ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
______________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" листопада 2016 р.Справа № 916/3733/15

Господарський суд Одеської області у складі:

судді В.С. Петрова

при секретарі Г.С. Граматик

за участю представників:

від позивача ОСОБА_1,

від відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом Публічного акціонерного товариства "Сбербанк" до Публічного акціонерного товариства "Одеський коровай" про звернення стягнення на предмет іпотеки та визнання права власності на майно, -

ВСТАНОВИВ:

В засіданнях суду 14.11.2016 р. та 18.11.2016 р. оголошувалась перерва в порядку ч. 3 ст. 77 Господарського процесуального кодексу України.

У вересні 2015 р. Публічне акціонерне товариство "ОСОБА_3 банк Сбербанку Росії" звернулось до господарського суду Одеської області з позовом до Публічного акціонерного товариства "Одеський коровай" про:

1) звернення стягнення на предмет іпотеки згідно договору іпотеки від 12.06.2014 р., посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_4 та зареєстрованого в реєстрі за №8470, а саме на:

- нежитлове приміщення першого поверху загальною площею 139,9 кв.м, яке розташоване за адресою: м. Одеса, пр. Глушка, 22;

- нежитлове приміщення магазину загальною площею 137,9 кв.м, яке розташоване за адресою: м. Одеса, вул. Космонавтів, 38/1;

- нежитлове приміщення першого поверху, загальною площею 90,9 кв.м, яке розташоване за адресою: м. Одеса, вул. Пироговська, 3;

- будівлі та споруди загальною площею 8733,2 кв.м, що знаходяться за адресою: м. Одеса, вул. Прохорівська, 47, які складаються з: літ. „АА1 будівля головного виробничого корпусу загальною площею 7316,6 кв.м; літ. „Б будівля котельної загальною площею 213,2 кв.м; літ. „В будівля прохідної та відділу кадрів загальною площею 60,5 кв.м; літ. „Д будівля трансформаторної підстанції загальною площею 99,5 кв.м; літ. „Ж будівля газорегуляторного пункту; літ. „И будівля ремонтних майстерень загальною площею 361,9 кв.м; літ. „К будівля компресорної станції загальною площею 105,6 кв.м; літ. „Л будівля матеріального складу загальною площею 43,6 кв.м; літ. „М будівля матеріального складу загальною площею 28,5 кв.м; літ. „О будівля столярних майстерень загальною площею 110,5 кв.м; літ. „П будівля для зберігання запасів води, загальною площею 108,6 кв.м; літ. „Р споруда складу БЗБ загальною площею 136,4 кв.м; літ. „Н будівля для солі та матеріалів загальною площею 148,4 кв.м; літ. „С рампа з навісом; № 1, 3 огородження; літ. „І мостіння; що належать на праві приватної власності ПАТ „Одеський коровай, в рахунок часткового погашення заборгованості перед ПАТ "ОСОБА_3 банк Сбербанку Росії":

- за договором № 17-В/10 від 24.06.2010 р. в сумі 266932680,72 руб. та 27159723,57 грн., у т.ч.: 226333682,00 руб. заборгованості за кредитною лінією, 40598998,72 руб. процентів за користування кредитною лінією, 24326102,51 грн. пені за прострочення повернення кредиту, 2833621,06 грн. пені за прострочення сплати процентів по кредиту;

- за договором № 18-В/10 від 24.06.2010 р. в сумі 69723056,34 грн., у т.ч.: 45972672,90 грн. заборгованості за кредитом, 9273876,52 грн. процентів за користування кредитом, 12641753,50 грн. пені за прострочення повернення кредиту, 1834753,42 грн. пені за прострочення сплати процентів по кредиту;

2) про визнання за Публічним акціонерним товариством "ОСОБА_3 банк Сбербанку Росії" права власності на:

- нежитлове приміщення першого поверху загальною площею 139,9 кв.м, яке розташоване за адресою: м. Одеса, пр. Глушка, 22;

- нежитлове приміщення магазину загальною площею 137,9 кв.м, яке розташоване за адресою: м. Одеса, вул. Космонавтів, 38/1;

- нежитлове приміщення першого поверху, загальною площею 90,9 кв.м, яке розташоване за адресою: м. Одеса, вул. Пироговська, 3;

- будівлі та споруди загальною площею 8733,2 кв.м, що знаходяться за адресою: м. Одеса, вул. Прохорівська, 47, які складаються з: літ. „АА1 будівля головного виробничого корпусу загальною площею 7316,6 кв.м; літ. „Б будівля котельної загальною площею 213,2 кв.м; літ. „В будівля прохідної та відділу кадрів загальною площею 60,5 кв.м; літ. „Д будівля трансформаторної підстанції загальною площею 99,5 кв.м; літ. „Ж будівля газорегуляторного пункту; літ. „И будівля ремонтних майстерень загальною площею 361,9 кв.м; літ. „К будівля компресорної станції загальною площею 105,6 кв.м; літ. „Л будівля матеріального складу загальною площею 43,6 кв.м; літ. „М будівля матеріального складу загальною площею 28,5 кв.м; літ. „О будівля столярних майстерень загальною площею 110,5 кв.м; літ. „П будівля для зберігання запасів води, загальною площею 108,6 кв.м; літ. „Р споруда складу БЗБ загальною площею 136,4 кв.м; літ. „Н будівля для солі та матеріалів загальною площею 148,4 кв.м; літ. „С рампа з навісом; № 1, 3 огородження; літ. „І мостіння, що належать на праві приватної власності ПАТ „Одеський коровай.

Позовні вимоги обґрунтовані наступним.

24 червня 2010 року між ПАТ „ОСОБА_3 Сбербанку Росії та ПАТ „Одеський коровай були укладені договір про відкриття кредитної лінії № 17-В/10 та договір про відкриття кредитної лінії № 18-В/10.

За умовами п. 1.1 кредитного договору № 17-В/10 позичальнику було відкрито невідновлювальну кредитну лінію в російських рублях, в межах якої позичальнику було надано кредитні кошти, а позичальник зобовязався своєчасно та у повному обсязі сплачувати банку проценти за користування кредитом, а також повернути банку кредит у терміни, встановлені кредитним договором та виконати інші його умови.

Згідно п. 8.1 кредитного договору № 17-В/10 позичальник зобовязався повертати банку кожен із траншів кредиту у термін, зазначений у п.1.2 цього договору. В остаточній редакції п. 1.2. кредитного договору № 17-В/10 було викладено в договорі про внесення змін № 13 від 03.12.2013 р. Розмір процентної ставки за користування кредитом, наданим відповідно до кредитного договору № 17-В/10, визначено в п. 1.3 договору (в редакції договору про внесення змін № 8 від 21.03.2012 р.).

Як зазначає позивач, свої зобов'язання за кредитним договором № 17-В/10 банк виконав в повному обсязі, а саме надав кредит боржнику, але боржник прийняті на себе зобовязання за кредитним договором № 17-В/10 не виконав, у звязку з чим в нього утворилась заборгованість перед банком. При цьому положеннями укладеного договору (ст. 10) передбачена відповідальність позичальника за несвоєчасне виконання грошових зобовязань у вигляді пені в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діяла в період, за який стягується пеня, від простроченої суми за кожний день прострочення.

Так, АТ „Сбербанк Росії на адресу ПАТ „Одеський коровай було надіслано повідомлення-вимогу від 24.02.2015 р. № 277/28 щодо повернення повної суми заборгованості за кредитним договором № 17-В/10, але станом на дату подання позовної заяви сума заборгованості за договором про відкриття кредитної лінії № 17-В/10 від 24.06.2010 р. не сплачена відповідачем. Відтак, за ствердженнями позивача, станом на 28.08.2015 р. загальна заборгованість за кредитним договором № 17-В/10 становить 266932680,72 російських рублів та 27159723,57 грн., з яких 226333682,00 руб. - заборгованість за кредитною лінією, 40598998,72 руб. проценти за користування кредитною лінією, 24326102,51 грн. - пеня за прострочення повернення кредиту, 2833621,06 грн. - пеня за прострочення сплати процентів за користування кредитом.

Також, як зазначає позивач, за умовами п. 1.1 кредитного договору № 18-В/10 позичальнику було відкрито невідновлювальну кредитну лінію в російських рублях, в межах якої позичальнику було надано кредитні кошти, а позичальник зобовязався своєчасно і в повному обсязі сплачувати банку проценти за користування кредитом та повернути банку кредит у терміни, встановлені кредитним договором, а також виконувати інші його умови.

Розмір процентної ставки за користування кредитом, наданим відповідно до кредитного договору № 18-В/10 визначено в п.1.3 договору (в редакції договору про внесення змін № 9 від 21.03.2012 р.).

За ствердженнями позивача, свої зобов'язання за кредитним договором № 18-В/10 банк виконав в повному обсязі, а саме надав кредит боржнику, але боржник прийняті на себе зобовязання за кредитним договором № 18-В/10 не виконав, у звязку з чим у нього утворилась заборгованість перед банком. Наразі позивач вказує, що положеннями укладеного договору (ст. 10) передбачена відповідальність позичальника за несвоєчасне виконання грошових зобовязань у вигляді пені в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діяла в період, за який стягується пеня, від простроченої суми за кожний день прострочення.

Так, АТ „Сбербанк Росії на адресу ПАТ „Одеський коровай було надіслано повідомлення-вимогу від 24.02.2015 р. № 278/28 щодо повернення повної суми заборгованості за кредитним договором, однак станом на дату подання позовної заяви сума заборгованості за договором про відкриття кредитної лінії № 18-В/10 від 24.06.2010 року не сплачена відповідачем. Отже, як стверджує позивач, станом на 28.08.2015 р. загальна заборгованість за кредитним договором № 18-В/10 становить 69723056, 34 грн., з яких 45972672,90 грн. - заборгованість за кредитом, 9273876,52 грн. - проценти за користування кредитом, 12641753,50 грн. - пеня за прострочення повернення кредиту, 1834753,42 грн. - пеня за прострочення сплати процентів за користування кредитом.

Наразі позивач зазначає, що в забезпечення виконання зобовязань позичальника за кредитними договорами банку в іпотеку було передане майно відповідно до договору іпотеки від 12.06.2014 р., посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_4 та зареєстрованого в реєстрі за № 3007 на повний розмір зобовязань позичальника за кредитними договорами. Предметом забезпечення за вказаним договором іпотеки є:

- нежитлове приміщення першого поверху загальною площею 139,9 кв.м, яке розташоване за адресою: м. Одеса, пр. Глушка (проспект Димитрова), буд. 22;

- нежитлове приміщення магазину загальною площею 137,9 кв.м, яке розташоване за адресою: м. Одеса, вул. Космонавтів, буд. 38/1;

- нежитлове приміщення першого поверху, загальною площею 90,9 кв.м, яке розташоване за адресою: м. Одеса, вул. Пироговська, буд. 3;

- будівлі та споруди загальною площею 8733,2 кв.м, що знаходяться за адресою: м. Одеса, вул. Прохорівська (вул. Хворостіна), буд. 47, які складаються з: літ. „АА1 будівля головного виробничого корпусу загальною площею 7316,6 кв.м; літ. „Б будівля котельної загальною площею 213,2 кв.м; літ. „В будівля прохідної та відділу кадрів загальною площею 60,5 кв.м; літ. „Д будівля трансформаторної підстанції загальною площею 99,5 кв.м; літ. „Ж будівля газорегуляторного пункту; літ. „И будівля ремонтних майстерень загальною площею 361,9 кв.м; літ. „К будівля компресорної станції загальною площею 105,6 кв.м; літ. „Л будівля матеріального складу загальною площею 43,6 кв.м; літ. „М будівля матеріального складу загальною площею 28,5 кв.м; літ. „О будівля столярних майстерень загальною площею 110,5 кв.м; літ. „П будівля для зберігання запасів води, загальною площею 108,6 кв.м; літ. „Р споруда складу БЗБ загальною площею 136,4 кв.м; літ. „Н будівля для солі та матеріалів загальною площею 148,4 кв.м; літ. „С рампа з навісом; № 1, 3 огородження; літ. „І мостіння.

Наразі позивач посилається на п. 4.2.3 договору іпотеки, яким визначено, що іпотекодержатель має право за рахунок предмету іпотеки задовольнити всі свої вимоги у відповідності з договором іпотеки.

Також за положеннями п. 4.2.7, п. 4.2.8 договору іпотеки ОСОБА_3 має право вимагати від іпотекодавця дострокового виконання зобовязань за кредитним договором, а також за рахунок коштів, отриманих від реалізації предмета іпотеки, погасити повну суму заборгованості за кредитним договором. Іпотекодержатель відповідно до п. 6.1 договору іпотеки має право задовольнити свої вимоги за кредитним договором у повному обсязі, що визначається на момент фактичного відшкодування.

Пунктом 6.3 договору іпотеки встановлено, що іпотекодержатель набуває право вимагати дострокового виконання зобовязань за кредитним договором, зазначених в ст. 2 цього договору, а якщо його вимога не буде задоволена в 30-денний строк, звернути стягнення на предмет іпотеки у разі (окрім іншого): невиконання або неналежного виконання іпотекодавцем та/або позичальником будь-якого із зобовязань, передбачених кредитним договором.

Так, у звязку з невиконанням позичальником зобовязань за кредитними договорами АТ „Сбербанк Росії на адресу іпотекодавця було надіслано повідомлення-вимоги від 11.04.2015 р. № 3473/5/28-2, № 3474/5/28-2, № 3475/5/28-2, № 3476/5/28-2, № 3477/5/28-2, № 3478/5/28-2, № 3479/5/28-2 та № 3483/5/28-2 щодо повернення повної суми заборгованості за кредитними договорами.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 04.09.2015 р. (суддя Горячук Н.О.) позовну заяву ПАТ "ОСОБА_3 банк Сбербанку Росії" прийнято до розгляду та порушено провадження у справі № 916/3733/15, при цьому розгляд справи призначено в засіданні суду.

