ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.11.2016р. Справа№ 914/1876/16

Господарський суд Львівської області розглянув у відкритому судовому засіданні матеріали справи:

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю «ПРОГРЕС-Е», м.Київ

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю «ЛЬВІВСЬКИЙ БУДІВЕЛЬНИЙ ХОЛДИНГ», м.Львів

про: стягнення заборгованості в сумі 27 451,05 грн.

Головуючий суддя Кітаєва С.Б.

Суддя Мазовіта А.Б.

Суддя Петрашко М.М

Представники:

від позивача: не з»явився;

від відповідача: не зявився.

Суть спору: Товариство з обмеженою відповідальністю «ПРОГРЕС-Е» звернулось до господарського суду Львівської області з позовною заявою про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «ЛЬВІВСЬКИЙ БУДІВЕЛЬНИЙ ХОЛДИНГ» 30 151,66 грн.., а саме: 22 928,72 грн. пені за прострочення виконання грошових зобов»язань, нарахованої відповідно до п.7.2 Договору поставки №16/06/П від 15.06.2015 р., 3 602,95 грн. втрат від інфляції та 1 619,99 грн. 3% річних, нарахованих відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України.

Ухвалою від 18.07.2016 року порушено провадження у справі і прийнято позовну заяву до розгляду, призначено судове засідання на 01.08.2016р. Вимоги до сторін по підготовці справи до розгляду в судовому засіданні висвітлені в ухвалі.

Ухвала про порушення провадження у справі отримана позивачем 23.07.2016 р., а відповідачем 25.07.2016 року, що підтверджується наявними у справі повідомленнями про вручення рекомендованої поштової кореспонденції №№79 5 та №79 3.

01.08.2016 р. за вх.№3844/16 в документообігу господарського суду зареєстровано подану позивачем заяву б/н від 27.07.2016 р. про зменшення розміру позовних вимог, у якій позивач просить стягнути з ТзОВ «Львівський будівельний холдинг» на користь ТзОВ «Прогрес-К» пеню за прострочення оплати товару у розмірі 20 399,96 грн., втрати від інфляції у розмірі 5 602,95грн, 3% річних від простроченої суми у розмірі 1 448,14 грн., а також сплачений судовий збір в сумі 1378,00 грн.

До заяви долучено докази ( копії опису вкладення у цінний лист і фіскального чеку) на підтвердження надіслання відповідачу примірника заяви про зменшення розміру позовних вимог, а також для погодження примірника ОСОБА_1 звірки взаємних розрахунків.

В судове засідання 01.08.2016 року відповідач явку повноважного представника не забезпечив, відзиву на позовну заяву та витребовуваних судом в ухвалі про порушення провадження у справі документів, не подав. Із заявами, клопотаннями відповідач до суду не звертався.

Позивач явку повноважного представника в судове засідання 01.08.2016 року забезпечив, позовні вимоги з врахуванням заяви про зменшення розміру позовних вимог підтримав.

Враховуючи неявку в засідання представника від відповідача, неподання відповідачем відзиву на позов та витребовуваних документів, суд вбачав за доцільне відкласти розгляд справи .

Ухвалою від 01.08.2016 року розгляд справи відкладено на 13.09.2016 року; повторно в даній ухвалі зобов»язано відповідача подати відзив та документи, які попередньо витребовувались ухвалою від18.07.2016 року про порушення провадження у справі.

Ухвала суду від 01.08.2016 р. про відкладення розгляду справи на 13.09.2016 року отримана відповідачем 08.09.2016 року, що підтверджується наявним у справі повідомленням про вручення рекомендованої поштової кореспонденції №79 3.

02.08.2016 року за вх.№3869/16 в документообігу господарського суду зареєстровано подану позивачем заяву б/н від 27.07.2016 р. про зменшити розмір позовних вимог, у якій позивач просить стягнути з ТзОВ «Львівський будівельний холдинг» на користь ТзОВ «Прогрес-К» пеню за прострочення оплати у розмірі 20 399,96 грн., втрати від інфляції у розмірі 5 602,95грн, 3% річних від простроченої суми у розмірі 1 448,14 грн., а також сплачений судовий збір в сумі 1378,00 грн.

Судове засідання призначене на 13.09.2016р. не відбулось, оскільки відповідно до наказу В.о. голови господарського суду Львівської області №289-к від 30.08.2016 року, суддю Кітаєву С.Б. з 12.09.2016 року по 16.09.2016 року направлено на навчання у Львівське регіональне відділення Національної школи суддів України.

Ухвалою суду від 19.09.2016р. призначено колегіальний розгляд справи №914/1878/16 у складі трьох суддів. Внаслідок автоматизованого розподілу, проведеного у відповідності до ст.2-1 ГПК України, згідно Протоколу автоматичного визначення складу колегії суддів від 19.09.2016р., у склад колегії увійшли головуючий суддя Кітаєва С.Б., суддя Мазовіта А.Б. і суддя Петрашко М.М.

Ухвалою суду від 19.09.2016р. прийнято справу №914/1876/16 до розгляду колегіально у складі суддів: головуючий суддя Кітаєва С.Б., судді Мазовіта А.Б. і ОСОБА_2 і призначено справу до розгляду на 12.10.2016 року.

Ухвала господарського суду від 19.09.2016 року про призначення справи до розгляду на 12.10.2016 року отримана відповідачем 24.09.2016 року , що підтверджується наявним у справі повідомленням про вручення рекомендованого поштового відправлення №79 1.

12.10.2016 року за вх.№40805/16 та за вх.№40845/15 в документообігу господарського суду зареєстровано поступлення від позивача заяв про долучення до матеріалів справи документів, які судом прийняті та разом з документами долучені до матеріалів справи.

