РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 листопада 2016 року Справа № 906/806/16

Рівненський апеляційний господарський суд у складі колегії:

Головуючого судді Мамченко Ю.А.

судді Саврій В.А. ,

судді Дужич С.П.

при секретарі Німчук А.М.

за участю представників сторін:

позивача: ОСОБА_1 (довіреність №14-100 від 18 квітня 2016 року);

відповідача: ОСОБА_2 (довіреність №01/3 від 11 січня 2016 року).

розглянувши апеляційну скаргу позивача ОСОБА_3 акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" на рішення господарського суду Житомирської області від 20.10.16 року у справі №906/806/16

за позовом ОСОБА_3 акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" м.Київ

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Поліссягаз"

про стягнення 47373,26 грн.

Судом розяснено представникам сторін права та обовязки, передбачені ст.ст. 20, 22 ГПК України. Клопотання про технічну фіксацію судового процесу не поступало, заяв про відвід суддів не надходило.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Житомирської області (суддя Шніт А.В.) від 20 жовтня 2016 року у справі №906/806/16 частково задоволено позов ОСОБА_3 акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (надалі позивач) до Товариства з обмеженою відповідальністю "Поліссягаз" (надалі відповідач) про стягнення 47373,26 грн. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Поліссягаз" (12501, Житомирська область, м. Коростишів, вул. Більшовицька, буд.55; ) на користь ОСОБА_3 акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (01001, м. Київ, вул. Б.Хмельницького, 6; ): 28186,39 грн. - пені; 2744,20 грн. - 3% річних; 4362,79 грн. - інфляційних нарахувань; 1378,00 грн. - судового збору. У решті позову відмовлено.

Вказане рішення обґрунтовано тим, що на виконання умов укладеного сторонами договору, позивач поставив, а відповідач прийняв протягом липня-грудня 2015 року природний газ на загальну суму 2787254,57 грн, що підтверджується актами приймання-передачі природного газу від 31.07.2015 року, 31.08.2015 року, 30.09.2015 року, 31.10.2015 року, 30.11.2015 року, 31.12.2015 року. Відповідач, у свою чергу, в порушення умов договору №15-746-Б на купівлю-продаж природного газу від 25.06.2015 року здійснив оплату за отриманий природний газ з порушенням строків оплати, встановлених договором. Крім того, з огляду на встановлені під час розгляду спору обставини господарської діяльності відповідача, враховуючи баланс інтересів сторін, адекватність обсягу і міри відповідальності відповідача за допущене прострочення грошового зобов'язання, фінансовий стан останнього, відсутність тяжких наслідків порушення зобов'язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки таким наслідкам, а також враховуючи, що основний борг перед позивачем відсутній, з метою виконання судового рішення, суд керуючись пунктом 3 статті 83 ГПК України задовольнив клопотання відповідача та зменшив розмір пені на 30% до 28186,39 грн..

Не погоджуючись з прийнятим судом першої інстанції рішенням, позивач Публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" звернувся до Рівненського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення господарського суду Житомирської області від 20 жовтня 2016 року у справі №906/806/16 в частині відмови у стягненні 12079,88 грн. пені та прийняти в цій частині нове рішення, яким стягнути з ТОВ "Поліссягаз" на користь ПАТ "НАК "Нафтогаз України" 12079,88 грн. пені, в іншій частині рішення господарського суду Житомирської області від 20 жовтня 2016 року у справі №906/806/16 залишити без змін. Обґрунтовуючи свої вимоги апелянт посилається на порушення господарським судом Житомирської області норм матеріального права, зокрема статті 233 Господарського кодексу України, статей 549-552 Цивільного кодексу України та процесуального права, зокрема статей 4-2, 43, 83, 84 ГПК України. Апелянт зазначає, що викладення у рішенні лише доводів та доказів сторони, на користь якої приймається рішення, є порушенням вимог статті 4-2 ГПК України щодо рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом. Таким чином, рішення господарського суду Житомирської області від 20 жовтня 2016 року у даній справі не відповідає зазначеним вимогам, оскільки не зазначено будь-яких доказів на підставі яких прийнято рішення про зменшення розміру стягуваної суми пені та не викладено доводи на підставі яких відхилено докази позивача. Прострочена та не оплачена відповідачем сума заборгованості за відповідним договором купівлі-продажу природного газу є доходом НАК "Нафтогаз України", на який він, як постачальник, розраховував за умови належного виконання відповідачем своїх зобов'язань. Отже, сума простроченої та не оплаченої відповідачем станом на час розгляду справи у суді заборгованості також становить збитки НАК "Нафтогаз України" в розумінні частини 2 статті 224 Господарського кодексу України. Суд першої інстанції при винесенні рішення у даній справі порушив статтю 83 ГПК України, статтю 233 Господарського кодексу України та статтю 551 Цивільного кодексу України, не перевіривши співвідношення завданих збитків та заявленої до стягнення неустойки, при цьому надавши перевагу аргументам відповідача, не врахувавши ступінь виконання зобов'язання та майновий інтерес позивача. Внаслідок недоотримання та несвоєчасного проведення розрахунків за спожитий природний газ позивач змушений залучати комерційні кредити за ринковими відсотковими ставками, що складають 20-24% річних. Єдиним джерелом часткової компенсації понесених Національною акціонерною компанією "Нафтогаз України" втрат є стягнення з боржників пені у розмірі передбаченої умовами договорів. Зменшення судом розміру пені на 30% від нарахованої суми спричиняє позивачу додаткові збитки та дозволяє відповідачу і у подальшому безкарно порушувати договірні умови. Отже, виходячи з вищенаведеного, місцевий господарський суд при винесенні рішення не врахував особливі обставини щодо діяльності позивача, ступінь виконання зобов'язання відповідачем та того, що заявлена до стягнення неустойка не компенсує всіх збитків, яких зазнає позивач.

