РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.11.2016Справа №910/17017/16
За позовом Комунального підприємства «Київський метрополітен»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Да»

про стягнення 11839 грн. 26 коп.

Суддя Отрош І.М.

Представники сторін:

від позивача: Костильов В.А.- представник за довіреністю № 169 від 25.12.2015;

від відповідача: не з'явились.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

15.09.2016 до Господарського суду міста Києва надійшла позовна заява Комунального підприємства «Київський метрополітен» з вимогами до Товариства з обмеженою відповідальністю «Да» про стягнення 11839 грн. 26 коп., з яких 9672 грн. 66 коп. основного боргу, 2020 грн. 85 коп. пені та 145 грн. 75 коп. 3% річних.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що відповідач в порушення норм законодавства України та укладеного між сторонами Договору № В-74-10 на відшкодування витрат балансоутримувача на утримання та обслуговування орендованого нерухомого майна від 16.07.2010, не у повному обсязі відшкодував позивачу вказані витрати, у зв'язку з чим у відповідача виникла заборгованість у розмірі 9672 грн. 66 коп. Крім того, позивачем було заявлено до стягнення з відповідача пеню у розмірі 2020 грн. 85 коп. та 3% річних у розмірі 145 грн. 75 коп., нараховані за період з 21.01.2016 по 15.06.2016.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 19.09.2016 порушено провадження у справі № 910/17017/16, розгляд справи призначено на 04.10.2016.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 04.10.2016, відповідно до ст. 77 Господарського процесуального кодексу України, розгляд справи відкладено на 21.10.2016.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 21.10.2016, відповідно до ст. 77 Господарського процесуального кодексу України, розгляд справи відкладено на 28.10.2016.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 28.10.2016, відповідно до ст. 77 Господарського процесуального кодексу України, розгляд справи відкладено на 15.11.2016.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 15.11.2016, відповідно до ст. 69 Господарського процесуального кодексу України, продовжено строк розгляду спору на п'ятнадцять днів та, відповідно до ст. 77 Господарського процесуального кодексу України, розгляд справи відкладено на 29.11.2016.

Представник позивача у судовому засіданні 29.11.2016 надав усні пояснення по справі, позовні вимоги підтримав у повному обсязі.

Представник відповідача у судове засідання 29.11.2016 не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, про призначене судове засідання був повідомлений належним чином, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення 790.

У судовому засіданні 29.11.2016 було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши надані суду докази, суд

ВСТАНОВИВ:

10.02.2014 між Департаментом комунальної власності м. Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) (орендодавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Да» (орендар) укладено Договір № 1482 про передачу майна територіальної громади міста Києва в оренду, відповідно до умов якого орендар прийняв в оренду нерухоме майно (частину переходу), площею 42,0 кв.м., за адресою: станція метро Берестейська, яке належить до комунальної власності територіальної громади міста Києва і знаходиться на балансі Комунального підприємства «Київський метрополітен» (п.п. 1.1, 2.1, 2.4 договору).

Відповідно до п. 9.1 Договору оренди № 1482 від 10.02.2014 строк його дії встановлено з 10.02.2014 до 03.02.2017.

За актом приймання-передачі нерухомого майна від 10.02.2014 орендодавець передав, а орендар прийняв в орендне користування частину переходу, що перебуває на балансі Комунального підприємства «Київський метрополітен», загальною площею 42,0 кв.м., що розташоване за адресою: м. Київ, станція метро Берестейська.

20.07.2012 між Головним управлінням комунальної власності м. Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) (орендодавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Да» (орендар) укладено Договір № 518 про передачу майна територіальної громади міста Києва в оренду, відповідно до умов якого орендодавець прийняв в оренду нерухоме майно (частину переходу), площею 115,5 кв.м., за адресою: станція метро Нивки, яке належить до комунальної власності територіальної громади міста Києва і знаходиться на балансі Комунального підприємства «Київський метрополітен» (п.п. 1.1, 2.1, 2.4 договору).

Відповідно до п. 9.1 Договору оренди № 518 від 20.07.2012 строк його дії встановлено з 05.05.2012 до 03.05.2015.

Відповідно до п. 9.7 Договору оренди № 518 від 20.07.2012 у разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення цього договору або зміну його умов після закінчення строку його чинності протягом одного місяця договір вважається продовженим на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені цим договором.