З підстав, наведених в ухвалі від 12.10.2016 року розгляд справи відкладено на 02.11.2016 року. В судове засідання 12.10.2016 року відповідач (як і у попередні судові засідання) явку повноважного представника не забезпечив, відзиву на позовну заяву та витребовуваних документів, згідно ухвал по справі не подав, із клопотаннями, заявами до суду не звертався. Ухвалою від 12.10.2016 року прийнято до розгляду заяву позивача про зменшення розміру позовних вимог, яка поступила 02.08.2016 року та зареєстрована в документообігу господарського суду за вх.№3869/16; ухвалою повторно зобов»язано відповідача виконати вимоги суду згідно ухвал по справі.

Ухвала суду від 12.10.2016 р. про відкладення розгляду справи на 02.11.2016 року отримана відповідачем 20.10.2016 року, що підтверджується наявним у справі повідомленням про вручення рекомендованої поштової кореспонденції №79 1.

В судове засідання 02.11.2016 року відповідач явку повноважного представника не забезпечив, відзиву та документів згідно ухвал у справі не подав. Із заявами та клопотаннями до суду не звертався. Представник позивача, який взяв участь у судовому засідання, позовні вимоги із врахуванням заяви про зменшення розміру позовних вимог підтримав та просить задоволити.

Враховуючи неявку представника відповідача в засідання, невиконання відповідачем вимог ухвал суду у справі та неподання витребуваних документів, з метою надання можливості відповідачу скористатися своїми процесуальними правами згідно ст..22 ГПК України, колегія суддів вбачала за можливе ще раз відкласти розгляд справи в межах строків, встановлених ст.69 ГПК України.

Ухвалою від 02.11.2016 року розгляд справи відкладено на 16.11.2016 року.

Ухвала від 02.11.23016 року про відкладення розгляду справи на 16.11.2016 року отримана відповідачем 14.11.2016 року, що підтверджується наявним у справі повідомленням про вручення рекомендованої поштової кореспонденції №79 2.

Додаткові пояснення позивача від 09.11.2016 року поступили до господарського суду 14.11.2016 року та зареєстровані за вх.№45348/16. Позивач додатково пояснює, що у зв»язку з неналежним виконанням Відповідачем умов ОСОБА_2 угоди, позивач набув право на відшкодування пені, втрат від інфляції, 3% річних від простроченої заборгованості за Договором поставки №16/06/П від 15.06.2015р. Посилається на Постанову Київського апеляційного господарського суду від 02.02.2011 р. по справі №34/42-47/520 у якій, висловлена аналогічна думка.

В судове засідання 16.11.2016 року позивач явку повноважного представника не забезпечив. Позиція позивача щодо заявлених вимог ( із врахуванням заяв про зменшення розміру позовних вимог) висловлена у попередніх судових засіданнях, підтверджена у поданих додаткових поясненнях.

В судове засідання 16.11.2016 року відповідач явку повноважного представника не забезпечив (як і в жодне із попередніх судових засідань), відзиву на позовну заяву не подав, позовні вимоги не заперечив та не спростував в порядку ст.ст.32-34,36 ГПК України. Із заявами, клопотаннями відповідач до суду не звертався з моменту порушення провадження у справі і станом на 16.11.2016 року.

Як роз»яснено у п.п.3.9.1, 3.9.2 Постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26 грудня 2011 року №18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції», особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 64 та статті 87 ГПК.

За змістом зазначеної статті 64 ГПК, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

У випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

В даному випадку, відповідачем отримано кожну із ухвал суду у даній справі, що підтверджують наявні у справі повідомлення про вручення рекомендованих поштових відправлень, однак в жодне із судових засідань відповідач явку повноважного представника не забезпечив, витребовуваних судом документів не подав і не пояснив поважність причин, які унеможливили, виконати вимоги суду згідно ухвал у справі.

Як зазначено у п.2.3 Постанови пленуму ВГСУ №18, якщо стороною (або іншим учасником судового процесу) у вирішенні спору не подано суду в обґрунтування її вимог або заперечень належні і допустимі докази, в тому числі на вимогу суду, або якщо в разі неможливості самостійно надати докази нею не подавалося клопотання про витребування їх судом ( частина перша статті 38 ГПК), то розгляд справи господарським судом може здійснюватися виключно за наявними у справі доказами, і в такому разі у суду вищої інстанції відсутні підстави для скасування судового рішення з мотивів неповного з»ясування місцевим господарським судом обставин справи.

Частиною 4 статті 22 ГПК України передбачено право позивача на подання заяв про зменшення розміру позовних вимог.

Позивачем подано до суду двічі заяву від 27.07.2016 року про зменшення розміру позовних вимог. Заяви від 27.07.2016 р.в день їх поступлення зареєстровані в документообігу господарського суду за вх.№ 3844/16 від 01.08.2016 р. та за вх.№ 3869/16 від 02.08.2016 року. Однак , підстав стверджувати про подання позивачем двох різних заяв про зменшення розміру позовних вимог, виходячи із їх змісту та дати виготовлення , немає. Відтак, подані за вх.№ 3844/16 від 01.08.2016 р. та за вх.№ 3869/16 від 02.08.2016 року заяви про зменшення розміру позовних вимог суд розцінює як одну заяву від 27.07.2016 року, подану про зменшення розміру позовних вимог та стягнення на користь позивача з відповідача 20 399,96 грн. пені за прострочення оплати товару, 5 602,95грн.втрат від інфляції , 3% річних від простроченої суми у розмірі 1 448,14 грн., а також - 1378,00 грн. судового збору.

Із врахуванням наведеного, матеріалів у справі, господарським судом дотримано встановлених ст.129 Конституції України, ст.ст.4-2,4-3 ГПК України засад здійснення судочинства та забезпечено сторонам можливість реалізації передбачених ст.22 ГПК України прав сторін в процесі, а тому суд в межах процесуального Закону (ст.ст.43,69, 75 ГПК України) розглядає справу за відсутності представників сторін та за наявними у справі матеріалами, із врахуванням заяви позивача від 27.07.2016 року про зменшення розміру позовних вимог та стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості в сумі 27 451,05 грн.

