КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"28" листопада 2016 р. Справа№ 910/11191/16

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Сухового В.Г.

суддів: Коротун О.М.

Хрипуна О.О.

при секретарі судового засідання: Молокопой І.А.

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю ,,БК ЄВРОДОР"

на рішення господарського суду міста Києва від 02.08.2016

у справі № 910/11191/16 (суддя Привалов А.І.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю ,,БК ЄВРОДОР"

до Публічного акціонерного товариства ,,Комерційний банк ,,Хрещатик" в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб Костенка Ігоря Івановича

за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача:

1) ОСОБА_3;

2) ОСОБА_4;

3) ОСОБА_5;

4) Товариства з обмеженою відповідальністю ,,Будівельна компанія ,,Український дім"

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Фонду гарантування вкладів фізичних осіб

про визнання зобов'язань припиненими

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю ,,БК ЄВРОДОР" (далі - позивач) звернулось в господарський суд міста Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства ,,Комерційний банк ,,Хрещатик" в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб Костенка Ігоря Івановича (далі - відповідач) про визнання зобов'язань припиненими, в якому просить:

- визнати припиненими зобов'язання за кредитним договором № 76ВКЛ-12 від 25.06.2012, укладеним між ТОВ ,,БК ЄВРОДОР" та ПАТ ,,КБ ,,Хрещатик";

- визнати припиненими зобов'язання за договором застави основних засобів № 76ВКЛ-12-З-1 від 25.06.2012, укладеним між ТОВ ,,БК ЄВРОДОР", ПАТ ,,КБ ,,Хрещатик" та ТОВ ,,Будівельна компанія ,,Український дім";

- визнати припиненими зобов'язання за договором застави майнових прав № 76ВКЛ-12-З-2 від 25.06.2012, укладеним між ТОВ ,,БК ЄВРОДОР" та ПАТ ,,КБ ,,Хрещатик";

- визнати припиненими зобов'язання за договором поруки №76ВКЛ-12-П-2 від 25.06.2012, укладеним між ТОВ ,,БК ЄВРОДОР", ПАТ ,,КБ ,,Хрещатик" та ТОВ ,,Будівельна компанія ,,Український дім";

- визнати припиненими зобов'язання за договором поруки №76ВКЛ-12-П-3 від 27.02.2015, укладеним між ТОВ ,,БК ЄВРОДОР", ПАТ ,,КБ ,,Хрещатик" та фізичною особою - ОСОБА_3

Ухвалою господарського суду міста Києва від 14.07.2016 у справі №910/11191/16 до участі у справі у якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача залучено ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, Товариство з обмеженою відповідальністю ,,Будівельна компанія ,,Український дім", залучено до участі у справі у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Фонд гарантування вкладів фізичних осіб.

Рішенням господарського суду міста Києва від 02.08.2016 у справі № 910/11191/16 в задоволенні позову відмовлено повністю.

Мотивуючи своє рішення, суд першої інстанції послався на встановлені ним обставини, положення ЦК України та дійшов висновку, що враховуючи відсутність належних доказів повідомлення банку про зарахування зустрічних однорідних вимог до запровадження тимчасової адміністрації, відсутні підстави для визнання припиненими кредитних зобов'язань, а також похідних за ними зобов'язань - застави та поруки.

Не погодившись з рішенням суду, позивач подав апеляційну скаргу, у якій просить рішення господарського суду міста Києва від 02.08.2016 у справі № 910/11191/16 скасувати і прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити. В обґрунтування доводів апеляційної скарги скаржник зазначає, що оскаржуване рішення прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права. Так, скаржник зазначає, що жодних доказів не отримання відповідачем письмової заяви ОСОБА_4 про відступлення права вимоги до матеріалів справи долучено не було. Натомість, позивачем на підтвердження відправки заяв про зарахування було надано суду накладну про відправлення поштового листа, який упереджено визнано судом першої інстанції неналежним доказом. Як вказує скаржник, на момент укладення з ним договору відступлення права вимоги, ОСОБА_4 був кредитором відповідача за договором банківського вкладу, а відтак, його вимоги щодо перерахування залишку коштів, які знаходяться на його рахунку в банку, є саме вимогою кредитора, яка була заявлена до запровадження тимчасової адміністрації банку, а тому застосування ч. 5 ст. 36 Закону України ,,Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", як на підставу невиконання банком зазначених розпоряджень, є недоцільним.

