ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

15.11.2016р. Справа №917/1552/16

За позовом Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "АХА Страхування", вул.Іллінська, 8, м.Київ 70, 04070

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Нова пошта", вул. Фрунзе, 57, м.Полтава, Полтавська область, 36039

про стягнення 9472,46 грн.

Суддя Іваницький Олексій Тихонович

секретар судового засідання Мусійченко Т.С.

Представники сторін:

від позивача: не з'явився

від відповідача: ОСОБА_1 дов б/н від 13.04.2016р.

СУТЬ СПРАВИ: розглядається позовна заява про відшкодування збитків в порядку регресу в розмірі 9 472,46 грн.

Ухвалою суду від 15.11.16р. відмовлено Приватному акціонерному товариству "Страхова компанія "АХА Страхування" у задоволенні клопотання про проведення судового засідання в режимі відеоконференції.

Позивач явку повноважного представника в судове засідання не забезпечив, хоч і був належним чином повідомлений про час та місце судового засідання (поштове повідомлення в матеріалах справи), вимоги ухвали суду від 30.09.2016р. не виконав.

Відповідач 15.11.2016р. за вх. канцелярії суду №14111 подав відзив на позовну заяву. У вказаному відзиві ТОВ "Нова пошта" проти позовних вимог заперечує посилаючись на те, що позивач не підтверджує подію, яка сталася 25.09.2015 року на території відділення №2 у м.Львові по вул.Пластова, 7, щодо пошкодження тарнспортного засобу Renault д.н.з. НОМЕР_1.

Відповідно до пункту 3.9.1. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 року №18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції", в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

Оскільки судом були виконані вказані норми, відповідач вважається повідомленим про час та місце розгляду справи.

Враховуючи достатність у матеріалах справи доказів для розгляду спору по суті, приписи ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (ратифікована Законом України від 17.07.1997 р. № 475/97-ВР) щодо права кожного на розгляд його справи упродовж розумного строку, суд не оцінює вказані обставини як підставу для подальшого відкладення розгляду справи. Спір розглядається за наявними матеріалами відповідно до ст. 75 ГПК України.

Розглянувши матеріали справи та дослідивши і оцінивши за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді в судовому процесі всі обставини справи в їх сукупності, а також за результатами оцінки поданих сторонами господарського процесу доказів, у нарадчій кімнаті суд відмовляє у задоволенні позовних вимог виходячи з наступного:

26.02.2015 p. між ПрАТ Страхова компанія АХА Страхування та ТОВ ВІ ЕЙ БІ Лізинг (Далі - Страхувальник) укладено Поліс № 174а5юб до Генерального договору добровільного страхування наземного транспорту № 03/12/2014 від 03.12.2014р. (Далі - Договір), предметом якого є майнові інтереси страхувальника, пов'язані з володінням, користуванням і розпорядженням наземним транспортним засобом, а саме автомобілем НОМЕР_2.

Як вказує позивач згідно позову, 25.09.2015 р. у м. Львові по вул. Пластовій 7, на території відділення № 2 ТОВ Нова Пошта, працівниками відділення штабелером було пошкоджено застрахований транспортний засіб Renault д.н.з. НОМЕР_1.

Позивач стверджує, що у зв'язку з названою подією ТОВ ВІ ЕЙ БІ Лізинг було завдано шкоду в розмірі 9 472,46 грн., що підтверджується рахунком фактурою № ТОВ00182 від 02.10.2015р. на проведення ремонтно-відновлювальних робіт автомобіля НОМЕР_2.

З матеріалів вбачається, що позивач визнав вказаний випадок страховим і на підставі зібраних документів останнім було розраховано та виплачено страхове відшкодування у розмірі 9 472,46 грн., які були перераховані на станцію технічного обслуговування ТОВ Ю.Р.К. для здійснення ремонтно-відновлювальних робіт автомобіля НОМЕР_2, що підтверджується платіжним дорученням № 200 666 від 12.10.2015 р.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається, що відповідно до Висновку дільничного інспектора Личаківського РВ ЛМУ ГУМВС України від 09.10.2015р. вказане пошкодження автомобіля НОМЕР_2 було завдано працівниками відділення № 2 ТОВ Нова Пошта у м. Львові по вул. Пластовій 7.

Позивачем відповідачу було направлено Претензію вих. № 14036/УБК від 23 06.2016 р. з вимогою сплатити розмір завданої шкоди на користь позивача. Позивач зазначає, що відповідачем було отримано вказану вимогу 04.07.2016 p., однак на даний час сума вимоги на користь позивача відповідачем не сплачено.

Таким чином, позивач просить суд стягнути з відповідача 9 472,46 грн. страхового відшкодування.

При винесенні рішення суд виходив з наступного.

Відповідно до ст. 979 ЦК України та ст. 16 Закону України "Про страхування" за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

За змістом статті 990 ЦК України страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступника) або іншої особи, визначеної договором, і страхового акта (аварійного сертифіката).

