ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"28" листопада 2016 р. Справа № 922/2874/16

Колегія суддів у складі:

головуючий суддя Тихий П.В., суддя Гетьман Р.А. , суддя Россолов В.В.

при секретарі Деппа-Крівіч А.О.

за участю представників:

позивача ОСОБА_1 (довіреність №3874 від 01.09.2016 року);

відповідача ОСОБА_2 (довіреність №297 від 05.01.2016 року);

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу позивача (вх.№2916Х/1-43) на рішення господарського суду Харківської області від 19.10.2016 року у справі №922/2874/16,

за позовом Публічного акціонерного товариства Харківгаз, м. Харків,

до Харківського обласного комунального підприємства Дирекція розвитку інфраструктури території, м. Харків,

про стягнення коштів в сумі 7375403,49 грн.,

ВСТАНОВИЛА:

Позивач Публічне акціонерне товариство Харківгаз - звернувся до господарського суду Харківської області з позовом до відповідача Харківського обласного комунального підприємства Дирекція розвитку інфраструктури території - про стягнення заборгованості за договором №094203А1К1ST016 від 01.01.2016 р. в сумі 7375403,49 грн.

Рішенням господарського суду Харківської області від 19.10.2016 року у справі №922/2874/16 (суддя Суярко Т.Д.) позов задоволено частково. Провадження в частині стягнення з Харківського обласного комунального підприємства Дирекція розвитку інфраструктури території на користь Публічного акціонерного товариства Харківгаз заборгованість за договором №094203А1К1ST016 від 01.01.2016 р. у розмірі 100000,00 грн. припинено на підставі п. 1-1 ч. 1 ст. 80 ГПК України (у зв'язку відсутністю предмету спору).

Стягнуто з Харківського обласного комунального підприємства Дирекція розвитку інфраструктури території на користь Публічного акціонерного товариства Харківгаз заборгованість за договором №094203А1К1ST016 від 01.01.2016 р. у розмірі 7275403,49 грн. Надано розстрочку виконання рішення суду у даній справі щодо стягнення заборгованості за договором №094203А1К1ST016 від 01.01.2016 р. у розмірі 7275403,49 грн.:1000000,00 грн. до 31.12.2016 р.; 6275403,49 грн. до 15.04.2017 р.

Стягнуто з Харківського обласного комунального підприємства Дирекція розвитку інфраструктури території на користь Публічного акціонерного товариства Харківгаз судовий збір в сумі 110766,15 грн.

Позивач з рішенням господарського суду першої інстанції не погодився, звернувся до Харківського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій посилається на неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи. Просить скасувати рішення господарського суду Харківської області від 19.10.2016 року у справі №922/2874/16 в частині надання розстрочки виконання рішення. Судові витрати просить покласти на відповідача.

Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 02.11.2016 року апеляційну скаргу позивача прийнято до провадження, розгляд скарги призначено на 28.11.2015 року.

24.11.2016 року позивачем надано до суду клопотання про долучення до матеріалів справи документів (вх.№11813).

25.11.2016 року від представника відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу (вх.№11878), в якому він просить відмовити в його задоволенні, а рішення суду першої інстанції залишити в силі.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення присутніх у судовому засіданні представників сторін, дослідивши доводи апеляційної скарги в межах вимог, передбачених ст. 101 Господарського процесуального кодексу України, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції обставин справи та доказів на їх підтвердження, а також правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, 01.01.2016 р. відповідач надав позивачу заявку-приєднання до умов договору розподілу природного газу (для споживача, що не є побутовим) №094203А1К1ST016 від 01.01.2016 р. (т. 1 а.с. 10), персональний ЕІС-код як субєкта ринку природного газу - 56XQ00003A1K100A, на підставі якої став споживачем за Типовим договором розподілу природного газу.

Відповідно до п. 1.1 Типового договору розподілу природного газу, цей Типовий договір розподілу природного газу (далі - Договір) є публічним, регламентує порядок та умови переміщення природного газу з метою фізичної доставки Оператором ГРМ обсягів природного газу, які належать споживачам (їх постачальникам), до об'єктів споживачів, а також правові засади санкціонованого відбору природного газу з газорозподільної системи.

Додатками до заявки сторони визначили назву та опис обєктів споживача, адреси обєктів, параметри вузла обліку (додатки до заявки-приєднання т.с. 1 арк.с. 11-66).

