РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.12.2016Справа №910/19058/16

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фуд Імпоріум»
доТовариства з обмеженою відповідальністю «Авторитет-2012»
простягнення 44712 грн. 32 коп.

Суддя Отрош І.М.

Представники сторін:

від позивача: Авраменко О.В. - представник за довіреністю б/н від 11.10.2016;

від відповідача: не з'явились.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

19.10.2016 до Господарського суду міста Києва надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «Фуд Імпоріум» з вимогами до Товариства з обмеженою відповідальністю «Авторитет-2012» про стягнення 44712 грн. 32 коп., з яких 40120 грн. 42 коп. основного боргу, 3869 грн. 73 коп. 25% річних та 722 грн. 17 коп. інфляційних втрат.

Обгрунтовуючи позовні вимоги, позивач вказав на те, що відповідач в порушення норм законодавства України та укладеного між сторонами Договору поставки № 56/2015К від 16.12.2015 не у повному обсязі здійснив оплату за поставлений позивачем товар та повернення поставленого товару, у зв'язку з чим у відповідача виникла заборгованість у розмірі 40120 грн. 42 коп. Крім того, позивачем було заявлено до стягнення з відповідача 25% річних у розмірі 3869 грн. 73 коп. за період з 22.06.2016 по 11.10.2016 та інфляційні втрати у розмірі 722 грн. 17 коп. за період з 16.08.2016 по 11.10.2016.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 24.10.2016 порушено провадження у справі № 910/19058/16; розгляд справи призначено на 15.11.2016.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 15.11.2016, відповідно до ст. 77 Господарського процесуального кодексу України, розгляд справи відкладено на 02.12.2016.

22.11.2016 до відділу діловодства Господарського суду міста Києва від відповідача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи. Вказане клопотання обґрунтоване тим, що представники відповідача перебувають у відпустці, у зв'язку з чим не можуть прийняти участь у судовому засіданні, призначеному на 02.11.2016.

Розглянувши у судовому засіданні 02.12.2016 клопотання відповідача про відкладення розгляду справи, суд відмовив в його задоволенні, оскільки чинним законодавством України не обмежено коло осіб, які можуть бути представниками сторін при розгляді справи.

Відповідно до п. 3.9.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду міста Києва «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» від 26.12.2011 № 18, господарський суд з урахуванням обставин конкретної справи може відхилити доводи учасника судового процесу - підприємства, установи, організації, іншої юридичної особи, державного чи іншого органу щодо відкладення розгляду справи у зв'язку з відсутністю його представника (з причин, пов'язаних з відпусткою, хворобою, службовим відрядженням, участю в іншому судовому засіданні і т.п.). При цьому господарський суд виходить з того, що у відповідних випадках такий учасник судового процесу не позбавлений права і можливості забезпечити за необхідності участь у судовому засіданні іншого представника згідно з частинами першою-п'ятою статті 28 ГПК, з числа як своїх працівників, так і осіб, не пов'язаних з ним трудовими відносинами. Неможливість такої заміни представника і неможливість розгляду справи без участі представника підлягає доведенню учасником судового процесу на загальних підставах (статті 32-34 ГПК), причому відсутність коштів для оплати послуг представника не може свідчити про поважність причини його відсутності в судовому засіданні.

Крім того, будь-яких інших поважних причин відкладення розгляду справи, зокрема, необхідність подання відзиву, додаткових доказів, ознайомлення з матеріалами справи відповідачем зазначено та обґрунтовано не було.

При цьому, суд зазначає, що ухвалою від 15.11.2016 вже відкладав розгляд справи, надаючи можливість учасникам судового процесу реалізувати свої процесуальні права на представництво інтересів у суді та подання доказів в обґрунтування своїх вимог та заперечень.

Суд зазначає, що стаття 22 ГПК України зобов'язує сторони добросовісно користуватись належними їм процесуальними правами. Явка в судове засідання представників сторін - це право, а не обов'язок, справа може розглядатись без їх участі, якщо нез'явлення цих представників не перешкоджає вирішенню спору.

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 77 ГПК України у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Таким чином, відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Застосовуючи згідно з частиною 1 статті 4 ГПК України, статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" при розгляді справи частину 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, суд зазначає, що право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується обов'язок добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (пункт 35 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії"(Alimentaria Sanders S.A. v. Spain") від 07.07.1989).