09.10.2015 р. відповідачем надано до суду відзив на позовну заяву (а.с. 107-108 т. 2), в якому відповідач вказав, що 28.01.2015 р. Київським районним судом м. Одеси було винесено рішення № 520/543/15-ц, яким вирішено припинити зобовязання ПАТ «Одеський коровай» перед ПАТ «ОСОБА_3 банк Сбербанку Росії», що виникли з договору про відкриття кредитної лінії №17-В/10 від 24.06.2010 р., укладеного між ПАТ «ОСОБА_3 банк Сбербанку Росії» та ПАТ «Одеський коровай», припинити іпотеку, що виникла на підставі іпотечного договору від 12.06.2014 р., укладеного між ПАТ «ОСОБА_3 банк Сбербанку Росії» та ПАТ «Одеський коровай». За результатами апеляційного перегляду вказаного рішення Апеляційним судом Одеської області було винесено ухвалу від 02.06.2015 р., якою рішення Київського районного суду м. Одеси від 28.01.2015 р. в частині задоволення зустрічного позову ПАТ «Одеський коровай» до ПАТ «ОСОБА_3 банк Сбербанку Росії», ПАТ «Кримхліб», ПАТ «Сімферопольський комбінат хлібопродуктів» про визнання припиненими зобовязання, визнання припиненими іпотек, визнання припиненими застав, виключення записів про обтяження нерухомого та рухомого майна скасовано, а провадження в частині цих вимог закрито. 19.06.2015 р. до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ була подана касаційна скарга ПАТ «Одеський коровай» на ухвалу Апеляційного суду Одеської області від 02.06.2015 р. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 29.07.2015 р. касаційна скарга ПАТ «Одеський коровай» прийнята до провадження. Відповідач наголошує на те, що спір вирішується між тими самими сторонами стосовно тих самих договорів (договори про відкриття кредитної лінії від 24.06.10р. № 17-В/10 та № 18-В/10; іпотечний договір від 12.06.14р. № 3007), на які посилається позивач в рамках господарської справи № 916/3733/15 в обґрунтування своїх позовних вимог.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 19.10.2015 р. по справі № 916/3733/15 за клопотанням відповідача було призначено судову оціночно-будівельну та судову економічну експертизи, проведення яких доручено Одеському науково-дослідному інституту судових експертиз, також провадження у справі зупинено до отримання висновків експертиз. На вирішення вказаної експертизи було поставлено наступні питання:

1) Яка вартість обєкта нерухомого майна, який є предметом договору іпотеки від 20.06.2014 р., укладеного між Публічним акціонерним товариством "ОСОБА_3 банк Сбербанку Росії" та Публічним акціонерним товариством "Одеський коровай", а саме нежитлового приміщення першого поверху, загальною площею 139,9 кв.м, яке розташоване за адресою: м. Одеса, пр. Глушка, 22; нежитлового приміщення магазину, загальною площею 137,9 кв.м, яке розташоване за адресою: м. Одеса, вул. Космонавтів, 38/1; нежитлового приміщення першого поверху, загальною площею 90,9 кв.м, яке розташоване за адресою: м. Одеса, вул. Пироговська, 3; будівель та споруд, загальною площею 8733,2 кв.м., що знаходяться за адресою: м. Одеса, вул. Прохорівська, 47, а саме: літера „АА1 будівля головного виробничого корпусу, загальною площею 7316,6 кв.м; літера „Б будівля котельної, загальною площею 213,2 кв.м; літера „В будівля прохідної та відділу кадрів, загальною площею 60,5 кв.м; літера „Д будівля трансформаторної підстанції, загальною площею 99,5 кв.м; літера „Ж будівля газорегуляторного пункту; літера „И будівля ремонтних майстерень, загальною площею 361,9 кв.м; літера „К будівля компресорної станції, загальною площею 105,6 кв.м; літера „Л будівля матеріального складу, загальною площею 43,6кв.м.; літера „М будівля матеріального складу, загальною площею 28,5 кв.м; літера „О будівля столярних майстерень, загальною площею 110,5 кв.м; літера „П будівля для зберігання запасів води, загальною площею 108,6 кв.м; літера „Р споруда складу БЗБ, загальною площею 136,4 кв.м; літера „Н будівля для солі та матеріалів, загальною площею 148,4 кв.м; літера „С рампа з навісом; № 1,3 огородження; літера „І мостіння, що належать на праві приватної власності ПАТ „Одеський коровай;

2) Яка сума заборгованості складає за договором про відкриття кредитної лінії №17-В/10 від 24.06.2010 р.?

3) Яка сума процентів за користування кредитною лінією складає за договором №17-В/10 від 24.06.2010 р.?

4) Яка сума пені за прострочення повернення заборгованості за договором про відкриття кредитної лінії №17-В/10 від 24.06.2010 р.?

5) Яка сума заборгованості складає за договором про відкриття кредитної лінії №18-В/10 від 24.06.2010 р.?

6) Яка сума процентів за користування кредитною лінією складає за договором №18-В/10 від 24.06.2010 р.?

7) Яка сума пені за прострочення повернення заборгованості за договором про відкриття кредитної лінії №18-В/10 від 24.06.2010 р.?

8) Чи відповідає метод нарахування ПАТ "ОСОБА_3 банк Сбербанку Росії" заборгованості по кредиту, процентів за користування кредитом та пені за договорами №17-В/10 та №18-В/10 від 24.06.2010 р. вимогам Положення про кредитування ПАТ "ОСОБА_3 банк Сбербанку Росії"?

У звязку зі звільненням судді Горячук Н.О. згідно з постановою Верховної Ради України від 12.11.2015 р. № 788-VIII на підставі розпорядження керівника апарату суду № 1814 від 18.11.2015 р. було проведено повторний автоматичний розподіл справи № 916/3733/15, за результатами якого вказану справу передано на розгляд судді господарського суду Одеської області Петрову В.С.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 19.11.2015 р. справу № 916/3733/15 прийнято до провадження судді Петрова В.С.

04.01.2016 р. до господарського суду Одеської області надійшло клопотання від судового експерта Одеського науково-дослідного інституту судових експертиз про надання додаткових матеріалів, необхідних для виконання судово-економічної експертизи, призначеної господарським судом Одеської області по справі № 916/3733/15.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 11.01.2016 р. провадження у справі № 916/3733/15 було поновлено для розгляду вищевказаного клопотання експерта, при цьому розгляд справи призначено в засіданні суду на 18.01.2016 р. Наразі вказаною ухвалою суду сторін було зобовязано надати витребувані експертом документи.

15.01.2016 р. ПАТ „Сбербанк було подано до господарського суду клопотання, в якому зазначено, що 26.11.2015 р. до статуту ПАТ "ОСОБА_3 банк Сбербанку Росії" були внесені зміни, згідно яких було змінено найменування банку на Публічне акціонерне товариство „Сбербанк. При цьому згідно п. 1.3 Статуту ПАТ „Сбербанк вказане Товариство є правонаступником всього майна, прав та обовязків ПАТ „ОСОБА_3 банк Сбербанку Росії". У звязку з вказаним заявник просив суд застосовувати нову назву банку як учасника процесу.

Як зазначено в п. 1.4 Постанови Пленуму ВГСУ № 18 від 26.12.2011 р. „Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції (зі змін. і доповн.), сама лише зміна найменування юридичної особи не означає її реорганізації, якщо при цьому не змінюється організаційно-правова форма даної особи. У разі коли така зміна сталася у процесі вирішення спору господарським судом, про неї обов'язково зазначається в описовій частині рішення (при цьому у мотивувальній частині, за необхідності, також зазначається нове найменування учасника судового процесу - наприклад, у разі задоволення позову до нього) або в ухвалі, якою закінчується розгляд справи.

З огляду на вищевикладене, судом змінено найменування позивача - ПАТ "ОСОБА_3 банк Сбербанку Росії" на ПАТ „Сбербанк.

Так, у судовому засіданні 18.01.2016 р. зазначене клопотання судового експерта було розглянуто, за результатами чого господарським судом Одеської області було винесено ухвалу по справі № 916/3733/15 про зобовязання ПАТ „Одеський коровай у 7-денний строк надати до суду витребувані експертом додаткові документи, необхідні для проведення призначеної судом по цій справі судово-економічної експертизи. Також вказаною ухвалою господарського суду Одеської області від 18.01.2016 р. провадження у справі № 916/3733/15 зупинено до закінчення проведення Одеським науково-дослідним інститутом судових експертиз призначених судом економічної та оціночно-будівельної експертиз.

12.05.2016 р. до господарського суду Одеської області надійшло від Одеського науково-дослідного інституту судових експертиз повідомлення про неможливість надання висновку по судовій оціночно-будівельній експертизі за матеріалами справи № 916/3733/15.

01.06.2016 р. до господарського суду Одеської області надійшло клопотання від судового експерта Одеського науково-дослідного інституту судових експертиз про надання додаткових матеріалів, необхідних для виконання судово-економічної експертизи, призначеної господарським судом Одеської області по справі № 916/3733/15.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 06.06.2016 р. провадження у справі № 916/3733/15 було поновлено для розгляду вищевказаного клопотання експерта, при цьому розгляд справи призначено в засіданні суду на 13.06.2016 р., також сторін було зобовязано надати витребувані експертом документи.

01.07.2016 р. на виконання ухвали суду від 06.06.2016 р. ПАТ „Сбербанк було подано заяву, в якій позивач надав інформацію стосовно фактичного розміру та порядку застосування змінюваної процентної ставки (індикативних процентних ставок „MostPrime Rate 6M „UIRD 6М при нарахуванні процентів згідно умов договорів про відкриття кредитної лінії № 17-В/10 та 18-В/10 від 24.06.2010 р. протягом періоду з 01.10.2012 р. по 28.08.2015 р. включно) разом з копіями актів звірки до вказаних договорів.

Також у судовому засіданні 01.07.2016 р. представником відповідача на виконання клопотання експерта та вимог ухвали суду від 06.06.2016 р. надано супровідний лист разом з копіями актів звірки.

Відтак, за результатами розгляду вказаного клопотання експерта 01.07.2016 р. господарським судом Одеської області було винесено ухвалу по справі № 916/3733/15 про направлення витребуваних експертом до експертної установи для проведення призначеної судом по цій справі судово-економічної експертизи.

Крім того, у судовому засіданні 01.07.2016 р. представник позивача звернувся до суду з клопотанням про призначення судової оціночної-будівельної експертизи для визначення вартості об'єкта нерухомого майна, який є предметом договору іпотеки у справі № 916/3733/15, а саме: нежитлового приміщення першого поверху, загальною площею 139,9 кв.м, яке розташоване за адресою: м. Одеса, пр. Глушка, 22; нежитлового приміщення магазину, загальною площею 137,9 кв.м, яке розташоване за адресою: м. Одеса, вул. Космонавтів, 38/1; нежитлового приміщення першого поверху, загальною площею 90,9 кв.м, яке розташоване за адресою: м. Одеса, вул. Пироговська, 3; будівель та споруд, загальною площею 8733,2 кв.м, що знаходяться за адресою: м. Одеса, вул. Прохорівська, 47, а саме: літ. „АА1 будівля головного виробничого корпусу загальною площею 7316,6 кв.м; літ. „Б будівля котельної загальною площею 213,2 кв.м; літ. „В будівля прохідної та відділу кадрів загальною площею 60,5 кв.м; літ. „Д будівля трансформаторної підстанції загальною площею 99,5 кв.м; літ. „Ж будівля газорегуляторного пункту; літ. „И будівля ремонтних майстерень загальною площею 361,9 кв.м; літ. „К будівля компресорної станції загальною площею 105,6 кв.м; літ. „Л будівля матеріального складу загальною площею 43,6 кв.м; літ. „М будівля матеріального складу загальною площею 28,5 кв.м; літ. „О будівля столярних майстерень загальною площею 110,5 кв.м; літ. „П будівля для зберігання запасів води загальною площею 108,6 кв.м; літ. „Р споруда складу БЗБ загальною площею 136,4 кв.м; літ. „Н будівля для солі та матеріалів, загальною площею 148,4 кв.м; літ. „С рампа з навісом; № 1,3 огородження; літ. „І мостіння, що належать на праві приватної власності відповідачу - ПАТ „Одеській коровай.

Так, ухвалою господарського суду Одеської області від 01.07.2016 р. по справі № 916/3733/15 було призначено судову будівельно-технічну експертизу, проведення якої доручено спеціалістам Одеського науково-дослідного інституту судових експертиз, також провадження у справі було зупинено до закінчення проведення судової експертизи. На вирішення судової експертизи поставлене питання щодо визначення ринкової вартості об'єкта нерухомого майна, що є предметом іпотеки згідно договору від 12.06.2014 р. за реєстр. № 3007.

26.09.2016 р. до господарського суду Одеської області надійшов від Одеського науково-дослідного інституту судових експертиз висновок експерта № 3496 по судовій оціночно-будівельній експертизі від 21.09.2016 р. по справі № 916/3733/15.

Також, 13.10.2016 р. до господарського суду Одеської області надійшов від Одеського науково-дослідного інституту судових експертиз висновок експерта № 6590/6591 по судово-економічній експертизі від 10.10.2016 р. по справі № 916/3733/15.

Так, ухвалою господарського суду Одеської області від 21.10.2016 р. провадження у справі № 916/3733/15 було поновлено та розгляд справи призначено в засіданні суду.

07.11.2016 р. позивачем були подані до суду додаткові пояснення по справі з урахуванням висновків судово-економічної експертизи № 6590/6591 та судової оціночно-будівельної експертизи № 3496 (а.с. 1-9 т.9), в яких позивач вказує, що оскільки висновки експерта по судово-економічній експертизі № 6590/6591 за матеріалами справи № 916/3733/15 повністю підтверджують заборгованість ПАТ «Одеський коровай» за основною сумою боргу та нарахованими відсотками за договором про відкриття кредитної лінії № 17-В/10 від 24.06.2010 року та договором про відкриття кредитної лінії № 18-В/10 від 24.06.2010 року, то позивач має законне право просити суд в рахунок погашення вже встановленої заборгованості за тілом кредиту та відсотками звернути стягнення на заставлене майно. Щодо визначення розміру пені за прострочення виконання грошових зобовязань за укладеними договорами позивач зазначає, що для встановлення правильності розрахунку пені судовим експертом складено два альтернативні розрахунки обсягу заборгованості за нарахованою пенею, один з яких здійснений за період починаючи з 30.03.2015 року по 28.08.2015 року (у відповідності до даних бухгалтерського обліку банку простроченої заборгованості за кредитом), а інший з 17.03.2015 року (фактична дата виникнення заборгованості за всією сумою кредиту з урахуванням вимоги про дострокове повернення кредитних коштів) по 28.08.2015 року. Наразі позивач вважає, що правильним є здійснений судовим експертом альтернативний розрахунок обсягу заборгованості за нарахованою пенею, починаючи з 17.03.2015 року по 28.08.2015 року, згідно якого встановлено наступне:

- розмір пені за договором про відкриття кредитної лінії №17-В/10 від 24.06.2010 року складає 26890519,67 грн., що на 269203,90 грн. менше аніж визначено у розрахунку банку, у тому числі пеня за простроченим основним боргом за період з 02.12.2014 р по 28.08.2015 р. у сумі 24318144,04 грн., що на 7958,47 грн. менше, аніж визначено у розрахунку банку, та пеня за простроченими нарахованими процентами за період з 19.12.2014 р. по 28.08.2015 р. у сумі 2572375,63 грн., що на 261245,43 грн. менше, аніж визначено у розрахунку банку;

- розмір пені за договором про відкриття кредитної лінії №18-В/10 від 24.06.2010 року складає 14 279438,23 грн., що на 197 068,69 грн. менше аніж визначено у розрахунку банку, у тому числі пеня за несвоєчасне повернення суми кредиту за період з 07.01.2015 р. по 28.08.2015 р. в сумі 12637085,12 грн., що на 4668,38 грн. менше, аніж визначено у розрахунку банку, та пеня за несвоєчасне повернення суми нарахованих процентів за період з 19.12.2014 р. по 28.08.2015 р. у сумі 1642353,11 грн., що на 192400,31 грн. менше, аніж визначено у розрахунку банку.