У запереченнях на апеляційну скаргу третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Фонд гарантування вкладів фізичних осіб зазначає про її необгрунтованість та просить залишити оскаржуване рішення без змін.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 26.09.2016 справу № 910/11191/16 за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю ,,БК ЄВРОДОР" на рішення господарського суду міста Києва від 02.08.2016 прийнято до свого провадження колегією суддів у складі: головуючий суддя Суховий В.Г. (доповідач), судді: Іоннікова І.А., Коротун О.М. та призначено її розгляд на 19.10.2016.

Ухвалою суду від 19.10.2016 розгляд скарги у справі № 910/11191/16 відкладено на 07.11.2016 на підставі ст. 77 ГПК України.

Розпорядженням уповноваженої особи Київського апеляційного господарського суду від 07.11.2016 призначено повторний автоматизований розподіл справи у зв'язку із перебуванням судді Іоннікової І.А., яка не є головуючим суддею (суддею - доповідачем), у відпустці.

Протоколом автоматичної зміни складу колегії суддів від 07.11.2016 для розгляду справи №910/11191/16 сформовано колегію у складі головуючого судді (судді-доповідача) Сухового В.Г., судді Хрипун О.О., Коротун О.М.

Ухвалою суду від 07.11.2016 справу № 910/11191/16 за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю ,,БК ЄВРОДОР" на рішення господарського суду міста Києва від 02.08.2016 прийнято до свого провадження колегією суддів у складі: головуючий суддя Суховий В.Г. (доповідач), судді: Хрипун О.О., Коротун О.М.

Ухвалою суду від 07.11.2016 розгляд скарги у справі № 910/11191/16 відкладено на 28.11.2016 на підставі ст. 77 ГПК України.

В судовому засіданні 28.11.2016 представник позивача підтримав доводи апеляційної скарги, представник відповідача та третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача проти наведених доводів заперечили, представники третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача в судове засідання не з'явились, про причини неявки суд не повідомили, про час та місце розгляду скарги повідомлялись своєчасно та належним чином ухвалою суду від 07.11.2016, про що свідчить повідомлення про вручення поштового відправлення № 431, яке повернулось від третьої особи-4 ТОВ ,,Будівельна компанія ,,Український дім". Поштове відправлення (копія ухвали суду від 07.11.2016), направлене на адресу третьої особи - 2 ОСОБА_4, повернулось до суду з відміткою ,,за истечением срока хранения", аналогічне поштове відправлення, направлене на адресу третьої особи - 3 - ОСОБА_5 повернулось на адресу суду з відміткою ,,за зазначеною адресою не проживає", щодо третьої особи -1 ОСОБА_3, то як вбачається з витягу з офіційного сайту УДППЗ ,,Укрпошта", адресату повторно повідомлено про надходження на його адресу судового поштового відправлення.

Відповідно до п. 3.9 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011р. ,,Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції", розпочинаючи судовий розгляд, суддя має встановити, чи повідомлені про час і місце цього розгляду особи, які беруть участь у справі, але не з'явилися у засідання.

Особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 64 та статті 87 ГПК.

За змістом цієї норми, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

Поштові відправлення направлялись судом на адреси третіх осіб, які містяться в матеріалах справи.

Згідно із п. 3.9.2 постанови № 18 від 26.12.2011р. Пленуму Вищого господарського суду України ,,Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції", у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

З огляду на належне повідомлення сторін, які не з'явились, відсутність заяв про відкладення розгляду справи, за висновками суду, наявні у матеріалах справи документи достатні для прийняття повного та обґрунтованого судового рішення, а неявка третіх осіб не перешкоджає вирішенню справи по суті.

