РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.11.2016Справа №910/20005/16

За позовом Дочірнього підприємства «Укравтогаз» Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України»
доПублічного акціонерного товариства «Укртрансгаз»
простягнення 369268 грн. 71 коп.

Суддя Отрош І.М.

Представники сторін:

від позивача: Шерега І.П. - представник за довіреністю № 12-У від 10.12.2015;

від відповідача: Козченко В.М. - представник за довіреністю № 2-337 від 30.12.2015.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

02.11.2016 до Господарського суду міста Києва надійшла позовна заява Дочірнього підприємства «Укравтогаз» Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» з вимогами до Публічного акціонерного товариства «Укртрансгаз» про стягнення 369268 грн. 71 коп., з яких 105545 грн. 62 коп. пені за прострочення виконання грошового зобов'язання (за умовами п. 9.2 договору), 11056 грн. 32 коп. 3% річних, 88789 грн. 86 коп. інфляційних втрат, а також 99330 грн. 61 коп. пені та 64546 грн. 31 коп. штрафу, нарахованих відповідно до ст. 231 Господарського кодексу України.

Обгрунтовуючи позовні вимоги, позивач вказав на те, що відповідач в порушення норм законодавства України та укладеного між сторонами Договору № 215-ППЗ купівлі-продажу стисненого природного газу за допомогою пластикових карток від 29.01.2016 несвоєчасно (з порушенням встановлених договором строків) здійснював оплату за поставлений позивачем природний газ, у зв'язку з чим позивачем було заявлено до стягнення з відповідача пеню у розмірі 105545 грн. 62 коп. за загальний період нарахування з 31.03.2016 по 28.09.2016 (за умовами п. 9.2 договору), 3% річних у розмірі 11056 грн. 32 коп. за загальний період нарахування з 29.02.2016 по 28.09.2016 та інфляційні втрати у розмірі 88789 грн. 86 коп. за березень - травень 2016 року. Також, позивачем було заявлено до стягнення з відповідача пеню у розмірі 9330 грн. 61 коп. та штраф у розмірі 64546 грн. 31 коп., нараховані на підставі ч. 2 ст. 231 Господарського кодексу України.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 04.11.2016 порушено провадження у справі № 910/20005/16; розгляд справи призначено на 22.11.2016.

22.11.2016 до відділу діловодства Господарського суду міста Києва від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач заперечив проти задоволення позовних вимог, зазначивши, що відбулось прострочення кредитора (відповідно до ст. 613 Цивільного кодексу України), оскільки позивач, всупереч умовам договору, не надавав відповідачу рахунків на оплату, з огляду на що у відповідача не виник обов'язок здійснювати оплату за поставлений товар. Крім того, відповідач зазначив, що фактично відпуск товару позивачем відбувався без здійснення відповідачем попередньої оплати за товар та, при цьому, умовами договору та додатками до нього не було визначено розрахункового обсягу споживання газу на місяць.

Також, у відзиві на позовну заяву відповідач зазначив, що умовами договору не встановлено строку здійснення відповідачем оплат, у зв'язку з чим позивач повинен був звернутися до нього із вимогою в порядку ч. 2 ст. 530 Цивільного кодексу України. Однак, такої вимоги станом на дату звернення позивача з даним позовом до суду позивач відповідачу не надсилав.

Крім того, відповідач заперечив щодо стягнення з нього пені та штрафу, нарахованих відповідно до ст. 231 Господарського кодексу України, оскільки відповідальність, передбачена вказаною статтею, встановлена за невиконання негрошових зобов'язань, тоді як прострочення здійснення оплати за товар є грошовим зобов'язанням.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 22.11.2016 виправлено описку, допущену у вступній частині ухвали Господарського суду міста Києва від 04.11.2016 про порушення провадження у справі № 910/20005/16, а саме вказану правильну назву відповідача - Публічне акціонерне товариство «Укртрансгаз».

У судовому засіданні 22.11.2016, відповідно до ст. 77 Господарського процесуального кодексу України, оголошено перерву до 29.11.2016.

У судовому засіданні 29.11.2016 представник позивача надав усні пояснення по справі, зазначив, що заявки на товар надавалися відповідачем телефоном (за звичаями ділового обороту), позовні вимоги підтримав у повному обсязі.

Представник відповідача у судовому засіданні 29.11.2016 надав усні пояснення по справі, зазначив, що заявки на поставку товару взагалі не надавались, проти задоволення позову заперечив.

У судовому засіданні 29.11.2016 було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши надані суду докази, суд

ВСТАНОВИВ:

29.01.2016 між Публічним акціонерним товариством «Укртрансгаз» (покупець) та Дочірнім підприємством «Укравтогаз» Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» (продавець) укладено Договір № 215-ППЗ купівлі-продажу стисненого природного газу за допомогою пластикових карток, відповідно до умов якого продавець зобов'язується передати у власність покупця товар на автомобільних газонаповнювальних компресорних станціях (АГНКС) з використанням пластикових карток, а покупець зобов'язується прийняти у власність товар та повністю оплатити його вартість в порядку та на умовах, визначених цим договором.