Щодо правових підстав та способу звернення стягнення на предмет іпотеки позивач наголошує, що в п. 6.4. договору іпотеки встановлено, що у разі настання випадків, передбачених в п.6.2-6.3. цього договору, іпотекодержатель реалізує предмет іпотеки, на який звернено стягнення на підставі рішення суду, вчиненого виконавчого напису нотаріуса. Також у разі настання випадків, передбачених в п. 6.2-6.3 цього договору, іпотекодержатель може звернути стягнення шляхом позасудового врегулювання між сторонами шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобовязання у порядку, встановленому чинним законодавством України. Як зазначає позивач, у зв'язку з невиконанням відповідачем зобов'язань за укладеними кредитними договорами банком на адресу відповідача було надіслано повідомлення-вимоги від 11.04.2015 р. № 3473/5/28-2, № 3474/5/28-2, № 3475/5/28-2, № 3476/5/28-2, № 3477/5/28-2, № 3478/5/28-2, № 3479/5/28-2 та № 3483/5/28-2 щодо звернення стягнення на нерухоме майно на підставі відповідного застереження, що міститься в договорі іпотеки (п.6.4.1. договору іпотеки). Дані вимоги були отримані відповідачем 17.04.2015 року, але так і не були виконані. Також позивач зазначає, що відповідач оспорював іпотечний договір, що свідчить про невизнання ним за позивачем можливості взагалі набути право власності на предмет іпотеки відповідно до згаданого іпотечного договору. Так, 28 січня 2015 року Київським районним судом міста ОСОБА_1 прийнято рішення у справі № 520/543/15-ц за первісним позовом ПАТ «Кримхліб», ПАТ «Сімферопольський комбінат хлібопродуктів» до ОСОБА_5, ПАТ «Одеський Коровай», ПАТ «ОСОБА_3 банк Сбербанку Росії» про стягнення неустойки, розірвання додаткової угоди та за зустрічним позовом ПАТ «Одеський Коровай» до АТ «Кримхліб», АТ «СКХ», ПАТ «Сбербанк Росії, ОСОБА_5 про стягнення штрафу, визнання припиненими зобовязання, визнання припиненими іпотек, визнання припиненими порук, визнання припиненими застав, виключення записів про обтяження нерухомого та рухомого майна з Державного реєстру речових прав, виключення записів з Державного реєстру іпотек, виключення записів з Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна, виключення записів з Державного реєстру обтяжень рухомого майна. Вказаним судовим рішенням суд задовольнив зустрічний позов ПАТ „Одеський коровай, зокрема, припинив дію іпотечного договору від 12.06.2014 року, що посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_4 та зареєстрований в реєстрі за № 3007, та виключив з Державного реєстру прав, Державного реєстру іпотек та Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна записи про обтяження обєктів нерухомого майна, що є предметом цього позову, іпотекою. В подальшому рішенням апеляційного суду Одеської області від 02.06.2015 року (номер провадження 22-ц/785/3424/15) вказане рішення Київського районного суду міста ОСОБА_1 від 28.10.2015 року було скасоване.

Також 07.11.2016 р. відповідачем було подано до суду клопотання про зупинення провадження у справі до розгляду повязаної господарської справи № 910/18506/16, посилаючись на те, що між тими ж самими сторонами існує спір з приводу тих саме договорів про відкриття кредитної лінії від 24.06.2010 р. №17-В/10 та №18-В/10 та іпотечного договору від 12.06.2014 р. №3007. Зокрема, як вказує відповідач, господарським судом міста Києва порушено провадження у справі № 910/18506/16 про визнання вказаного іпотечного договору недійсним. Таким чином, відповідач зазначає, що вирішення питання стосовно того, чи є ПАТ «Одеський коровай» зобовязаною особою перед ПАТ «Сбербанк» за іпотечним договором, чи є такий іпотечний договір дійсним, є суттєвим і воно впливає на правовідносини між сторонами, учасниками судового процесу в рамках даної господарської справи. З огляду на вищевикладене, відповідач вказує, що розгляд даної господарської справи по суті є неможливим до закінчення розгляду спору повязаної господарської справи № 910/18506/16, а провадження в рамках господарського спору підлягає зупиненню.

Вказане клопотання судом залишено без задоволення у звязку з недоведенням заявником факту повязаності обох справ.

Крім того, відповідачем 07.11.2016 р. було заявлено клопотання про призначення додаткової експертизи, посилаючись на те, що відповіді на питання суду надані судовим експертом із неповним дослідженням всіх необхідних документів та матеріалів, розрахунки банка із заявлених сум обґрунтовані лише частково, а висновок судового експерта є неповним, що може суттєво та негативно вплинути на результати експертного дослідження і розгляд спору по суті, призвести до прийняття судом неправильного рішення із визначенням невірних сум грошових зобовязань, що зумовлює необхідність призначення по справі додаткової судової економічної експертизи. Судом у задоволенні вказаного клопотання було відмовлено у звязку з його недоведеністю підстав для призначення додаткової експертизи.

Наразі відповідач проти позову заперечував з підстав, зазначених у відзиві на позовну заяву (а.с. 39-42 т. 9), зазначаючи, що у відповідності з п. 6.4 4 іпотечного договору в разі настання випадків, передбачених в п.п.6.2-6.3 цього договору, іпотекодержатель реалізує предмет іпотеки, на який звернено стягнення на підставі рішення суду, вчинення виконавчого напису нотаріуса. Також у разі настання випадків, передбачених в п.п.6.2-6.3 цього договору, іпотекодержатель може звернути стягнення шляхом позасудового врегулювання між сторонами шляхом: передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобовязання у порядку, встановленому чинним законодавством України; права іпотекодержателя продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому чинним законодавством України. З огляду на вказане, відповідач зазначає, що звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки можливо лише при наявності одночасно двох умов: по-перше, в порядку позасудового врегулювання і, по-друге, на підставі окремого договору про задоволення вимог іпотекодержателя. Однак, відповідач стверджує, що із змісту іпотечного договору вбачається, що відповідне «застереження» про задоволення вимог іпотекодержателя в іпотечному договорі відсутнє, а договір про задоволення вимог іпотекодержателя в свою чергу взагалі між сторонами не укладався. За ствердженнями відповідача, згоду на позасудовий спосіб врегулювання шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки відповідач також не надавав. Таким чином, відповідач вказує, що право визначення підстав та способу звернення стягнення на предмет іпотеки обмежено як умовами іпотечного договору, так і діючим законодавством України. При цьому, з огляду на вищевикладене, звернення стягнення на предмет іпотеки саме шляхом визнання права власності на предмет іпотеки в судовому порядку не передбачений ані умовами іпотечного договору, ані приписами Закону України «Про іпотеку», ані іншими нормативно-правовими актами. За таких обставин, з урахуванням умов іпотечного договору та норм ч. 3 ст. 36 та ч. 1 ст. 37 Закону України „Про іпотеку, які передбачають можливість звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки лише на підставі окремого договору, або відповідного застереження в іпотечному договорі, та з урахуванням відсутності такого договору або застереження в іпотечному договорі та відсутності згоди іпотекодавця на позасудове врегулювання у такий спосіб, відповідач вважає, що правові підстави для задоволення позову ПАТ «Сбербанк» про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання права власності на предмет іпотеки відсутні. У звязку з вищевикладеним відповідач просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог.

17.11.2016 р. представником позивача були подані до суду додаткові письмові пояснення по справі (а.с. 64-68 т. 9), в яких позивачем додатково обґрунтовано неможливість звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом набуття права власності в позасудовому порядку. Так, позивач вказує, що в ході розгляду даної справи ним були надані до суду докази того, що у звязку з наявністю спору у цивільній справі № 520/543/15-ц та ухваленням по такій справі судового рішення, яким було в тому числі припинено дію іпотечного договору від 12.06.2014 року, що посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_4 та зареєстрований в реєстрі за № 3007, позивач не мав можливості набути право власності на предмет іпотеки в позасудовому порядку. Як вказує позивач, правовою підставою для визнання іпотечного договору припиненим, як вважав суд першої інстанції, було припинення боргових зобовязань ПАТ «Одеський коровай» перед ПАТ «Сбербанк» за укладеними кредитними договорами у звязку з наявністю додаткової угоди №14 від 27.02.2014 року про переведення боргу до договору про відкриття кредитної лінії №17-В/10 від 24.06.2010 року та додаткової угоди №16 від 27.02.2014 року про переведення боргу до договору про відкриття кредитної лінії №18-В/10 від 24.06.2010 року. За ствердженнями позивач, угоди про переведення боргу №14, 16, на яку посилався відповідач як на підставу для задоволення позову по справі №520/543/15-ц, банк як кредитор за договорами про відкриття кредитної лінії №17-В/10, №18-В/10 від 24.06.2010 не отримував та не підписував, як і згоду на заміну боржника у зобов'язанні у розумінні ст. 520 ЦК України не надав. Також позивач зауважує, що рішенням апеляційного суду Одеської області від 02.06.2015 року (номер провадження 22-ц/785/3424/15) рішення Київського районного суду міста ОСОБА_1 від 28.01.2015 року було скасовано, а також закрито провадження за зустрічним позовом ПАТ «Одеський коровай» до ПАТ «Кримхліб», ПАТ «Сімферопольський комбінат хлібопродуктів», ПАТ «ОСОБА_3 банк Сбербанку Росії» про визнання припиненими зобовязання, визнання припиненими іпотек, визнання припиненими порук, визнання припиненими застав, виключення записів про обтяження нерухомого та рухомого майна з Державного реєстру речових прав, виключення записів з Державного реєстру іпотек, виключення записів з Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна, виключення записів з Державного реєстру обтяжень рухомого майна. Однак, відповідачем на вказане рішення подано касаційну скаргу, яка на даний час не розглянута. Як зазначає позивач, вважаючи такі угоди про переведення боргу недійсними в березні 2015 року ПАТ «Сбербанк» звернувся до господарського суду Київської області з відповідним позовом до ПАТ "Одеський коровай", ПАТ "Кримхліб", ПАТ "Сімферопольський комбінат хлібопродуктів" про визнання недійсними додаткової угоди №16 переведення боргу від 27.02.2014 р. до договору про відкриття кредитної лінії №18-В/10 від 24.06.2010 р., укладеної між ПАТ "Кримхліб" та ПАТ "Одеський коровай" та додаткової угоди №14 переведення боргу від 27.02.2014 до договору про відкриття кредитної лінії № 17-В/10 від 24.06.2010 р., укладеної між ПАТ "Симферопольський комбінат хлібопродуктів" та ПАТ "Одеський коровай" (справа № 911/1154/15). 24.03.2015 року в межах розгляду справи № 911/1154/15 господарським судом Київської області було винесено ухвалу про забезпечення позову, згідно якої було заборонено Державній реєстраційній службі України вносити зміни до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно в тому числі щодо нерухомого майна, відносно якого позивач просить суд звернути стягнення. Рішенням господарського суду Київської області від 14.03.2016 року, залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 25.05.2016 року, в задоволенні позову було відмовлено з огляду на відсутність підстав для визнання недійсними спірних угод, так як такі угоди не були вчиненими, оскільки належних доказів отримання банком пропозиції на їх укладення та оформленої належним чином письмової згоди банку на укладення таких угод отримано не було. Також позивач зазначає, що переглядаючи таку справу в касаційній інстанції Вищий господарський суд України 03.08.2016 року прийняв постанову, згідно якої також підтвердив той факт, що угоди про переведення боргу укладені не були. Таким чином, позивач зазначає, що у звязку з тим, що відповідач оспорював іпотечний договір, що свідчить про невизнання ним за позивачем можливості взагалі набути право власності на предмет іпотеки відповідно до згаданого іпотечного договору, тому позивач не мав можливість набути право власності на предмет іпотеки в позасудовому порядку. Відтак, позивач у вказаних поясненнях просить суд в рахунок часткового погашення заборгованості ПАТ „Одеський коровай перед ПАТ "Сбербанк" за договором про відкриття кредитної лінії №17-В/10 від 24.06.2010р., загальний розмір якої станом на 28.08.2015 р. становить 266932680,72 російських рублів, з яких: заборгованість за кредитною лінією 226333682,00 російських рублів; проценти за користування кредитною лінією 40598998,72 російських рублів, пені за прострочення повернення заборгованості за кредитом 24326102,51 грн., пені за прострочення сплати процентів за користування кредитом 2833621,06 грн., а також за договором №18-В/10 від 24.06.2010 р., загальний розмір якої станом на 28.08.2015 р. становить 69723056,34 грн., з яких заборгованість за кредитом 45972672,90 грн.; проценти за користування кредитом 9273876,52 грн., пені за прострочення повернення заборгованості за кредитом 12641753,50 грн., пені за прострочення сплати процентів за користування кредитом 1834753,42 грн., звернути стягнення на предмет іпотеки згідно з договором іпотеки від 12.06.2014 р., посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_4 та зареєстрованим в реєстрі за № 8470, а саме:

- нежитлове приміщення першого поверху загальною площею 139,9 кв.м, яке розташоване за адресою: м. Одеса, пр. Глушка, 22;

- нежитлове приміщення магазину загальною площею 137,9 кв.м, яке розташоване за адресою: м. Одеса, вул. Космонавтів, 38/1;

- нежитлове приміщення першого поверху, загальною площею 90,9 кв.м, яке розташоване за адресою: м. Одеса, вул. Пироговська, 3;

- будівлі та споруди загальною площею 8733,2 кв.м, що знаходяться за адресою: м. Одеса, вул. Прохорівська, 47, які складаються з: літ. „АА1 будівля головного виробничого корпусу загальною площею 7316,6 кв.м; літ. „Б будівля котельної загальною площею 213,2 кв.м; літ. „В будівля прохідної та відділу кадрів загальною площею 60,5 кв.м; літ. „Д будівля трансформаторної підстанції загальною площею 99,5 кв.м; літ. „Ж будівля газорегуляторного пункту; літ. „И будівля ремонтних майстерень загальною площею 361,9 кв.м; літ. „К будівля компресорної станції загальною площею 105,6 кв.м; літ. „Л будівля матеріального складу загальною площею 43,6 кв.м; літ. „М будівля матеріального складу загальною площею 28,5 кв.м; літ. „О будівля столярних майстерень загальною площею 110,5 кв.м; літ. „П будівля для зберігання запасів води, загальною площею 108,6 кв.м; літ. „Р споруда складу БЗБ загальною площею 136,4 кв.м; літ. „Н будівля для солі та матеріалів загальною площею 148,4 кв.м; літ. „С рампа з навісом; № 1, 3 огородження; літ. „І мостіння; що належать на праві приватної власності ПАТ „Одеський коровай, шляхом набуття за іпотекодержателем ПАТ „Сбербанк права власності за ціною, визначеною на підставі оцінки майна субєктом оціночної діяльності на момент проведення державної реєстрації права власності на зазначене майно на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, а також визнати за ПАТ „Сбербанк право власності на зазначене майно та покласти на відповідача витрати по сплаті судового збору.

Заслухавши пояснення представників сторін, розглянувши та дослідивши всі письмові докази, які містяться в матеріалах справи, господарський суд дійшов наступних висновків.

24 червня 2010 року між Публічним акціонерним товариством ОСОБА_3 банк Сбербанку Росії (банк), яким у подальшому змінено найменування на Публічне акціонерне товариство «Сбербанк», та Відкритим акціонерним товариством „Одеський коровай (позичальник), яким у подальшому змінено найменування на Публічне акціонерне товариство „Одеський коровай, було укладено договір про відкриття кредитної лінії №17-В/10, відповідно до п. 1.1. якого банк відкриває позичальнику невідновлювальну кредитну лінію в російських рублях, та на підставі додаткових угод до цього договору, окремими частинами (траншами) надає позичальнику кредитні кошти у порядку і на умовах, визначених цим договором. позичальник, у свою чергу, зобовязується своєчасно та у повному обсязі виплачувати банку проценти за користування кредитом, виконувати інші умови цього договору та повернути банку кредит у терміни, встановлені цим договором або додатковими угодами до цього договору.

Згідно п. 1.2. договору визначено ліміт кредитної лінії, а саме: починаючи з червня 2010 року по грудень 2010 в розмірі 327 908 186,00 рос.руб.; починаючи з січня 2011 року по 05.06.2016 року ліміт кредитної лінії щомісячно зменшується згідно графіку.

Відповідно до п. 1.3. договору розмір процентів за користування кредитом визначається в порядку, передбаченому в додатках цього договору.

Згідно п.1.4. договору останній день дії кредитної лінії - 05 червня 2015 року. У цьому договорі терміном „останній день дії кредитної лінії позначається термін, з настанням якого зобовязання банку з надання позичальнику кредиту на умовах цього договору припиняються.

Відповідно до п. 1.5. договору кредит надається для рефінансування кредитів в АТ „Укрексімбанк № 6308К11 від 07.08.2008 року, № 6308К18 від 03.06.2008 року, № 6309К5 від 27.04.2009 року в розмірі не більше 83751030,00 грн.

Розділом 2 та 3 договору передбачені основні умови забезпечення зобовязань позичальника та його гарантії на момент укладання цього договору.