Відповідно до ст. 101 ГПК України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги та перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Згідно зі ст. 99 ГПК України, в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у розділі ХІІ ГПК України.

Розглянувши матеріали апеляційної скарги, дослідивши наявні у справі докази, заслухавши пояснення представників сторін, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з огляду на таке.

25.06.2012 між ПАТ ,,КБ ,,Хрещатик" (далі - банк, відповідач) та ТОВ ,,БК ЄВРОДОР" (далі - позичальник, позивач) було укладено кредитний договір №76ВКЛ-12, відповідно до якого банк відкриває позичальнику в порядку, передбаченому цим договором відкличну відновлювальну кредитну лінію з лімітом в сумі 10 000 000,00 грн. строком на 6 місяців з терміном повернення - 31.12.2012, а позичальник зобов'язується використати кредит на цілі, передбачені цим договором, сплатити банку відсотки за користування кредитом і комісії у розмірі та в порядку, передбачених цим договором, та повернути кредит в строки, передбачені договором (п. 1.1, 1.2 кредитного договору).

До кредитного договору сторонами було укладено 9 додаткових договорів.

Додатковим договором № 9 від 30.10.2015 сторони внесли зміни до умов кредитного договору, а саме - щодо суми кредиту, яка склала 13 108 000,00 грн., зміни щодо строку повернення кредиту, який настає 01.04.2016, та викладено п.3.1 кредитного договору в новій редакції:

3.1. Виконання зобов'язань позичальника за цим Договором забезпечується:

- заставою основних засобів - дорожня будівельна техніка у кількості 53 одиниці, яка належить ТОВ ,,Будівельна компанія ,,Український дім", загальною заставною вартістю 32 448 237 грн.;

- заставою майнових прав на грошові кошти, що надходитимуть на поточний рахунок ТОВ ,,БК ЄВРОДОР" згідно з договором підряду №19/04/2012 від 19.04.2012р., укладеного з ДП ,,Харківський Облавтодор" ВАТ ,,ДАК Автомобільні дороги України", заставною вартістю 80 000 000,00 грн.;

- порукою ТОВ ,,Будівельна компанія ,,Український дім" в сумі зобов'язань за цим договором;

- порукою громадянина України ОСОБА_3 в сумі зобов'язань за цим Договором".

В забезпечення виконання позивачем зобов'язань за кредитним договором, останнім були укладені наступні договори:

- 25.06.2012 між ПАТ ,,КБ ,,Хрещатик" (застоводержатель), ТОВ ,,Будівельна компанія ,,Український дім" (застоводавець) та ТОВ ,,БК ЄВРОДОР" (позичальник) був укладений договір застави основних засобів №76ВКЛ-12-З-1, посвідчений приватним нотаріусом та зареєстрований у реєстрі за № 1724 (далі - договір застави основних засобів). За умовами цього договору заставодавець надає в заставу належне йому майно на підставі бухгалтерської довідки, в забезпечення виконання зобов'язань позичальника перед заставодержателем за кредитним договором (пункти 1.1, 1.2, 2.1 договору іпотеки);

- 25.06.2012 між ПАТ ,,КБ ,,Хрещатик" (заставодержатель) та ТОВ ,,БК ЄВРОДОР" (заставодавець, боржник або позичальник) було укладено договір №76ВКЛ-12-З-2 застави майнових прав (далі - договір застави майнових прав), за умовами якого заставодавець передає заставодержателю в заставу майнові права на грошові кошти, що надходитимуть на поточний рахунок заставодавця згідно з договором підряду № 19/04/2012 від 19.04.2012, укладеного між заставодавцем та замовником послуг ДП ,,Харківський Облавтодор" ВАТ ,,ДАК Автомобільні дороги України", заставною вартістю 80 000 000,00 грн.;

- 25.02.2012 між ПАТ ,,КБ ,,Хрещатик" (банк), ТОВ ,,БК ЄВРОДОР" (позичальник) та ОСОБА_5 (поручитель) було укладено договір поруки №76ВКЛ-12-П-1, за умовами якого поручитель зобов'язався перед банком нести в повному обсязі солідарну відповідальність за невиконання позичальником зобов'язань перед банком по погашенню одержаного кредиту відповідно до кредитного договору;