За актом приймання-передачі нерухомого майна від 20.07.2012 орендодавець передав, а орендар прийняв в орендне користування частину переходу, що перебуває на балансі Комунального підприємства «Київський метрополітен», загальною площею 115,5 кв.м., що розташоване за адресою: м. Київ, станція метро Нивки.

20.04.2010 між Комунальним підприємством «Київський метрополітен» (орендодавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Да» (орендар) укладено Договір оренди № 14-Упр(Ор)-10, відповідно до умов якого орендодавець прийняв в оренду нерухоме майно (частину переходу), площею 42,0 кв.м., за адресою: станція метро Нивки, яке належить до комунальної власності територіальної громади міста Києва і знаходиться на балансі Комунального підприємства «Київський метрополітен» (п.п. 1.1, 2.1, 2.4 договору).

Відповідно до п. 9.1 Договору оренди № 14-Упр(Ор)-10 від 20.04.2010 строк його дії встановлено з 20.04.2010 до 19.04.2013.

За актом приймання-передачі нерухомого майна від 20.04.2010 орендодавець передав, а орендар прийняв в орендне користування частину переходу, що перебуває на балансі Комунального підприємства «Київський метрополітен», загальною площею 42,0 кв.м., що розташоване за адресою: м. Київ, станція метро Нивки.

Дослідивши зміст вказаних договорів оренди, суд дійшов висновку, що вони є договорами оренди комунального майна.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про оренду державного та комунального майна», орендою є засноване на договорі строкове платне користування майном, необхідним орендареві для здійснення підприємницької та іншої діяльності.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 Закону України "Про оренду державного та комунального майна", передача об'єкта оренди орендодавцем орендареві здійснюється у строки і на умовах, визначених у договорі оренди.

Судом встановлено, що 16.07.2010 між Комунальним підприємством «Київський метрополітен» (балансоутримувач) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Да» (орендар) укладено Договір № В-74-10 на відшкодування витрат балансоутримувача на утримання та обслуговування орендованого нерухомого майна, предметом якого є забезпечення балансоутримувачем утримання об'єктів оренди відповідно до переліку, який є невід'ємною частиною договору (Додаток № 1) за цінами, визначеними в узагальненому розрахунку щомісячних витрат балансоутримувача на утримання та обслуговування орендованого нерухомого майна, а орендар відшкодовує балансоутримувачу зазначені витрати.

Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Відповідно до частини 1 статті 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Дослідивши зміст укладеного між позивачем та відповідачем Договору № В-74-10 від 16.07.2010, суд дійшов висновку, що даний правочин за своєю правовою природою є договором про відшкодування витрат балансоутримувача.

Частиною 1 статті 627 Цивільного кодексу України визначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ч. 1 ст. 628 Цивільного кодексу України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до п. 6.1 Договору № В-74-10 від 16.07.2010 цей договір укладено строком на календарний рік і діє по 31.12.2010 включно.

Згідно з п. 6.4 Договору № В-74-10 від 16.07.2010 у разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення або зміну цього договору після закінчення строку його чинності протягом одного місяця, він вважається продовженим на той самий термін і на тих самих умовах, які були передбачені цим договором.

З огляду на ненадання сторонами доказів наявності заперечень щодо припинення Договору № В-74-10 від 16.07.2010 або зміни його умов протягом місяця після закінчення строку його дії (встановленого у п. 6.1 Договору № В-74-10 від 16.07.2010 - 31.12.2010), суд дійшов висновку, що вказаний договір був чинним у спірний період.

При цьому, судом не досліджуються чинність у спірному періоді (з січня 2015 року по грудень 2015 року) договорів оренди комунального майна (Договору № 1482 від 10.02.2014, Договору № 518 від 20.07.2012 та Договору № 14-Упр(Ор)-10 від 20.04.2010), в тому числі і у зв'язку з пролонгацією у разі відсутності заперечень орендодавців, оскільки обов'язок відповідача відшкодовувати витрати балансоутримувача орендованого майна (Комунального підприємства «Київський метрополітен») виникає саме з Договору № В-74-10 від 16.07.2010, який, як встановлено судом, у спірний період був чинним.

