлено обставини укладання ОСОБА_1 договору поруки в рамках здійснення ним підприємницької діяльності. Вказане клопотання судом розглянуте, задоволене та долучене до матеріалів справи з наданими до нього документами.

Розглянувши документи і матеріали, надані до справи, заслухавши пояснення представників учасників судового процесу, оцінивши надані докази, які мають значення для вирішення спору, господарський суд, дійшов висновку про припинення провадження у справі відповідно до п.1 ч.1 ст.80 Господарського процесуального кодексу України з наступних підстав.

Позов мотивовано, зокрема, наступним. Між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» (правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк» (надалі -ПАТ «Укрсоцбанк», позивач, кредитор) та Акціонерним товариством закритого типу «Русь Єдина» (надалі - АТЗТ «Русь Єдина», 2-відповідач, позичальник) було укладено договір відновлювальної кредитної лінії № 580/3-35 від 06.07.2007 ( надалі - кредитний договір), останній отримав кредит в межах максимального ліміту в сумі 1000000 грн.00 коп. зі сплатою 16,5 % річних.

Крім того, між позивачем та 1-відповідачем укладені додаткові угоди до договору відновлювальної кредитної лінії № 580/3-35 від 06.07.2007.

На забезпечення виконання вказаного кредитного договору між позивачем, 1-відповідачем -АТЗТ «Русь Єдина» та 2-відповідачем- ОСОБА_1 було укладено договір поруки № 580/4-44 від 06.07.2007 (надалі - договір поруки), за умовами якого останній зобов'язався перед позивачем (кредитор) у повному обсязі солідарно відповідати за виконання позичальником (1-відповідач) зобов'язань щодо повернення суми кредиту, сплати відсотків, а також можливих штрафних санкцій у розмірі та на умовах, передбачених договором кредиту (п.1.1 договору поруки).

У зв'язку з неналежним виконанням 1-відповідачем умов кредитного договору станом на 25.04.2016 утворилася заборгованість за кредитним договором у загальному розмірі 2 529 030 грн. 86 коп.

Посилаючись на вказані обставини та положення ст.ст. 546, 554, ч.2 ст.1050, ч.1 ст.1054 ЦК України позивач звернувся до господарського суду Луганської області про солідарне стягнення з відповідачів заборгованості за договором відновлювальної кредитної лінії № 580/3-35 від 06.07.2007 в сумі 2583079 грн. 81 коп., з яких: заборгованість за кредитом в сумі 921070 грн.00 коп., заборгованість за відсотками за користування кредитом в сумі 1133600 грн. 80 коп., заборгованість за комісіями в сумі 170398 грн. 27 коп., інфляційні нарахування за кредитом в сумі 165006 грн. 52 коп., інфляційні нарахування за відсотками в сумі 193 004 грн. 14 коп. (з урахуванням заяви про збільшення розміру позовних вимог від 16.06.2016).

За приписами ч.1 ст.543 Цивільного кодексу України у разі солідарного обов'язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов'язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо.

У даному випадку позовні вимоги пред'явлено солідарно до двох відповідачів.

Згідно ст.1 Господарського процесуального кодексу України підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності (далі - підприємства та організації), мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушення.

Відповідно до ст. 21 Господарського процесуального кодексу України сторонами в судовому процесі є позивач і відповідач.

Позивачами є підприємства та організації, зазначені у статті 1 цього Кодексу, що подали позов або в інтересах яких подано позов про захист порушеного чи оспорюваного права або охоронюваного законом інтересу.

Відповідачами є юридичні особи та у випадках, передбачених цим Кодексом, - фізичні особи, яким пред'явлено позовну вимогу.