За умовами п.4.1. договору в день підписання цього договору банк відкриває позичальнику позичковий рахунок для обліку кредиту.

Згідно п .4.2. договору банк надає позичальнику кредит лише у межах строку дії кредитної лінії окремими частинами (траншами) шляхом надання одного траншу, що дорівнює ліміту кредитної лінії, або декількох траншів щоб у будь-який момент розмір кредиту не перевищував ліміт кредитної лінії. Кожний транш надається на підставі окремої додаткової угоди до цього договору укладеної між позичальником і банком у строк не пізніше 3 днів з дня її укладення. Додаткові угоди про надання окремих траншів можуть бути укладені лише за взаємною згодою сторін і є невід'ємною частиною цього договору.

Пунктом 5.1. договору передбачено, що за відкриття та ведення позичкового рахунку згідно п. 4.1. цього договору позичальник зобовязаний сплатити банку комісію за відкриття та ведення позичкового рахунку в розмірі 0,5% від суми ліміту кредитної лінії, зазначеної в п.1.2 цього договору (без ПДВ) одноразово.

Відповідно до п. 6.1. договору позичальник зобов'язується сплачувати банку за користування кредитом проценти у розмірі, передбаченому договором. Проценти за кредитом нараховуються на загальну суму заборгованості за кредитною лінією в валюті заборгованості.

Згідно п. 6.2. договору нарахування процентів за користування кредитом здійснюється щоденно протягом дії цього договору із розрахунку 360 днів у році; нарахування процентів починається з дня надання кредиту (включно); нарахування процентів повністю і остаточно припиняється в день фактичного повернення кредиту в повному обсязі, День повернення кредиту не враховується при нарахуванні процентів.

Пунктом 6.3. договору передбачено, що проценти, нараховані відповідно до п.п.6.1.-6.2. цього договору, позичальник зобовязаний сплачувати щомісяця не пізніше 3 робочих днів, наступних за днем закінчення періоду.

У розділі 7 договору передбачений контроль за фінансовим станом і діяльністю позичальника з боку банку.

Згідно п.8.1. договору позичальник зобовязується повернути банку кожен із траншів кредиту у термін, зазначений у п. 1.2. договору.

Пунктом 8.2. договору встановлено, що позичальник має право достроково повернути закрити ліміт кредитної лінії або повернути частину загальної заборгованості за кредитною лінією за умови, що не пізніше, ніж за 3 робочих дні до дострокового закриття ліміту кредитної лінії або повернення частини загальної заборгованості за кредитною лінією, він повідомив про це банк.

Згідно п.8.5. договору позичальник, у разі направлення банком письмової вимоги про дострокове повернення повної суми заборгованості, зобовязаний здійснити усі платежі за цим договором на користь банку (при цьому строкові платежі - проценти, комісії,: тощо повинні бути сплачені з урахуванням строку, що минув з дати, на яку здійснив розрахунок заборгованості за цим договором, і по дату повернення суми заборгованості за цим договором) в строк не пізніше 10 календар днів з дня отримання такого повідомлення.

Відповідно до п. 9.1. договору повернення кредиту, сплата процентів за користування кредитом здійснюється в валюті, в якій надається кредит. Передбачена цим договором комісія за відкриття та ведення позичкового рахунку сплачується в гривневому еквіваленті по офіційному курсу Національного України на день її сплати - у випадку, якщо кредит за цим договором надавався в іноземній валюті. Пеня за прострочення виконання зобовязань за цим договором розраховується банком щоденно за кожен день прострочення: в національній валюті - у випадку, якщо кредит за цим договором надавався в національній валюті; в гривневому еквіваленті по офіційному курсу Національного банку України на день розрахунку - у випадку, якщо кредит за цим договором надавався в іноземній валюті, та сплачується в гривнях відповідно до розрахованої банком суми. Штрафи, передбачені цим договором, сплачуються в гривнях в еквіваленті по офіційному курсу Національного Банку України на день їх сплати.

За умовами п. 10.1. договору за несвоєчасне виконання грошових зобовязань позичальником за цим договором, банк має право вимагати сплати позичальником пені у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діяла в період, за який стягується пеня, від простроченої суми за кожний день прострочення: а) за прострочення строку/ів повернення кредиту; б) за прострочення строку/ів сплати процентів за користування кредитом, які визначені відповідно до договору; в) за прострочення строку/ів сплати комісій, які визначені ст.5 цього договору. Для розрахунку пені приймається 360 днів у році.

Відповідно до п. 10.3 договору, сплата пені та/або штрафів, передбачених п.п.10.1-10.2 цього договору, не звільняє позичальника від виконання зобовязань, за порушення яких вони передбачені, і так само не звільняє його від обовязку понад суму пені та/або штрафів відшкодувати банку збитки, заподіяні невиконанням або неналежним виконанням своїх зобовязань по цьому договору.

Згідно п. 10.4 договору у разі несвоєчасного повернення кредиту або процентів за користування кредитом банк має право видати наказ про примусову оплату боргового зобовязання.

П. 11.3 договору передбачено, що останній набуває чинності з дати його підписання банком та позичальником, скріплення печатками сторін, і діє до повного виконання зобовязань позичальника по цьому договору.

Як свідчать матеріали справи, до вищевказаного договору №17-В/10 між банком та позичальником були укладені додаткові угоди, а саме: №1 від 04.08.2010 р., № 2 від 13.08.2010р., № 3 від 30.08.2010 р. з додатком № 1, та договори про внесення змін №4 від 20.12.2010р., № 5 від 08.02.2011 р. з додатками №1 і № 2, № 6 від 12.09.2011 р., № 7 від 05.01.2012 р., № 8 від 21.03.2012 р., № 9 від 22.05.2012 р., № 10 від 17.08.2012 р., № 11 від 15.11.2012 р., № 12 від 21.06.2013 р. з додатком № 1 (додаток №2 до договору 17), № 13 від 03.12.2013 р., № 14 від 19.02.2014 р., згідно з якими до договору № 17-В/10 вносились відповідні зміни.

При цьому в договорі про внесення змін № 13 від 03.12.2013 року в остаточній редакції викладено п. 1.2. кредитного договору №17-В/10.

Також в договорі про внесення змін № 8 від 21.03.2012 року визначено розмір процентної ставки за користування кредитом, наданим відповідно до кредитного договору. Так, процентна ставка за користування кредитом в іноземній валюті (російський рубль) до 30 вересня 2012 року складає 14,0 % річних. Процентна ставка за користування кредитом в національній валюті (гривні) до 30 вересня 2012 року складає 18,0% річних. Починаючи з 01 жовтня 2012 року, тип процентної ставки, яка застосовується в цьому договорі - змінювана процентна ставка. Розмір змінюваної процентної ставки за користування Кредитом в іноземній валюті (російський рубль) визначається як сума погодженого сторонами індексу (надалі - «Базова процентна ставка») і маржі Банку та розраховується за наступною формулою: R = МOSРRIМЕ RАТЕ 6М + М (п. 1.3.1 кредитного договору). Максимальний розмір збільшення змінюваної процентної ставки від розміру змінюваної процентної ставки, складає 16% річних. Таким чином, у разі максимального збільшення змінюваної процентної ставки, максимальний розмір змінюваної процентної ставки за цим Договором буде дорівнювати 30% річних (п. 1.3.1.1 кредитного договору).

Крім того, судом зясовано, що 24 червня 2010 року Публічним акціонерним товариством ОСОБА_3 банк Сбербанку Росії (банк), яким у подальшому змінено найменування на Публічне акціонерне товариство «Сбербанк», та Відкритим акціонерним товариство „Одеський коровай, яким у подальшому змінено найменування на Публічне акціонерне товариство „Одеський коровай, (позичальник) був укладений ще один договір про відкриття кредитної лінії №18-В/10, відповідно до п. 1.1. якого банк відкриває позичальнику відновлювальну кредитну лінію в російських рублях та на підставі додаткових угод до цього договору окремими частинами (траншами) надає позичальнику кредитні кошти у порядку і на умовах, визначених цим договором. позичальник, у свою чергу, зобовязується своєчасно та у повному обсязі виплачувати банку проценти за користування кредитом, виконати умови цього договору та повернути банку кредит у терміни, встановлені договором та/або додатковими угодами цього договору.

Відповідно до п.1.2 договору, ліміт кредитної лінії складає 20551153,05 рос.руб.

Згідно п.1.3 договору розмір процентів за користування кредитом визначається в порядку, передбаченому в додатку №1 до цього договору.

Пунктом 1.4 договору передбачено, що останній день дії кредитної лінії 23 червня 2015 року. Під терміном „останній день дії кредитної лінії в договорі позначається термін, з настанням якого зобовязання банку з надання позичальнику кредиту на умовах цього договору припиняються.

Відповідно до п. 1.5. договору кредит надається для поповнення обігових коштів позичальника.

Розділом 2 та 3 договору передбачені основні умови забезпечення виконання зобовязань позичальника та його гарантії на момент і впродовж дії даного договору. Так, згідно п.п. „а п. 3.2 договору позичальник гарантує, що під час дії цього договору він використовуватиме всі кошти, отримані за цим договором, на цілі, що вказані в п.1.5. договору. Згідно п.п. „а п. 3.3. договору позичальник гарантує, що підписання та виконання умов цього договору не призведе до порушень зобовязань позичальника перед третіми особами і не створить зобовязань позичальника, виконання яких призведе до неплатоспроможності позичальника.

Відповідно до п. 4.1. договору в день підписання договору банк відкриває позичальнику позичковий рахунок для обліку кредиту.

Пунктом 4.2. договору передбачено, що банк надає позичальнику кредит лише у межах строку дії кредитної лінії окремими частинами (траншами) шляхом надання траншу в сумі, що дорівнює ліміту кредитної лінії, або декількох траншів, але щоб у будь-який момент розмір кредиту не перевищував ліміт кредитної лінії. Кожний транш надається на підставі окремої додаткової угоди до цього договору укладеної між позичальником і банком у строк не пізніше 3 днів з дня її укладення. Додаткові угоди про надання окремих траншів можуть бути укладені лише за взаємною згодою сторін і є невід'ємною частиною цього договору. У кожній такій додатковій угоді сторони повинні визначити: розмір траншу кредиту у межах розміру ліміту кредитної лінії; строк надання і повернення траншу кредиту; реквізити для надання кредиту, якщо вони відрізняються від зазначених у п.9.2. цього договору.

Згідно п. 4.5. договору після укладення додаткової угоди згідно з п. 4.2. цього договору банк здійснює кредитування позичальника за умови, що: заява позичальника про надання кредиту оформлена відповідно до вимог цього договору; виконані умови, передбачені п. 4.4 та відсутні обставини, які відповідно до п. 8.3. цього договору надають право банку в односторонньому порядку вимагати від позичальника дострокового повернення повної суми заборгованості за цим договором, а також інші права, передбачені законодавством України та/або цим договором та/або договором/ами забезпечення; укладені всі договори забезпечення, щодо поруки фізичної/юридичної особі застави/іпотеки майна/майнових прав вказаних у п.2.1. даного договору. Банк зобовязаний надавати позичальнику кредитні кошти на підставі його заяви не пізніше 3 робочих днів з дня її отримання або протягом більш тривалого строку, зазначеного в такій заяві, яка подається в банк в письмовому вигляді або передається в письмовому вигляді засобами системи „Клієнт-Банк з використанням електронних підписів в порядку та на умовах, передбачених відповідним договором, укладеним позичальником з банком.

У відповідності до п. 5.1 договору за відкриття та ведення позичкового рахунку згідно з п. 4.1. договору 18 позичальник зобовязаний сплатити банку комісію за відкриття та введення позичкового рахунку в розмірі 0,5% від суми ліміту кредитної лінії, зазначеної в п. 1.2. цього договору (без ПДВ) одноразово.

Пунктом 6.1. договору передбачено, що позичальник зобов'язується сплачувати банку за користування кредитом проценти у розмірі, передбаченому договором. Проценти за кредитом нараховуються на загальну суму заборгованості за кредитною лінією в валюті заборгованості.

Відповідно до п. 6.2. договору нарахування процентів за користування кредитом здійснюється щоденно протягом дії цього договору із розрахунку 360 днів у році; нарахування процентів починається з дня надання кредиту (включно); нарахування процентів повністю і остаточно припиняється в день фактичного повернення кредиту в повному обсязі; день повернення не враховується при нарахуванні процентів.

Пунктом 6.3 договору встановлено, що проценти, нараховані відповідно до п.п.6.1-6.2 цього договору, позичальник зобовязаний сплачувати щомісяця не пізніше 3 робочих днів, наступних за днем закінчення періоду.

Згідно п. 6.6. договору у випадку (а) зміни облікової ставки Національного банку України (НБУ), а також у випадку (б) порушення позичальником будь-якого із своїх зобов'язань, передбачених цим договором, - процентна ставка за користування Кредитом в першому випадку (а) збільшується прямо пропорційно збільшенню облікової ставки НБУ, а в другому випадку (б) збільшується на 2% (два відсотки) річних. Зазначеним пунктом позичальник погоджує зміну процентної ставки, що не потребує укладення додаткової угоди між сторонами даного договору. Про настання подій, наслідком яких стало збільшення процентної ставки за користування кредитом, банк повідомляє позичальника письмово із зазначенням дати, з якої змінюється процентна ставка за користування кредитом, але в будь-якому випадку не пізніше ніж за 10 днів до застосування нової процентної ставки за користування кредитом.

Розділом 7 договору передбачений контроль за фінансовим станом і діяльністю позичальника.

Згідно п. 8.1. договору позичальник зобовязується повернути банку кожен із траншів кредиту у термін, зазначений у відповідній додатковій угоді до цього договору.

Пунктом 8.2. договору встановлено, що позичальник має право достроково повернути закрити ліміт кредитної лінії або повернути частину загальної заборгованості за кредитною лінією за умови, що не пізніше, ніж за 3 робочих дні до дострокового закриття ліміту кредитної лінії або повернення частини загальної заборгованості за кредитною лінією, він повідомив про це банк.

Згідно п .8.5. договору позичальник у разі направлення банком письмової вимоги про дострокове повернення повної суми заборгованості зобовязаний здійснити усі платежі за цим договором на користь банку (при цьому строкові платежі - проценти, комісії,: тощо повинні бути сплачені з урахуванням строку, що минув з дати, на яку здійснив розрахунок заборгованості за цим договором, і по дату повернення суми заборгованості за цим договором) в строк не пізніше 10 календарних днів з дня отримання такого повідомлення.

Відповідно до п. 9.1. договору повернення кредиту, сплата процентів за користування кредитом здійснюється в валюті, в якій надається кредит. Передбачена цим договором комісія за відкриття та ведення позичкового рахунку сплачується в гривневому еквіваленті по офіційному курсу Національного України на день її сплати - у випадку, якщо кредит за цим договором надавався в іноземній валюті. Пеня за прострочення виконання зобовязань за цим договором розраховується банком щоденно за кожен день прострочення: в національній валюті - у випадку, якщо кредит за цим договором надавався в національній валюті; в гривневому еквіваленті по офіційному курсу Національного банку України на день розрахунку - у випадку, якщо кредит за цим договором надавався в іноземній валюті, та сплачується в гривнях відповідно до розрахованої банком суми. Штрафи передбачені цим договором сплачуються в гривнях в еквіваленті по офіційному курсу Національного Банку України на день їх сплати.

За умови п. 10.1. договору за несвоєчасне виконання грошових зобовязань позичальником за цим договором банк має право вимагати сплати позичальником пені у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діяла в період, за який стягується пеня, від простроченої суми за кожний день прострочення: а) за прострочення строку/ів повернення кредиту; б) за прострочення строку/ів сплати процентів за користування кредитом, які визначені відповідно до договору; в) за прострочення строку/ів сплати комісій, які визначені ст.5 цього договору. Для розрахунку пені приймається 360 днів у році.