Враховуючи, що наявні матеріали справи є достатніми для всебічного, повного і об'єктивного розгляду справи, суд визнав за можливе розглянути справу за відсутності представника відповідача з урахуванням положень ст. 75 Господарського процесуального кодексу України за наявними в матеріалах справи доказами.

Представник позивача у судовому засіданні 02.12.2016 надав усні пояснення по справі, позовні вимоги підтримав у повному обсязі.

Представник відповідача у судове засідання 02.12.2016 не з'явився, про призначене судове засідання був повідомлений належним чином, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення 782.

У судовому засіданні 02.12.2016 було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши надані суду докази, суд

ВСТАНОВИВ:

16.12.2015 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фуд Імпоріум» (постачальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Авторитет-2012» (покупець) укладено Договір поставки № 56/2015К, відповідно до умов якого постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки покупцеві товар, а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар та сплатити за нього грошову суму, зазначену у видатковій накладній.

Відповідно до п. 1.2 Договору поставки № 56/2015К від 16.12.2015 партією та вартістю товару вважається його кількість та сума коштів, що вказані в одній видатковій накладній.

Згідно з п. 1.3 Договору поставки № 56/2015К від 16.12.2015 видаткові накладні є невід'ємними частинами цього договору.

Відповідно до п. 4.7 Договору поставки № 56/2015К від 16.12.2015 товар вважається прийнятим за кількістю та найменуванням згідно з накладною, а за якістю відповідно до сертифіката відповідності (у випадку, якщо товар підлягає сертифікації).

Відповідно до п. 4.9 Договору поставки № 56/2015К від 16.12.2015 факт прийняття товару засвідчує видаткова накладна за підписом уповноваженої особи покупця та скріплена печаткою.

Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Відповідно до частини 1 статті 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Дослідивши зміст укладеного між позивачем та відповідачем договору, суд дійшов висновку що за своєю правовою природою вказаний договір є договором поставки.

Відповідно до ч. 1 ст. 265 Господарського кодексу України, за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до статті 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ч.ч. 1. 2 ст. 712 Цивільного кодексу України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

З аналізу Договору поставки № 56/2015К від 16.12.2015 вбачається, що він є рамковим договором, тобто таким, що укладений з метою багаторазового застосування, який містить загальні умови поставки товару, та при цьому погодження істотних умов (найменування товару, кількість, вартість) кожного окремого зобов'язання з поставки товару здійснюється сторонами у видаткових накладних.

При цьому, відповідно до п. 3.1 Договору поставки № 56/2015К від 16.12.2015 даний договір набирає чинності з моменту підписання його сторонами та діє до 31 грудня 2015 року.

Згідно з п. 3.2 Договору поставки № 56/2015К від 16.12.2015, якщо сторони не попередили одна одну про розірвання договору не менше ніж за тридцять календарних днів до закінчення його дії, договір вважається пролонгований на кожний наступний рік у дійсній редакції.

З огляду на ненадання сторонами доказів попередження одна одної про розірвання вказаного договору, суд дійшов висновку, що у спірний період (грудень 2015 року - травень 2016 року) Договір поставки № 56/2015К від 16.12.2015 був чинним.

