РІШЕННЯ

"10" листопада 2016 р.Справа № 921/660/16-г/3

Господарський суд Тернопільської області

у складі судді Боровець Я.Я.

Розглянув справу

за позовом Фермерського господарства "Масарівські Липки", м. Копичинці, Гусятинський район, Тернопільська область

до відповідача ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "Мрія Трейдинг", м. Тернопіль

про стягнення заборгованості в розмірі 14 000 грн 00 коп.

За участю представників сторін від:

Позивача: ОСОБА_2 представник (довіреність б/н від 03.10.2016 р.)

Відповідача: ОСОБА_3 представник (довіреність № 20 від 22.04.2016 р.)

Представникам сторін в судовому засіданні оголошено склад суду та розяснено права і обовязки передбачені статтями 20, 22 ГПК України.

Фіксація судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу в порядку статті 81-1 ГПК України не здійснювалася через відсутність відповідного клопотання сторін.

В судовому засіданні 10.11.2016 року судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Суть справи: Фермерське господарство "Масарівські Липки" звернулося до господарського суду Тернопільської області з позовною заявою до ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "Мрія Трейдинг" про стягнення коштів в розмірі 14 000 грн 00 коп., які помилково перераховані відповідачу.

Ухвалою суду від 24 жовтня 2016 року порушено провадження у справі та її розгляд призначено на 10 листопада 2016 року.

10.11.2016р. суд перейшов до розгляду справи по суті.

Представник позивача в судовому засіданні підтримав заяву про зменшення позовних вимог, в якій просить стягнути 1 378,00 грн судового збору (вх.№19461 від 10.11.2016р.). В даній заяві зазначає, що відповідачем суму у розмірі 14 000,00 грн, яку перераховано помилково відповідачу, останнім повернуто у добровільному порядку, про що свідчить платіжне доручення №252 від 12.10.2016 року.

Розглянувши заяву позивача про зменшення позовних вимог, судом встановлено наступне:

Відповідно до статті 22 ГПК України позивач вправі до прийняття рішення по справі збільшити розмір позовних вимог за умови дотримання встановленого порядку досудового врегулювання спору у випадках, передбачених статтею 5 цього Кодексу в цій частині, відмовитись від позову або зменшити розмір позовних вимог.

Пунктом 3.10. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" № 18 від 26.12.2011 р. зазначено, що передбачені частиною 4 статті 22 ГПК України, права позивача збільшити або зменшити розмір позовних вимог, відмовитись від позову можуть бути реалізовані до прийняття рішення судом першої інстанції. Під збільшенням або зменшенням розміру позовних вимог слід розуміти відповідно збільшення або зменшення кількісних показників за тією ж самою вимогою, яку було заявлено в позовній заяві. Відповідно до частини 3 статті 55 ГПК України ціну позову вказує позивач. Отже, у разі прийняття судом зміни (в бік збільшення або зменшення) кількісних показників, у яких виражається позовна вимога, має місце нова ціна позову, виходячи з якої й вирішується спір.

Згідно статті 55 Господарського процесуального кодексу України, ціна позову визначається: 1) у позовах про стягнення грошей - стягуваною сумою або сумою, оспорюваною за виконавчим чи іншим документом, за яким стягнення провадиться у безспірному (безакцептному) порядку; 2) у позовах про витребування майна - вартістю майна, що витребується; 3) у позовах, які складаються з кількох самостійних вимог, - загальною сумою усіх вимог; 4) у позовах про стягнення іноземної валюти - в іноземній валюті та у гривнях відповідно до офіційного курсу, встановленого Національним банком України на день подання позову. В ціну позову включаються також вказані в позовній заяві суми неустойки (штрафу, пені), а якщо вони не вказані, - суми їх, визначені суддею. Ціну позову вказує позивач. У випадках неправильного зазначення ціни позову вона визначається суддею.

Як визначено в пункту 1 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України №7 від 21.020.2013р. відповідно до розділу VI Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК) судовими витратами є витрати сторін та інших учасників судового процесу в господарському суді, які пов'язані з розглядом справи і складаються з: судового збору, тощо.

Як вбачається із заяви про зменшення позовних вимог позивач просить стягнути лише 1 378,00 грн судового збору.

З огляду на наведене, оскільки судовий збір входить до складу судових витрат, а не до ціни позову, а тому суд вважає, що заява про зменшення позовних вимог подана безпідставно, а відповідно така не приймається до розгляду.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечив щодо позовних вимог з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву (вх.№18960 від 03.11.2016р.), просить суд в позові відмовити.