Розглянувши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності у відповідності до ст.43 ГПК України, суд встановив наступне.

15 червня 2015 р. між ТзОВ «Прогрес-Е» (постачальник) та ТзОВ «Львівський будівельний холдинг» (покупець) було укладено договір поставки №16/06/П відповідно до умов якого постачальник зобовязався поставити і передати у власність покупця, а покупець прийняти й оплатити товару у повному розмірі на умовах та в порядку, визначених Договором.

У п. 5.2 договору сторони домовилися про здійснення попередньої оплати за товар, але не пізніше ніж через 2 банківських дня з моменту поставки, або у інший строк, попередньо домовлений між сторонами.

З матеріалів справи вбачається, що позивачем виконано зобовязання щодо поставки товару відповідачу за вищевказаним договором.

У звязку з неналежним виконанням відповідачем зобовязань щодо оплати отриманого товару, ТзОВ «Прогрес-Е» звернулося до господарського суду Львівської області з позовною заявою від 01.03.2016 року про стягнення з ТзОВ «Львівський будівельний холдинг» заборгованості за договором поставки №16/06/П від 15 червня 2015 року в сумі 89 416,03 грн., з якої : 69 923,44 грн. борг за поставлений товар, 14 503,28 грн. пеня за прострочення оплати товару, 4 000,46 грн. втрати від інфляції, 988,85 грн. 3 % річних від простроченої суми заборгованості, а також про стягнення 1 378,00 грн. судового збору.

Ухвалою суду від 12.03.2016 року порушено провадження у справі №914/645/16.

24.05.23016 року сторони подали до господарського суду на затвердження мирову угоду вих.№24/05-1 від 24.05.2016 р.

Ухвалою господарського суду Львівської області від 24.05.2016 року у справі №914/645/16 за позовом ТзОВ «Прогрес-Е» до ТзОВ «Львівський будівельний холдинг» про стягнення 89 416,03 грн. заборгованості за Договором поставки №16/06/П від 15.06.2015 року припинено провадження у справі, у зв»язку із затвердженням мирової угоди .

Ухвалою від 24.05.2016 року у справі №914/645/16 затверджено мирову угоду №24/05-1 від 24.05.2016р., укладену між Товариством з обмеженою відповідальністю «Прогрес-Е» (04208, м.Київ, проспект Г.Гонгадзе, буд.5А, оф.4; ) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Львівський будівельний холдинг» (79026 , м.Львів, вул.Козельницька,4; ), на наступних умовах:

«ОСОБА_3:

У провадженні Господарського суду Львівської області знаходиться справа № 914/645/16 (суддя Кидисюк Р.А.) за позовом ТзОВ ПРОГРЕС-Е (далі Позивач, Постачальник) до ТзОВ Львівський будівельний холдинг (далі Відповідач, Покупець) про стягнення 89 416,03 грн. заборгованості за Договором поставки № 16/06/П від 15.06.2015 року.

Дана мирова угода укладена між Товариством з обмеженою відповідальністю Прогрес-Е та Товариством з обмеженою відповідальністю Львівський будівельний холдинг по справі № 914/645/16 про стягнення 89 416,03 грн. заборгованості за Договором поставки № 16/06/П від 15.06.2015 року.

Відповідно до умов цієї угоди сторони домовилися про наступне.

Відповідач зобовязується здійснити оплату основного боргу в сумі 69 923,44 грн. (шістдесят девять тисяч девятсот двадцять три гривні 44 копійки) у строк до 27.05.2016 року.

Також Відповідач зобовязується здійснити оплату судових витрат зі сплати судового збору у розмірі 1 378,00 грн. (одна тисяча триста сімдесят вісім гривень 00 копійок).

Позивач зобовязується з моменту підписання цієї мирової угоди не предявляти жодних претензій до Відповідача з приводу заборгованості за Договором поставки № 16/06/П від 15.06.2015 року, погашення якої є предметом цієї ОСОБА_3 угоди, в тому числі і відшкодування пені, втрат від інфляції, 3% річних від простроченої заборгованості, за умови належного виконання Відповідачем цієї ОСОБА_3 угоди.

Сторони з даною ОСОБА_3 угодою ознайомлені, заперечень не мають.

Наслідки припинення провадження у справі нам розяснені та зрозумілі.

Позивач: ТзОВ «Прогрес-Е» підпис, печатка ОСОБА_1

Відповідач: ТзОВ «Львівський будівельний холдинг» підпис, печатка Вдов»як В.М.».

Ухвалою від 24.05.2016 року у справі №914/645/16 , згідно п.7 ч.1 ст.80 ГПК України припинено провадження у справі.

В ухвалі вказано, що вона набирає законної сили з моменту її винесення та що ухвала є виконавчим документом в розумінні Закону України Про виконавче провадження.

В обумовлені у ОСОБА_3 угоді строки (до 27.05.2016 р. ) відповідач не виконав свого обов»язку по сплаті позивачу 69 923,44 грн. основного боргу за поставлений товар.

У звязку з порушенням умов мирової угоди позивач звернувся до Сихівського відділу державної виконавчої служби м.Львів із заявою про відкриття виконавчого провадження щодо примусового виконання ухвали господарського суду Львівської області від 24.05.2016 року у справі №914/645/16.

Постановою державного виконавця Сихівського відділу державної виконавчої служби м.Львів ОСОБА_4 від 28.07.2016 року відкрито виконавче провадження (ВП №51776525) по ухвалі господарського суду Львівської області №914/645/16 від 24.05.2016 року про стягнення з боржника, ТзОВ «Львівський будівельний холдинг», на користь стягувача, ТзОВ «Прогрес-Е», 69923,44 грн. основного боргу та 1378,00 грн. судового збору (копія Постанови в матеріалах справи).