Відповідно до п.10.3 договору, сплата пені та/або штрафів, передбачених п.п.10.1-10.2 цього договору, не звільняє позичальника від виконання зобовязань, за порушення яких вони передбачені, і так само не звільняє його від обовязку понад суму пені та/або штрафів відшкодувати банку збитки, заподіяні невиконанням або неналежним виконанням своїх зобовязань по цьому договору.

Згідно п. 10.4 договору у разі несвоєчасного повернення кредиту або процентів за користування кредитом банк має право видати наказ про примусову оплату боргового зобовязання.

Пунктом 11.3 договору передбачено, що останній набуває чинності з дати його підписання банком та позичальником, скріплення печатками сторін, і діє до повного виконання зобовязань позичальника по цьому договору.

До вказаного договору кредитної лінії №18-В/10 від 24.06.2010 р. протягом періоду з 04.08.2010 р. по 03.12.2013 р. сторонами вносились відповідні зміни, про що свідчать укладені між ними додаткові угоди № 1 від 04.08.2010 р. і № 2 від 30.08.2010 р. з додатком № 1, а також договори про внесення змін № 3 від 20.12.2010 р., № 4 від 08.02.2011 р. з додатком № 1, № 5 від 12.09.2011 р., № 5 від 14.06.2011 р.; № 6 від 16.06.2011 р., № 7 від 03.10.2011 р., № 8 від 05.01.2012 р., № 9 від 21.03.2012 р., № 10 від 28.04.2012 р., № 11 від 22.05.2012 р., № 12 від 17.08.2012 р., № 13 від 15.11.2012 р., № 14 від 21.06.2013 р. з додатком № 2, № 15 від 03.12.2013 р.

Остаточний розмір процентної ставки за користування кредитом, наданим відповідно до кредитного договору № 18-В/10 від 24.06.2010 р. визначено в п. 1.3. договору в редакції договору про внесення змін № 9 від 21.03.2012 року. Так, процентна ставка за користування кредитом в іноземній валюті (російський рубль) до 30 вересня 2012 року складає 14,0 % річних. Процентна ставка за користування кредитом в національній валюті (гривні) до 30 вересня 2012 року складає 18,0% річних. Починаючи з 01 жовтня 2012 року, тип процентної ставки, яка застосовується в цьому договорі - змінювана процентна ставка. Розмір змінюваної процентної ставки за користування Кредитом в іноземній валюті (російський рубль) визначається як сума погодженого сторонами індексу (надалі - «Базова процентна ставка») і маржі Банку та розраховується за наступною формулою: R = МOSРRIМЕ RАТЕ 6М + М (п. 1.3.1 кредитного договору). Максимальний розмір збільшення змінюваної процентної ставки від розміру змінюваної процентної ставки, складає 16% річних. Таким чином, у разі максимального збільшення змінюваної процентної ставки, максимальний розмір змінюваної процентної ставки за цим Договором буде дорівнювати 30% річних (п. 1.3.1.1 кредитного договору).

В силу частини 1 статті 55 Закону України „Про банки і банківську діяльність відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком.

Відповідно до ст. 2 Закону України „Про банки і банківську діяльність банківський кредит - будь-яке зобовязання банку надати певну суму грошей, будь-яка гарантія, будь-яке зобов'язання придбати право вимоги боргу, будь-яке продовження строку погашення боргу, яке надано в обмін на зобов'язання боржника щодо повернення заборгованої суми, а також на зобов'язання на сплату процентів та інших зборів з такої суми.

Укладені між банком та відповідачем по справі кредитні договори є підставою для виникнення у сторін за цим договором господарських зобов'язань відповідно до ст.ст. 173, 174 ГК України (ст.ст. 11, 202, 509 ЦК України), і згідно ст. 629 ЦК України є обов'язковим для виконання його сторонами.

Відповідно до статті 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Так, згідно зі ст. 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є: договори та інші правочини.

Частиною 1 статті 626 ЦК України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Частина 1 статті 202 ЦК України визначає, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

При цьому за правилами статті 14 Цивільного кодексу України цивільні обов'язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства.

Згідно з частиною 1 статті 175 ГК України майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов'язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов'язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Нормами ст. 345 Господарського кодексу України визначено, що кредитні відносини здійснюються на підставі кредитного договору, який укладається між кредитором і позичальником у письмовій формі. У кредитному договорі передбачаються мета, сума і строк кредиту, умови і порядок його видачі та погашення, види забезпечення зобов'язань позичальника, відсоткові ставки, порядок плати за кредит, обов'язки, права і відповідальність сторін щодо видачі та погашення кредиту.

Відповідно до ч. 1 статті 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Частиною 2 ст. 1054 Цивільного кодексу України передбачено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 („Позика), якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Згідно зі ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно вимог ч. 1 ст. 1049 Цивільного кодексу України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред'явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред'явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.

Поряд з цим за положеннями ч. 1 ст. 1048 Цивільного кодексу України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Відповідно до п. 1 ст. 1056 ЦК України розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

За змістом ч. ч. 1, 2 ст. 1056-1 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

В силу ч. 1 ст. 193 ГК України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. При цьому до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 Цивільного кодексу України).

Так, за умовами кредитних договорів № 17-В/10 та № 18-В/10 банк зобовязався надати ПАТ „Одеський коровай обумовлену кредитними договорами суму кредитів. Як стверджує позивач, банк належним чином виконав свої обов'язки за кредитними договорами, надавши ПАТ „Одеський коровай обумовлені кредитними договорами грошові кошти у повному обсязі шляхом зарахування грошових коштів на позичкові рахунки, відкриті банком для обліку заборгованості ПАТ „Одеський коровай за кредитами, наданими згідно з кредитними договорами та додатковими угодами до них.

Наразі з матеріалів справи вбачається, що ПАТ „СберБанк свої зобов'язання за кредитних договорів № 17-В/10 та № 18-В/10 від 24.06.2010 р. виконав в повному обсязі. Так, в матеріалах справи наявна заява ВАТ „Одеський коровай від 13.08.2010 р. (а.с. 221 т. 8), в якій останній просить 13.08.2010 р. згідно кредитного договору № 17-В/10 від 24.06.2010 р. надати кредитні кошти в розмірі 343344843,00 рос.рублів на його рахунок № 0734, МФО 320627 в АТ „Сбербанк Росії, оформлення якої відповідає вимогам п. 4.5 кредитного договору. В свою чергу банком були перераховані відповідачу вказані кошти в розмірі 343344843,00 рос.рублів/88967515,72 грн., про що свідчать наявні в матеріалах справи платіжне доручення в іноземній валюті або банківських металах № 8766107 від 13.08.2010 р. (а.с. 3 т. 4) та меморіальний ордер № 8766107 від 13.08.2010 р. (а.с. 121 т. 5, а.с. 220 т. 8).

Також згідно заяви ВАТ „Одеський коровай № 04-0Ф/03 від 16.06.2011 р. (а.с. 192 т. 8) останнє просить надати транш в розмірі 2065042,98 рос.руб., згідно з договором про відкриття кредитної лінії № 18-В/10 від 24.06.2010 р. на його рахунок № 0734, в АТ „Сбербанк Росії, м. Київ, для поповнення обігових коштів. В свою чергу банком були перераховані відповідачу вказані кошти в розмірі 2065042,98 рос.руб./590251,24 грн., про що свідчать наявні в матеріалах справи платіжне доручення в іноземній валюті або банківських металах №12542192 від 16.06.2011 (а.с. 4 т. 4) та меморіальний ордер № 12542192 від 16.06.2011 р. (а.с. 191 т. 8).

В подальшому ВАТ „Одеський коровай звернулось до банку із заявою № 04-0Ф/03 від 03.10.2011 р. (а.с. 190 т. 8) про надання траншу в розмірі 48974124,90 грн. для поповнення обігових коштів згідно з договором про відкриття кредитної лінії №18-В/10 від 24.06.2010 р. на його рахунок № 0734, в АТ „Сбербанк Росії м. Київ, оформлення якої передбачено вимогами п. 4.5 вказаного кредитного договору. В свою чергу банком були перераховані відповідачу вказані кошти в розмірі 48974124,90 грн., про що свідчать наявні в матеріалах справи платіжне доручення в іноземній валюті або банківських металах № 21673956 від 03.10.2011 (а.с. 5 т. 4) та меморіальний ордер № 21673956 від 03.10.2011 р. (а.с. 25 т. 5, а.с. 189 т. 8).

Ст. 530 Цивільного кодексу України встановлено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

За статтею 538 Цивільного кодексу України виконання свого обов'язку однією із сторін, яке відповідно до договору обумовлене виконанням другою стороною свого обов'язку, є зустрічним виконанням зобов'язання, при якому сторони повинні виконувати свої обов'язки одночасно, якщо інше не встановлено умовами договору, актами цивільного законодавства тощо.

Натомість, за ствердженнями позивача, уклавши кредитні угоди, погодившись на всі їх умови та взявши на себе обов'язок щодо їх виконання, всупереч закону та умовам укладених договорів відповідач не виконав свої договірні зобов'язання, у зв'язку з чим у позичальника виникла заборгованість перед ПАТ „Сбербанк.

Як зясовано судом та не спростовано відповідачем, останній прийняті на себе зобов'язання не виконав, отриманий кредит в обумовлені строки за вказаними договорами відповідач не повернув у повному обсязі та не сплатив відсотки за весь час користування кредитом, у звязку з чим у відповідача виникла заборгованість перед позивачем.

Так, з матеріалів справи вбачається, що протягом періоду з 13.08.2010 р. по 27.08.2015 р. відповідачем лише частково погашено суму кредиту по договору №17-В/10 від 24.06.2010 р., а саме відповідачем сплачено кошти в розмірі 117011161,00 рос.руб., що підтверджується первинними документами банку та первинними документами позичальника у повному обсязі, а також висновком судово-економічної експертизи № 6590/6591 від 10.10.2016 р. Відтак, залишок заборгованості відповідача за основною сумою кредиту станом на 28.08.2015 р. складає у розмірі 226333682,00 рос.руб. (343344843,00 рос.руб. - 117011161,00 рос.руб.).

Також за користування кредитними коштами протягом періоду з 13.08.2010 р. по 27.08.2015 р. банком нараховано відсотки у розмірі 210956116,43 рос.руб. Однак, обсяг нарахованих відсотків за користування кредитними ресурсами, визначений згідно умов договору, протягом вказаного періоду згідно даних рахунків обліку банку (рах. №0734) складає 210956116,07 рос.руб., що підтверджено висновком судово-економічної експертизи № 6590/6591 від 10.10.2016 р., тобто на 0,36 рос.руб. менше (210956116,43 рос.руб. - 210956116,07 рос.руб.), ніж визначено банком. Встановлена невідповідність у розмірі 0,36 рос.руб. обумовлена арифметичним округленням під час розрахунку нарахованих відсотків у відповідності до умов вказаного кредитного договору.

При цьому з матеріалів справи вбачається, що протягом періоду з 13.08.2010 р. по 27.08.2015 р. відповідачем лише частково сплачено суму нарахованих відсотків за користування кредитом по договору №17-В/10 від 24.06.2010 р., а саме обсяг погашення позичальником нарахованих відсотків на користь банку складає у розмірі 170357117,70 рос.руб., що підтверджується наявними в матеріалах справи первинними документами банку і позичальника у повному розмірі. Відтак, сума заборгованості відповідача за нарахованими відсотками за користування кредитом станом на 28.08.2015 р. складає у розмірі 40598998,37 рос.руб. (210956116,07 рос.руб. - 170357117,70 рос. руб.), що на розмірі 0,36 рос.руб. менше, ніж заявлена банком у позові, у звязку з арифметичним округленням під час розрахунку нарахованих відсотків.

Щодо виконання відповідачем договору №18-В/10 від 24.06.2010 р. в частині сплати кредиту в іноземній валюті судом зясовано, що в матеріалах справи відсутні первинні документи банку стосовно погашення заборгованості за кредитом, нарахованими процентами та пенею за період з 16.06.2011 р. по 25.10.2011 р., нарахування відсотків за користування кредитними ресурсами, нарахування штрафних санкцій (пені) за вказаним кредитним договором за період з 16.06.2011 р. по 28.08.2015 р., оформлені згідно вимог нормативно-правових актів Національної банку України, зокрема вимог Положення НБУ №254, Положення НБУ № 566, та згідно Наказу Міністерства Фінансів України «Про затвердження Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку» від 24 травня 195 р. № 88.

Так, в матеріалах справи містяться банківські виписки по особовим рахункам №0734 за період з 03.10.2011 р. по 27.08.2015 р. (а.с. 242-244 т.1); № 0734 за період з 01.03.2013 р. по 27.08.2015 р., № 0734 за пері од з 01.02.2013 р. по 27.08.2015 р., №0734 за період з 29.01.2013 р. по 27.08.2015 р., № 0734 за період з 03.10.2011 р. по 27.08.2015 р. (а.с. 193-219 т. 8); №0734 за 22.03.2013 р., 25.02.2013 р. (а.с. 115-120 т. 5) № 0734, №0734, №0734, №0734, №0734 за період з 24.06.2010 р. по 25.09.2015 р. (а.с. 35-61 т. 6); відомості з нарахування процентів по рахункам № 0734 за період з 24.06.2010 р. по 27.08.2015 р. (а.с. 246 т. 1), складені згідно вимог Інструкції з бухгалтерського обліку кредитних, вкладних (депозитних) операцій та формування і використання резервів під кредитні ризики в банках України, затвердженої постановою Правління Націо нального банку України від 27.12.2007 № 481, та Плану рахунків бухгалтерського обліку банків України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 17.06.2004 N 280 (зі змінами). Однак, у вказаних виписках не відображені операції банку у період з 16.06.2011 р. по 03.10.2011 р. щодо надання та погашення кредиту, нарахування та по гашення процентів за користування кредитом в іноземній валюті (російських руб лях) за договором № 18-В/10 від 24.06.2010 р.

Між тим позивачем у позові вказано про наявність заборгованості по вказаному договору лише в національній валюті. Так, з матеріалів справи вбачається, що протягом періоду з 03.10.2011 р. по 27.08.2015 р. відповідачем лише частково погашено суму наданого кредиту в розмірі 48974124,90 грн. по договору № 18-В/10 від 24.06.2010 р., а саме відповідачем сплачено по кредиту кошти в розмірі 3001452,00 грн., що підтверджується первинними документами банку та первинними документами позичальника у повному обсязі, а також висновком судово-економічної експертизи № 6590/6591 від 10.10.2016 р. Відтак, залишок заборгованості відповідача за основною сумою кредиту станом на 28.08.2015 р. складає у розмірі у розмірі 45972672,90 грн. (48974124,90 грн. - 3001452,00 грн.).

Також за користування кредитними коштами протягом періоду з 03.10.2011 р. по 27.08.2015 р. банком нараховано відсотки у розмірі 39566420,82 грн. Однак, обсяг нарахованих відсотків за користування кредитними ресурсами, визначений згідно умов договору, протягом вказаного періоду згідно даних рахунків обліку банку (рах. №0734) складає 39566420,21 грн., що підтверджено висновком судово-економічної експертизи № 6590/6591 від 10.10.2016 р., тобто на 0,61 грн. менше (39566420,82 грн. - 39566420,21 грн.), ніж визначено банком. Встановлена невідповідність у розмірі 0,61 грн. обумовлена арифметичним округленням під час розрахунку нарахованих відсотків у відповідності до умов вказаного кредитного договору.