Згідно з п. 2.3 Договору № В-74-10 від 16.07.2010 розмір відшкодування витрат з утримання об'єктів оренди визначається відповідно до затвердженого узагальненого розрахунку витрат балансоутримувача на утримання та обслуговування орендованого нерухомого майна, який є невід'ємною частиною цього договору, і який переглядається балансоутримувачем у випадку офіційних змін цін, тарифів, заробітної плати, тощо та загальної площі об'єктів оренди, вказаній в Додатку № 1 до цього договору і фактичного використання орендарем об'єктів оренди. На момент укладення цього договору розмір відшкодування витрат із врахуванням ПДВ складає 2995 грн. 91 коп. на місяць.

27.10.2016 через канцелярію суду позивачем долучено до матеріалів справи письмові пояснення, в яких позивач зазначив, що розрахунок фактичних витрат на утримання та обслуговування об'єктів оренди здійснюється на підставі узагальненого розрахунку з надання послуг на утримання та обслуговування орендованого майна, затвердженого фінансовим директором Комунального підприємства «Київський метрополітен». При цьому, позивач пояснив, що сума фактичних витрат на утримання та обслуговування об'єктів оренди включає в себе витрати з вивезення сміття, що становить 3,24 грн. за 1 кв.м. на місяць та витрати на організацію та ведення договірної роботи на один об'єкт оренди, що становить 282,22 грн. на місяць.

Відповідно, враховуючи площу орендованих відповідачем приміщень на станціях метрополітену та беручи до уваги вказані тарифи (за вивезення сміття та організацію договірної роботи), розмір грошових коштів, що підлягають відшкодуванню відповідачем за користування об'єктом оренди, площею 42,0 кв.м. (м. Нивки), становить 1254 грн. 90 коп. за квартал (3,24 грн. * 42,0 кв.м. * 3 місяці + 282,22 грн. * 3 місяці); за користування об'єктом оренди, площею 115,50 кв.м. (м. Нивки), становить 1969 грн. 32 коп. (3,24 грн. * 115,50 кв.м. * 3 місяці + 282,22 грн. * 3 місяці); за користування об'єктом оренди, площею 42,0 кв.м. (м. Берестейська), становить 1254,90 грн. (3,24 грн. * 42,0 кв.м. * 3 місяця + 282,22 грн. * 3 місяці), що разом за всі об'єкти оренди за квартал становить 4479 грн. 12 коп.

При цьому, суд зазначає, що вказаний розмір відшкодування витрат є меншим ніж той, що визначений у п. 2.3 Договору № В-74-10 від 16.07.2010 (2995 грн. 91 коп. на місяць) та умовами п. 2.3 вказаного договору визначено право позивача переглядати (тобто, змінювати) розмір відшкодування витрат в односторонньому порядку.

27.10.2016 через канцелярію суду позивачем долучено до матеріалів справи копію Узагальненого розрахунку з надання послуг на утримання та обслуговування орендованого нерухомого майна за 1 квартал 2015 року, затвердженого фінансовим директором Комунального підприємства «Київський метрополітен», зі встановленими тарифами 3,24 грн. за вивезення сміття та 282,22 грн. за ведення договірної роботи, та копію розрахунку по відшкодуванню витрат балансоутримувача на утримання та обслуговування об'єктів оренди за 2-4 квартали 2015 року, затвердженого начальником відділу оренди Комунального підприємства «Київський метрополітен», з якого вбачається, що розмір відшкодування витрат відповідача за користування трьома об'єктами оренди за один квартал становить 4479 грн. 12 коп.