Згідно з п. 2.2 Договору № 215-ППЗ від 29.01.2016 товаром є газ природний, скраплений або в газоподібному стані, код за ДК 016-2010 (06.20.1). Номенклатура, асортимент товару визначається згідно з специфікацією (Додаток № 4 до договору), яка є невід'ємною його частиною.

Відповідно до п. 2.3 Договору № 215-ППЗ від 29.01.2016 кількість товару - 400000 куб.м. Мінімальна партія відвантаження - 5 куб.м.

Відповідно до п. 4.1 Договору № 215-ППЗ від 29.01.2016 максимальна ціна товару зазначена у Специфікації (Додаток № 4 до договору) та складає 18000 грн. 00 коп. за 1000 куб.м., у тому числі ПДВ 20% - 3000 грн. 00 коп.

Відповідно до Специфікації № 1 (Додаток № 4 до Договору № 215-ППЗ від 29.01.2016) сторони погодили, що предметом закупівлі є газ природний стиснений (метан), орієнтованою кількістю 400000 куб.м., загальною вартістю 7200000 грн. 00 коп.

Згідно з п. 4.2 Договору № 215-ППЗ від 29.01.2016 ціна товару на момент її передачі визначається: за показниками інформаційного табло АГНКС, на якій відбувається процес приймання-передачі товару, якщо роздрібні ціни за одиницю виміру пального на АГНКС менше або дорівнюють ціні, вказаній у специфікації (Додаток № 4 до договору); за цінами визначеними за результати процедури закупівлі, якщо роздрібні ціни за одиницю виміру товару, які діють на АГНКС, перевищують ціни, визначені за результатами процедури закупівлі.

У разі, якщо роздрібна ціна на товар, яка діє на АГНКС продавця, перевищує ціну, вказану у специфікації (Додатку № 4 до договору), сторони за взаємною згодою укладають додаткову угоду до цього договору про збільшення ціни не більше як на 10 відсотків у разі коливання ціни на ринку на товар з дотриманням вимог п. 5 ст. 40 Закону України «Про здійснення державних закупівель» та інших чинних в Україні нормативних актів. До моменту укладення зазначеної додаткової угоди постачальник має право відмовити довіреним особам покупця у відпуску товару.

Згідно з п. 4.6 Договору № 215-ППЗ від 29.01.2016 сума, визначена у договорі (загальна вартість товару, що планується відпустити довіреним особам покупця) складає 7200000 грн. 00 коп., в тому числі ПДВ 1200000 грн. 00 коп.

Відповідно до п. 5.5 Договору № 215-ППЗ від 29.01.2016 датою здійснення оплати вважається дата зарахування грошових коштів на особовий рахунок покупця. Відпуск (реалізація) покупцю товару відбувається після зарахування грошових коштів на ОР (особовий рахунок).

Згідно з п. 5.6 Договору № 215-ППЗ від 29.01.2016 зарахування грошових коштів на ОР (особовий рахунок) покупця здійснюється на наступний банківський день після надходження грошових коштів на розрахунковий рахунок продавця.

Відповідно до п. 5.8 Договору № 215-ППЗ від 29.01.2016 підставою для визначення та проведення остаточних взаєморозрахунків між покупцем і продавцем за фактично відпущений товар у звітному місяці є підготовлений акт приймання-передачі товару за формою, що додається (Додаток № 3). Облікова доба для вимірювання кількості природного газу встановлюється згідно з розпорядженнями Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» та Правилами обліку природного газу при видобуванні, транспортуванні та зберіганні.

Відповідно до п. 6.5 Договору № 215-ППЗ від 29.01.2016 отриманий обсяг товару за місяць визначається кількістю товару, фактично відпущеного через POS-термінали на підставі даних POS-терміналів (спеціальне електронне обладнання, що встановлюється на АГНКС та дозволяє приймати до обслуговування ПК (пластикові картки) з супроводженням кожної операції з відпуску товару друком термінальних чеків).

Відповідно до п. 6.6 Договору № 215-ППЗ від 29.01.2016 сторони на підтвердження обсягів відпущеного товару щомісячно підписують акти приймання-передачі товару.

Відповідно до п. 12.1 Договору № 215-ППЗ від 29.01.2016 цей договір набуває чинності з моменту його підписання і діє до повного виконання сторонами своїх зобов'язань за цим договором, але не більше 2 (двох) років, а в частині розрахунків до повного виконання. Дія договору про закупівлю після його закінчення може продовжуватися на строк, достатній для проведення процедури закупівлі на початку наступного року, в обсязі, що не перевищує 20% суми, визначеної у договорі, укладеному в попередньому році, якщо видатки на цю мету затверджено в установленому порядку.

Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Відповідно до частини 1 статті 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Дослідивши зміст укладеного між позивачем та відповідачем договору, суд дійшов висновку що за своєю правовою природою вказаний договір є договором поставки.

Відповідно до ч. 1 ст. 265 Господарського кодексу України, за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до статті 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ч.ч. 1. 2 ст. 712 Цивільного кодексу України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Судом встановлено, що у період з лютого по серпень 2016 року позивач поставив відповідачу товар (природний газ) за Договором № 215-ППЗ від 29.01.2016 у загальному розмірі 4709566 грн. 50 коп., що підтверджується актами приймання-передачі продукції (стисненого природного газу) за вказаний період, а саме: актом приймання-передачі продукції (стисненого природного газу) за лютий 2016 року від 29.02.2016 на суму 1213378 грн. 56 коп., актом приймання-передачі продукції (стисненого природного газу) за березень 2016 року від 31.03.2016 на суму 2184825 грн. 06 коп., актом приймання-передачі продукції (стисненого природного газу) за квітень 2016 року від 30.04.2016 на суму 187193 грн. 28 коп., актом приймання-передачі продукції (стисненого природного газу) за червень 2016 року від 30.06.2016 на суму 337698 грн. 72 коп., актом приймання-передачі продукції (стисненого природного газу) за липень 2016 року від 31.07.2016 на суму 397198 грн. 08 коп. та актом приймання-передачі продукції (стисненого природного газу) за серпень 2016 року від 31.08.2016 на суму 389272 грн. 80 коп.

Вказані акти приймання-передачі продукції підписані уповноваженими представниками сторін та скріплені печатками позивача та відповідача; копії долучено позивачем до матеріалів справи у судовому засіданні 22.11.2016.

Відповідно до п. 5.1 Договору № 215-ППЗ від 29.01.2016 покупець здійснює попередню 100% оплату заявленої партії товару.

Відповідно до п. 5.2 Договору № 215-ППЗ від 29.01.2016 розрахунковий обсяг (заявлена партія) споживання товару за місяць та добовий ліміт на ПК (пластикові картки) вказуються покупцем у анкеті за формою, визначеною у Додатку № 2, що є невід'ємною частиною цього договору.

У судовому засіданні 29.11.2016 представник відповідача долучив до матеріалів справи копію Додатку № 2 до Договору № 215-ППЗ від 29.01.2016 (Анкета), який підписаний уповноваженими представниками сторін та скріплений печатками позивача і відповідача, та з якого вбачається, що сторонами не погоджено (не зазначено) розрахунковий обсяг (заявлену партію) споживання газу на місяць.

При цьому, у відзиві на позовну заяву, відповідач зазначив, що фактично відпуск товару позивачем відбувався без здійснення відповідачем попередньої оплати за товар та, при цьому, умовами договору та додатками до нього не було визначено розрахункового обсягу споживання газу на місяць.

Також, у відзиві на позовну заяву відповідач зазначив, що умовами договору не встановлено строку здійснення відповідачем оплат, у зв'язку з чим позивач повинен був звернутися до нього із вимогою в порядку ч. 2 ст. 530 Цивільного кодексу України. Однак, такої вимоги станом на дату звернення позивача з даним позовом до суду позивач відповідачу не надсилав.

Втім, суд вважає необгрунтованими такі твердження відповідача з огляду на таке.

Дійсно, умовами п. 5.1 Договору № 215-ППЗ від 29.01.2016 не встановлено строку здійснення відповідачем попередньої оплати, а визначено лише форму розрахунків між сторонами - шляхом попередньої 100% оплати.

Водночас, умовами п. 5.4 Договору № 215-ППЗ від 29.01.2016 визначено, що попередня оплата товару здійснюється покупцем протягом 3-х банківських днів з дати надання продавцем рахунка-фактури, у якому зазначаються обсяг і загальна вартість заявленої партії товару, згідно з заявкою покупця.

28.11.2016 позивачем через канцелярію суду долучено до матеріалів справи копії рахунків-фактур, які були надіслані відповідачу для здійснення попередніх оплат за Договором № 215-ППЗ від 29.01.2016 та докази їх направлення/отримання відповідачем (копії рекомендованих повідомлень про вручення поштових відправлень).

Відповідачем не спростовано суду належними та допустимими доказами, що ним була отримана за вказаними рекомендованими повідомлення будь-яка інша поштова кореспонденція.

При цьому, з долучених позивачем до матеріалів справи рахунків-фактур вбачається, що зазначений в них обсяг природного газу є орієнтованим (у всіх рахунках-фактурах зазначено, що попередня оплата становить 600000 грн. 00 коп.).