На момент подання позовної заяви до господарського суду Львівської області (11.07.2016 р. дата поштового штемпеля на конверті, у якому позовні матеріали скеровано позивачем до господарського суду) ухвалу суду від 24.05.2016 року у справі №914/645/16 відповідачем було виконано частково, лише в сумі 20 000,00 грн. (платіж проведено 22.06.2016 р., що підтверджується копіями банківських виписок, які позивачем долучено до справи).

Наявні у справі документи (картка рахунку 361 за період з 01.06.2015-07.10.2016р. по контрагенту «Львівський будівельний холдинг»; виписки по рахунку ТОВ «Прогрес-Е»; інформація про виконавче провадження) підтверджують, що станом на 01.08.2016 року (дата подання позивачем до суду заяви про зменшення розміру позовних вимог) сума основного боргу становила 40 923,44 грн. (15.07.2016 року відповідачем було проведено ще один платіж на суму 9 000,00 грн.).

Із врахуванням заяви про зменшення розміру позовних вимог позивач просить стягнути з відповідача пеню у розмірі 20 399,96 грн. за прострочення оплати поставленого на виконання умов Договору поставки №16//06/П від 15 червня 2015 року товару, нарахованої відповідно до п.7.2 Договору , з якої:

: за прострочення оплати товару, поставленого по видатковій накладній №ПР000001038 від 12.10.2015р. , нарахована пеня в розмірі 14 203,52 грн. , від суми боргу 48 261,83 грн., за період з 14.10.2015р. по 24.06.2016р.;

: за прострочення оплати товару, поставленого по видатковій накладній №ПР від 15.10.2015 р., нарахована пеня в розмірі 773,81 грн. від суми боргу 2 684,30 грн., за період з 19.10.2015р. по 24.06.2016р.;

: за прострочення оплати товару, поставленого по видатковій накладній №ПР від 15.10.2015 р., нарахована пеня в розмірі 859,48 грн. від суми боргу 2 981,48 грн., за період з 19.10.2015р. по 24.06.2016р.;

: за прострочення оплати товару, поставленого по видатковій накладній №ПР000001059 від 17.10.2015 р., нарахована пеня в розмірі 855,89 грн., від суми боргу 2 981,48 грн., за період з 20.10.2015 р. по 24.06.2016 р.;

: за прострочення оплати товару, поставленого по видатковій накладній №ПР000001060 від 17.10.2015 року, нарахована пеня в розмірі 770,57 грн. від суми боргу 2 684,30 грн., за період з 20.10.2015 р. по 24.06.2016 р.;

: за прострочення оплати товару, поставленого по видатковій накладній №ПР000001061 від 19.10.2015 р., нарахована пеня в розмірі 1 022,20 грн., від суми боргу 3 575,84 грн. за період з 21.10.2015р. по 24.06.2016 р.;

: за прострочення оплати товару, поставленого по видатковій накладній №ПР000001109 від 21.10.2015 р., нарахована пеня в розмірі 1 914,49 грн., від суми боргу 6 754,21 грн., за період з 23.10.2015 по 24.06.2016р.

За прострочку виконання грошових зобовязань по оплаті отриманого по вище перелічених видаткових накладних товару, позивачем відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України, нараховано та заявлено вимоги про стягнення 3% річних в загальній сумі 1 448,14 грн., а також - 5 602,95 грн. інфляційних втрат (розрахунки наведено у заяві про зменшення розміру позовних вимог).

Як вбачається, звертаючись до господарського суду з позовною заявою у даній справі, позивач обґрунтовував заявлені вимоги тим, що відповідачем допущено порушення строків виконання зобов»язань по оплаті товару, отриманого за Договором поставки № 16/06/П від 15.06.2015 року.

При прийнятті рішення суд виходив із наступного.

Відповідно до ст. 78 Господарського процесуального кодексу України, одним із способів вирішення господарського спору є мирова угода сторін, яка може стосуватися лише прав і обов'язків сторін щодо предмета позову. Мирова угода підписується особами, уповноваженими представляти сторони в господарському суді. Про затвердження мирової угоди сторін господарський суд виносить ухвалу, якою одночасно припиняє провадження у справі.

За приписами процесуального законодавства мирова угода - це договір, який укладається сторонами з метою припинення спору, на умовах, погоджених сторонами. Мирова угода не призводить до вирішення спору по суті.

У пункті 3.19. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011р. № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" зазначено, що одним із способів вирішення господарського спору є мирова угода сторін, яка може стосуватися лише прав і обов'язків сторін щодо предмета позову (частини перша і третя статті 78 ГПК). Мирова угода підписується особами, уповноваженими представляти сторони в господарському суді (стаття 28 ГПК).

Умови мирової угоди мають бути викладені чітко й недвозначно з тим, щоб не виникало неясності і спорів з приводу її змісту під час виконання.

В ухвалі про затвердження мирової угоди у резолютивній частині докладно й чітко викладаються її умови і зазначається про припинення провадження у справі (пункт 7 частини першої статті 80 ГПК), а також вирішуються питання, пов'язані з судовими витратами у справі. Затвердження судом мирової угоди з одночасним припиненням провадження у справі є одноактною (нерозривною) процесуальною дією і не може розглядатися як два самостійних акти - окремо щодо затвердження мирової угоди і щодо припинення провадження.

Умови мирової угоди повинні безпосередньо стосуватися предмета позову, що виключає зазначення в ній дій, коштів чи майна, які не відносяться до цього предмета. У зв'язку з цим, зокрема, не можуть включатися до мирової угоди умови щодо застосування неустойки (штрафу, пені) за невиконання її умов.

Відповідно до ч. 1 ст. 17 Закону України "Про виконавче провадження", примусове виконання рішень здійснюється державною виконавчою службою на підставі виконавчих документів, визначених цим Законом.