В пункті 2.1 договору визначено, що Оператор ГРМ зобов'язується надати Споживачу послугу з розподілу природного газу, а Споживач зобов'язується прийняти зазначену послугу та сплатити її вартість у розмірі, строки та порядку, визначені цим Договором.

Згідно з п. 6.6 договору, надання Оператором ГРМ послуги з розподілу природного газу Споживачу, що не є побутовим, має підтверджуватися підписаним між Сторонами актом наданих послуг, що оформлюється відповідно до вимог Кодексу газорозподільних систем.

Наявні в матеріалах справи акти надання послуг з розподілу природного газу (т. 1 а.с. 67-71) свідчать, що в період з 31.01.2016 р. по 31.05.2016 р. позивач надав, а відповідач прийняв послуги з розподілу природного газу на загальну суму 9998410,63 грн.

В п. 6.1. договору зазначено, що оплата вартості послуги Оператора ГРМ з розподілу природного газу здійснюється Споживачем за тарифом, встановленим Регулятором для Оператора ГРМ, що сплачується як плата за потужність (абонентська плата), з урахуванням вимог Кодексу газорозподільних систем.

Відповідно до п. 6.3 договору, розрахунковим періодом за цим Договором є календарний місяць.

Зі змісту п. 6.4 договору вбачається, що оплата вартості послуги з розподілу природного газу за цим Договором здійснюється Споживачем, який не є побутовим, на умовах попередньої оплати до початку розрахункового періоду на підставі рахунка Оператора ГРМ. Дата оплати визначається датою, на яку були зараховані кошти на рахунок Оператора ГРМ.

Як стверджує позивач, посилаючись на наявні в матеріалах справи платіжні доручення (т. 1 а.с. 101-250), відповідач частково розрахувався за отримані від позивача послуги з розподілу природного газу, що призвело до виникнення заборгованості в розмірі 7375403,49 грн., що й зумовило звернення до суду з позовом у даній справі 26.08.2016 р.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 29.08.2016 р. вказану позовну заяву було прийнято до розгляду, порушено провадження у справі.

12.10.2016 р. (тобто після порушення провадження у даній справі 29.08.2016 р.) відповідач сплатив частину вказаної заборгованості в сумі 100000,00 грн. (платіжне доручення №5210 від 12.10.2016 р. на суму 100000,00 грн. т. 3). Відповідні обставини також визнаються позивачем.

Відповідно до п. 1-1 ч. 1 ст. 80 ГПК України, господарський суд припиняє провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що провадження в частині стягнення з відповідача заборгованості за договором в сумі 100000,00 грн. підлягає припиненню на підставі п. 1-1 ч. 1 ст. 80 ГПК України - у зв'язку відсутністю предмету спору.

Судова колегія також погоджується з висновком місцевого суду щодо задоволення позову в частині стягнення з відповідача 7275403,49 грн.

Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Як стверджує позивач та визнає відповідач, останній частково розрахувався за спожиті в період з 31.01.2016 р. по 31.05.2016 р. послуги, що призвело до виникнення заборгованості за договором в розмірі станом на момент звернення позивача з позовом у даній справі (26.08.2016 р.) в сумі - 7375403,49 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

З огляду на наведене, суд дійшов висновку, що відповідач є таким, що прострочив виконання грошових зобов'язань за договором на суму 7375403,49 грн.

Враховуючи те, що відповідач в процесі розгляду справи сплатив частину боргу за договором в сумі 100000,00 грн., заборгованість відповідача перед позивачем складає 7275403,49 грн.

Доказів сплати вказаної заборгованості відповідачем надано не було, та факт наявності боргу відповідачем не заперечується.

Таким чином, колегія суддів вважає правомірним висновок місцевого суду, що позовні вимоги в частині стягнення з відповідача решти заборгованості в сумі 7275403,49 грн. є законними та обґрунтованими, а отже підлягають задоволенню.

В цій частині рішення сторонами не оскаржується.

Судом першої інстанції надано розстрочку виконання рішення суду у даній справі щодо стягнення заборгованості за договором №094203А1К1ST016 від 01.01.2016 р. у розмірі 7275403,49 грн.:1000000,00 грн. до 31.12.2016 р.; 6275403,49 грн. до 15.04.2017 р.

Не погоджуючись з рішенням суду в цій частині, позивач подав апеляційну скаргу, в якій зазначає, що відповідачем не надано документів, що свідчать про його скрутний фінансовий стан, а також доказів наявності тих, виключних обставин, які є підставою для розстрочення виконання рішення суду в розумінні статті 121 Господарського процесуального кодексу України та Постанови Пленуму Вищого господарського суду України №9 від 17.10.2012 року Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України.