Частиною 1 статті 1166 ЦК України встановлено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до статті 8 ЗУ Про страхування страховим ризиком є певна подія, на випадок якої проводиться страхування і яка має ознаки ймовірності та випадковості настання, а страховим випадком подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обовязок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі.

За умовами цього Договору позивач взяв на себе зобов'язання компенсувати страхувальнику прямі збитки, які є наслідком настання певних подій за страховими ризиками, що наведені у п.п. 22.2 цього договору, які носять ознаки ймовірності та випадковості.

До страхових ризиків відносяться:

"Викрадення" - незаконне заволодіння ТЗ під час його знаходження в будь-якому місці в будь-який час, з урахуванням умов, вказаних в розділі 16 цього Договору.

"Збитки внаслідок ДТП" - будь-яке пошкодження або знищення ТЗ, його окремих складових частин чи додаткового обладнання внаслідок ДТП;

"Збитки внаслідок інших подій" - викрадення окремих складових частин ТЗ чи додаткового обладнання, вказаного в розділі 6 Договору, а також пошкодження або знищення (повна загибель) ТЗ, його окремих складових частин чи додаткового обладнання, вказаного в розділі 6 Договору, внаслідок протиправних дій третіх осіб, передбачених Кримінальним кодексом України; пошкодження або знищення (повна загибель) ТЗ, його окремих складових частин чи додаткового обладнання, вказаного в розділі 6 Договору, внаслідок стихійного лиха (бурі, урагану, смерчу, повені, затоплення, паводку, зливи, граду, селю, землетрусу, зсуву, оповзню, осідання грунту, обвалу лавини, незвичайних для даної місцевості морозів та великих снігопадів, дії грунтових вод, шторму, цунамі, удару блискавки та інших надзвичайних явищ природи), пожежі або вибуху, нападу тварин, падіння предметів на ТЗ (дерев, снігу, льоду, стовпів, рекламних щитів та ін.), попадання каміння або інших предметів, що відлетіли з-під коліс ТЗ, зовнішнього фізичного впливу інших випадкових, раптових та непередбачуваних подій (окрім вказаних в п. 25.2.1, 25.2.2 Договору), якщо такі події не є виключенням зі страхових випадків згідно з умовами розділу 30 цього Договору (розділ 25 Договору).

За змістом положень статті 988 ЦК України, статті 20 ЗУ Про страхування обовязок страховика здійснити страхове відшкодування виникає лише у разі настання страхового випадку.

Тобто приписи наведених норм нерозривно повязують момент виникнення обовязку страховика щодо здійснення виплати страхової суми із настанням страхового випадку.

В обґрунтування позовної заяви позивач посилається на Висновок дільничного інспектора Личаківського РВ ЛМУ ГУМВС України від 09.10.2015р. за результатами якого, останній визнав пошкодження автомобіля страховим випадком. Однак, з назви самого висновку та його резолютивної частини не вбачається, що вказаний документ встановлює факт вини ТОВ Нова Пошта. Вказаний документ не є належним доказам, на підставі якого можна робити висновки про те, що пошкодження майна сталася з вини працівника відповідача. Таким доказом може бути вирок суду з кримінальної справи та який, з огляду на приписи ст.35 ГПК України, матиме преюдиційне значення для даної справи.

Відповідно до ст. 62 Конституції України ст. 17 Кримінально-процесуального кодексу України, особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили.

Відповідно до ч. 1 ст. 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Оскільки особу, яка спричинила пошкодження автомобіля та її вину у цьому пошкодженні на час розгляду справи, не доведено у законом визначеному порядку, то суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Відповідно до статті 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Згідно зі статтею 33 цього ж Кодексу кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. В силу вказаної норми предметом доказування є обставини, які свідчать про дійсні права та обов'язки сторін у справі та складаються з фактів, якими позивач обґрунтовує підстави позову, та фактів, якими відповідач обґрунтовує заперечення проти позову.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ст.34 ГПК України).

Частиною 1 ст.43 ГПК України встановлено, що господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та обєктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом, а згідно ч. 2 цієї ж статті ніякі докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили.

Згідно положень ст. 4-3 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності.

За викладеного, застосовуючи основні конституційні засади судочинства, принцип верховенства права, виходячи з фактичних обставин справи, зясування природи дійсних правовідносин між сторонами у даному спорі та чинного законодавства України, яке повинно застосовуватися до них при вирішенні спору, господарський суд дійшов до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог.

Враховуючи викладене, матеріали справи, обставин справи в їх сукупності, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши і оцінивши подані додаткові докази, керуючись статтями 4 - 47, 22, 28, 32 - 34, 36, 43, 44 - 45, 471, 49, 75, 82 - 85 Господарського процесуального кодексу України, у нарадчій кімнаті, суд, -

В И Р І Ш И В :

Відмовити в позові повністю.

СУДДЯ Іваницький О.Т.

Повне рішення складено 16.11.2016р.

Відповідно до ч. 5 ст. 85 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.