Ухвалою Рівненського апеляційного господарського суду від 08 листопада 2016 року у справі №906/806/16 було прийнято до провадження апеляційну скаргу позивача та призначено дату судового засідання на 30 листопада 2016 року.

Від відповідача ТОВ "Поліссягаз" надійшов відзив №138/5 від 23 листопада 2016 року на апеляційну скаргу, відповідно до якого останній вважає оскаржуване рішення законним та обґрунтованим, прийнятим у повній відповідності до норм матеріального та процесуального права, відтак в задоволенні апеляційної скарги просить відмовити, а судове рішення у справі залишити без змін. В обґрунтування своїх заперечень зазначає, що відповідачем було вжито всіх можливих заходів для погашення основної заборгованості. Також, за 9 місяців 2016 року відповідачем одержано збитків від основної діяльності постачання газу в сумі 1193 тис.грн., що підтверджується Звітом про фінансові результати.

Безпосередньо в судовому засіданні представники позивача та відповідача повністю підтримали вимоги і доводи, викладені відповідно в апеляційній скарзі та у відзиві на неї.

Колегія суддів, заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, розглянувши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення місцевого господарського суду - скасуванню частково.

При цьому колегія суддів виходила з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, 25 червня 2015 року між ОСОБА_3 акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (продавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Поліссягаз" (покупець) було укладено договір №15-746-Б на купівлю-продаж природного газу (далі - Договір) /а.с. 20-24/.

Відповідно до пункту 1.1 Договору продавець зобов'язався передати у власність покупцю у 2015 році природний газ, а покупець зобов'язався прийняти та оплатити газ на умовах договору.

За умовами пункту 6.1 Договору, оплата за газ здійснюється покупцем виключно грошовими коштами у національній валюті шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки. У разі неповної оплати остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється покупцем до 20-го числа місяця, наступного за місяцем реалізації газу, на підставі підписаного сторонами акта приймання-передачі газу за розрахунковий місяць.

З дослідженого місцевим господарським судом та перевіреного судом апеляційної інстанції вбачається, що на виконання умов укладеного сторонами Договору, позивач поставив, а відповідач прийняв протягом липня-грудня 2015 року природний газ на загальну суму 2787254,57 грн, що підтверджується актами приймання-передачі природного газу від 31 липня 2015 року, 31 серпня 2015 року, 30 вересня 2015 року, 31 жовтня 2015 року, 30 листопада 2015 року, 31 грудня 2015 року /а.с. 29-34/.

Відповідач, у свою чергу, в порушення умов договору №15-746-Б на купівлю-продаж природного газу від 25 червня 2015 року здійснив оплату за отриманий природний газ з порушенням строків оплати, встановлених договором.

За змістом пункту 3 статті 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Відповідно до частини 1 статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (частина 3 статті 549 Цивільного кодексу України).

Частиною 4 статті 231 Господарського кодексу України передбачено, що у разі якщо розмір штрафних санкцій не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому, розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконання частини зобов'язання, або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов'язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Відповідно до частини 6 статті 231 Господарського кодексу України штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюється у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою НБУ, за весь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачений законом або договором.

Так, Додатковою угодою №3 до договору №15-746-Б на купівлю-продаж природного газу від 25 червня 2015 року, укладеною сторонами 03 листопада 2015 року /а.с. 27/, пункт 7.2 Договору викладений у новій редакції: "У разі невиконання покупцем умов пункту 6.1 цього договору продавець має право не здійснювати поставку газу покупцю або обмежити поставку пропорційно до кількості несплачених обсягів з наступною поставкою цих обсягів за умови їх оплати та наявності технічної можливості. У разі невиконання покупцем пункту 6.1 цього договору від зобов'язується сплатити продавцю, крім заборгованості, пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу".