Розглянувши матеріали справи, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 83 ГПК України, господарський суд, приймаючи рішення, має право відстрочити або розстрочити виконання рішення.

Вирішуючи питання про відстрочку чи розстрочку виконання рішення, суд повинен враховувати матеріальні інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів у економіці держави та інші обставини справи, зокрема, щодо фізичної особи (громадянина) - тяжке захворювання її самої або членів її сім'ї, скрутний матеріальний стан, стосовно юридичної особи - наявну загрозу банкрутства, відсутність коштів на банківських рахунках і майна, на яке можливо було б звернути стягнення, щодо як фізичних, так і юридичних осіб - стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Судом першої інстанції встановлено, що відповідач є комунальним підприємством, яке створено для задоволення потреб споживачів, у тому числі населення та державних органів, у теплопостачанні у вигляді опалення та гарячого водопостачання, а також для надання послуг водопостачання та водовідведення. У районах своєї діяльності відповідач займає монопольне становище у сфері централізованого постання теплової енергії. Свої послуги споживачам відповідач надає на платній основі, однак тарифи на послуги відповідач не може визначати самостійно, вартість тарифів визначається відповідними органами влади.

Згідно пояснень відповідача, а також як стверджує Департамент житлово-комунального господарства та розвитку інфраструктури Харківської обласної державної адміністрації у листі №03-11/189 від 29.09.2016 р. (т. 2 а.с. 203-206), наразі відповідач надає послуги споживачам за вартістю, що є нижчою від собівартості, що призводить до різниці в тарифах. Відповідні обставини визнаються позивачем.

З пояснень відповідача, які не заперечувались та не спростовувались позивачем, вбачається, що споживачі відповідача (переважно населення) неналежним чином виконують свої грошові зобовязання щодо оплати спожитої теплової енергії. Так, рівень розрахунків населення щорічно складає по підприємству лише 65-75% від нарахованого. Як пояснив відповідач, борги населення за комунальні послуги станом на 27.09.2016 р. складають 20802481,84 грн., борги бюджетних установ перед відповідачем станом на 27.09.2016 р. складають 668674,72 грн. На підтвердження розміру заборгованості споживачів відповідачем також надано довідку (т. 2 а.с. 229).

Різниця в тарифах компенсується відповідачу за рахунок державних субвенцій. Так, Законом України Про внесення змін до деяких законів України у сфері комунальної власності від 16.07.2015 р. №626-VIII визначено, що Кабінет Міністрів України має до 1 липня 2017 року вжити заходів щодо відшкодування в повному обсязі різниці в тарифах на теплову енергію, опалення та постачання гарячої води, послуги з централізованого водопостачання, водовідведення, що вироблялися, транспортувалися та постачалися населенню та/або підприємствам централізованого питного водопостачання та водовідведення, що надають послуги з централізованого водопостачання та водовідведення, яка виникла у зв'язку з невідповідністю фактичної вартості теплової енергії та послуг з централізованого водопостачання, водовідведення, опалення та постачання гарячої води тарифам, що затверджувалися та/або погоджувалися органами державної влади чи органом місцевого самоврядування, до 1 січня 2016 року.

Однак, як зазначає відповідач, фінансування з державного бюджету компенсації з різниці в тарифах також здійснюється не своєчасно.

Так, згідно довідок, наданих відповідачем (т. 2 а. с. 226-228), заборгованість по компенсації різниці в тарифах по послугам відповідача, наданих населенню за період з 2014 р. по 2016 р. становить: 20893949,00 грн. (по теплопостачанню); 3174999,30 грн. (по водопостачанню та водовідведенню). По послугам відповідача, наданих бюджетним організаціям, заборгованість по відповідній компенсації за період з 2014 р. по 2016 р. становить: 121827,2 тис.грн. (по теплопостачанню); 3830,7 тис.грн. (по водопостачанню та водовідведенню).

Рішенням ОСОБА_3 України від 23.02.2016 р. №3-3 Про результати аудиту ефективності використання коштів субвенції з державного бюджету місцевим бюджетам на погашення заборгованості з різниці в тарифах на теплову енергію, послуги з централізованого водопостачання та водовідведення, що вироблялися, транспортувалися та постачалися населенню в п. 4 (т. 2 а.с. 209-214) визначено, що станом на 01.01.2016 р. заборгованість з компенсації тарифів збільшилась на 958,9 млн.грн. та складає 5725,0 млн.грн.