- 25.02.2012 між ПАТ ,,КБ ,,Хрещатик" (банк), ТОВ ,,БК ЄВРОДОР" (позичальник) та ТОВ ,,Будівельна компанія ,,Український дім" (поручитель) було укладено договір поруки № 76ВКЛ-12-П-2, за умовами якого поручитель зобов'язався перед банком нести в повному обсязі солідарну відповідальність за невиконання позичальником зобов'язань перед банком по погашенню одержаного кредиту відповідно до кредитного договору;

- 27.02.2015 між ПАТ ,,КБ ,,Хрещатик" (банк), ОСОБА_3 (поручитель) та ТОВ ,,БК ЄВРОДОР" (позичальник) було укладено договір поруки №76ВКЛ-12-П-3, за умовами якого поручитель зобов'язався перед банком нести в повному обсязі солідарну відповідальність за невиконання позичальником зобов'язань перед банком по погашенню одержаного кредиту в сумі 13 108 000,00 грн. відповідно до кредитного договору та сплатити проценти за користування кредитом з розрахунку 27%.

До всіх вищевказаних договорів вносилось ряд змін додатковими договорами.

Як підтверджує позивач, станом на день звернення з позовом до суду в нього існує заборгованість за вищевказаним кредитним договором загалом у сумі 12 823 942,00 грн.

Як зазначає позивач, 22.01.2016 між ПАТ ,,КБ ,,Хрещатик" та ОСОБА_4 було укладено Договір №291D-654612 банківського вкладу, за умовами якого відповідачем було прийнято грошові кошти вкладника - ОСОБА_4 на вкладний (депозитний) рахунок № 1/2630.4.093005.013, що відкривався на його ім'я, в сумі 500 000,00 дол. США на термін з 22.01.2016 по 22.04.2016.

В свою чергу, 01.02.2016 між ОСОБА_4 (первісний кредитор) та ТОВ ,,БК ЄВРОДОР" (новий кредитор) було укладено договір про відступлення права вимоги №01022016-S, умовами якого передбачено, що первісний кредитор передає новому кредиторові, а новий кредитор приймає права вимоги до ПАТ ,,КБ ,,Хрещатик" за основним договором № 291D-654612 від 22.01.2016.

Як вказує позивач, виходячи з умов укладених між позивачем та вказаними особами договорів відступлення права вимоги, до позивача перейшло право вимоги до ПАТ ,,КБ ,,Хрещатик" грошових коштів за договорами банківського вкладу № 291D-654612 від 22.01.2016р. у сумі 500 000,00 доларів США, що еквівалентно у гривні 12 777 514,50 грн.

Таким чином, позивач зазначає, що він виступив кредитором відповідача на вказану суму, у той час, коли він є боржником відповідача за кредитним договором.

Обґрунтовуючи позовні вимоги у даній справі, позивач зазначає, що 08.02.2016, посилаючись на ст. 601 ЦК України, з метою припинення зобов'язань ТОВ ,,БК ЄВРОДОР" за кредитним договором, позивач надіслав банку заяву про зарахування зустрічних однорідних вимог, в якій просив зарахувати зустрічні однорідні вимоги ТОВ ,,БК ЄВРОДОР" до ПАТ ,,КБ ,,Хрещатик" у розмірі 12 775 000,00 грн. за договором банківського вкладу №291D-654612 від 22.01.2016 у сумі 500 000,00 доларів США, що еквівалентно у гривні 12 777 514,50 грн., з одного боку, та вимоги ПАТ ,,КБ ,,Хрещатик" до ТОВ ,,БК ЄВРОДОР" у розмірі 12 823 942,02 грн. за кредитним договором, з іншого боку.

Окрім того, як зазначає позивач, 03.02.2016 ОСОБА_4 надіслав на адресу ПАТ ,,КБ ,,Хрещатик" повідомлення про відступлення права вимоги, за яким новим кредитором визначено ТОВ ,,БК ,,ЄВРОДОР".