Згідно з пунктом 2 частини 2 статті 17 Закону України "Про виконавче провадження", підлягають виконанню державною виконавчою службою, зокрема, такі виконавчі документи, як ухвали, постанови судів у цивільних, господарських, адміністративних справах, кримінальних провадженнях та справах про адміністративні правопорушення у випадках, передбачених законом.

Статтею 18 Закону України "Про виконавче провадження" встановлені вимоги до виконавчого документу.

Так, у виконавчому документі зазначаються: назва і дата видачі документа, найменування органу, прізвище та ініціали посадової особи, що його видали; дата прийняття і номер рішення, згідно з яким видано документ; повне найменування (для юридичних осіб) або ім'я (прізвище, власне ім'я та по батькові) (для фізичних осіб) стягувача і боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), ідентифікаційний код суб'єкта господарської діяльності стягувача та боржника (для юридичних осіб), індивідуальний ідентифікаційний номер стягувача та боржника (для фізичних осіб - платників податків) або номер і серія паспорта стягувача та боржника для фізичних осіб - громадян України, які через свої релігійні або інші переконання відмовилися від прийняття ідентифікаційного номера, офіційно повідомили про це відповідні органи державної влади та мають відмітку в паспорті громадянина України, а також інші дані, якщо вони відомі суду чи іншому органу, що видав виконавчий документ, які ідентифікують стягувача та боржника чи можуть сприяти примусовому виконанню, зокрема, дата народження боржника та його місце роботи (для фізичних осіб), місцезнаходження майна боржника, рахунки стягувача та боржника тощо; резолютивна частина рішення; дата набрання законної (юридичної) сили рішенням; строк пред'явлення виконавчого документа до виконання.

У пункті 7.9 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 12.10.2012р. № 9 "Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України" зазначено, що ухвала про затвердження мирової угоди є виконавчим документом, згідно з п. 2 ч. 2 ст. 17 Закону України "Про виконавче провадження", і як виконавчий документ повинна містити у своїй резолютивній частині не лише вказівку про затвердження мирової угоди, а й інші передбачені законодавством (ст. 86 ГПК та ст. 18 названого Закону) ознаки та відомості, зокрема, щодо умов, розміру і строків виконання зобов'язань сторін тощо. За недодержання відповідних вимог ухвала про затвердження мирової угоди не може вважатися виконавчим документом, що підлягає виконанню державною виконавчою службою.

Постановою державного виконавця Сихівського відділу державної виконавчої служби м.Львів ОСОБА_4 від 28.07.2016 року відкрито виконавче провадження (ВП №51776525) на підставі ухвали господарського суду Львівської області №914/645/16 від 24.05.2016 року про стягнення з боржника, ТзОВ «Львівський будівельний холдинг», на користь стягувача, ТзОВ «Прогрес-Е», 69923,44 грн. основного боргу та 1378,00 грн. судового збору (копія Постанови в матеріалах справи). Зі змісту постанови вбачається, що заява про примусове стягнення подано ТОВ «Прогрес-Е» до Сихівського відділу державної виконавчої служби м.Львів 25.07.2016 року. За умовами мирової угоди строк сплати основного боргу в сумі 69 923,44 грн. встановлений до 27.05.2016 року, тобто включно по 26.05.2016 року. Отже, стягувач звернувся із заявою про примусове виконання ухвали суду від 24.05.2016 року, якою затверджена мирова угода, після спливу строку, встановленого умовами мирової угоди для оплати боргу в сумі 69 923,44 грн.

Відповідач не виконав в строк до 27.05.2016 року свого обов»язку по перерахуванню позивачу коштів в сумі 69 923,44 грн.

У разі невиконання однією зі сторін зобов'язань за умовами мирової угоди інша сторона угоди не позбавлена можливості звернутися до суду з позовом про спонукання до виконання мирової угоди. При цьому звернення заінтересованої особи до суду із зазначеним позовом без попереднього отримання постанови державного виконавця про відмову у відкритті виконавчого провадження не є підставою для відмови в задоволенні указаного позову. ( Постанова ВСУ від 23.09.2015 року).

Поряд з цим, відповідно до ст. 604 Цивільного кодексу України зобов'язання припиняється за домовленістю сторін. Зобов'язання припиняється за домовленістю сторін про заміну первісного зобов'язання новим зобов'язанням між тими ж сторонами (новація). Новація не допускається щодо зобов'язань про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю, про сплату аліментів та в інших випадках, встановлених законом. Новація припиняє додаткові зобов'язання, пов'язані з первісним зобов'язанням, якщо інше не встановлено договором.

З урахуванням вищенаведеної правової норми, суд приходить до висновку про те, що укладена між сторонами у справі №914/645/16 мирова угода є новацією по відношенню до попереднього зобовязання, за яким відповідач не виконує свої обовязки.

Аналогічна позиція висловлена Верховним Судом України у Постанові від 02 вересня 2014 року з перегляду постанови ВГСУ у справі №911/2009/13.

Як вбачається з матеріалів справи, умовами мирової угоди було встановлено обов'язок відповідача у встановлений строк ( до 27.05.2016р.) погасити основний борг за отриманий товар та судові витрати. Окрім того, в мировій угоді встановлено обов'язок позивача не пред»являти жодних претензій до відповідача з приводу заборгованості за Договором поставки№16/06/П від 15.06.2015р., погашення якої є предметом цієї ОСОБА_4 угоди, в тому числі про відшкодування пені, втрат від інфляції, 3% річних від простроченої заборгованості за умови належного виконання відповідачем умов мирової угоди, тобто про звільненню відповідача від обов'язку останнього сплатити заборгованість за Договором поставки №16/06/П від 15.06.2015р., погашення якої є предметом цієї ОСОБА_4 угоди, про відшкодування пені, втрат від інфляції, 3% річних від простроченої заборгованості за умови належного виконання відповідачем умов мирової угоди в частині сплати основного боргу та судового збору.