При цьому з матеріалів справи вбачається, що протягом періоду з 03.10.2011 р. по 27.08.2015 р. відповідачем лише частково сплачено суму нарахованих відсотків за користування кредитом по договору №18-В/10 від 24.06.2010 р., а саме обсяг погашення позичальником нарахованих відсотків на користь банку складає у розмірі 30292544,26 грн., що підтверджується наявними в матеріалах справи первинними документами банку і позичальника у повному розмірі. Відтак, сума заборгованості відповідача за нарахованими відсотками за користування кредитом станом на 28.08.2015 р. складає у розмірі 9273875,95 грн. (39566420,21 грн. - 30292544,26 грн.), що на розмірі 0,61 грн. менше, ніж заявлена банком у позові, у звязку з арифметичним округленням під час розрахунку нарахованих відсотків.

Разом з тим слід зауважити, що відповідність здійснених позивачем станом на 28.08.2015 р. розрахунків заборгованості ПАТ „Одеський коровай перед Банком умовам кредитних договорів № 17-В/10 та № 18-В/10 від 24.06.2010 р. в частині залишку заборгованості за кредитом та відсотками за кори стування кредитом протягом спірного періоду, за виключенням невід повідностей встановлених в результаті арифметичного округлення під час розра хунку заборгованості за нарахованими відсотками, встановлено висновком судово-економічної експертизи № 6590/6591 від 10.10.2016 р. по даній справі.

При цьому слід зазначити, що розмір вищевказаних сум заборгованості за кредитними договорами № 17-В/10 та № 18-В/10 від 24.06.2010 р. відповідач не спростував, доказів на погашення заборгованості в повному обсязі та повернення кредитних коштів відповідачем не надано. Так, частиною другою статті 22 ГПК України передбачено, що сторони мають право подавати докази, брати участь у дослідженні доказів, заявляти клопотання тощо; обґрунтовувати свої вимоги і заперечення поданими суду доказами (ч. 2 ст. 43 ГПК України), якими в силу ст. 32 ГПК України є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інших обставин, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Згідно з п. 8.1 кредитних договорів, які за змістом є ідентичними, позичальник зобов'язується повертати банку кожен із траншів кредиту у термін, визначений у відповідній додатковій угоді до цього договору. Позичальник має право достроково повернути закрити ліміт кредитної лінії або повернути частину загальної заборгованості за кредитною лінією за умови, що не пізніше, ніж за 3 (три) робочих дні до дострокового закриття ліміту кредитної лінії або повернення частини загальної заборгованості за кредитною лінією, він повідомив про це банк (п.8.2 договорів).

Як вбачається з розрахунку заборгованості, в порушення умов кредитних договорів, відповідач, починаючи з грудня 2014 р., припинив сплачувати тіло кредиту та відсотки за кредитом.

Згідно з п.п. „д п. 8.3 договорів банк має право в односторонньому порядку вимагати від позичальника дострокового повернення повної суми заборгованості за цим договорами, а також інші права, передбачені законодавством України та/або цими договорами та або договором/ами забезпечення у разі, зокрема, невиконання або неналежного виконання позичальником будь-якого із своїх зобовязань, передбачених цими договорами.

Згідно з п. 8.4 договорів у разі, якщо банк використовує своє право щодо вимоги в односторонньому порядку дострокового повернення повної суми заборгованості за цим договором, то він зобовязаний в письмовій формі повідомити про це позичальника. В такому повідомленні банк зазначає повну суму заборгованості. В зазначеній вимозі банк може вимагати дострокового розірвання цього договору після повернення повної суми заборгованості за цим договором. У такому випадку цей договір вважається розірваним з моменту повернення повної суми заборгованості за цим договором. Позичальник у разі направлення банком письмової вимоги про дострокове повернення повної суми заборгованості, зобовязаний здійснити усі платежі за цим договором на користь банку (при цьому строкові платежі проценти, комісії, пені тощо повинні бути сплачені з урахуванням строку, що минув з дати, на яку банк здійснив розрахунок заборгованості за цим договором, і по дату повернення повної суми заборгованості за цим договором) в строк не пізніше 10 (десяти) календарних днів з дня отримання такого повідомлення (п. 8.5 договорів).

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем на адресу позичальника ПАТ „Одеський коровай були направлені повідомлення-вимоги від 24.02.2015р. за вих. № 277/28 та № 278/28 (а.с. 186-187, 190-191 т. 1) про дострокове повернення всієї суми заборгованості за вищевказаними кредитними договорами від 24.06.2010р., що підтверджується наявними в матеріалах справи рекомендованим повідомленнями про вручення поштового відправлення (а.с. 189, 193 т. 1). Але доказів виконання вимоги банку відповідачем до суду не надано.

Таким чином, суд вважає обґрунтованими доводи позивача про наявність у відповідача заборгованості за кредитними договорами № 17-В/10 та № 18-В/10 від 24.06.2010 р., розмір якої встановлено судом вище.

Щодо доводів позивача стосовно нарахованої пені слід зазначити наступне.

Згідно умов вказаних договорів № 17-В/10 та № 18-В/10 від 24.06.2010 р., зміст яких є ідентичним, відповідач зобов'язався сплачувати нараховані відсотки, здійснити погашення кредиту, проте порушив вказані умови.

Ст. 610 Цивільного кодексу України визначено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

У відповідності до ч. 1 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки (п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України).

Також порушення зобов'язань згідно приписів ч. 2 ст. 193 ГК України є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених ст. 230 ГК України, іншими законами або договором.

Відповідно до положень частини 1 ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов'язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549 - 552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Разом з тим частиною 1 ст. 548 Цивільного кодексу України передбачено, що виконання зобовязання (основного зобовязання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом. В силу ч. 1 ст. 546 Цивільного кодексу України виконання зобовязання може забезпечуватися, зокрема, неустойкою (штраф, пеня).

Згідно положень ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

За умовами п. 10.1. кредитних договорів у за несвоєчасне виконання грошових зобовязань позичальником за цими договорами банк має право вимагати сплати позичальником пені у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діяла в період, за який стягується пеня, від простроченої суми за кожний день прострочення: а) за прострочення строку/ів повернення кредиту; б) за прострочення строку/ів сплати процентів за користування кредитом, які визначені відповідно до договору; в) за прострочення строку/ів сплати комісій, які визначені ст. 5 договорів. Для розрахунку пені приймається 360 днів у році.

Ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України визначено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

За приписами ч. 1 ст. 624 Цивільного кодексу України якщо за порушення зобов'язання встановлено неустойку, то вона підлягає стягненню у повному розмірі, незалежно від відшкодування збитків.

Також відповідно до положень ч. 1 ст. 229 ГК України учасник господарських відносин у разі порушення ним грошового зобов'язання не звільняється від відповідальності через неможливість виконання і зобов'язаний відшкодувати збитки, завдані невиконанням зобов'язання, а також сплатити штрафні санкції відповідно до вимог, встановлених цим Кодексом та іншими законами.

Ч. 1, 2, 4 ст. 217 ГК України передбачають, що господарськими санкціями визнаються заходи впливу на правопорушника у сфері господарювання, в результаті застосування яких для нього настають несприятливі економічні та/або правові наслідки. У сфері господарювання застосовуються такі види господарських санкцій: відшкодування збитків; штрафні санкції; оперативно-господарські санкції. Господарські санкції застосовуються у встановленому законом порядку за ініціативою учасників господарських відносин.

В силу положень ст. 230 ГК України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано (ч. 6 ст. 232 ГК України).

Відтак, суд вважає цілком обґрунтованим застосування позивачем санкцій у вигляді пені за прострочку повернення кредиту і сплати нарахованих відсотків.

Так, за розрахунками позивача нарахована відповідачу як позичальнику пеня по договору № 17-В/10 від 24.06.2010 р. за несвоєчасне повернення кредиту складає 24326102,51 грн., а за прострочення сплати процентів по кредиту - 2833621,06 грн., по договору № 18-В/10 від 24.06.2010 р. за прострочення повернення кредиту - 12641753,50 грн., за прострочення сплати процентів по кредиту - 1834753,42 грн.

Між тим згідно висновку судово-економічної експертизи № 6590/6591 від 10.10.2016 р. по даній справі судовим експертом при проведені дослідження зазначено, що обґрунтувати документально наявний у матеріалах справи розрахунок заборгованості позичальника в частині сплати пені за прострочення повернення заборгованості перед банком за договором про відкриття кредитної лінії №17-В/10 від 24.06.2010 р. та договором про відкриття кредитної лінії №18-В/10 від 24.06.2010 р. не надається за можливе.

Для встановлення правильності розрахунку пені судовим експертом складено два альтернативні розрахунки обсягу заборгованості за нарахованою пенею, один з яких здійснений за період починаючи з 30.03.2015 року по 28.08.2015 року (у відповідності до даних бухгалтерського обліку банку простроченої заборгованості за кредитом), а інший з 17.03.2015 р. (фактична дата виникнення заборгованості за всією сумою кредиту з урахуванням вимоги про дострокове повернення кредитних коштів) по 28.08.2015 року.

Відповідно до ст. 42 ГПК України висновок судового експерта для господарського суду не є обов'язковим і оцінюється господарським судом за правилами, встановленими статтею 43 цього Кодексу. Разом з тим, відхилення господарським судом висновку судового експерта повинно бути мотивованим у рішенні.

У відповідності до висновків Вищого господарського суду України, викладених у постанові пленуму №4 від 23.03.2012р. "Про деякі питання практики призначення судової експертизи" у перевірці й оцінці експертного висновку господарським судам слід з'ясовувати: чи було додержано вимоги законодавства у призначенні та проведенні судової експертизи; чи не було обставин, які виключали участь експерта у справі; компетентність експерта, якщо проведення судової експертизи доручено окремій особі, і чи не вийшов він за межі своїх повноважень; повноту відповідей на порушені питання та їх відповідність іншим фактичним даним; узгодженість між дослідницькою частиною та підсумковим висновком судової експертизи; обґрунтованість експертного висновку та його узгодженість з іншими матеріалами справи.

Приймаючи до уваги, що експертне дослідження проведене відповідно до Закону України "Про судову експертизу" судовим експертом, який має відповідну кваліфікацію та освіту, містить докладний опис проведеного дослідження та обґрунтовані, чіткі висновки з поставленого запитання, враховуючи, що експерт, згідно до ст.ст. 384, 385 Кримінального кодексу України, несе кримінальну відповідальність за відомості, викладені у висновку, суд, оцінивши висновок за правилами ст. 43 ГПК України, не знайшов жодних обставин, які б дозволяли стверджувати про необґрунтованість, неправильність висновку чи суперечливість його іншим матеріалам справи.

Отже, враховуючи умови укладених між сторонами договорів про відкриття кредитних ліній та направлених на адресу відповідача вимог про дострокове повернення всієї заборгованості за договорами, суд вважає правильним для застосування здійснений судовим експертом альтернативний розрахунок починаючи з 17.03.2015 року по 28.08.2015 року, з яким також погодився позивач у своїх поясненнях (а.с. 1-9 т. 9).

Так, з огляду на невиконання позичальником умов укладених договорів щодо своєчасної сплати кредиту та відсотків за його користування, Банком на адресу відповідача 24.02.2015 року було направлено вимоги про дострокове повернення всієї суми заборгованості (вих. №277/28 та вих. №278/28), які були отримані останнім 04.03.2015 року. Згідно умов п. 8.5. укладених кредитних договорів позичальник у разі направлення Банком письмової вимоги про дострокове повернення всієї суми заборгованості, зобовязаний здійснити усі платежі за цим договором на користь Банку в строк не пізніше 10 календарних днів з дня отримання такого повідомлення. Відповідно, всі платежі за договорами мали бути здійснені позичальником у строк не пізніше 14.03.2015 року (04.03.2015 року дата отримання вимоги + 10 календарних днів). Оскільки 14.03.2015 року припадає на вихідний день (субота), то останнім днем сплати всієї суми заборгованості є наступний за ним робочий день 16.03.2015 року (понеділок). Враховуючи те, що в останній день строку виконання вимоги платежі здійснені не були, то відповідно починаючи з 17.03.2015 р. всі несплачені суми є простроченими. Відтак, з 17.03.2015 року вся сума боргу за основною сумою кредиту за договором про відкриття кредитної лінії № 17-В/10 від 24.06.2010 року та договором про відкриття кредитної лінії №18-В/10 від 24.06.2010 р. є простроченими та саме з цієї дати судовим експертом правомірно розрахована пеня.

За таких обставин, суд вважає правильним здійснений судовим експертом альтернативний розрахунок пені, починаючи з 17.03.2015 року по 28.08.2015 року, згідно якого встановлено наступне:

- розмір пені за договором про відкриття кредитної лінії №17-В/10 від 24.06.2010 р. складає 26 890 519,67 грн., що на 269 203,90 грн. менше ніж у розрахунку банку, у тому числі пеня за простроченим основним боргом за період з 02.12.2014 р. по 28.08.2015 р. в сумі 24 318 144,04 грн., що на 7958,47 грн. менше, ніж визначено у розрахунку банку, та пеня за простроченими нарахованими процентами за період з 19.12.2014 р. по 28.08.2015 р. в сумі 2 572 375,63 грн., що на 261 245,43 грн. менше, ніж визначено у розрахунку банку;

- розмір пені за договором про відкриття кредитної лінії №18-В/10 від 24.06.2010 р. складає 14279438,23 грн., що на 197 068,69 грн. менше ніж у розрахунку банку, у тому числі пеня за несвоєчасне повернення суми кредиту за період з 07.01.2015 р. по 28.08.2015 р. в сумі 12637085,12 грн., що на 4668,38 грн. менше, ніж визначено у розрахунку банку, та пеня за несвоєчасне повернення суми нарахованих процентів за період з 19.12.2014 р. по 28.08.2015 р. в сумі 1642353,11 грн., що на 192400,31 грн. менше, ніж визначено у розрахунку банку.

Виходячи з аналізу здійсненого судовим експертом альтернативного розрахунку, судом зясовано, що виявлені розбіжності в розмірі нарахованої пені за порушення позичальником сплати кредиту та нарахованих відсотків між даними розрахунку банку та даними альтернативного розрахунку експерта пояснюються не застосуванням банком при здійсненні розрахунку до даних правовідносин положень ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України, щодо припинення нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобовязання через шість місяців від дня, коли зобовязання мало бути виконано.

Таким чином, з урахуванням проведеної судової експертизи та умов укладених між сторонами договорів, розмір пені за порушення відповідачем грошових зобовязань за договором про відкриття кредитної лінії №17-В/10 від 24.06.2010 року складає 26890519,27 гривень, з яких: пеня за простроченим основним боргом за період з 02.12.2014 р. по 28.08.2015 р. - 24318144,04 грн., а пеня за простроченими нарахованими процентами за період з 19.12.2014 року по 28.08.2015 року - 2572375,23 грн. За договором про відкриття кредитної лінії №18-В/10 від 24.06.2010 року складає 14279438,23 грн., у т.ч. пеня за несвоєчасне повернення суми кредиту за період з 07.01.2015 року по 28.08.2015 року - 12637085,12 грн., а пеня за несвоєчасне повернення суми нарахованих процентів за період з 19.12.2014 року по 28.08.2015 р. - 1642353,11 грн.

Між тим, враховуючи те, що відповідачем порушені права позивача на повернення основної суми кредиту та сплати процентів за користування кредитом, позивач вважає, що його права підлягають захисту в сумі шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Так, з метою часткового задоволення вимог банку за кредитними договорами № 17-В/10 та №18-В/10 від 24.06.2010 року позивач просить суд звернути стягнення на предмет іпотеки за укладеним між банком і відповідачем іпотечним договором від 12.06.2014 р. шляхом визнання за позивачем права власності на іпотечне майно.