Також, 04.02.2016 ОСОБА_4 було направлено до ПАТ ,,КБ ,,Хрещатик" письмову заяву про відступлення права вимоги з перерахуванням з належного йому депозитного рахунка грошових коштів у розмірі 500 000,00 дол. СІІІА, що в національній валюті складає 12 777 514, 50 грн. в рахунок заборгованості за діючою кредитною лінією ТОВ ,,БК ,,ЄВРОДОР" відповідно до Кредитного договору № 76BKJI- 12 від 25.06.2012.

Однак, як вказує позивач, відповідачем не зроблено жодних дій щодо виконання зазначеної вимоги, що і стало підставою для звернення з даним позовом до суду.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що зобов'язання позивача перед відповідачем за кредитним договором від 25.06.2012 № 76ВКЛ-12, договором застави основних засобів від 25.06.2012 № 76ВКЛ-12-З-1, договором застави майнових прав від 25.06.2012 № 76ВКЛ-12-З-2, договором поруки № 76ВКЛ-12-П-2 від 25.06.2012 та договором поруки від 27.02.2015 № 76ВКЛ-12-П-3 припинилися на підставі ст.ст. 601, 606 Цивільного кодексу України, у зв'язку із зарахуванням зустрічних однорідних вимог та поєднанням в одній особі боржника і кредитора.

Заперечуючи проти позовних вимог у даній справі, відповідач зазначає про те, що ні від відповідача, ні від ОСОБА_4 не отримував заяву про зарахування зустрічних однорідних вимог та заяву про відступлення права вимоги, а також вказує на те, що станом на день розгляду даної справи в суді в ПАТ ,,КБ ,,Хрещатик" розпочато процедуру ліквідації (з 06.06.2016), а тому зарахування зустрічних вимог заборонено відповідно до статті 602 Цивільного кодексу України, де встановлено, що не допускається зарахування зустрічних однорідних вимог за зобов'язаннями, стороною яких є неплатоспроможний банк, крім випадків, встановлених законом.

Колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції про відмову в задоволенні позовних вимог у даній справі з огляду на таке.

Відповідно до приписів ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно з приписами ст.ст. 1058, 1060 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад).

Тобто, фізична або юридична особа, яка внесла кошти на депозит в установі банку, є кредитором банку з майновими вимогами щодо одержання відсотків або іншого доходу, обумовленого договором банківського вкладу, за користування банком грошовими коштами вкладника, а також повернення суми вкладу після закінчення строку дії договору банківського вкладу (депозиту) або на першу вимогу вкладника.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України встановлено, що кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Відповідно до положень ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Так, між позивачем і відповідачем існують взаємні зустрічні грошові зобов'язання на підставі кредитного договору та договору відступлення права вимоги від 01.02.2016р.

Підставою припинення зобов'язань за кредитним договором позивач вважає поєднання боржника і кредитора в одній особі відповідно до ст. 606 Цивільного кодексу України.

За змістом ст. 606 ЦК України зобов'язання припиняється поєднанням боржника і кредитора в одній особі.

Тобто, поєднання (збіг) боржника і кредитора в одній особі наявне в разі, коли до сторони, яка є боржником, переходить відповідно до будь-якої зазначеної в законі підстави зобов'язання іншої особи, за яким ця особа є кредитором щодо боржника, і навпаки. Поєднання боржника і кредитора в одній особі може відбуватись для юридичних осіб - при реорганізації шляхом злиття або приєднання юридичних осіб, пов'язаних між собою взаємним зобов'язанням; для фізичних осіб - при спадковому правонаступництві в разі переходу майна кредитора до боржника і навпаки. Отже, при такому поєднанні боржника і кредитора (двох суб'єктів) один із цих суб'єктів повинен зникнути, у зв'язку з цим і припиняється правовідношення.