Суд зазначає, що сторонами не надано суду ані заявок відповідача про обсяг товару, який повинен бути поставлений позивачем (відповідно до Додатку № 3 до договору), ані інших доказів погодження місячних обсягів товару (розрахунковий обсяг споживання не погоджений сторонами ані в договорі, ані в додатку № 2 до договору), з огляду на що суд не вбачає підстав для визначення строку виконання відповідачем свого обов'язку з оплати поставленого товару застосовувати положення п. 5.4 Договору № 215-ППЗ від 29.01.2016, так як рахунок-фактура повинен містити вартість саме заявленого покупцем обсягу поставки, а не будь-який інший (в тому числі орієнтовно визначений позивачем).

Водночас, відповідно до статті 693 Цивільного кодексу України, якщо договором встановлений обов'язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором, - у строк, визначений відповідно до статті 530 цього Кодексу.

У разі невиконання покупцем обов'язку щодо попередньої оплати товару та водночас виконання постачальником обов'язку з поставки товару застосовуються положення статті 538 цього Кодексу.

Відповідно до ч.ч. 1, 2, 4 ст. 538 Цивільного кодексу України виконання свого обов'язку однією із сторін, яке відповідно до договору обумовлене виконанням другою стороною свого обов'язку, є зустрічним виконанням зобов'язання. При зустрічному виконанні зобов'язання сторони повинні виконувати свої обов'язки одночасно, якщо інше не встановлено договором, актами цивільного законодавства, не випливає із суті зобов'язання або звичаїв ділового обороту. Якщо зустрічне виконання обов'язку здійснено однією із сторін, незважаючи на невиконання другою стороною свого обов'язку, друга сторона повинна виконати свій обов'язок.

Відповідно до ч. 1 ст. 692 Цивільного кодексу України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Відповідно до п. 1.7 постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» від 17.12.2013 № 14, якщо у договорі або законі не встановлено строку (терміну), у який повинно бути виконано грошове зобов'язання, судам необхідно виходити з приписів частини другої статті 530 ЦК України. Цією нормою передбачено, між іншим, і можливість виникнення обов'язку негайного виконання; такий обов'язок випливає, наприклад, з припису частини першої статті 692 ЦК України, якою визначено, що покупець за договором купівлі-продажу повинен оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього; відтак якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлено інший строк оплати товару, відповідна оплата має бути здійснена боржником негайно після такого прийняття, незалежно від того, чи пред'явив йому кредитор пов'язану з цим вимогу.

Таким чином, беручи до уваги, що позивачем не доведено настання строку здійснення попередньої оплати у порядку, передбаченому п. 5.4 Договору № 215-ППЗ від 29.01.2016, враховуючи, що позивачем фактично було поставлено товар (природний газ), обсяги якого відображено у складених сторонами актах приймання-передачі продукції (стисненого природного газу), а відповідачем не виконано попередню оплату товару до моменту поставки, беручи до уваги положення ч. 4 ст. 538 Цивільного кодексу України та ч. 1 ст. 692 Цивільного кодексу України, суд дійшов висновку, що відповідач повинен був розраховуватись за поставлений позивачем товар після його прийняття, тобто у день поставки товару, зазначений у вищевказаних актах приймання-передачі продукції.

Тобто, за поставлений позивачем природний газ у лютому 2016 року на суму 1213378 грн. 56 коп. відповідач повинен був розрахуватися у повному обсязі 29.02.2016 (враховуючи дату складення між сторонами акту приймання-передачі продукції (стисненого природного газу) від 29.02.2016); за поставлений природний газ у березні 2016 року на суму 2184825 грн. 06 коп. - 31.03.2016 (враховуючи дату складення між сторонами акту приймання-передачі продукції (стисненого природного газу) від 31.03.2016); за поставлений природний газ у квітні 2016 року на суму 187193 грн. 28 коп. - 30.04.2016 (враховуючи дату складення між сторонами акту приймання-передачі продукції (стисненого природного газу) від 30.04.2016); за поставлений природний газ у червні 2016 року на суму 337698 грн. 72 коп. - 30.06.2016 (враховуючи дату складення між сторонами акту приймання-передачі продукції (стисненого природного газу) від 30.06.2016); за поставлений природний газ у липні 2016 року на суму 397198 грн. 08 коп. - 31.07.2016 (враховуючи дату складення між сторонами акту приймання-передачі продукції (стисненого природного газу) від 31.07.2016); за поставлений природний газ у серпні 2016 року на суму 389272 грн. 80 коп. - 30.08.2016 (враховуючи дату складення між сторонами акту приймання-передачі продукції (стисненого природного газу) від 30.08.2016).