При цьому, 14.11.2016 через канцелярію суду позивачем долучено до матеріалів справи копію Договору № 300/15 від 30.03.2015, укладеного з Товариством з обмеженою відповідальністю «Спецкомунтехніка» (виконавець), відповідно до умов якого виконавець надає позивачу (замовнику) послуги по видаленню побутових відходів (послуги з перевезення побутових відходів - ПВ), а саме відходи комунальні міські змішані, в тому числі сміття з урн та їх перевезення від місць утворення (станції метрополітену) до місць чи об'єктів оброблення, утилізації або видалення, та копії актів здачі-прийняття робіт (надання послуг) з перевезення побутових відходів за період з квітня 2015 року по грудень 2015, складених представниками замовника та виконавця за Договором № 300/15 від 30.03.2015.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що за 1 квартал 2015 року відповідач повинен був відшкодувати позивачу витрати на утримання та обслуговування орендованого нерухомого майна (трьох об'єктів оренди на станціях метро Нивки та Берестейській) у розмірі 4479 грн. 12 коп.; за 2 квартал 2015 року - 4479 грн. 12 коп.; за 3 квартал - 4479 грн. 12 коп. та за 4 квартал - 4479 грн. 12 коп., що разом становить 17916 грн. 48 коп.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до п. 2.2 Договору № В-74-10 від 16.07.2010 орендар здійснює платіж по відшкодуванню витрат з утримання об'єкта оренди щоквартально не пізніше 10 числа місяця, наступного за звітним кварталом на підставі виданих балансоутримувачем розрахунків.

Відповідно до п. 3.2.1 Договору № В-74-10 від 16.07.2010 орендар зобов'язується до 5 числа місяця, наступного за звітним кварталом, самостійно отримувати рахунок (розрахунок) по відшкодуванню витрат та не пізніше 20 числа здійснювати платіж на поточний рахунок балансоутримувача.

Сторонами не надано суду пояснень щодо різного строку відшкодування витрат, що повинен був здійснювати відповідача, та які встановлені у п. 2.2 Договору № В-74-10 від 16.07.2010 (не пізніше 10 числа місяця, наступного за звітним кварталом) та у п. 3.2.1 Договору № В-74-10 від 16.07.2010 (не пізніше 20 числа місяця, наступного за звітним кварталом).

Втім, як вбачається з розрахунків пені та 3% річних, долучених позивачем до позовної заяви та через канцелярію суду 14.11.2016, позивач здійснює нарахування починаючи з 21 числа місяця, наступного за звітним кварталом, тобто, враховуючи строк здійснення відповідачем оплат - не пізніше 20 числа місяця, наступного за звітним кварталом (відповідно до п. 3.2.1 Договору № В-74-10 від 16.07.2010).

Відповідачем не було надано суду контррозрахунку позовних вимог, здійсненого з урахуванням іншого строку виконання обов'язку з відшкодування витрат балансоутримувача, та не було висловлено жодних заперечень щодо строку, визначеного позивачем, виконання відповідачем свого обов'язку з відшкодування витрат балансоутримувача.

Враховуючи викладене, та зокрема погодження сторонами строку оплати не пізніше 20 числа місяця, наступного за звітним кварталом, у пункті договору (п. 3.2.1), який викладено після п. 2.2 (який передбачає більш ранній строк оплати), виходячи з принципів розумності та добросовісності, - суд дійшов висновку, що відповідач повинен був виконувати свій обов'язок з відшкодування вартості отриманих послуг не пізніше 20 числа місяця, наступного за звітним кварталом.

Тобто, відповідач повинен був відшкодувати позивачу витрати на утримання та обслуговування орендованого нерухомого майна за 1 квартал 2015 року (січень - березень) у сумі 4479 грн. 12 коп. у строк до 20 квітня 2015 року (включно); за 2 квартал 2015 року (квітень - червень) у сумі 4479 грн. 12 коп. - у строк до 20 липня 2015 року (включно); за 3 квартал 2015 року (липень - вересень) у сумі 4479 грн. 12 коп. - у строк до 20.10.2015 (включно); за 4 квартал 2015 року (жовтень - грудень) у сумі 4479 грн. 12 коп. - у строк до 20.01.2016 (включно).

04.10.2016 через канцелярію суду позивачем долучено до матеріалів справи копію акту звіряння взаємних розрахунків за період з січень 2015 року по вересень 2016 року (підписаний та скріплений печаткою позивача), з якого вбачається, що станом на січень 2015 року у відповідача була переплата за Договором № В-74-10 від 16.07.2010 у розмірі 5080 грн. 14 коп.

Крім того, із вказаного акту вбачається, що 29.01.2015 відповідач здійснив оплату у розмірі 773 грн. 01 коп. та 27.01.2016 - у розмірі 2390 грн. 67 коп.