Наявні в матеріалах справи звіти про фінансовий стан відповідача (т. 2 а.с. 236-248), також свідчать про скрутне матеріальне становище. Так, згідно звіту про фінансовий стан від 31.03.2016 р. непокритий збиток відповідача складає 193654,0 тис. грн., загальний баланс відповідача становить 99541,0 тис.грн. Згідно звіту про фінансові результати за І квартал 2016 р. валовий збиток відповідача становить 13532,0 тис.грн., а валовий прибуток відсутній.; чистий фінансовий результат: прибуток відсутній, збиток 27532,0 тис.грн. Згідно звіту про фінансові результати за І півріччя 2016 р. валовий прибуток відсутній, а валовий збиток 20698,0 тис.грн.; чистий фінансовий результат: прибуток відсутній, збиток 37603,0 тис.грн. Звіт про витрати на виробництво та фінансові показники діяльності підприємств від надання послуг теплопостачання за січень-червень 2016 р. свідчить про наявність у відповідача збитку в сумі 25693,9 тис.грн. Звіт про витрати на виробництво та фінансові показники діяльності підприємств від надання послуг водопостачання та водовідведення січень-червень 2016 р. свідчить про наявність у відповідача збитку в сумі 1015,3 тис. грн.. (за водопостачання) та 770,1 (за водовідведення).

Департамент житлово-комунального господарства та розвитку інфраструктури Харківської обласної державної адміністрації стверджує, що відповідач не може самостійно здійснити погашення боргу перед позивачем без отримання належних відповідачу субвенцій з Державного бюджету (лист №03-11/189 від 29.09.2016 р., т. 2 а.с. 203-206).

Викладені вище обставини щодо неналежного перерахування відповідачу з державного бюджету субсидій на компенсацію різниці в тарифах, скрутного фінансового становища, повязаного із заборгованістю населення, заборгованістю держави по компенсації різниці в тарифах не заперечуються й позивачем.

Крім того, місцевим судом встановлено, що Відповідачем вживаються заходи щодо зменшення розміру заборгованості перед позивачем, щодо реструктуризації заборгованості, а також зменшення обсягу газу, необхідного до споживання.

Так, як встановлено судом, під час розгляду даної справи відповідач сплатив частину заборгованості в сумі 100000,00 грн. (платіжне доручення №5210 від 12.10.2016 р. на суму 100000,00 грн. т. 3).

Згідно пояснень відповідача, він постійно звертається до Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України щодо сприяння покращенню фінансового становища відповідача, зменшення існуючої заборгованості по компенсації з державного бюджету різниці в тарифах, впровадження нових технологій для зменшення обсягів необхідного для споживання відповідачем газу тощо. Так, за результатами наради від 27.04.2016 р. Підсумки проходження опалювального сезону 2015/16 року, підготовка та виконання планів заходів до опалювального сезону 2016/17 року. Проблемні питання та шляхи їх вирішення, листом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України до Кабінету Міністрів України (т. 2 а.с. 216-225), Мінрегіонрозвитку звернулось до Кабінету Міністрів України про надання відповідних доручень центральним органам виконавчої влади щодо прискорення розгляду Закону України Про заходи, спрямовані на забезпечення сталого функціонування субєктів господарювання у сферах теплопостачання, централізованого водопостачання та водовідведення; забезпечення розроблення та подання до Кабінету Міністрів України порядку реструктуризації та часткового списання заборгованості підприємств теплоенергетики та водоканалів за газ та електроенергію; забезпечити розроблення та подання до Кабінету Міністрів України проекту Закону України щодо внесення змін до Закону України Про державний бюджет України на 2016 рік в частині надання в 2016 р. субвенцій на погашення заборгованості з різниці в тарифах; забезпечити перегляд тарифів на виробництво, транспортування та постачання теплової енергії.

Відповідач також звертався до Мінрегіонрозвитку із заявою про розгляд інвестиційного проекту або проектної (інвестиційної) пропозиції (заява т.с. 2 арк.с. 231), в якій просив розглянути питання щодо впровадження на підприємстві енергозберігаючих технологій з метою скорочення обсягів використання газу. Відповідний пілотний проект було розглянуто Японським агентством з міжнародного співробітництва, за проектом Японським агентством з міжнародного співробітництва прийнято позитивне рішення (листи т.2 а.с. 232-235).