Тобто, приписи ст. 606 ЦК України повинні застосовуватися судом до спірних правовідносин у разі, коли до сторони, яка є боржником, переходить зобов'язання іншої особи відповідно до будь-якої підстави, зазначеної в законі, та якщо при цьому один із суб'єктів правовідношення у зв'язку з обставинами, зазначеними в законі, зникає і з двох самостійних суб'єктів залишається (утворюється) один, в якому поєднується боржник і кредитор. Саме в такому разі підстава припинення цивільно-правового зобов'язання не залежатиме від волі сторін.

Отже, у випадку, коли боржник банку (ТОВ ,,БК ,,ЄВРОДОР") придбав право вимоги до банку за договорами про відступлення права вимоги, його зобов'язання за кредитним договором, договорами застави та договорами поруки не можуть припинятись на підставі ст. 606 ЦК України, оскільки зазначена стаття до таких правовідносин не застосовується, про що вірно вказав суд першої інстанції.

Таким чином, враховуючи, що збігу та поєднання боржника - ТОВ ,,БК ,,ЄВРОДОР" і кредитора - банку в одній особі в розумінні ст. 606 ЦК України не відбулось, то і відсутні підстави для застосування до спірних правовідносин указаної статті.

Аналогічний висновок викладено в постанові Верховного Суду України від 16.09.2015 у справі № 6-43цс15.

Згідно з положеннями ст. 601 ЦК України зобов'язання припиняється зарахуванням зустрічних однорідних вимог, строк виконання яких настав, а також вимог, строк виконання яких не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги. Зарахування зустрічних вимог може здійснюватися за заявою однієї із сторін.

Зарахування зустрічних однорідних вимог є способом припинення одночасно двох зобов'язань, в одному із яких одна сторона є кредитором, а інша - боржником, а в другому - навпаки (боржник у першому зобов'язанні є кредитором у другому). Допускаються випадки, так званого часткового зарахування, коли одне зобов'язання (менше за розміром) зараховується повністю, а інше (більше за розміром) - лише в частині, що дорівнює розміру першого зобов'язання. В такому випадку зобов'язання в частині, що залишилася, може припинятися будь-якими іншими способами.

Вимоги, які можуть підлягати зарахуванню, мають відповідати таким умовам: бути зустрічними (кредитор за одним зобов'язанням є боржником за іншим, а боржник за першим зобов'язанням є кредитором за другим); бути однорідними (зараховуватися можуть вимоги про передачу речей одного роду, у зв'язку з чим зарахування як спосіб припинення зазвичай застосовується до зобов'язань по передачі родових речей, зокрема грошей). Правило про однорідність вимог розповсюджується на їх правову природу, але не стосується підстави виникнення такої вимоги. Отже, допускається зарахування однорідних вимог, які випливають із різних підстав (різних договорів тощо); строк виконання щодо таких вимог настав, не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги.

Зарахуванням можуть бути припинені зобов'язання на будь-якій стадії їх існування, навіть після порушення виконавчого провадження щодо виконання одного із зустрічних зобов'язань. Добровільне виконання зобов'язання на стадії виконавчого провадження допускається і шляхом проведення зарахування однорідних зустрічних вимог (постанова Верховного Суду України від 01.11.2005 р. № 15/154).

Зважаючи на вищенаведені норми законодавства та враховуючи правовідносини, що склались між учасниками спору на підставі укладених між ними правочинів, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що у позивача виникло право вимагати від банку зарахувати зустрічні однорідні вимоги на підставі договору відступлення права вимоги № 01022016-S від 01.02.2016.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 16.09.2015 у справі № 6-43цс15, в якій зазначено, що у випадку, коли боржник банку придбав право вимоги до банку, відповідні два зобов'язання між банком і його боржником, який придбав право вимоги до банку, можуть припинятись відповідно до статей 601, 602 ЦК України.

Однак, в матеріалах відсутні докази надсилання позивачем відповідачу заяви про зарахування зустрічних однорідних вимог від 08.02.2016.