При цьому, суд зазначає, що непогодження сторонами у Договорі № 215-ППЗ від 29.01.2016 та у Специфікації № 2 до вказаного договору розрахункового обсягу споживання відповідачем газу на місяць (тобто, орієнтованого обсягу) не звільняє відповідача від обов'язку в будь-якому випадку оплатити поставлений позивачем природний газ у фактичних обсягах, які підтверджені сторонами в актах приймання-передачі продукції за спірний період.

Так само, твердження відповідача, що ним не надавалися заявки на поставку товару позивачу не звільняє відповідача від обов'язку розрахуватися з позивачем за фактично отриманий відповідачем товар, факт отримання якого та обсяг підтверджені відповідачем в актах приймання-передачі продукції (стисненого природного газу).

За таких обставин, суд дійшов висновку, що відповідач повинен був розраховуватись за поставлений позивачем товар після його прийняття, тобто у день поставки товару, зазначений у вищевказаних актах приймання-передачі продукції за спірний період.

Крім того, що стосується тверджень відповідача, викладених у відзиві на позовну заяву, що не виставлення позивачем рахунків на оплату є простроченням кредитора, суд зазначає, що рахунок-фактура є документом, який містить тільки платіжні реквізити, на які потрібно перерахувати кошти, а ненадання рахунку-фактури не є відкладальною умовою у розумінні статті 212 Цивільного кодексу України та не є простроченням кредитора в розумінні статті 613 Цивільного кодексу України, тому наявність або відсутність рахунку-фактури не звільняє відповідача від обов'язку сплатити вартість поставленого товару.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного суду України від 29.09.09 у справі №37/405.

Судом встановлено, що 28.03.2016 відповідач сплатив позивачу грошові кошти у розмірі 1213378 грн. 56 коп. та 21.04.2016 - грошові кошти у розмірі 2184825 грн. 06 коп., що підтверджуються долученими позивачем до матеріалів справи копіями банківських виписок та долученими відповідачем до матеріалів справи копіями платіжних доручень № 3104 від 28.03.2016 на суму 1213378 грн. 56 коп. та № 4095 від 21.04.2016 на суму 2184825 грн. 06 коп.

Із вказаних банківських виписок та платіжних доручень вбачається, що грошові кошти у розмірі 1213378 грн. 56 коп. були сплачені відповідачем за актом приймання-передачі продукції від 29.02.2016 та грошові кошти у розмірі 2184825 грн. 06 коп. - а актом приймання-передачі продукції від 31.03.2016 (відповідно до вказаного відповідачем призначення платежу).

Крім того, сторонами долучено до матеріалів справи копії заяв відповідача про припинення зобов'язань заліком зустрічної однорідної вимоги, а саме: копію заяви вих. № 8036/12-004 від 31.05.2016 про припинення зобов'язань шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог за Договором № 215-ППЗ від 29.01.2016 на суму 187193 грн. 28 коп. (вартість поставленого природного газу у квітні 2016 року); копію заяви вих. № 12141/12-004 від 31.08.2016 про припинення зобов'язань шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог за Договором № 215-ППЗ від 29.01.2016 на суму 734896 грн. 80 коп. (вартість поставленого природного газу у червні 2016 року у сумі 337698 грн. 72 коп. та вартість поставленого природного газу у липні 2016 року у сумі 397198 грн. 08 коп.) та копію заяви вих. № 13423/12-004 від 28.09.2016 про припинення зобов'язань шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог за Договором № 215-ППЗ від 29.01.2016 на суму 389272 грн. 80 коп. (вартість поставленого природного газу у серпні 2016 року).

Відповідно до ч. 1 ст. 598 Цивільного кодексу України зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Згідно з ч. 1 ст. 601 Цивільного кодексу України зобов'язання припиняється зарахуванням зустрічних однорідних вимог, строк виконання яких настав, а також вимог, строк виконання яких не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги.

Судом встановлено, що зобов'язання відповідача з оплати вартості товару, поставленого позивачем у квітні 2016 року на суму 187193 грн. 28 коп., у червні 2016 року на суму 337698 грн. 72 коп., у липні 2016 року на суму 397198 грн. 08 коп. та у серпні 2016 року на суму 389272 грн. 80 коп. припинились зарахуванням зустрічних однорідних вимог (відповідно до ст. 601 Цивільного кодексу України), про що зазначає позивач у позовній заяві та відображено у долучених позивачем до позовної заяви копіях актах звірки взаємних розрахунків (акти підписані уповноваженими представниками сторін та скріплені печатками позивач і відповідача).

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що відповідачем у повному обсязі виконано обов'язок з оплати товару, поставленого позивачем за Договором № 215-ППЗ від 29.01.2016 за період з лютого 2016 року по серпень 2016 року на загальну суму 4709566 грн. 50 коп. (шляхом здійснення оплат та шляхом проведення зарахування зустрічних однорідних вимог).