Як зясовано судом, 12 червня 2014 р. Публічне акціонерне товариство „Одеський коровай (іпотекодавець) та Публічне акціонерне товариство „ОСОБА_3 банк СберБанку Росії (іпотекодержатель) уклали іпотечний договір (а.с. 176-185 т. 1), який посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_4 та зареєстровано в реєстрі за № 3007, в забезпечення виконання зобовязань іпотекодавця, які випливають із:

- договору про відкриття кредитної лінії №17-В/10, укладеного між боржником і іпотекодержателем 24 червня 2010 року, з додатковою угодою № 1 від 04 серпня 2010 року, з додатковою угодою № 2 від 13 серпня 2010 року, з додатковою угодою №3 від 30 серпня 2010 року, з договором про внесення змін № 4 від 20 грудня 2010 року, з договором про внесення змін № 5 від 08 лютого 2011 року, з договором про внесення змін № 6 від 12 вересня 2011 року, з договором про внесення змін № 7 від 05 січня 2012 року, з договором про внесення змін № 8 від 21 березня 2012 року, з договором про внесення змін № 9 від 22 травня 2012 року, з договором про внесення змін № 10 від 17 серпня 2012 року, з договором про внесення змін № 11 від 15 листопада 2012 року, з договором про внесення змін № 12 від 21 червня 2013 року, з договором про внесення змін № 13 від 03 грудня 2013 року, з усіма змінами і доповненнями, що укладені наданий момент ( надалі основний договір 1)

- договору про відкриття кредитної лінії № 18-В/10 від 24 червня 2010 року з додатковою угодою № 1 від 04 серпня 2010 року, з додатковою угодою № 2 від 30 серпня 2010 року, з договором про внесення змін № 3 від 20 грудня 2010 року, з договором про внесення змій № 4 від 08 лютого 2011 року, з договором про внесення змін № 5 від 14 червня 2011 року, з договором про внесення змін №5 від 12 вересня 2011 року, з додатковою угодою №6 від 16 червня 2011 року, з додатковою угодою № 7 від 03 жовтня 2011 року, з договором про внесенім змін № 8 від 05 січня 2012 року, з договором про внесення змін № 9 від 21 березня 2012 року, з договором про внесення змін № 10 від 28 квітня 2012 року, з договором про внесенім змін № 11 від 22 травня 2012 року, з договором про внесення змін № 12 від 17 серпня 2012 року з договором про внесення змін № 13 від 15 листопада 2012 року, з договором про внесення змін № 14 від 21 червня 2013 року, з договором про внесення змін № 15 від 03 грудня 2013 року (надалі основний договір 2).

Відповідно до п. 3.1. 3.1.4. іпотечного договору предметом іпотеки є:

- нежитлове приміщення першого поверху загальною площею 139,9 кв.м, яке розташоване за адресою: м. Одеса, пр. Глушка (проспект Димитрова), буд. 22;

- нежитлове приміщення магазину загальною площею 137,9 кв.м, яке розташоване за адресою: м. Одеса, вул. Космонавтів, буд. 38/1;

- нежитлове приміщення першого поверху, загальною площею 90,9 кв.м, яке розташоване за адресою: м. Одеса, вул. Пироговська, буд. 3;

- будівлі та споруди загальною площею 8733,2 кв.м, що знаходяться за адресою: м. Одеса, вул. Прохорівська (вул. Хворостіна), буд. 47, які складаються з: літ. „АА1 будівля головного виробничого корпусу загальною площею 7316,6 кв.м; літ. „Б будівля котельної загальною площею 213,2 кв.м; літ. „В будівля прохідної та відділу кадрів загальною площею 60,5 кв.м; літ. „Д будівля трансформаторної підстанції загальною площею 99,5 кв.м; літ. „Ж будівля газорегуляторного пункту; літ. „И будівля ремонтних майстерень загальною площею 361,9 кв.м; літ. „К будівля компресорної станції загальною площею 105,6 кв.м; літ. „Л будівля матеріального складу загальною площею 43,6 кв.м; літ. „М будівля матеріального складу загальною площею 28,5 кв.м; літ. „О будівля столярних майстерень загальною площею 110,5 кв.м; літ. „П будівля для зберігання запасів води, загальною площею 108,6 кв.м; літ. „Р споруда складу БЗБ загальною площею 136,4 кв.м; літ. „Н будівля для солі та матеріалів загальною площею 148,4 кв.м; літ. „С рампа з навісом; № 1, 3 огородження; літ. „І мостіння.

Згідно п. 4.2.3 та п. 4.2.7 іпотечного договору Іпотекодержатель має право за рахунок предмету іпотеки задовольнити свої вимоги у відповідності з цим договором, в тому числі шляхом прийняття предмета іпотеки у власність або продажу предмета іпотеки від свого імені будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу; вимагати дострокового виконання зобовязань, зазначених в ст. 2 цього договору, забезпечених предметом іпотеки у випадках, передбачених чинним законодавством України та/або цим договором.

Положеннями п. 6.1 вказаного договору встановлено, що за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свої вимоги, що забезпечені іпотекою, згідно ст. 2 цього договору у повному обсязі, що визначається на момент фактичного відшкодування (задоволення). Іпотекодержатель набуває право звернення стягнення на предмет іпотеки у разі, якщо в момент настання терміну (строку) виконання Боржником будь-якого із зобовязань, зазначених в ст. 2 цього договору, вони не будуть виконані або будуть виконані неналежним чином (п. 6.2 договору).

Відповідно до п. 6.3 договору іпотекодержатель набуває право вимагати дострокового виконання зобовязань, зазначених в ст. 2 договору, а якщо його вимога не буде задоволена в 30-денний строк звернути стягнення на предмет іпотеки у разі, зокрема, невиконання або неналежного виконання Боржником будь-якого із зобовязань за основним договором 1,2, а також з інших підстав, передбачених основним договором 1,2, які дають право іпотекодержателю на дострокове стягнення заборгованості боржника за основним договором 1,2.

Пунктом 6.4 договору встановлено, що у разі настання випадків, передбачених в п. 6.2-6.3 договору, іпотекодержатель реалізує предмет іпотеки, на який звернено стягнення на підставі рішення суду, вчиненого виконавчого напису нотаріуса. Також у разі настання випадків, передбачених в п. 6.2-6.3 договору, іпотекодержатель може звернути стягнення шляхом позасудового врегулювання між сторонами шляхом:

- передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобовязання у порядку, встановленому чинним законодавством України;

- права іпотекодержателя продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому чинним законодавством України.

Згідно п. 6.4.1 договору у разі звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом прийняття його у власність, іпотекодержатель повідомляє іпотекодавця в письмовій формі у вигляді листа-повідомлення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом прийняття його у власність. До іпотекодержателя переходить право власності на предмет іпотеки на 31 календарний день з дати, яка підтверджує вручення іпотекодавцю повідомлення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом прийняття його у власність, за умови, що до цього терміну іпотекодержателю не буде повернено (сплачено) заборгованість за усіма зобовязаннями, зазначеними в ст. 2 цього договору в повному обсязі на дату повернення (сплати) заборгованості. Іпотекодержатель набуває предмет іпотеки у власність за вартістю, визначеною на момент такого набуття на підставі оцінки предмета іпотеки субєктом оціночної діяльності, якого призначає іпотекодержатель. У разі набуття права власності на предмет іпотеки іпотекодержатель зобовязаний відшкодувати іпотекодавцю перевищення 90 відсотків вартості предмета іпотеки над розміром забезпечених даною іпотекою вимог іпотекодержателя. При цьому розмір забезпечених іпотекою вимог іпотекодержателя на момент набуття права власності на предмет іпотеки.

Згідно п. 6.4.2 договору ціна продажу предмета іпотеки встановлюється на підставі оцінки предмета іпотеки субєктом оціночної діяльності, якого призначає іпотекодержатель, на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна.

Пунктом 9.1 договору встановлено, що останній набуває чинності з моменту його нотаріального посвідчення та є дійсним до припинення дії основного договору.

Статтею 572 Цивільного кодексу України передбачено, що в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави).

Згідно ч. 1 ст. 575 Цивільного кодексу України іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи.

Згідно ст. 1 Закону України „Про іпотеку іпотека вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Відповідно до статті 4 Закону України „Про іпотеку обтяження нерухомого майна іпотекою підлягає державній реєстрації в порядку, встановленому законодавством. У разі недотримання цієї умови, іпотечний договір є дійсним, але вимога іпотекодержателя не набуває пріоритету відносно зареєстрованих прав чи вимог інших осіб на передане в іпотеку майно.

При цьому слід зазначити, що відповідні записи про обтяження належного відповідачу нерухомого майна, прийнятого банком в іпотеку, були внесені в Єдиний державний реєстр іпотек, а також в Єдиний реєстр заборон відчуження обєктів нерухомого майна. Так, як вбачається з даних інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотеки, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна від 30.09.2016 р. № 69437572 (а.с. 118-132 т. 9) спірні обєкти нерухомого майна перебувають у власності відповідача, а права іпотекодержателя даного майна зареєстроване за Банком.

Наразі судом встановлено, що у звязку з невиконання позичальником ПАТ „Одеський коровай зобовязань за вищевказаними кредитними договорами, позивачем на адресу іпотекодавця було надіслано вимоги від 11.04.2015 р. за вих. № 3473/5/28-2, № 3474/5/28-2, № 3475/5/28-2, № 3476/5/28-2, № 3477/5/28-2, № 3478/5/28-2, № 3479/5/28-2 та № 3483/5/28-2 (а.с. 195-196, 199-201, 205-207, 211-213, 217-219, 223-224, 227-229, 233-235 т. 1) щодо повернення повної суми заборгованості. за вищевказаними кредитними договорами від 24.06.2010 р. При цьому позивач наголосив, що у випадку непогашення заборгованості він залишить за собою право звернення на вищезазначене іпотечне майно. Вказані вимоги були отримані іпотекодержателем, що підтверджується наявними у матеріалах справи рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення, однак залишені без виконання та реагування.

Так, позивач, звернувшись до суду із заявленим позовом, послався на невиконання позичальником кредитних зобов'язань, а також наявність правових підстав застосування ст.ст. 36, 37 Закону України Про іпотеку, оскільки останні не виключають можливість звернення стягнення шляхом набуття права власності на предмет іпотеки за рішенням суду. При цьому позивач зазначає, що оскільки відповідач оспорював іпотечний договір, що свідчить про невизнання ним можливості набуття позивачем взагалі права власності на предмет іпотеки відповідно до іпотечного договору, тому у позивача виникло право в силу положень іпотечного договору, ч.2 ст. 16 ЦК України, ст. 33, ст. 36, ст. 37 Закону України "Про іпотеку" звернути стягнення на предмет іпотеки за рішенням суду шляхом визнання права власності на предмет іпотеки за іпотекодержателем.

Між тим статтею 15 ЦК України закріплено право кожної особи на захист свого права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Частиною 2 ст. 16 ЦК України передбачено, що способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов'язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Аналогічні положення містяться і в ст. 20 ГК України.

При цьому розпорядження своїм правом на захист є диспозитивною нормою цивільного законодавства, яке полягає у наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором.

Звертаючись з позовом до суду, позивач на свій розсуд обирає спосіб захисту порушеного права, в той час як на суди покладено обов'язок перевірки відповідності обраного позивачем способу захисту приписам ст. 16 ЦК України та ст. 20 ГК України.

Предметом даного спору є вимоги позивача про звернення стягнення на іпотечне майно шляхом набуття права власності на предмет договору іпотеки, які мотивовані невиконанням позичальником зобов'язань в частині повернення позивачу кредитних коштів та сплати процентів за користування цими коштами, з посиланням на ст.ст. 525, 526, 530, 625, 1049, 1054 ЦК України, ст.ст. 33, 36, 37 Закону України Про іпотеку.

Згідно до ст. 3 Закону України „Про іпотеку у разі порушення боржником основного зобов'язання відповідно до іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами, права чи вимоги яких на передане в іпотеку нерухоме майно зареєстровані після державної реєстрації іпотеки. Якщо пріоритет окремого права чи вимоги на передане в іпотеку нерухоме майно виникає відповідно до закону, таке право чи вимога має пріоритет над вимогою іпотекодержателя лише у разі його/її виникнення та реєстрації до моменту державної реєстрації іпотеки.

Порядок задоволення вимог встановлений розділом 5 Закону України „Про іпотеку. Згідно ст. 33 Закону України „Про іпотеку у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього закону. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Вказане кореспондується зі ст.589 ЦК України, відповідно до якої у разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. За рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов'язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у зв'язку із пред'явленням вимоги, якщо інше не встановлено договором.

За приписами ч. 1 ст. 7 Закону України „Про іпотеку за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов'язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов'язання.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 та 3 ст. 36 Закону України Про іпотеку сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, який підлягає нотаріальному посвідченню і може бути укладений в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя може передбачати, зокрема, передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання у порядку, встановленому статтею 37 цього Закону.

Згідно з ч. 1 ст. 37 вказаного Закону іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання.

Відповідне застереження міститься в статті 6 іпотечного договору, згідно п. 6.4 якого сторони встановили, що у разі настання випадків, передбачених п. 6.2-6.3 іпотечного договору, іпотекодержатель реалізує предмет іпотеки, на який звернено стягнення на підставі рішення суду. Також у разі настанні вказаних випадків іпотекодержатель може звернути стягнення шляхом позасудового врегулювання між сторонами шляхом, зокрема, передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобовязання у порядку, визначеному чинним законодавством України. Так, у положеннях п. 6.4 іпотечного договору сторонами було конкретизовано умови та порядок переходу до іпотекодержателя права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобовязання.

Порядок реалізації предмета іпотеки за рішенням суду врегульоване статтею 39 цього Закону, якою передбачено, що у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначається, зокрема, спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону.

Можливість виникнення права власності за рішенням суду ЦК України передбачає лише у статтях 335 та 376 ЦК України. У всіх інших випадках право власності набувається з інших не заборонених законом підстав, зокрема із правочинів (ч. 1 ст. 328 ЦК України).

Стаття 392 ЦК України, у якій йдеться про визнання права власності, не породжує, а підтверджує наявне в позивача право власності, набуте раніше на законних підставах, у тому випадку, якщо відповідач не визнає, заперечує або оспорює наявне в позивача право власності, а також у разі втрати позивачем документа, який посвідчує його право власності.

З урахуванням вищевикладеного, суд, проаналізувавши положення статей 33, 36, 37, 39 Закону України Про іпотеку, 328, 335, 376, 392 ЦК України, зазначає, що законодавцем визначено три способи захисту на задоволення вимог кредитора, які забезпечені іпотекою шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки: судовий на підставі рішення суду та два позасудових способи захисту: на підставі виконавчого напису нотаріуса і згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. У свою чергу позасудовий спосіб захисту за договором про задоволення вимог іпотекодержателя або за відповідним застереженням в іпотечному договорі реалізується шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки або надання права іпотекодержателю від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу.

При цьому договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, що передбачає передачу іпотекодержателю права власності, є правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно (ч. 1 ст. 37 Закону України Про іпотеку).

Слід зазначити, що у постановах Верховного Суду України №6-1851цс15 від 30.03.2016р., №6-1685цс16 від 21.09.2016 р., які в силу положень ст. 111-28 ГПК України є обовязковими для застосування, ВСУ зазначив, що для правильного вирішення даної категорії справ суду слід з'ясувати чи звертався банк до державного реєстратора для реєстрації права власності на іпотечне майно, або до нотаріуса для здійснення виконавчого напису, чи наявні у державного реєстратора підстави для відмови в державній реєстрації, передбачені Законом України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", чи встановлено його теперішню ринкову вартість, тощо.