Оглянувши та дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, повно та об'єктивно оцінивши подані докази в їх сукупності, судом встановлено наступне.

Згідно статті 1 Господарського процесуального кодексу України право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів мають підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність і в установленому порядку набули статусу субєкта підприємницької діяльності.

Відповідно до статті 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Зокрема, підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є Договори та інші правочини.

27 серпня 2015 року Постачальником - ТОВ "Мрія Трейдинг" виписано рахунок на оплату № П00000296 Покупцю ФГ "Масарівські Липки" на підставі договору № 27/08/15/01 від 27.08.2015 р. на суму 14 000,00 грн за товар - крохмаль картопляний в мішкотарі (екстра сорт).

Згідно даного рахунку, 28 серпня 2015 року Фермерським господарством "Масарівські Липки" перераховано на рахунок ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "Мрія Трейдинг" грошові кошти в сумі 14 000,00 грн, про що свідчить платіжне доручення № 2194 від 28.08.2015р. з призначенням платежу "оплата за товари згідно рахунку № 296 від 27.08.2015р.".

Як стверджує позивач, договір №27/08/15/01 від 27.08.2015р. на підставі якого виставлений рахунок між позивачем та відповідачем не укладався, а товар - крохмаль картопляний в мішкотарі (екстра сорт) позивачу не поставлявся. Таким чином, грошові кошти в розмірі 14 000,00 грн перераховані Фермерським господарством "Масарівські Липки" на рахунок ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "Мрія Трейдинг" помилково та вважає, що підлягають поверненню.

23 серпня 2016 року позивачем надіслано на адресу відповідача лист - вимогу № 242 від 18.08.2016р. про повернення помилково перерахованих коштів в сумі 14 000,00 грн. на рахунок ФГ "Масарівські Липки", про що свідчить фіскальний чек № 3364 та рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення від 26.08.2016 року.

Дана вимога залишена відповідачем без задоволення.

А тому, 15.09.2016 р. позивачем повторно надіслано на адресу відповідача лист - вимогу № 262 про повернення помилково перерахованих коштів в сумі 14 000,00 грн. на рахунок ФГ "Масарівські Липки" (дата вручення - 20.09.2016 р. згідно повідомлення про вручення поштового відправлення від 20.09.2015 р.), який також залишений без відповідного реагування.

Відповідач жодних дій щодо повернення помилково перерахованих коштів не вчинив, що стало причиною звернення позивача до суду з вимогою про стягнення коштів у розмірі 14 000,00 грн.

Однак, на час розгляду справи в суді відповідачем в добровільному порядку повернено помилково перераховані кошти у розмірі 14 000,00 грн, що підтверджується платіжним дорученням № 252 від 12.10.2016 року.

При прийнятті рішення, суд виходив з наступного:

Згідно зі статті 509 Цивільного кодексу України зобов'язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Положеннями статей 525, 526, 530 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо у зобов"язанні встановлений строк (термін) його, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Аналогічне положення містить стаття 193 Господарського кодексу України, де зазначено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Як слідує із матеріалів справи, 28 серпня 2015 року Фермерським господарством "Масарівські Липки" перераховано на рахунок ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "Мрія Трейдинг" грошові кошти в сумі 14 000,00 грн, про що свідчить платіжне доручення № 2194 від 28.08.2015 р. з призначенням платежу "оплата за товари згідно рахунку № 296 від 27.08.2015 р.".

Підставою перерахування коштів став рахунок на оплату № П00000296 від 27 серпня 2015 року виписаний Постачальником - ТОВ "Мрія Трейдинг" Покупцю ФГ "ОСОБА_4" на підставі договору № 27/08/15/01 від 27.08.2015 р. на суму 14 000,00 грн за товар - крохмаль картопляний в мішкотарі (екстра сорт).

Як вбачається із матеріалів справи та стверджує позивач, договір № 27/08/15/01 від 27.08.2015 р. на підставі якого виставлений рахунок між позивачем та відповідачем не укладався, а товар - крохмаль картопляний в мішкотарі (екстра сорт) позивачу не поставлявся. Таким чином, грошові кошти в розмірі 14 000,00 грн перераховані Фермерським господарством "Масарівські Липки" на рахунок ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "Мрія Трейдинг" помилково, що також підтверджує і відповідач у відзиві на позовну заяву (вх. № 18960 від 03.11.2016 р.).