При цьому, між сторонами відсутній спір щодо обсягу поставленого позивачем товару за спірний період та розміру сплачених (зарахованих на підставі ст. 601 Цивільного кодексу України) відповідачем грошових коштів.

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Зазначене також кореспондується з положеннями статей 525, 526 Цивільного кодексу України.

Стаття 629 Цивільного кодексу України передбачає, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

У зв'язку з неналежним виконанням відповідачем свого обов'язку з оплати товару, поставленого позивачем у період з лютого по серпень 2016 року, позивачем було заявлено до стягнення з відповідача пеню у загальному розмірі 105545 грн. 62 коп. (відповідно до умов п. 9.2 договору),, а саме: 57942 грн. 76 коп. пені за прострочення оплати товару, поставного у березні 2016 року, нараховану за період з 31.03.2016 по 21.04.2016; 6236 грн. 36 коп. за прострочення оплати товару, поставленого у квітні 2016 року, нараховану за період з 30.04.2016 по 31.05.2016; 20983 грн. 58 коп. пені за прострочення оплати товару, поставленого у червні 2016 року, нараховану за період з 30.06.2016 по 31.07.2016; 10795 грн. 08 коп. пені за прострочення оплати товару, поставленого у липні 2016 року, нараховану за період з 31.07.2016 по 31.08.2016; 9587 грн. 84 коп. пені за прострочення оплати товару, поставленого у серпні 2016 року, нараховану за період з 31.08.2016 по 28.09.2016.

Штрафними санкціями у Господарському кодексі України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання (частина 1 статті 230 Господарському кодексі України).

У відповідності до норм частини 1 статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Відповідно до ч. 3 ст. 549 Цивільного кодексу України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання зобов'язання.

Згідно з статтею 1 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Стаття 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» передбачає, що розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Відповідно до частини 6 статті 232 Господарського кодексу України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Згідно з п. 9.2 Договору № 215-ППЗ від 29.01.2016 у разі виникнення у покупця заборгованості перед продавцем за поставлений товар (прострочення оплати товару) покупець сплачує продавцю пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла у період, за який нараховується пеня, від суми такої заборгованості за кожний день прострочення оплати товару.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок пені (відповідно до умов п. 9.2 договору), суд дійшов висновку в його необґрунтованості, оскільки позивач здійснює нарахування пені, починаючи з дати, в яку відповідач повинен був оплатити товар (дата складення між сторонами акту приймання-передачі продукції), тоді як обґрунтованим початком для нарахування пені є дата, наступна за днем, коли зобов'язання мало бути виконане.

Крім того, як вбачається з розрахунку пені, наданого позивачем, до періоду нарахування пені позивачем включено дату фактичної сплати відповідачем заборгованості, тоді як фактична дата сплати боржником заборгованості не входить до періоду прострочення виконання зобов'язання, а отже і до періоду нарахування пені.

З огляду на викладене, суд здійснив власний розрахунок пені.

Сума боргу (грн) - за березень 2016 рокуПеріод простроченняКількість днів простроченняРозмір облікової ставки НБУСума пені за період прострочення, грн.
2184825.0601.04.2016 - 20.04.20162022%52531.31

Сума боргу (грн) - за квітень 2016 рокуПеріод простроченняКількість днів простроченняРозмір облікової ставки НБУСума пені за період прострочення, грн.
187193.2801.05.2016 - 26.05.20162619%5053.20
187193.2827.05.2016 - 30.05.2016418%736.50
Всього:5789,70

Сума боргу (грн) - за червень 2016 рокуПеріод простроченняКількість днів простроченняРозмір облікової ставки НБУСума пені за період прострочення, грн.
337698.7201.07.2016 - 28.07.20162816.5%8525.51
337698.7229.07.2016 - 30.08.20163315.5%9438.96
Всього:17964,47

Сума боргу (грн) - за липень 2016 рокуПеріод простроченняКількість днів простроченняРозмір облікової ставки НБУСума пені за період прострочення, грн.
397198.0801.08.2016 - 30.08.20163015.5%10092.74

Сума боргу (грн) - за серпень 2016 рокуПеріод простроченняКількість днів простроченняРозмір облікової ставки НБУСума пені за період прострочення
389272.8001.09.2016 - 15.09.20161515.5%4945.68
389272.8016.09.2016 - 27.09.20161215%3828.91
Всього:8774,59
Таким чином, обгрунтованим розміром пені, який підлягає стягненню з відповідача за прострочення виконання грошового зобов'язання (на підставі п. 9.2 Договору № 215-ППЗ від 29.01.2016), є 95152 грн. 81 коп., у зв'язку з чим позовні вимоги Дочірнього підприємства «Укравтогаз» Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» в частині стягнення з Публічного акціонерного товариства «Укртрансгаз» пені у розмірі 105545 грн. 62 коп. підлягають частковому задоволенню у розмірі 95152 грн. 81 коп.