Надана позивачем експрес накладна № 70054527 не може бути належним та допустимим доказом в розумінні ст. 34 ГПК України, оскільки, по-перше, не засвідчена належним чином, по-друге, не містить відмітки про отримання поштового відправлення відповідачем. Крім того, факт отримання заяви про зарахування зустрічних однорідних вимог від 08.02.2016 представник відповідача заперечує. Відсутність опису вкладення також не дає підстав стверджувати про надіслання на адресу відповідача саме заяви про зарахування зустрічних однорідних вимог від 08.02.2016.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що неможливо зробити висновок, що експрес накладна № 70054527 підтверджує факт направлення позивачем відповідачу заяви про зарахування зустрічних однорідних вимог від 08.02.2016 за кредитним договором від 25.06.2012 №76ВКЛ-12, а, більше того, її отримання відповідачем.

Водночас, доводи позивача, викладені в апеляційній скарзі щодо того, що жодних доказів неотримання відповідачем письмової заяви ОСОБА_4 про відступлення права вимоги до матеріалів справи долучено не було, колегією суддів відхиляються з огляду на приписи ст. 33 ГПК України, якою визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, та обов'язок доказування надсилання банку заяви лежить на позивачеві.

Колегія суддів зазначає, що в процесі розгляду спору, представником позивача надавались усні пояснення та додаткові докази, як то відомості з інтернету щодо вручення вищевказаного поштового відправлення банку. Однак, такі пояснення та докази не прийнято судом апеляційної інстанції у якості додаткових доказів, з огляду на приписи ст. 101 ГПК України, оскільки вони не подавались в суд першої інстанції, та позивач не обґрунтував неможливості їх подання суду першої інстанції з причин, що не залежали від нього.

Також слід зазначити, що постановою Національного Банку України від 05.04.2016р. № 234 ПАТ ,,КБ ,,Хрещатик" віднесено до категорії неплатоспроможних банків.

05.04.2016 виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення № 463 щодо запровадження тимчасової адміністрації та призначення уповноваженої особи Фонду на тимчасову адміністрацію у відповідача. Тимчасову адміністрацію в банку запроваджено строком на 1 місяць з 05.04.2016р. по 04.05.2016р., а рішенням № 560 від 21.04.2016р. строки тимчасової адміністрації було продовжено з 05.05.2016р. до 04.06.2016р. включно.

Відповідно до рішення Правління Національного банку України від 02.06.2016р. №46-рш ,,Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ КБ ,,ХРЕЩАТИК" виконавчою дирекцією Фонду прийнято рішення від 03.06.2016р. №913 ,,Про початок процедури ліквідації ПАТ ,,КБ ,,ХРЕЩАТИК" та делегування повноважень ліквідатора банку".

Згідно із зазначеним рішенням, розпочато процедуру ліквідації ПАТ ,,КБ ,,ХРЕЩАТИК" з 06.06.2016р. по 05.06.2018р. включно, призначено уповноважену особу Фонду та делеговано всі повноваження ліквідатора ПАТ ,,КБ ,,ХРЕЩАТИК", визначені, зокрема, статтями 37, 38, 47-52, 52і, 53 Закону ,,Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" Костенку І.І.

Тобто, на час розгляду справи в суді відповідач ПАТ ,,КБ ,,Хрещатик" перебуває у стані ліквідації.

Частиною 2 ст. 49 Закону України ,,Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" (в редакції, чинній на час спірних правовідносин) визначено порядок здійснення уповноваженою особою Фонду заходів щодо підготовки задоволення вимог кредиторів, якою передбачено, зокрема, складання реєстру акцептованих вимог кредиторів для затвердження виконавчою дирекцією Фонду.

Відповідно до частин 2, 6, 8 ст. 49 Закону уповноважена особа Фонду здійснює такі заходи: визначає суму заборгованості кожному кредитору та відносить вимоги до певної черги погашення; відхиляє вимоги в разі їх не підтвердження фактичними даними, що містяться у розпорядженні уповноваженої особи Фонду, та, у разі потреби, заявляє в установленому законодавством порядку заперечення за заявленими до банку вимогами кредиторів; складає реєстр акцептованих вимог кредиторів відповідно до вимог, встановлених нормативно-правовими актами Фонду.