Як вбачається зі змісту мирової угоди, її предметом було стягнення 89 416,03 грн. заборгованості за договором поставки, з якої 69 923,44 грн. основний борг,14 503,28 грн. пеня, 4 000,46 грн. інфляційні втрати та 988,85 грн. 3% річних. Тобто, сторони погодились із тим, що на момент укладання мирової угоди у відповідача існували зобов'язання з погашення пені, 3% річних та інфляційних втрат , які були нараховані за Договором поставки №16/06/П від 15.06.2015 року. Умови мирової угоди свідчать про згоду відповідача з розміром 4000,00 грн. інфляційних втрат, 988,85 грн. 3% річних,14503,28 грн. пені у випадку неналежного виконання та згоду виконувати мирову угоду (дотримуватись її умов) за умови звільнення позивачем відповідача від обов'язку погашення пені , 3% річних та інфляційних втрат виключно у випадку належного виконання обов'язку з погашення основної суми боргу та сплати судового збору.

Згідно зі ст. 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобовязання виникають з підстав, встановлених статтею 11 Цивільного Кодексу.

В ст. 11 Цивільного кодексу України передбачено, що цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ч.1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

В ст. 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно зі ст. 525 Цивільного кодексу України, одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

У ст. 599 Цивільного кодексу України визначено, що зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до приписів ст. ст. 610, 612 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання), а боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом та якщо внаслідок прострочення боржника виконання зобов'язання втратило інтерес для кредитора, він може відмовитися від прийняття виконання і вимагати відшкодування збитків.

Згідно ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання.

В процесі судового розгляду судом встановлено, що умови мирової угоди належним чином відповідачем виконані не були, основний борг в строк до 27.05.2016 року не був сплаченим .

Згідно зі ст. 212 Цивільного кодексу України особи, які вчиняють правочин, мають право обумовити настання або зміну прав та обов'язків обставиною, щодо якої невідомо, настане вона чи ні (відкладальна обставина). Особи, які вчиняють правочин, мають право обумовити припинення прав та обов'язків обставиною, щодо якої невідомо, настане вона чи ні (скасувальна обставина).

Як вбачається з матеріалів справи, абз.6 мирової угоди обумовлював припинення обовязку відповідача по сплаті пені, 3% річних, інфляційних втрат скасувальною обставиною, якою є сплата відповідачем коштів в сумі 69 923,44 грн. основного боргу до 27.05.2016 р. та сплата 1378,00 грн. судового збору.

Зважаючи на те, що відповідач не сплатив основного боргу в сумі 69 923,44 грн. в порядку та строки, погоджені сторонами в мировій угоді, не сплатив судового збору, скасувальна обставина не настала, а отже відповідач не звільнений від сплати пені, 3% річних, інфляційних втрат, погашення яких було предметом ОСОБА_4 угоди №24/05-1 від 24.05.2016 р.

Слід зазначити , що позивач не повинен направляти відповідачу жодних претензій про сплату пені, 3% річних та інфляційних втрат, які є складовими суми заборгованості 89 416,03 грн., погашення якої було предметом ОСОБА_4 угоди №24/05-1 від 24.05.2016 р., оскільки обовязок по сплаті 14 503,28 грн. пені, 988,85 грн. 3% річних та 4 000,46 грн. інфляційних втрат на момент невиконання відповідачем мирової угоди в частині погашення заборгованості в строки, погоджені сторонами під час укладання цієї угоди, вже настав, у звязку з чим направлення окремої претензії з цього приводу не потребується.

Відповідно до ч.2 ст. 193 Господарського кодексу України порушення зобовязань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Згідно зі ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, зміна умов зобов'язання.

Оскільки відповідачем порушено взяті на себе зобовязання, передбачені умовами мирової угоди про сплату до 27.05.2016 року 69 923,44 грн. основного боргу,не сплачено й судовий збір, то згідно зі ст. 611 Цивільного кодексу України , умови абз.6 мирової угоди якими передбачалось звільнення відповідача від обов'язку по сплаті пені нарахування якої передбачено Договором поставки,3% річних та інфляційних втрат, нарахування яких передбачено ч.2 ст.625 ЦК України , втратили чинність.

У відповідності до ст. ст. 32-34 Господарського процесуального кодексу України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідачем не було надано доказів на спростування вищенаведеного.

Згідно ст.653 ЦК України, яка поширює свою дію на вказані правовідносини, у разі зміни договору зобов»язання сторін змінюються відповідно до змінених умов щодо предмета, місця, строків виконання тощо. У разі зміни або розірвання договору зобов»язання змінюється або припиняється з моменту досягнення домовленості про зміну або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором, чи не обумовлено характером його зміни. Якщо договір змінюється або розривається у судовому порядку, зобов»язання змінюється або припиняються з моменту набрання рішенням суду про зміну або розірвання договору законної сили.

Частинами 1, 3 ст. 202 ГК України передбачено, що господарське зобов'язання припиняється, між іншим, виконанням, проведеним належним чином.

До відносин щодо припинення господарських зобов'язань застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Як визначено ч. 1 ст. 598 ЦК України зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Загальні умови та підстави припинення зобов'язання також врегульовані, зокрема, ст.ст. 202, 203 Господарського кодексу України, ст.ст. 599, 601, 604 Цивільного кодексу України.

Так, за ст. 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до ч. ч. 1, 2, 4 ст. 604 ЦК України, зобов'язання припиняється за домовленістю сторін.

Стосовно заявленої до стягнення пені, господарський суд зазначає, що у зв'язку з затвердженням ухвалою господарського суду Львівської області від 24.05.2016 року у справі № 914/645/16 мирової угоди, фактично припинено попереднє зобов'язання за договором поставки №16/06/П від 15.06.2015 року, яке передбачало нарахування пені (відбулася новація).