Крім того, позивачем було заявлено до стягнення з відповідача 3% річних у загальному розмірі 11056 грн. 32 коп., а саме: 2892 грн. 16 коп. 3% річних за період з 29.02.2016 по 28.03.2016, нарахованих за прострочення оплати товару, поставленого у лютому 2016 року; 3950 грн. 64 коп. 3% річних за період з 31.03.2016 по 21.04.2016, нарахованих за прострочення оплати товару, поставленого у березні 2016 року; 492 грн. 34 коп. 3% річних за період з 30.04.2016 по 31.05.2016, нарахованих за прострочення оплати товару, поставленого у квітні 2016 року; 1748 грн. 63 коп. 3% річних за період з 30.06.2016 по 31.07.2016, нарахованих за прострочення оплати товару, поставленого у червні 2016 року; 1044 грн. 69 коп. 3% річних за період з 31.07.2016 по 31.08.2016, нарахованих за прострочення оплати товару, поставленого у липні 2016 року; 927 грн. 86 коп. 3% річних за період з 31.08.2016 по 28.09.2016, нарахованих за прострочення оплати товару, поставленого у серпні 2016 року.

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно з пунктом 4.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17 грудня 2013 року № 14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» сплата трьох процентів від простроченої суми (якщо інший розмір не встановлений договором або законом) не має характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним утримуваними коштами, належними до сплати кредиторові.

Відповідно до п. 9.8 Договору № 215-ППЗ від 29.01.2016 у разі порушення покупцем зобов'язань по сплаті вартості товару, він несе відповідальність, передбачену ст. 625 Цивільного кодексу України.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок 3% річних, суд дійшов висновку в його необґрунтованості, оскільки позивач здійснює нарахування 3% річних, починаючи з дати, в яку відповідач повинен був оплатити товар (дата складення між сторонами акту приймання-передачі продукції), тоді як обґрунтованим початком для нарахування 3% річних є дата, наступна за днем, коли зобов'язання мало бути виконане.

Крім того, як вбачається з розрахунку 3% річних, наданого позивачем, до періоду нарахування 3% річних позивачем включено дату фактичної сплати відповідачем заборгованості, тоді як фактична дата сплати боржником заборгованості не входить до періоду прострочення, а отже, і до періоду нарахування 3% річних.

За таких обставин суд здійснив власний розрахунок 3% річних.

Сума боргу (грн) за лютий 2016 рокуПеріод простроченняКількість днів простроченняРозмір процентів річнихЗагальна сума процентів, грн.
1213378.5601.03.2016 - 27.03.2016273 %2685,25

Сума боргу (грн) за березень 2016 рокуПеріод простроченняКількість днів простроченняРозмір процентів річнихЗагальна сума процентів, грн.
2184825.0601.04.2016 - 20.04.2016203 %3581,68

Сума боргу (грн) за квітень 2016 рокуПеріод простроченняКількість днів простроченняРозмір процентів річнихЗагальна сума процентів, грн.
187193.2801.05.2016 - 30.05.2016303 %460,31

Сума боргу (грн) за червень 2016 рокуПеріод простроченняКількість днів простроченняРозмір процентів річнихЗагальна сума процентів, грн.
337698.7201.07.2016 - 30.08.2016613 %1688,50

Сума боргу (грн) за липень 2016 рокуПеріод простроченняКількість днів простроченняРозмір процентів річнихЗагальна сума процентів, грн.
397198.0801.08.2016 - 30.08.2016303 %976,72

Сума боргу (грн) за серпень 2016 рокуПеріод простроченняКількість днів простроченняРозмір процентів річнихЗагальна сума процентів, грн.
389282.8001.09.2016 - 27.09.2016273 %861,53
Таким чином, обґрунтованим розміром 3% річних, який підлягає стягненню з відповідача, є 10253 грн. 99 коп., у зв'язку з чим позовні вимоги Дочірнього підприємства «Укравтогаз» Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» в частині стягнення з Публічного акціонерного товариства «Укртрансгаз» 3% річних у розмірі 11056 грн. 32 коп. підлягають частковому задоволенню у розмірі 10253 грн. 99 коп.

Також, позивачем було заявлено до стягнення з відповідача інфляційні втрати у розмірі 88789 грн. 86 коп., а саме: 12133 грн. 79 коп. інфляційних втрат, нарахованих за прострочення оплати товару за лютий 2016 року; 76468 грн. 88 коп. інфляційних втрат, нарахованих за прострочення оплати товару за березень 2016 року та 187 грн. 19 коп. інфляційних втрат,

Згідно з положеннями пунктів 3.1 та 3.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17 грудня 2013 року N 14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 ЦК України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті. Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов'язання.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок інфляційних втрат, суд дійшов висновку в його обґрунтованості, у зв'язку з чим позовні вимоги Дочірнього підприємства «Укравтогаз» Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» в частині стягнення з Публічного акціонерного товариства «Укртрансгаз» інфляційних втрат у розмірі 88789 грн. 86 коп. підлягають задоволенню у повному обсязі.