Суд неодноразово з метою достовірного встановлення призначення платежу, яке вказувалось відповідачем при здійсненні оплат, ухвалами від 19.09.2016, від 04.10.2016 та від 21.10.2016 зобов'язував сторін наданим суду належні докази здійснення відповідачем часткових оплат за Договором № В-74-10 від 16.07.2010 (банківські виписки, платіжні доручення, тощо).

Однак, сторони вимог ухвал суду не виконали, належних доказів здійснення відповідачем часткових оплат суду не надали, з огляду на що суд приймає до уваги інформацію (дати та розміри здійснених відповідачем часткових оплат), яка зазначена позивачем в акті звіряння взаємних розрахунків за період з січня 2015 року по грудень 2015 року (зазначена в акті інформація відповідачем не заперечувалась та спростована не була, зокрема, шляхом подання банківських виписок чи платіжних доручень).

При цьому, з огляду на неподання сторонами доказів, які б спростовували протилежне (платіжні доручення чи банківські виписки із призначенням платежу), суд вважає за необхідне зараховувати здійснені відповідачем часткові оплати (так само як і розмір переплати станом на січень 2015) в рахунок погашення найдавнішої заборгованості за Договором № В-74-10 від 16.07.2010.

Таким чином, враховуючи наявну переплату у сумі 5080 грн. 14 коп. (станом на початок спірного періоду) та здійснені відповідачем оплати у загальному розмірі 3163 грн. 68 коп. (у спірному періоді), суд дійшов висновку, що відповідач не у повному обсязі виконав свій обов'язок з відшкодування витрат балансоутрмувача у період з січня 2015 року по грудень 2015 року, сплативши грошові кошти у розмірі 8243 грн. 82 коп., у зв'язку з чим у відповідача виникла заборгованість у розмірі 9672 грн. 66 коп.

Розміри здійснених оплат, які відображені позивачем в акті звіряння за період з січня 2015 року по вересень 2016 року, відповідачем належними та допустимими доказами спростовані не були, зокрема, відповідачем не надано суду доказів відшкодування витрат балансоутримувача в іншому (в т.ч. більшому) розмірі (банківських виписок, платіжних доручень, тощо).

За таких обставин, враховуючи загальний розмір грошових коштів, які відповідач повинен був сплатити за період з січня 2015 року по грудень 2015 року (17916 грн. 48 коп.), та розмір сплачених відповідачем грошових коштів (8243 грн. 82 коп.), заборгованість відповідача з відшкодування витрат за Договором № В-74-10 від 16.07.2010 становить 9672 грн. 66 коп. (714 грн. 42 коп. за 2 квартал 2015 року (враховуючи здійснені відповідачем часткові оплати), 4479 грн. 12 коп. за 3 квартал 2015 року, 4479 грн. 12 коп. за 4 квартал 2015 року).

Оцінюючи подані позивачем докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді у судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що вимоги позивача підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Зазначене також кореспондується з нормами ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України.

Стаття 629 Цивільного кодексу України передбачає, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Наявність та обсяг заборгованості Товариства з обмеженою відповідальністю «Да» у розмірі 9672 грн. 66 коп. підтверджуються наявними в матеріалах справи доказами та відповідачем не були спростовані, у зв'язку з чим позовні вимоги Комунального підприємства «Київський метрополітен» в частині стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Да» суми основного боргу у розмірі 9672 грн. 66 коп. є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі.

Крім того, у зв'язку з неналежним виконанням відповідачем свого обов'язку з відшкодування позивачу витрат на утримання та обслуговування орендованого нерухомого майна, позивачем було заявлено до стягнення з відповідача пеню у розмірі 2020 грн. 85 коп. за період з 21.01.2016 по 15.06.2016.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Штрафними санкціями у Господарському кодексі України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання (частина 1 статті 230 Господарському кодексі України).

У відповідності до норм частини 1 статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Відповідно до ч. 3 ст. 549 Цивільного кодексу України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання зобов'язання.

Згідно з статтею 1 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Стаття 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» передбачає, що розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Відповідно до частини 6 статті 232 Господарського кодексу України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Згідно з п. 5.2 Договору № В-74-10 від 16.07.2010 за несвоєчасно перераховані платежі орендар сплачує на користь балансоутримувача пеню у розмірі 0,5% від розміру несплаченої суми наданих послуг за кожен день прострочки, але не більше розміру встановленого законодавства України.