Судом встановлено, що у період з 22.12.2015 по 31.05.2016 позивач поставив відповідачу товар на загальну суму 145939 грн. 91 коп., що підтверджується видатковими накладними №РНЮ-001516 від 22.12.2015 на суму 5684 грн. 40 коп., № РНЮ-001548 від 23.12.2015 на суму 8954 грн. 46 коп., № РНЮ-001549 від 23.12.2015 на суму 8422 грн. 92 коп., № РНЮ-001555 від 23.12.2015 на суму 3340 грн. 68 коп., № РНЮ-001557 від 23.12.2015 на суму 2483 грн. 82 коп., № РНЮ-001628 від 25.12.2015 на суму 2894 грн. 34 коп., № РНЮ-001622 від 25.12.2015 на суму 11189 грн. 82 коп., № РНЮ-001625 від 25.12.2015 на суму 1800 грн. 00 коп., № РНЮ-001624 від 25.12.2015 на суму 5031 грн. 90 коп., № РНЮ-001600 від 25.12.2015 на суму 8085 грн. 90 коп., № РНЮ-001709 від 30.12.2015 на суму 2400 грн. 00 коп., № РНЮ-001719 від 30.12.2015 на суму 4459 грн. 56 коп., № РНЮ-001720 від 30.12.2015 на суму 7060 грн. 68 коп., № РНЮ-001721 від 30.12.2015 на суму 4517 грн. 58 коп., № РНЮ-000485 від 05.02.2016 на суму 4790 грн. 16 коп., № РНЮ-001204 від 17.03.2016 на суму 1765 грн. 02 коп., № РНЮ-001205 від 17.03.2016 на суму 3737 грн. 82 коп., № РНЮ-001206 від 17.03.2016 на суму 3218 грн. 82 коп., № РНЮ-001227 від 18.03.2016 на суму 8110 грн. 08 коп., № РНЮ-001235 від 18.03.2016 на суму 3373 грн. 08 коп., № РНЮ-001645 від 08.04.2016 на суму 3587 грн. 11 коп., № РНЮ-001644 від 08.04.2016 на суму 2210 грн. 28 коп., № РНЮ-001643 від 08.04.2016 на суму 4837 грн. 93 коп., № РНЮ-001679 від 12.04.2016 на суму 5654 грн. 77 коп., № РНЮ-001684 від 12.04.2016 на суму 4053 грн. 25 коп., № РНЮ-001685 від 12.04.2016 на суму 2217 грн. 67 коп., № РНЮ-002384 від 25.05.2016 на суму 1777 грн. 87 коп., № РНЮ-002385 від 25.05.2016 на суму 1647 грн. 97 коп., № РНЮ-002390 від 26.05.2016 на суму 2311 грн. 39 коп., № РНЮ-002414 від 26.05.2016 на суму 5098 грн. 81 коп., № РНЮ-002436 від 27.05.2016 на суму 6873 грн. 91 коп., № РНЮ-002466 від 31.05.2016 на суму 4347 грн. 91 коп.

У вказаних видаткових накладних міститься посилання на Договір поставки № 56/2015К від 16.12.2015, вони підписані уповноваженими представниками сторін та скріплені печаткою позивача і штампом відповідача (належним чином засвідчені копії долучено позивачем до позовної заяви).

Відповідно до п. 4.6 Договору поставки № 56/2015К від 16.12.2015 отримання товару відбувається уповноваженою особою покупця, яка зазначена у генеральній довіреності або у довіреності на отримання матеріальних цінностей. Якщо покупець отримує товар по генеральній довіреності дана довіреність надається постачальнику покупцем під час підписання даного договору (наказ Міністерства фінансів України від 16.05.1996 № 99 «Про затвердження Інструкції про порядок реєстрації виданих, повернутих і використаних довіреностей на одержання цінностей»).

Суд неодноразово ухвалами від 24.10.2016 та від 15.11.2016 зобов'язував позивача надати суду копії довіреностей на отримання матеріальних цінностей, які були видані відповідачем уповноваженим особам відповідача на отримання товару, поставленого позивачем за вказаними видатковими накладними.

Позивачем не надано суду вказаних довіреностей. При цьому, у судовому засіданні 02.12.2016 позивач подав письмові пояснення по справі, в яких зазначив, що таких довіреностей відповідач позивачу не надавав.

Втім, суд зазначає, що наказ Міністерства фінансів України від 16.05.1996 № 99 «Про затвердження Інструкції про порядок реєстрації виданих, повернутих і використаних довіреностей на одержання цінностей» втратив чинність на підставі наказу Міністерства фінансів України від 30.09.2014 № 987, тобто, у період дії Договору поставки № 56/2015К від 16.12.2015 та у спірний період (з 22.12.2015 по 31.05.2016) видача покупцем довіреностей у порядку, передбаченому вказаною інструкцією, на отримання матеріальний цінностей не була обов'язковою.

Крім того, у відповідності до п. 1 Інформаційного листа Вищого господарського суду України №01-06/928/2012 від 17.07.2012 р., підписання покупцем видаткової накладної, яка є первинним обліковим документом у розумінні Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» і яка відповідає вимогам, зокрема, ст. 9 названого Закону і Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку та фіксує факт здійснення господарської операції і встановлення договірних відносин, є підставою виникнення обов'язку щодо здійснення розрахунків за отриманий товар.

Факт отримання товару відповідачем і видаткові накладні, надані позивачем на підтвердження своїх вимог, є самостійними підставами для виникнення обов'язку у відповідача здійснити розрахунки за отриманий товар (п. 1 Оглядового листа Вищого господарського суду України №01-06/767/2013 від 29.04.2013 р.).