З метою досудового врегулювання спору, 23 серпня 2016 року позивачем надіслано на адресу відповідача лист - вимогу № 242 від 18.08.2016 р. про повернення помилково перерахованих коштів в сумі 14 000,00 грн. на рахунок ФГ "Масарівські Липки", що підтверджується фіскальним чеком № 3364 та рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення від 26.08.2016 р. Дана вимога залишена відповідачем без задоволення.

Також, 15.09.2016 р. позивачем повторно надіслано на адресу відповідача лист - вимогу № 262 про повернення помилково перерахованих коштів в сумі 14 000,00 грн. на рахунок ФГ "Масарівські Липки" (дата вручення - 20.09.2016 р. згідно повідомлення про вручення поштового відправлення від 20.09.2015 р.), який також залишений без відповідного реагування.

Під час розгляду справи, судом встановлено та підтверджено представниками сторін, що ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "Мрія Трейдинг" до порушення провадження у справі № 921/660/16-г/3 (24.10.2016 р.) здійснено повернення помилково перерахованих коштів в розмірі 14 000,00 грн, що підтверджується платіжним дорученням № 252 від 12.10.2016 р. (міститься в матеріалах справи).

Пунктом 4.4 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" № 18 від 26.12.2011 р. зазначено, що припинення провадження у справі на підставі зазначеної норми ГПК можливе в разі, коли предмет спору існував на момент виникнення останнього та припинив існування в процесі розгляду справи. Якщо ж він був відсутній і до порушення провадження у справі, то зазначена обставина тягне за собою відмову в позові, а не припинення провадження у справі.

Оскільки, позивач звернувся до суду з позовною заявою 12.10.2016 р., що підтверджується поштовим штампом на конверті, 19.10.2016 р. позовна заява надійшла до господарського суду Тернопільської області, ухвала про порушення провадження у справі № 921/660/16-г/3 винесена судом 24.10.2016 р., а повернення помилково перерахованих коштів, згідно наданого представниками сторін платіжного доручення № 252 здійснено відповідачем 12.10.2016 р., таким чином на момент порушення провадження у даній справі предмет спору був відсутній.

Враховуючи зазначене, суд дійшов висновку про те, що права і охоронювані законом інтереси позивача щодо стягнення коштів у розмірі 14 000,00 грн, відповідачем не були порушенні, що вказує на безпідставність заявлення позовних вимог, оскільки вказана сума вже була погашена - повернута відповідачем на момент звернення з даною позовною заявою до суду.

З врахуванням викладеного, позовні вимоги щодо повернення помилково перерахованих коштів в розмірі 14 000,00 грн. задоволенню не підлягають.

Відповідно до статті 32 Господарського процесуального кодексу України, доказами у справі є будь - які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Стаття 33 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно статті 34 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

В силу вимог статті 43 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Відповідно до статті 4-3 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами. Господарський суд створює сторонам та іншим особам, які беруть участь у справі, необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства.

З огляду на викладене, змагальність полягає в тому, що сторони у процесуальній формі доводять перед судом свою правоту, за допомогою доказів переконують суд у правильності власної правової позиції. Спір повинен вирішуватись на користь тієї сторони, яка за допомогою відповідних процесуальних засобів переконала суд в обґрунтованості своїх вимог чи заперечень. Відповідно до принципу змагальності сторони, інші особи, які беруть участь у справі, якщо вони бажають досягти бажаного для себе, або осіб, на захист прав яких подано позов, найбільш сприятливого рішення, зобов'язані повідомити суду усі юридичні факти, що мають значення для справи, вказати або надати докази, які підтверджують чи спростовують ці факти, а також вчинити інші передбачені законом дії, спрямовані на те, аби переконати суд у своїй правоті.

Враховуючи вищенаведене, суд дійшов висновку, що у задоволенні позову слід відмовити.

У відповідності до вимог статті 49 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору покладаються на позивача.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 1, 2, 4-3, 12, 22, 32, 33, 34, 44, 49, 82-85, 115 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

1. У задоволенні позову відмовити повністю.

2. Рішення господарського суду набирає законної сили в десятиденний строк з дня його прийняття (виготовлення та підписання повного тексту).

3. Сторони вправі подати апеляційну скаргу на рішення місцевого господарського суду, яке не набрало законної сили протягом десяти днів з дня його прийняття (виготовлення та підписання повного тексту), через місцевий господарський суд.

Повний текст рішення виготовлено та підписано "07" грудня 2016 року.

Суддя Я.Я. Боровець