Згідно з положеннями ст. 52 вказаного Закону, уповноважена особа Фонду не має права здійснювати задоволення вимог кредиторів до затвердження реєстру акцептованих вимог кредиторів, за виключенням погашення за погодженням з виконавчою дирекцією Фонду вимог за правочинами, що забезпечують проведення ліквідаційної процедури. Кошти, одержані в результаті ліквідації та реалізації майна банку, спрямовуються уповноваженою особою фонду на задоволення вимог кредиторів у черговості, передбаченій статтею 52 даного Закону. Вимоги кожної наступної черги задовольняються в міру надходження коштів від реалізації майна банку після повного задоволення вимог попередньої черги.

Зі змісту статей 45, 49, 52 Закону слідує, що під час відчуження зобов'язань фонд має забезпечити неупереджене ставлення до всіх кредиторів неплатоспроможного банку, дотримуючись черговості, передбаченої статтею 52 цього Закону, при цьому зобов'язання банку за вкладами фізичних осіб, гарантованими фондом, мають найвищий пріоритет і не можуть бути відчужені частково.

Таким чином, після запровадження у банку процедури ліквідації задоволення вимог кредиторів відбувається у особливому, передбаченому зазначеним спеціальним Законом порядку з дотриманням принципів черговості, передбаченої статтею 52 цього Закону, та виходячи з того, що найвищий пріоритет мають зобов'язання банку за вкладами фізичних осіб, гарантованими фондом.

Враховуючи положення частини першої статті 602, якими визначено, що не допускається зарахування зустрічних вимог за зобов'язаннями, стороною яких є неплатоспроможний банк, крім випадків, установлених законом, прийняття судом рішення по даній справі про задоволення позову та припинення зобов'язань позивача шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог призведе до порушення норм статей 45, 52 Закону України ,,Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", оскільки фактично буде порушена черговість задоволення вимог кредиторів.

Також скаржник в апеляційній скарзі вказує, що на момент укладення з ним договору відступлення права вимоги, ОСОБА_4 був кредитором відповідача за договором банківського вкладу, а відтак, його вимоги щодо перерахування залишку коштів, які знаходяться на його рахунку в банку, є саме вимогою кредитора, яка була заявлена до запровадження тимчасової адміністрації банку, а тому застосування ч. 5 ст. 36 Закону України ,,Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", як на підставу невиконання банком зазначених розпоряджень, є недоцільним.

Проте, позивач взагалі не довів тієї обставини, що станом на 08.02.2016 (дата, на яку посилається позивач) настав строк повернення банківського вкладу, оскільки, по-перше, позивачем не надано в суд сам Договір банківського вкладу № 291D-654612 від 22.01.2016, по-друге, сам позивач зазначає у позові, що строк повернення банківського вкладу - 22.04.2016. Тобто, строк виконання не настав станом на 08.02.2016.

За наведених вище обставин, колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції про відсутність правових підстав у даній справі визнати припиненими кредитні зобов'язання, а також застави та поруки, а тому позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Відповідно до ч. 1 статті 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. При цьому, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи, як встановлено статтею 34 ГПК України. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Доводи апеляційної скарги є тотожними доводам, викладеним в позовній заяві, а тому колегією суддів відхиляються з підстав наведених вище, оскільки є необґрунтованими.

Виходячи з наведеного, колегія суддів Київського апеляційного господарського суду дійшла висновку, що підстави для скасування або зміни рішення, які передбачені ст. 104 ГПК України, відсутні. Рішення господарського суду міста Києва від 02.08.2016 у справі № 910/11191/16 слід залишити без змін, апеляційну скаргу - без задоволення.

Судові витрати за подання апеляційної скарги відповідно до ст. 49 ГПК України покладаються на скаржника.

Керуючись ст. ст. 33, 34, 43, 49, 99, 101, 103, 105 ГПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Рішення господарського суду міста Києва від 02.08.2016 у справі № 910/11191/16 - залишити без змін, а апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю ,,БК ЄВРОДОР" - без задоволення.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанову може бути оскаржено у касаційному порядку відповідно до вимог ст.ст. 107-111 ГПК України.

Головуючий суддя В.Г. Суховий

Судді О.М. Коротун

О.О. Хрипун