На підставі зазначеного пункту договору відповідачу було нараховано 40266,27 грн. пені.

Колегією суддів перевірено здійснений позивачем розрахунок пені та встановлено, що він є арифметично вірним, відповідає встановленим обставинам справи та нормам чинного законодавства.

Водночас, місцевий господарський суд, встановивши за результатами розгляду даного спору правомірність заявлених позивачем вимог у частині стягнення 40266,27 грн. прийшов до висновку про можливість задоволення клопотання відповідача та зменшення розміру пені на 30% до 28186,39 грн.

Проте, колегія суддів апеляційної інстанції вважає такий висновок суду першої інстанції передчасними, з огляду на наступне.

Обґрунтованим визнається рішення, в якому повно відображені обставини, які мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки повинні бути вичерпними, відповідати дійсності і підтверджуватись достовірними доказами, дослідженими у судовому засіданні.

Відповідно до пункту 3 статті 83 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, приймаючи рішення, має право, зокрема, зменшувати у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання.

Підпунктом 3.17.4 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26 грудня 2011 року №18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" визначено, що вирішуючи, в тому числі й з власної ініціативи, питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання (пункт 3 статті 83 ГПК), господарський суд повинен об'єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов'язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов'язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов'язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо; крім того, ця процесуальна норма може застосовуватись виключно у взаємозв'язку (сукупності) з нормою права матеріального, яка передбачає можливість зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), а саме частиною третьою статті 551 Цивільного кодексу України і статтею 233 Господарського кодексу України; у резолютивній частині судового рішення зазначається про часткове задоволення позову і розмір суми неустойки, що підлягає стягненню.

Частиною 3 статті 551 Цивільного кодексу України, передбачено можливість зменшення за рішенням суду розміру неустойки, що стягується з боржника за порушення зобов'язання, якщо розмір неустойки значно перевищує розмір збитків. При цьому відсутність чи невисокий розмір збитків може бути підставою для зменшення судом розміру неустойки, що стягується з боржника.

Статтею 233 Господарського кодексу України передбачено: що у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій; при цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу; якщо порушення зобов'язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Відповідно до частин 1, 2 статті 614 Цивільного кодексу України: особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом; особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов'язання; відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов'язання.

При цьому при застосуванні частини третьої статті 551 ЦК України та статті 233 ГК України слід мати на увазі, що поняття значно та надмірно є оціночними і мають конкретизуватися судом у кожному конкретному випадку, слід враховувати, що правила частини третьої статті 551 ЦК України та статті 233 ГК України направлені на запобігання збагаченню кредитора за рахунок боржника, недопущення заінтересованості кредитора у порушенні зобов'язання боржником.

В чинному законодавстві відсутній перелік таких виняткових випадків, за наявності яких господарським судом може бути зменшено неустойку. Судом при цьому враховуються фактичні обставини справи та надається оцінка доказам, якими заявник обґрунтовує клопотання про зменшення неустойки.

Клопотання ТОВ "Поліссягаз" про зменшення розміру пені, яке викладено у відзиві на позовну заяву /а.с. 52-53/ обґрунтовано тим, що заявник є гарантованим постачальником природного газу, який в установленому порядку отримав від Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики та комунальних послуг (НКРЕКП) ліцензію на постачання природного газу, газу (метану) вугільних родовищ за регульованим тарифом №299066 серії АЕ від 26 червня 2015 року. Бюджетні організації несвоєчасно та не в повному обсязі здійснювали розрахунки за отриманий газ у зв'язку з відсутністю коштів, що виділяються з державних та місцевих бюджетів. В обґрунтування скрутного фінансового стану ТОВ "Поліссягаз" зазначило, що для стабілізації скрутного фінансового стану з 01 липня 2015 року підприємство переведене на неповний робочий тиждень. Примусове стягнення штрафних санкцій (пені) у повному розмірі спричинить вилучення з господарського обороту ТОВ "Поліссягаз" грошових коштів, що позбавить можливості виплати заробітної плати та обов'язкових платежів до бюджету, а також може призвести до повної зупинки підприємства. На підтвердження вказаних обставин відповідачем долучено до матеріалів справи: копія виписки з ЄДР, копія ліцензії та витяг з наказу №6-5 від 29 червня 2016 року.

Апеляційна інстанція вважає, що питання щодо зменшення неустойки повинно розглядатися із врахуванням принципу змагальності сторін з виконанням вимог статей 33, 34 ГПК України.