Разом з тим, як встановлено судом при розгляді даної справи, умови кредитних договорів № 17-В/10 та №18-В/10 відповідач не виконав, у в звязку з чим у нього утворилася відповідна заборгованість, а положеннями іпотечного договору передбачено право іпотекодержателя звернути стягнення на предмет іпотеки відповідно до застереження про задоволення вимог іпотекодержателя (п. 6.4 іпотечного договору) в порядку, встановленому, зокрема, п. 6.4.1 вказаного договору, згідно з яким право власності переходить на 31 календарний день з дати, яка підтверджує вручення іпотекодавцю повідомлення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом прийняття його у власність, за умови, що до цього терміну іпотекодержателю не буде повернено (сплачено) заборгованість за усіма зобовязаннями, зазначеними в ст. 2 цього договору в повному обсязі на дату повернення (сплати) заборгованості.

Наразі, за ствердженнями позивача, позивач не звертався до державного реєстратора для реєстрації права власності на іпотечне майно у звязку з тим, що відповідачем було оспорено спірний іпотечний договір в межах цивільної справи № 520/543/15-ц, що розглядалась Київським районним судом міста ОСОБА_1.

Також судом зясовано, що ухвалою господарського суду Київської області від 24.03.2015 р. про забезпечення позову у справі № 911/1154/15 (а.с. 106-109 т. 9) було заборонено Державній реєстраційній службі України вносити зміни до державного реєстру речових правв на нерухоме майно щодо нерухомого майна, яке належить ПАТ „Одеський коровай, яке є предметом спірного іпотечного договору. Як встановлено судом, вказані заходи до забезпечення позову є чинними, оскільки доказів їх скасування відповідно до вимог Господарського процесуального кодексу України відсутні.

Наразі, як вбачається з інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотеки, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна від 30.09.2016 р. № 69437572 (а.с. 118-132 т. 9), все нерухоме майно ПАТ „Одеський коровай, до якого відносяться спірні обєкти нерухомого майна, перебуває під арештом згідно постанови про арешт майна Малиновського ВДВС м. Одеса Головного територіального управління юстиції в Одеській області.

Отже, суд вважає, що позивач позбавлений можливості в позасудовому порядку оформити (підтвердити) право власності на предмет іпотеки, яке перейшло до нього згідно договору від 12.06.2014 р. в порядку ст. 37 Закону „Про іпотеку.

Враховуючи викладене, заперечення відповідача у відзиві на позову (ас. 39-42 т. 9), засновані на постановах Верховного суду України від 30.03.2016р. у справі № 6-1851 цс15 (а.с. 50-54 т. 9) та від 21.09.2016р. у справі № 6-1685 цс16 (а.с. 43-49 т. 9), не можуть бути прийняті судом до уваги, оскільки у даному випадку обставини справи не є аналогічними, а судом було зясовано обставини, про які зазначав Верховний суд, направляючи справи на новий розгляд.

За таких обставин, суд доходить до висновку, що позивач у даному випадку не мав іншого ефективного засобу юридичного захисту своїх прав, у звязку з чим формальне обмеження способу такого захисту, про необхідність якого фактично вказує відповідач, суперечить статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Крім того, на думку суду, правомірним є звернення ПАТ „Сбербанк до суду із заявленим позовом для захисту інтересів банку з урахуванням встановленого судом факту нездійснення відповідачем як позичальником з грудня 2014 р. погашення ані основного боргу, ані процентів за користування кредитними коштами, та зважаючи на фактичне ухилення відповідача від виконання прийнятих на себе зобовязань за кредитними договорами та вчинення дій, спрямованих на уникнення відповідальності за порушення виконання цих зобовязань.

До того ж слід зазначити, що згідно постанов Верховного Суду України від 26.10.2016р. у справі № 6-1625цс16, від 28.09.2016р. у справі №6-1243цс16, від 14.09.2016р. у справі №6-1219цс16, від 26.12.2011р. у справі №3-139гс11 та від 19.08.2014р. у справі №3-43гс14, ВСУ встановив можливість у випадку невиконання позичальником грошових зобовязань за кредитним договором захисту порушених прав кредитодавця щодо виконання позичальником грошових зобовязань, забезпечених іпотекою, шляхом передачі іпотекодержателю права власності на обтяжене іпотекою майно.

Щодо вартості майна, яке є предметом спірного іпотечного договору від 12.06.2014 р., суд зазначає наступне.

Згідно ч. 3 ст. 37 Закону Про іпотеку Іпотекодержатель набуває предмет іпотеки у власність за вартістю, визначеною на момент такого набуття на підставі оцінки предмета іпотеки суб'єктом оціночної діяльності. У разі набуття права власності на предмет іпотеки іпотекодержатель зобов'язаний відшкодувати іпотекодавцю перевищення 90 відсотків вартості предмета іпотеки над розміром забезпечених іпотекою вимог іпотекодержателя.

Як вже було зазначено вище, згідно ухвали суду від 01.07.2016 р. у даній справі № 916/3733/15 було призначено судову будівельно-технічну експертизу, проведення якої доручено спеціалістам Одеського науково-дослідного інституту судових експертиз, на вирішення якої було поставлене питання щодо визначення ринкової вартості об'єкта нерухомого майна, що є предметом іпотеки згідно договору від 12.06.2014 р. за реєстр. № 3007, а саме:

- нежитлового приміщення першого поверху, загальною площею 139,9 кв.м, яке розташоване за адресою: м. Одеса, пр. Глушка, 22;

- нежитлового приміщення магазину, загальною площею 137,9 кв.м, яке розташоване за адресою: м. Одеса, вул. Космонавтів, 38/1;

- нежитлового приміщення першого поверху, загальною площею 90,9 кв.м, яке розташоване за адресою: м. Одеса, вул. Пироговська, 3;

- будівель та споруд загальною площею 8733,2 кв.м, що знаходяться за адресою: м. Одеса, вул. Прохорівська, 47, а саме: літ. „АА1 будівля головного виробничого корпусу загальною площею 7316,6 кв.м; літ. „Б будівля котельної загальною площею 213,2 кв.м; літ. „В будівля прохідної та відділу кадрів загальною площею 60,5 кв.м; літ. „Д будівля трансформаторної підстанції загальною площею 99,5 кв.м; літ. „Ж будівля газорегуляторного пункту; літ. „И будівля ремонтних майстерень загальною площею 361,9 кв.м; літ. „К будівля компресорної станції загальною площею 105,6 кв.м; літ. „Л будівля матеріального складу загальною площею 43,6 кв.м; літ. „М будівля матеріального складу загальною площею 28,5 кв.м; літ. „О будівля столярних майстерень загальною площею 110,5 кв.м; літ. „П будівля для зберігання запасів води загальною площею 108,6 кв.м; літ. „Р споруда складу БЗБ загальною площею 136,4 кв.м; літ. „Н будівля для солі та матеріалів загальною площею 148,4 кв.м; літ. „С рампа з навісом; № 1, 3 огородження; літ. „І мостіння, що належать на праві приватної власності Публічному акціонерному товариству „Одеський коровай.

Так, згідно висновку експерта № 3496 від 21.0.2016 р. по судовій оціночно-будівельній експертизі (а.с. 143-182 т. 6) ринкова вартість всього майна, що є предметом іпотеки згідно іпотечного договору від 12.06.2014 р. за реєстр. № 3007, дорівнює 57925414,00 грн. без урахування ПДВ, у т.ч.:

- ринкова вартість обєкту нерухомості (нежилі будівлі та споруди) загальною площею 8733,2 кв.м, що знаходяться за адресою: Одеська область, м. Одеса, вул. Прохорівська, 47, визначена порівняльним підходом, складає 1964970,0 доларів США або 50707033,0 грн. (з урахуванням ПДВ, по курсу НБУ на дату оцінки: 100 доларів США = 2580,55 грн.);

- ринкова вартість нежитлового приміщення першого поверху, загальною площею 139,9 кв.м, яке розташоване за адресою: м. Одеса, пр. Глушка, 22, визначена порівняльним підходом, складає: 2675150,0 грн. або 88557,0 доларів США (без ПДВ, курс долара НБУ на 21.09.2016р. складає 2580,55 грн./100 доларів США);

- ринкова вартість нежитлового приміщення першого поверху, загальною площею 90,9 кв.м, яке розташоване за адресою: м. Одеса, Пироговська, З, визначена порівняльним підходом, складає: 1763981,0 грн. або 68357,0 доларів США (без ПДВ, курс долара НБУ на 21.09.2016р. складає 2580,55 грн./100 доларів США);

- ринкова вартість нежитлового приміщення магазину, загальною площею 137,9 кв.м, яке розташоване за адресою: м. Одеса, вул. Космонавтів, 38/1, визначена порівняльним підходом, складає 2779250,00 грн. або 107700,00 доларів США (без ПДВ, курс долара НБУ на 21.09.2016 р. складає 2580,55 грн./100 доларів США).

Слід зазначити, що вказаний висновок експерта відповідачем не оспорював, також жодних доказів на підтвердження невідповідності зазначеної оцінки обставинам справи, зокрема, висновок іншого субєкта оціночної діяльності, відповідач суду не надав.

Також суд зазначає, що визначена експертизою ринкова вартість предмету іпотеки значно перевищує загальну заставу вартість, визначену сторонами у п.3.2 договору іпотеки, що дорівнює 22873930,00 грн.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Згідно зі ст. 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Відповідно до ст. 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно положень ст. 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов'язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Оцінюючи надані сторонами докази в сукупності, суд вважає, що позовні вимоги ПАТ „Сбербанк обґрунтовані частково з урахуванням встановлення судом іншої суми відсотків за користування кредитом та суми пені, відповідають фактичним обставинам справи та вимогам чинного законодавства, тому підлягають частковому задоволенню.

У звязку з тим, що рішення відбулось на користь позивача, відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України судові витрати по сплаті судового збору, понесені позивачем при подачі позову, покладаються на відповідача.

Керуючись ст.ст. 32, 33, 43, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України,

суд -

ВИРІШИВ:

1. Позовну заяву Публічного акціонерного товариства "Сбербанк" до Публічного акціонерного товариства "Одеський коровай" про звернення стягнення на предмет іпотеки та визнання права власності на майно задовольнити частково .

2. Звернути стягнення на предмет іпотеки згідно іпотечного договору від 12.06.2014 р., укладеного між ПАТ "Одеський коровай та ПАТ "ОСОБА_3 банк Сбербанку Росії", посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_4 та зареєстрованого в реєстрі за №8470, а саме на:

- нежитлове приміщення першого поверху загальною площею 139,9 кв.м, яке розташоване за адресою: м. Одеса, пр. Глушка, 22;

- нежитлове приміщення магазину загальною площею 137,9 кв.м, яке розташоване за адресою: м. Одеса, вул. Космонавтів, 38/1;

- нежитлове приміщення першого поверху, загальною площею 90,9 кв.м, яке розташоване за адресою: м. Одеса, вул. Пироговська, 3;

- будівлі та споруди загальною площею 8733,2 кв.м, що знаходяться за адресою: м. Одеса, вул. Прохорівська, 47, які складаються з: літ. „АА1 будівля головного виробничого корпусу загальною площею 7316,6 кв.м; літ. „Б будівля котельної загальною площею 213,2 кв.м; літ. „В будівля прохідної та відділу кадрів загальною площею 60,5 кв.м; літ. „Д будівля трансформаторної підстанції загальною площею 99,5 кв.м; літ. „Ж будівля газорегуляторного пункту; літ. „И будівля ремонтних майстерень загальною площею 361,9 кв.м; літ. „К будівля компресорної станції загальною площею 105,6 кв.м; літ. „Л будівля матеріального складу загальною площею 43,6 кв.м; літ. „М будівля матеріального складу загальною площею 28,5 кв.м; літ. „О будівля столярних майстерень загальною площею 110,5 кв.м; літ. „П будівля для зберігання запасів води, загальною площею 108,6 кв.м; літ. „Р споруда складу БЗБ загальною площею 136,4 кв.м; літ. „Н будівля для солі та матеріалів загальною площею 148,4 кв.м; літ. „С рампа з навісом; № 1, 3 огородження; літ. „І мостіння; що належать на праві приватної власності ПАТ „Одеський коровай, в рахунок часткового погашення заборгованості перед Публічним акціонерним товариством "Сбербанк":

- по договору № 17-В/10 від 24.06.2010 р. в сумі 226333682,00 руб. заборгованості за кредитною лінією, 40598998,37 руб. процентів за користування кредитною лінією, 24318144,04 грн. пені за прострочення повернення кредиту, 2572375,23 грн. пені за прострочення сплати процентів по кредиту;

- по договору № 18-В/10 від 24.06.2010 р. в сумі 45972672,90 грн. заборгованості за кредитом, 9273875,95 грн. процентів за користування кредитом, 12637085,12 грн. пені за прострочення повернення кредиту, 1642353,11 грн. пені за прострочення сплати процентів по кредиту;

шляхом набуття Публічним акціонерним товариством "Сбербанк" (іпотекодержателем) права власності на вищезазначене майно, загальна ринкова вартість якого складає в сумі 57925414/пятдесят сім мільйонів девятсот двадцять пять тисяч чотириста чотирнадцять/грн. 00 коп. без урахування ПДВ, що визначена на підставі висновку судового експерта від 21.09.2016 р.

3. ВИЗНАТИ за Публічним акціонерним товариством "Сбербанк" (01034, м. Київ, вул. Володимирська, 46; ) право власності на:

- нежитлове приміщення першого поверху загальною площею 139,9 кв.м, яке розташоване за адресою: м. Одеса, пр. Глушка, 22;

- нежитлове приміщення магазину загальною площею 137,9 кв.м, яке розташоване за адресою: м. Одеса, вул. Космонавтів, 38/1;

- нежитлове приміщення першого поверху, загальною площею 90,9 кв.м, яке розташоване за адресою: м. Одеса, вул. Пироговська, 3;

- будівлі та споруди загальною площею 8733,2 кв.м, що знаходяться за адресою: м. Одеса, вул. Прохорівська, 47, які складаються з: літ. „АА1 будівля головного виробничого корпусу загальною площею 7316,6 кв.м; літ. „Б будівля котельної загальною площею 213,2 кв.м; літ. „В будівля прохідної та відділу кадрів загальною площею 60,5 кв.м; літ. „Д будівля трансформаторної підстанції загальною площею 99,5 кв.м; літ. „Ж будівля газорегуляторного пункту; літ. „И будівля ремонтних майстерень загальною площею 361,9 кв.м; літ. „К будівля компресорної станції загальною площею 105,6 кв.м; літ. „Л будівля матеріального складу загальною площею 43,6 кв.м; літ. „М будівля матеріального складу загальною площею 28,5 кв.м; літ. „О будівля столярних майстерень загальною площею 110,5 кв.м; літ. „П будівля для зберігання запасів води, загальною площею 108,6 кв.м; літ. „Р споруда складу БЗБ загальною площею 136,4 кв.м; літ. „Н будівля для солі та матеріалів загальною площею 148,4 кв.м; літ. „С рампа з навісом; № 1, 3 огородження; літ. „І мостіння.

4. В задоволенні решти частини вимог Публічного акціонерного товариства "Сбербанк" відмовити.

5. СТЯГНУТИ з Публічного акціонерного товариства „Одеський коровай (65078, м. Одеса, вул. Ген. Петрова, буд. 14; ) на користь Публічного акціонерного товариства „Сбербанк" (01034, м. Київ, вул. Володимирська, 46; ) витрати по сплаті судового збору в сумі 73080/сімдесят три тисячі вісімдесят/грн. 00 коп.

Рішення господарського суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до Одеського апеляційного господарського суду, яка подається через місцевий господарський суд протягом 10-денного строку з моменту складення та підписання повного тексту рішення.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги, якщо не буде подано апеляційну скаргу. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повний текст рішення складено та підписано 28 листопада 2016 р.

Суддя В.С. Петров