Окрім того, відповідач звертався до позивача із пропозицією про підписання між сторонами мирової угоди, якою запропонував позивачу наступний графік погашення заборгованості: 700000,00 грн. вересень 2016 р.; 1000000,00 грн. жовтень 2016 р.; 2837701,74 грн. листопад 2016 р.; 2837701,75 грн. грудень 2016 р. (т. 3 а.с. 24). Листом №4336 від 26.09.2016 р. (т. 3 а.с. 23) позивач погодився на підписання мирової угоди, але з урахуванням пропонованих ним зауважень щодо доповнення тексту такої угоди умовою про виконання відповідачем своїх грошових зобовязань виключно грошовими коштами.

Відповідач також звертався до позивача щодо підписання спільного протокольного рішення з метою визначення організації проведення взаєморозрахунку відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 11 січня 2005 р. N 20 Про затвердження Порядку перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій та компенсацій. Відповідне протокольне рішення було підписане представниками обох сторін. Втім, дане протокольне рішення всіма сторонами наразі не підписано.

Департамент житлово-комунального господарства та розвитку інфраструктури Харківської обласної державної адміністрації в листі №03-11/189 від 29.09.2016 р. (т. 2 а.с. 203-206) зазначає, що збільшення заборгованості відповідача погіршить фінансове становище відповідача та може призвести до неможливості підтримання технологічного процесу по наданню якісних послуг з теплопостачання, водопостачання та водовідведення, що в кінцевому результаті може викликати соціальну напруженість серед споживачів. В той же час, відповідач надає послуги споживачам більшої частини Харківської області (більше 900 тис. осіб).

Відповідач є підприємством, яке здійснює забезпечення населення Харківського регіону послугами теплопостачання і водовідведення та займає монопольне становище у сфері централізованого постання теплової енергії у районах своєї діяльності. Отже, ризик припинення стабільної діяльності відповідача, зокрема, у звязку з його складним фінансовим станом, може призвести до неможливості підтримання технологічного процесу по наданню якісних послуг з теплопостачання, водопостачання та водовідведення.

Враховуючи складний фінансовий стан відповідача, важливе значення безперебійної діяльності відповідача для забезпечення споживачів послугами теплопостачання і водовідведення, що має особливе значення під час опалювального періоду, з метою забезпечення гарантованого ст. 50 Конституції України права на безпечне для життя і здоров'я довкілля, суд доходить висновку про наявність виключних обставин, що дають право на розстрочку чи відстрочку виконання рішення та обґрунтованість клопотання відповідача про надання відстрочки виконання рішення суду на 6 місяців.

Наведена вище правова позиція підтримана численною судовою практикою, зокрема, у постановах Вищого господарського суду України: 11 серпня 2016 року у справі №922/4822/13; від 26.03.2015 у справі №922/4822/13; 29 березня 2016 року у справі №922/1766/14.

За таких обставин, посилання апелянта на те, що обставини, наведені відповідачем в заяві про відстрочення виконання рішення не є винятковими, колегія суддів до уваги не приймає.

Враховуючи вищевикладене, суд першої інстанції правомірно надав відповідачу розстрочку виконання рішення суду та зобовязав відповідача сплатити позивачу заборгованість наступним чином: 1000000,00 грн. до 31.12.2016 р.; 6275403,49 грн. до 15.04.2017 р.

У відповідності до статті 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Відповідно до вимог статті 34 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно статті 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили. Визнання однією стороною фактичних даних і обставин, якими інша сторона обґрунтовує свої вимоги або заперечення, для господарського суду не є обовязковим.

З огляду на викладене, враховуючи, що доводи, викладені в апеляційний скарзі, не знайшли свого підтвердження в матеріалах справи, колегія суддів вважає, що при прийнятті рішення місцевий господарський суд забезпечив дотримання вимог чинного законодавства щодо всебічного, повного та обєктивного дослідження усіх фактичних обставин справи та дав належну правову оцінку наявним у матеріалах справи доказам, через що рішення господарського суду Харківської області від 19.10.2016 року у справі №922/2874/16 підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга позивача - без задоволення.

Керуючись ст.ст. 32-33, 43, 99, 101, 102, п. 1 ст. 103, ст. 105 Господарського процесуального кодексу України колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу позивача залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Харківської області від 19.10.2016 року у справі №922/2874/16 залишити без змін.

Дана постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена протягом двадцяти днів до Вищого господарського суду України через Харківський апеляційний господарський суд.

Повний текст постанови складено 01.12.2016 року.

Головуючий суддя Тихий П.В.

Суддя Гетьман Р.А.

Суддя Россолов В.В.