В той же час, у відповідності до норм чинного законодавства, не можуть включатися до мирової угоди умови щодо застосування неустойки (штрафу, пені) за невиконання її умов.

Нарахування неустойки є відповідальністю за несвоєчасне виконання зобовязань та має штрафний характер, на відміну від річних процентів , інфляційних втрат, які є платою за користування грошовими коштами та мають компенсаційний характер.

Частиною другої статті 547 Цивільного кодексу України, передбачено, що правочин щодо забезпечення виконання зобов'язання, вчинений із недодержанням письмової форми, є нікчемним.

З огляду на вищезазначені обставини справи та норми чинного законодавства, оскільки попереднє зобов»язання, що виникло з договору поставки замінено новим зобов»язанням за мировою угодою, суд дійшов висновку, що вимога позивача про стягнення з відповідача пені в розмірі 5 896,68 грн., яка нарахована на умовах договору поставки і не увійшла до мирової угоди (20 000,00 грн. 14503,28 грн.), затвердженої ухвалою господарського суду Львівської області від 24.05.2016 року у справі №914/645/16, є безпідставною та не підлягає задоволенню.

Суд також вбачає за необхідне відзначити що, щодо пені за порушення грошових зобовязань застосовується припис ст. 6 ст. 232 ГК України, відповідно до якого нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано. Даним приписом передбачено не позовну давність, а період часу, за який нараховується пеня і який не повинен перевищувати шести місяців від дня, коли відповідне зобовязання мало бути виконане; законом або укладеним сторонами договором може бути передбачено більшу або меншу тривалість цього періоду

Виходячи з умов п.7.2 договору поставки для нарахування пені мав би бути застосований припис ст.6 ст.232 ГК України, на що не звернув увагу позивач.

Якщо зобов'язання не виконано або виконано неналежним чином, то воно не припиняється, а навпаки на сторону, яка допустила неналежне виконання, покладаються додаткові юридичні обов'язки, у тому числі передбачені ст.625 ЦК України, оскільки остання передбачає, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання..

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України правовими наслідками порушення грошового зобов»язання, тобто зобов»язання сплатити гроші, є обов'язок сплатити не лише суму основного боргу, а й інфляційні нарахування, що обраховуються як різниця добутку суми основного боргу на індекс (індекси) інфляції, та проценти річних від простроченої суми основного боргу. Кредитор вправі вимагати, в тому числі в судовому порядку, сплати боржником сум інфляційних нарахувань та процентів річних як разом зі сплатою суми основного боргу, так і окремо від неї.

Прийняття господарським судом рішення про задоволення вимог кредитора, якщо таке рішення не виконано в установленому законом порядку, не припиняє зобов»язальних відносин сторін і не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов»язання та не позбавляє кредитора права на отримання передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК України сум. Якщо судове рішення про стягнення з боржника коштів фактично не виконано, кредитор вправі вимагати стягнення з нього в судовому порядку сум інфляційних нарахувань та процентів річних аж до повного викання грошового зобов'язання. Чинне законодавство не пов»язує припинення зобов»язання з постановленням судового рішення чи відкриттям виконавчого провадження з його примусового виконання, а наявність судових актів про стягнення заборгованості не припиняє грошових зобов»язань боржника та не виключає його відповідальності за порушення строків розрахунків.

Наведене стосується й випадків здійснених господарським судом відстрочки і розстрочки виконання рішення, зміни способу та порядку виконання судового рішення шляхом звернення стягнення на кошти боржника, оскільки під час таких відстрочки чи розстрочки або зміни інфляційні процеси тривають, грошове зобов'язання залишається повністю або частково невиконаним і негативний вплив такої ситуації на позивача потребує відповідної компенсації згідно з вимогами частини другої статті 625 ЦК України.

Крім того, суд зазначає, що обов'язок погасити заборгованість перед позивачем виник не у зв'язку з укладенням мирової угоди, а у зв'язку з укладенням договору поставки №16/06/П та порушенням його умов. Таким чином, наявність ухвали суду про затвердження мирового угоди, а також її часткове виконання відповідачем не є перешкодою для стягнення річних процентів та інфляційних втрат. Вимоги про сплату нарахувань, передбачених ч.2 ст.625 Цивільного кодексу України, хоча і мають грошовий характер, але за своєю правовою природою не є частиною основного зобов»язання, однак, пов»язані безпосередньо з існуванням основного зобов»язання до повного його погашення у випадку встановлення факту наявності основного грошового зобов»язання рішенням суду.

Отже, позивач вправі вимагати стягнення з відповідача в судовому порядку сум інфляційних нарахувань та процентів річних до повного виконання грошового зобовязання.

Судом перевірено розрахунки позивача по 3% річних і інфляційних втратах.

При перевірці правильності нарахування позивачем 3 % річних судом враховано положення ст.ст.251,252 ЦК України; положення ст.253 ЦК України, згідно якої перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов»язано його початок; положення ч.5 ст.254 ЦК України, де зазначено, що якщо останній день строку припадає на вихідний, святковий або інший неробочий день, що визначений відповідно до закону у місці вчинення певної дії, днем закінчення строку є перший за ним робочий день. Судом взято до уваги роз»яснення у п.1.9 Постанови пленуму Вищого господарського суду України від 17 грудня 2013 року №14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов»язань» про те, що день фактичної сплати заборгованості не включається в період часу, за який здійснюється стягнення інфляційних та 3 % річних. Судом враховано умови в п.5.2 договору поставки, у якому сторони погодили, що оплата за товар повинна бути здійснена не пізніше ніж через 2 банківських дня з моменту поставки.