Міністерством юстиції України надано роз'яснення від 14.01.2011 «Статус фізичної особи - підприємця: проблеми застосування законодавства», в яких, зокрема, зазначено, що фізична особа та фізична особа - підприємець у цивільно-господарських відносинах є різностороннім учасником. Принципи здійснення ним підприємницької діяльності роблять його подібним до юридичних осіб, тоді як в приватних відносинах, незважаючи на будь-які зміни в його статусі, він залишається бути громадянином - фізичною особою. А тому слід чітко розмежувати ці різні сфери відносин. Вбачається, що на підставі правила, встановленого у статті 51 Цивільного кодексу України, до фізичних осіб - підприємців слід застосовувати норми спеціального (господарського) законодавства, якщо предметом регулювання безпосередньо є їх підприємницька діяльність. Натомість, слід брати до уваги норми цивільного законодавства, якщо предмет регулювання виходить за межі підприємницької діяльності, зачіпаючи приватні інтереси суб'єкта, та в повній мірі врегульовується нормами Цивільного кодексу України.

У господарський відносинах фізичні особи - підприємці приймають участь перш за все як підприємці, а не як фізичні особи. Під час здійснення господарської діяльності фізичні особи - підприємці реалізують свою господарську компетенцію, тобто сукупність господарських прав та обов'язків. При цьому решта прав та обов'язків фізичної особи, що становить її правоздатність, як людини, набуваються та виконуються нею поза межами здійснення господарської діяльності, в порядку реалізації нею цивільної дієздатності, передбаченої Цивільним кодексом України, та регулюється ним. Останнє випливає зі змісту ч.3 ст.45 ГК України, відповідно до якої щодо громадян положення цього кодексу поширюється на ту частину їх діяльності, яка за своїм характером є підприємницькою. Отже, беручи до уваги вищевикладене можна зазначити, що фізична особа - підприємець в цивільно-господарських відносинах є різностороннім учасником. Принцип здійснення ним підприємницької діяльності роблять його подібним до юридичних осіб, тоді як в приватних відносинах, незважаючи на будь-які зміни в його статусі, він залишається бути громадянином - фізичною особою. А тому, слід чітко розмежувати ці різні сфери відносин. Вбачається, що на підставі правила, встановленого у ст.51 Цивільного кодексу України, до фізичних осіб - підприємців слід застосовувати норми спеціального (господарського) законодавства, якщо предметом регулювання безпосередньо є їх підприємницька діяльність. Натомість, слід брати до уваги норми цивільного законодавства, якщо предмет регулювання виходить за межі підприємницької діяльності, зачіпаючи приватні інтереси суб'єкта, та в повній мірі регулюється нормами Цивільного кодексу України.

Пунктом 8 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 24 жовтня 2011 року N 10 встановлено, що спори між боржниками і стягувачами, а також спори за позовами інших осіб, прав та інтересів яких стосуються нотаріальні дії чи акт, у тому числі про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, про повернення стягнутого за виконавчим написом, вирішуються господарським судом за позовами боржників або зазначених осіб до стягувачів, якщо суб'єктний склад сторін відповідного спору відповідає приписам статті 1 ГПК України.

В свою чергу, судом апеляційної інстанції встановлено, що матеріали справи не містять жодного належного та допустимого (в розумінні ст.ст. 33, 34, 36, 43 ГПК України) доказу того, що права позивача були порушені саме суб'єктом господарського права, фізичною особою - підприємцем під час безпосереднього здійснення ним підприємницької діяльності, що є необхідною умовою для розгляду даного спору, з подальшим задоволенням позовних вимог (у разі достатніх обставин) до відповідача в межах господарського судочинства. Разом з цим, суб'єктний склад спору, в якому боржниками або стягувачами є фізичні особи, не відповідає приписам статті 1 ГПК України, а відтак такі позовні вимоги не можуть бути предметом спору у господарських судах України.

Пунктом 1.4. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26 грудня 2011 року N 18 встановлено, що у разі, якщо у розгляді справи господарським судом буде з'ясовано, що іншим або належним відповідачем у ній мала б бути особа, яка згідно з процесуальним законом не може бути учасником судового процесу в господарському суді, а позивач наполягає на розгляді відповідної справи саме господарським судом, останній не вправі ні залучати відповідну особу до участі у справі, ані припиняти провадження в ній, а повинен розглянути справу стосовно того відповідача, якому пред'явлено позовну вимогу, та прийняти рішення по суті справи (в тому числі про відмову в позові, якщо відповідач є неналежним).