З долученого до позовної заяви розрахунку пені вбачається, що позивач здійснює розрахунок пені з урахуванням подвійної облікової ставки НБУ, тобто з урахуванням положень ст. 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань».

Однак, перевіривши наданий позивачем розрахунок пені, суд дійшов висновку в його необґрунтованості та здійснив власний розрахунок пені (в межах заявленого позивачем періоду нарахування - з 21.01.2016 по 15.06.2016 та з урахуванням здійснених відповідачем оплат).

Сума боргу (грн) - частково за 2 квартал 2015 року, повністю за 3 та 4 квартали 2015 рокуПеріод простроченняКількість днів простроченняРозмір облікової ставки НБУСума пені за період прострочення, грн.
12063.3321.01.2016 - 21.01.2016122%14,50

Сума боргу (грн) - за 3 та 4 квартали 2015 рокуПеріод простроченняКількість днів простроченняРозмір облікової ставки НБУСума пені за період прострочення, грн.
8958.2422.01.2016 - 28.01.2016722%75.39
8958.2429.01.2016 - 03.03.20163522%376.93
8958.2404.03.2016 - 21.04.20164922%527.70
Всього:980,02

Сума боргу (грн) - за 4 квартал 2015 рокуПеріод простроченняКількість днів простроченняРозмір облікової ставки НБУСума пені за період прострочення
4479.1222.04.2016 - 26.05.20163519%162.77
4479.1227.05.2016 - 15.06.20162018%88.11
Всього:250,88
Таким чином, обґрунтованим розміром пені, який підлягає стягненню з відповідача, є 1245 грн. 40 коп., у зв'язку з чим позовні вимоги Комунального підприємства «Київський метрополітен» в частині стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Да» пені у розмірі 2020 грн. 85 коп. підлягають задоволенню у розмірі 1245 грн. 40 коп.

Крім того, позивачем було заявлено до стягнення з відповідача 3% річних у розмірі 145 грн. 75 коп. за період з 21.01.2016 по 15.06.2016.

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно з пунктом 4.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17 грудня 2013 року N 14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» сплата трьох процентів від простроченої суми (якщо інший розмір не встановлений договором або законом) не має характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним утримуваними коштами, належними до сплати кредиторові.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок 3% річних, суд дійшов висновку в його необґрунтованості та здійснив власний розрахунок 3% річних (в межах заявленого позивачем періоду нарахування - з 21.01.2016 по 15.06.2016 та з урахуванням здійснених відповідачем оплат).

Сума боргу (грн)Період простроченняКількість днів простроченняРозмір процентів річнихЗагальна сума процентів, грн.
12063.3321.01.2016 - 26.01.201663%5,93
9672.6627.01.2016 - 15.06.20161413 %111,79
Всього:117,72
Таким чином, обґрунтованим розміром 3% річних, який підлягає стягненню з відповідача, є 117 грн. 72 коп., у зв'язку з чим позовні вимоги Комунального підприємства «Київський метрополітен» в частині стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Да» 3% річних у розмірі 145 грн. 75 коп. підлягають частковому задоволенню у розмірі 117 грн. 72 коп.

Згідно з частиною 1 статті 49 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись ст. 43, ч. 1 ст. 49, ст. ст. 82, 82-1, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Да» (04209, м. Київ, вул. Героїв Дніпра, буд. 26, кв. 53; ідентифікаційний код: 24595438) на користь Комунального підприємства «Київський метрополітен» (03056, м. Київ, проспект Перемоги, буд. 35; ідентифікаційний код: 03328913) суму основного боргу у розмірі 9672 (дев'ять тисяч шістсот сімдесят дві) грн. 66 коп., пеню у розмірі 1245 (одна тисяча двісті сорок п'ять) грн. 40 коп., 3% річних у розмірі 117 (сто сімнадцять) грн. 72 коп. та судовий збір у розмірі 1284 (одна тисяча двісті вісімдесят чотири) грн. 48 коп.

3. В іншій частині позову відмовити.

4. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Відповідно до частини 5 статті 85 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Київського апеляційного господарського суду шляхом подання, протягом 10 днів з дня складання повного рішення, апеляційної скарги через Господарський суд міста Києва.

Повне рішення складено: 05.12.2016

Суддя І.М. Отрош