На підставі вищенаведеного та матеріалів справи, дослідивши видаткові накладні, суд прийшов до висновку, що у розрахунках 3% річних позивачем допущені помилки, зокрема не вірно визначено початок прострочення виконання відповідачем грошових зобов»язань, не враховано оплату, яка мала місце в сумі 20 000,00 грн. 22.06.2016 року тощо, а відтак , провівши перевірку розрахунків 3 % річних суд прийшов до висновку, що :

: за товар , поставлений по видатковій накладній №ПР000001038 від 12.10.2015р. , відповідач мав обов»язок провести оплату 13.10.15 р. і 14.10.15 р. ( 2 банківські дні). З 15.10.2015 року починається прострочка виконання грошового зобов»язання. 22.06.2016 року відповідач перерахував 20 000,00 грн. в рахунок часткового погашення основного боргу.

За період з 15.10.15 р. по 21.06.16 р. від суми боргу 48 261,83 грн. 3 % річних = 995,65 грн.

З 22.06.16 р. по 24.06.16 р. 3 % річних від суми боргу 28 261,83 грн. = 6,97 грн.

Загальна сума 3 % річних = 1002,62 грн.

: за товару, поставлений по видатковій накладній №ПР від 15.10.2015 р., відповідач мав провести розрахунок з 16.10 .15 р. по 19.10.15р. включно , оскільки 17 і 18.10.2015 року припадають на вихідні дні ( суботу та неділю). З 20.10.2015 року по 24.06.2016 року від суми боргу 2 684,30 сума 3 % річних = 54,94 грн.

: за товар, поставлений по видатковій накладній №ПР від 15.10.2015 р., відповідач мав провести розрахунок з 16.10 .15 р. по 19.10.15р. включно , оскільки 17 і 18.10.2015 року припадають на вихідні дні ( суботу та неділю). З 20.10.2015 року по 24.06.2016 року від суми боргу 2 981,48 грн. сума 3% річних = 61,02 грн.

: за товар, поставлений по видатковій накладній №ПР000001059 від 17.10.2015 р., відповідач мав провести розрахунок впродовж 19 та 20.10.2015 року (2-а банківських дні). З 21.10.2015 по 24.06.2016 року від суми боргу 2981,48 грн. сума 3 % річних = 60,77 грн.

: за товар, поставлений по видатковій накладній №ПР000001060 від 17.10.2015 року, відповідач мав провести розрахунок впродовж 19 та 20.10.2015 року ( 2-а банківських дні). З 21.10.2015 по 24.06.2016 року від суми боргу 2684,30 грн. сума 3 % річних = 54,72 грн.

: за товар, поставлений по видатковій накладній №ПР000001061 від 19.10.2015 р., відповідач мав провести розрахунок включно по 21.10.2015 року. З 22.10.15 року має місце прострочка виконання грошового зобов»язання. За період з 22.10.15 р. по 24.06.2015 р. від суми боргу 3575,84 грн. сума 3% річних = 72,59 грн.

: за товар, поставлений по видатковій накладній №ПР000001109 від 21.10.2015 р., відповідач мав провести розрахунок включно по 23.10.2015 року. З 24.10.2015 року має місце про строчка виконання зобов»язання. За період з 24.10.2015р. по 24.06.2016 р. від суми боргу 6754,21 грн. сума 3% річних = 136,01 грн.

Загальна сума 3 % річних = 1442,67 грн.

До задоволення підлягає вимога про стягнення 3% річних в сумі 1442,67 грн., в задоволенні решти позовних вимог в частині стягнення 3% річних - відмовити.

У п.4.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України №14 від 17.12.2013 року «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» роз»яснено, що індекс інфляції це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць.

Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

У застосуванні індексації можуть враховуватися рекомендації щодо порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ, викладені в листі Верховного Суду України від 03.04.97 №62-97р.

У вказаному листі роз»яснено, що індекс інфляції розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому на місяць, тому умовно слід вважати, що сума, внесена за період з 1 по 15 число відповідного місяця індексується за період з урахуванням цього місяця, а якщо з 16 по 31 число, то нарахування починається з наступного місяця.

Розрахунки інфляційних втрат по заборгованості по кожній видатковій накладній позивачем проведено за період листопад 2015р. травень 2016 р.

Розрахунок інфляційних втрат за видатковою накладною №ПР000001038 від 12.10.2015р. виконаний позивачем без врахування часткової оплати в сумі 20 000,00 грн., яка мала місце 22.06.2016 року, що враховано судом при перерахунку.

За результатами перерахунку суд приходить до висновку, що вимога позивача про стягнення інфляційних втрат підлягає до задоволення в загальній сумі 3998,35 грн. по перелічених вище накладних (2264,61 грн+215,09 грн.+238,91 грн.+238,91 грн.+215,09грн.+284,53 грн.+541,21грн.).

Відповідно до ст. 43 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Виходячи із вищенаведеного позов підлягає до задоволення частково, а саме в сумі 1442,67 грн. 3% річних, в сумі 3998,35 грн. інфляційних втрат, 14 503,28 грн. пені.

Відповідно до ст..49 ГПК України судові витрати покладаються на сторони пропорційно до задоволених вимог.

Керуючись ст.ст.1,2,4-3,12,22,32,33,34,35,36,43,44,49,75,82,84,85,116 Господарського процесуального кодексу України, суд,-

ВИРІШИВ:

1. Позов задоволити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Львівський будівельний холдинг» (вул.Козельницька,4, м.Львів,79026; ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Прогрес-Е» (проспект Г.Гонгадзе, буд.5А, оф.4, м.Київ,04208; ; адреса для листування: вул.Білицька,72-Г, м.Київ, 04078) 1442,67 грн. 3% річних, в сумі 3998,35 грн. інфляційних втрат, 14 503,28 грн. пені, а також стягнути 1001,17 грн. судового збору.

3. Наказ видати відповідно до ст..116 ГПК України.

4. В задоволенні решти вимог відмовити.

Повний текст рішення складено 30.11.2016р.

Головуючий суддя Кітаєва С.Б.

Суддя Мазовіта А.Б.

Суддя Петрашко М.М.