Оскільки спірні видаткові накладні містять найменування юридичних осіб, а також підписи осіб, які передають та отримують товар, перелік товару, його вартість, посилання на договір, відбиток печатки позивача та штампу відповідача та інші реквізити, вони відповідають вимогам закону та є первинними документами, які підтверджують факт виконання зобов'язань з поставки за Договором поставки № 56/2015К від 16.12.2015.

Крім того, позивачем у судовому засіданні 02.12.2016 долучено до матеріалів справи лист відповідача (вих. № 0308/5-ю від 19.09.2016), в якому відповідач визнає заборгованість за Договором поставки № 56/2015К від 16.12.2015 у розмірі 40120 грн. 42 коп. (з урахування надісланої позивачем вимоги про погашення заборгованості вих. № 69 від 13.09.2016), та до позовної заяви позивачем долучено копію акту звірки взаєморозрахунків станом на 25.08.2016 (підписаний уповноваженими представниками сторін та скріплений печаткам позивача та відповідача), в якому відповідач визнає суму заборгованості за Договором поставки № 56/2015К від 16.12.2015 у розмірі 40120 грн. 42 коп.

Також, з наявних в матеріалах справи доказів вбачається, що відповідачем були здійснені оплати за Договором поставки № 56/2015К від 16.12.2015 та було повернуто частину товару, поставленого позивачем за вказаним договором.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що наявними в матеріалах справи доказами підтверджується факт поставки позивачем відповідачу товару за Договором поставки № 56/2015К від 16.12.2015 на загальну суму 145939 грн. 91 коп., а отже, у відповідача виник обов'язок здійснити оплату за вказаний товар.

При цьому, суд зазначає, що навіть у випадку відсутності довіреностей на отримання матеріальних цінностей за наявності інших первинних документів, що підтверджують здійснення господарської операції з передачі товару, така відсутність довіреності не може заперечувати таку господарську операцію.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 29.04.2015 у справі № 3-77гс15.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до п. 2.1 Договору поставки № 56/2015К від 16.12.2015 покупець сплачує кошти за поставлений товар протягом 21 календарного дня з дати поставки товару. Дата поставки товару є дата підписання сторонами відповідної видаткової накладної.

Таким чином, відповідач повинен був здійснити оплату товару, поставленого позивачем за кожною спірною видатковою накладною, не пізніше 21 календарного дня з дати поставки товару (дати кожної спірної видаткової накладної).

Судом встановлено, що 24.05.2016 відповідач сплатив позивачу грошові кошти у розмірі 40000 грн. 00 коп., 06.04.2016 - грошові кошти у розмірі 20000 грн. 00 коп. та 15.03.2016 - грошові кошти у розмірі 20000 грн. 00 коп., що підтверджується долученими позивачем до позовної заяви копіями банківських виписок з рахунку позивача (призначення платежу - оплата за товари згідно з Договором поставки № 56/2015К від 16.12.2015).

У судовому засіданні 02.12.2016 позивач долучив до матеріалів справи письмові пояснення, в яких зазначив, що сплачені відповідачем грошові кошти (з огляду на відсутність чіткого призначення платежу - реквізитів конкретної видаткової накладної) були зараховані позивачем в погашення найдавнішої заборгованості (в порядку черговості).

Суд вважає обґрунтованим здійснений позивачем порядок зарахування сплачених відповідачем грошових коштів, з огляду на незазначення відповідачем при здійсненні оплат чіткого призначення платежу (реквізитів конкретної видаткової накладної), а зазначення лише реквізитів Договору поставки № 56/2015К від 16.12.2015, з урахуванням відсутності в договорі іншого порядку зарахування грошових коштів.