За правилами п.1 ч.1 ст.12 ГПК України господарським судам підвідомчі справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні господарських договорів, у тому числі щодо приватизації майна та з інших підстав.

Як роз'яснено у п.3 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 24.10.2011 № 10 «Про деякі питання підвідомчості і підсудності справ господарським судам» у вирішенні питання про те, чи є правовідносини господарськими, а спір - господарським, слід виходити з визначень, наведених у статті 3 Господарського кодексу України .

Відповідно до ч.1 ст.3 Господарського кодексу України під господарською діяльністю у цьому Кодексі розуміється діяльність суб'єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність.

Учасниками відносин у сфері господарювання є суб'єкти господарювання, споживачі, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, наділені господарською компетенцією, а також громадяни, громадські та інші організації, які виступають засновниками суб'єктів господарювання чи здійснюють щодо них організаційно-господарські повноваження на основі відносин власності (ч.1 ст.2 Господарського кодексу України).

У відповідності до ч.ч. 1,2 ст. 55 Господарського кодексу України суб'єктами господарювання визнаються учасники господарських відносин, які здійснюють господарську діяльність, реалізуючи господарську компетенцію (сукупність господарських прав та обов'язків), мають відокремлене майно і несуть відповідальність за своїми зобов'язаннями в межах цього майна, крім випадків, передбачених законодавством. Суб'єктами господарювання є: господарські організації - юридичні особи, створені відповідно до Цивільного кодексу України, державні, комунальні та інші підприємства, створені відповідно до цього Кодексу, а також інші юридичні особи, які здійснюють господарську діяльність та зареєстровані в установленому законом порядку; громадяни України, іноземці та особи без громадянства, які здійснюють господарську діяльність та зареєстровані відповідно до закону як підприємці.

Згідно роз'яснень, викладених у п.4.2.5 Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 № 18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» провадження у справі підлягає припиненню з посиланням на пункт 1 частини першої статті 80 ГПК УКраїни, якщо при розгляді справи буде встановлено, що позов подано позивачем або до відповідача, який не має статусу юридичної особи або громадянина - суб'єкта підприємницької діяльності і не є учасником корпоративних відносин.

Приймаючи до уваги, що позовна вимога заявлена до відповідачів солідарно, а 2-відповідач мав статус суб'єкта підприємницької діяльності на час укладення договору поруки № 580/4-44 від 06.07.2007 та на день порушення провадження у справі, але при укладанні договору поруки відповідач-2 діяв як фізична особа - громадянин України. Укладання вказаного договору поруки відповідачем-2 не було пов'язано із здійсненням ним підприємницької діяльності. Таким чином ОСОБА_1 не є суб'єктом господарювання у спірних правовідносинах.

За таких обставин, спір не підлягає вирішенню в господарських судах, у зв'язку з чим провадження у справі підлягає припиненню на підставі п.1. ч.1 ст.80 Господарського процесуального кодексу України.

Представник 1-відповідача у судовому засіданні 07.09.2016 (згідно штампу вхідний № 6510/16) надав заяву, якою просить суд застосувати строк позовної давності.

Враховуючи, те, що суд відповідно до п.1. ч.1 ст.80 Господарського процесуального кодексу України припиняє провадження у даній справі, тому вказане клопотання судом не розглядається.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про судовий збір», сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі, закриття (припинення) провадження у справі (крім випадків, якщо провадження у справі закрито у зв'язку з відмовою позивача від позову і така відмова визнана судом), у тому числі в апеляційній та касаційній інстанціях.

Керуючись ст.ст.1, 21, 24, п.1 ч.1 ст.80, ст.86 Господарського процесуального кодексу України, суд

У Х В А Л И В:

Провадження у справі № 913/626/16 за позовом Публічного акціонерного товариства "Укрсоцбанк" до 1-відповідача - Акціонерного товариства закритого типу "Русь Єдина", 2-відповідача - ОСОБА_1 про солідарне стягнення 2583079 грн. 81 коп. припинити.

Головуючий суддя Г.М. Старкова

Судді С.В. Вінніков

Є. А. Лісовицький