Крім того, позивачем було заявлено до стягнення з відповідача пеню у розмірі 99330 грн. 61 коп. та 7% штрафу у розмірі 64546 грн. 31 коп., нарахованих на підставі ч. 2 ст. 231 Господарського кодексу України.

Згідно з п. 9.9 Договору № 215-ППЗ від 29.01.2016 за порушення продавцем зобов'язань щодо поставки товару по даному договору він зобов'язаний сплатити на користь покупця штрафні санкції, передбачені ч. 2 ст. 231 Господарського кодексу України.

Відповідно до ч. 2 ст. 231 Господарського кодексу України, у разі якщо порушено господарське зобов'язання, в якому хоча б одна сторона є суб'єктом господарювання, що належить до державного сектора економіки, або порушення пов'язане з виконанням державного контракту, або виконання зобов'язання фінансується за рахунок Державного бюджету України чи за рахунок державного кредиту, штрафні санкції застосовуються, якщо інше не передбачено законом чи договором, у розмірі: за порушення умов зобов'язання щодо якості (комплектності) товарів (робіт, послуг) стягується штраф у розмірі двадцяти відсотків вартості неякісних (некомплектних) товарів (робіт, послуг); за порушення строків виконання зобов'язання стягується пеня у розмірі 0,1 відсотка вартості товарів (робіт, послуг), з яких допущено прострочення виконання за кожний день прострочення, а за прострочення понад тридцять днів додатково стягується штраф у розмірі семи відсотків вказаної вартості.

Таким чином, положення вказаної норми стосуються відповідальності саме за порушення негрошового зобов'язання.

Аналогічна правова позиція викладена у Постанові Верховного Суду України від 04.02.2014 у справі № 3-1гс14.

При цьому, у п. 2.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» від 17.12.2013 № 14 зазначено, що господарським судам необхідно мати на увазі, що штрафні санкції, передбачені абзацом третім частини другої статті 231 ГК України, застосовується за допущене прострочення виконання лише негрошового зобов'язання, пов'язаного з обігом (поставкою) товару, виконанням робіт, наданням послуг, з вартості яких й вираховується у відсотковому відношенні розмір штрафних санкцій.

З огляду на викладене, беручи до уваги, що обов'язок зі сплати відповідачем вартості поставленого позивачем товару за Договором № 215-ППЗ від 29.01.2016 є грошовим зобов'язанням, оскільки є вираженим в грошових одиницях зобов'язанням сплатити гроші на користь іншої сторони, яка, відповідно, має право вимагати від боржника виконання його обов'язку, суд дійшов висновку, що нарахування позивачем пені та штрафу за невиконання грошового зобов'язання за Договором № 215-ППЗ від 29.01.2016 на підставі положень ч. 2 ст. 231 Господарського кодексу України є безпідставним.

З огляду на викладене, суд відмовляє Дочірньому підприємству «Укравтогаз» Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» у задоволенні позову в частині стягнення з Публічного акціонерного товариства «Укртрансгаз» пені у розмірі 99330 грн. 61 коп. та штрафу у розмірі 64546 грн. 31 коп., нарахованих на підставі ч. 2 ст. 231 Господарського кодексу України.

Згідно з частиною 1 статті 49 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог.

На підставі викладеного, керуючись ст. 43, ч. 1 ст. 49, ст.ст. 82, 82-1, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Укртрансгаз» (01021, м. Київ, Кловський узвіз, буд. 9/1; ідентифікаційний код: 30019801) на користь Дочірнього підприємства «Укравтогаз» Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» (03134, м. Київ, вул. Григоровича-Барського, буд. 2; ідентифікаційний код: 36265925) пеню у розмірі 95152 (дев'яносто п'ять тисяч сто п'ятдесят дві) грн. 81 коп., 3% річних у розмірі 10253 (десять тисяч двісті п'ятдесят три) грн. 99 коп., інфляційні втрати у розмірі 88789 (вісімдесят вісім тисяч сімсот вісімдесят дев'ять) грн. 86 коп. та судовий збір у розмірі 2912 (дві тисячі дев'ятсот дванадцять) грн. 95 коп.

3. В іншій частині позову відмовити.

4. Після набранням рішенням законної сили видати наказ.

Відповідно до частини 5 статті 85 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Київського апеляційного господарського суду шляхом подання, протягом 10 днів з дня складання повного рішення, апеляційної скарги через Господарський суд міста Києва.

Повне рішення складено: 06.12.2016

Суддя І.М. Отрош