Проте, задовольняючи клопотання відповідача про зменшення суми заявленої до стягнення пені, суд першої інстанції не перевірив належним чином обставини, якими заявник обґрунтував клопотання, не встановив, якими доказами підтверджуються ті обставини, не врахував співвідношення інтересів сторін, не встановлено виняткової сукупності обставин, які б свідчили про наявність підстав для зменшення розміру стягуваної пені.

Для встановлення наявності підстав для зменшення розміру неустойки, яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання необхідним є дослідження, зокрема винятковості випадку, причин неналежного виконання зобов'язання, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов'язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо. Як вбачається з матеріалів справи, відповідачем не було подано доказів щодо наявності об'єктивних причин (в тому числі з важкого матеріального становища), які б перешкоджали йому сплатити суму нарахованих штрафних санкцій, чи доказів на підтвердження вживання ним заходів до виконання зобов'язання.

Долучений до відзиву на апеляційну скаргу Звіт про фінансові результати (звіт про сукупний дохід) за 9 місяців 2016 року ТОВ "Поліссягаз" не може бути належним доказом важкого матеріального становища відповідача, оскільки він підтверджує збитковість підприємства у 2016 році, в той час як заборгованість по договору №15-746-Б на купівлю-продаж природного газу виникла у 2015 році.

Таким чином, колегія суддів, оцінивши обставини справи в їх сукупності відповідно до статті 43 ГПК України не вбачає підстав для задоволення клопотання ТОВ "Поліссягаз" про зменшення розміру пені, оскільки заявником не доведено на підставі статей 32, 33 ГПК винятковість обставин.

Також, апелянт просив суд стягнути з відповідача 4362,79 грн. - інфляційних нарахувань (за вересень, жовтень, грудень 2015 року) і 2744,20 грн. - 3% річних (за періоди: 20 серпня 2015 року - 27 серпня 2015 року, 20 вересня 2015 року 27 вересня 2016 року, 20 жовтня 2015 року 01 листопада 2015 року, 20 листопада 2015 року 27 грудня 2015 року, 20 грудня 2015 року 27 грудня 2015 року, 20 січня 2016 року 01 березня 2016 року).

Приписами статті 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Колегією суддів перевірено здійснений позивачем розрахунок інфляційних нарахувань та 3% річних та встановлено, що надані розрахунки арифметично вірні, відповідають обставинам справи та нормам чинного законодавства.

Як визначає стаття 32 ГПК України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення спору.

Відповідно до статті 34 ГПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За змістом статті 33 ГПК України обов'язок доказування та подання доказів розподіляється між сторонами, виходячи з того, хто посилається на юридичні факти, які обґрунтовують його вимоги і заперечення.

Враховуючи вищевикладене, апеляційна скарга підлягає задоволенню, рішення місцевого господарського в частині відмови у стягненні 12079,88 грн - скасуванню. Таким чином, обґрунтованими до стягнення з відповідача є 40266,27 грн. - пені, 2744,20 грн. - 3% річних і 4362,79 грн. - інфляційних нарахувань.

Відповідно до статті 49 ГПК України витрати за розгляд апеляційної скарги покладаються на відповідача.

Керуючись ст.ст. 33, 34, 99, 101, 103-105 ГПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_3 акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" задоволити.

Рішення господарського суду Житомирської області від 20 жовтня 2016 року у справі №906/806/16 в частині відмови у стягненні 12079,88 грн. пені скасувати та прийняти нове рішення про стягнення 12079,88 грн. пені.

Викласти резолютивну частину рішення в наступній редакції:

"Позов задоволити. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Поліссягаз" (12501, Житомирська область, м. Коростишів, вул. Більшовицька, буд.55; ) на користь ОСОБА_3 акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (01001, м. Київ, вул. Б.Хмельницького, 6; ): 40266,27 грн. - пені; 2744,20 грн. - 3% річних; 4362,79 грн. - інфляційних нарахувань; 1378,00 грн. - судового збору."

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Поліссягаз" (12501, Житомирська область, м. Коростишів, вул. Більшовицька, буд.55; ) на користь ОСОБА_3 акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (01001, м. Київ, вул. Б.Хмельницького, 6; ) 1515,8 грн. судового збору за розгляд апеляційної скарги.

Доручити господарському суду Житомирської області видати накази.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанову апеляційної інстанції може бути оскаржено у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання постановою апеляційного господарського суду законної сили.

Справу № 906/806/16 повернути до господарського суду Житомирської області.

Головуючий суддя Мамченко Ю.А.

Суддя Саврій В.А.

Суддя Дужич С.П.