Крім того, судом встановлено, що відповідач повернув позивачу частину товару, поставленого за спірними видатковими накладними, а саме на загальну суму 25819 грн. 49 коп., що підтверджується накладними на повернення товару № ВН-0000363 від 11.08.2016 на суму 184 грн. 62 коп., № ВН-0000364 від 11.08.2016 на суму 52 грн. 32 коп., № ВН-0000388 від 11.08.2016 на суму 528 грн. 66 коп., № ВН-0000389 від 11.08.2016 на суму 162 грн. 42 коп., № ВН-0000387 від 11.08.2016 на суму 688 грн. 03 коп., № ВН-0000406 від 12.08.2016 на суму 64 грн. 32 коп., № ВН-0000413 від 12.08.2016 на суму 68 грн. 82 коп., № ВН-0000419 від 12.08.2016 на суму 52 грн. 32 коп., № ВН-0000405 від 12.08.2016 на суму 89 грн. 40 коп., № ВН-0000407 від 12.08.2016 на суму 536 грн. 46 коп., № ВН-0000416 від 12.08.2016 на суму 174 грн. 66 коп., № ВН-0000404 від 12.08.2016 на суму 875 грн. 88 коп., № ВН-0000418 від 12.08.2016 на суму 125 грн. 40 коп., № ВН-0000417 від 12.08.2016 на суму 125 грн. 40 коп., № ВН-0000427 від 12.08.2016 на суму 307 грн. 44 коп., № ВН-0000443 від 12.08.2016 на суму 326 грн. 16 коп., № ВН-0000424 від 1425 грн. 72 коп., № ВН-0000412 від 12.08.2016 на суму 206 грн. 46 коп., № ВН-0000411 від 12.08.2016 на суму 1372 грн. 80 коп., № ВН-0000372 від 11.08.2016 на суму 2755 грн. 38 коп., № ВН-0000410 від 12.08.2016 на суму 781 грн. 20 коп., № ВН-0000420 від 12.08.2016 на суму 550 грн. 44 коп., № ВН-0000421 від 12.08.2016 на суму 78 грн. 84 коп., № ВН-0000423 від 12.08.2016 на суму 137 грн. 64 коп., № ВН-0000422 від 12.08.2016 на суму 317 грн. 82 коп., № ВН-0000426 від 12.08.2016 на суму 71 грн. 82 коп., № ВН-0000398 від 11.08.2016 на суму 94 грн. 20 коп., № ВН-0000400 від 11.08.2016 на суму 134 грн. 10 коп., № ВН-0000395 від 11.08.2016 на суму 192 грн. 48 коп., № ВН-0000399 від 11.08.2016 на суму 134 грн. 10 коп., № ВН-0000397 від 11.08.2016 на суму 52 грн. 32 коп., № ВН-0000396 від 11.08.2016 на суму 104 грн. 64 коп., № ВН-0000391 від 11.08.2016 на суму 134 грн. 10 коп., № ВН-0000393 від 11.08.2016 на суму 471 грн. 24 коп., № ВН-0000390 від 11.08.2016 на суму 309 грн. 90 коп., № ВН-0000392 від 11.08.2016 на суму 168 грн. 72 коп., № ВН-0000394 від 11.08.2016 на суму 125 грн. 40 коп., № ВН-0000373 від 11.08.2016 на суму 816 грн. 24 коп., № ВН-0000363 від 11.08.2016 на суму 184 грн. 62 коп., № ВН-0000387 від 11.08.2016 на суму 688 грн. 03 коп., № ВН-0000364 від 11.08.2016 на суму 52 грн. 32 коп., № ВН-0000389 від 11.08.2016 на суму 162 грн. 42 коп., № ВН-0000388 від 11.08.2016 на суму 528 грн. 66 коп., № ВН-0000631 від 11.08.2016 на суму 37 грн. 02 коп., № ВН-0000386 від 11.08.2016 на суму 71 грн. 82 коп., № ВН-0000385 від 11.08.2016 на суму 143 грн. 64 коп., № ВН-0000384 від 11.08.2016 на суму 562 грн. 50 коп., № ВН-0000374 від 11.08.2016 на суму 809 грн. 46 коп., № ВН-0000375 від 11.08.2016 на суму 935 грн. 82 коп., № ВН-0000376 від 11.08.2016 на суму 603 грн. 54 коп., № ВН-0000578 від 16.08.2016 на суму 2650 грн. 98 коп., № ВН-0000529 від 16.08.2016 на суму 1662 грн. 58 коп., № ВН-0000545 від 16.08.2016 на суму 68 грн. 82 коп., № ВН-0000548 від 16.08.2016 на суму 29 грн. 28 коп., № ВН-0000544 від 16.08.2016 на суму 163 грн. 80 коп., № ВН-0000530 від 16.08.2016 на суму 281 грн. 28 коп., № ВН-0000547 від 16.08.2016 на суму 84 грн. 06 коп., № ВН-0000546 від 16.08.2016 на суму 208 грн. 32 коп., № ВН-0000630 від 16.08.2016 на суму 37 грн. 02 коп., № ВН-0000409 від 12.08.2016 на суму 1531 грн. 56 коп., № ВН-0000442 від 12.08.2016 на суму 71 грн. 82 коп., № ВН-0000415 від 12.08.2016 на суму 170 грн. 88 коп., № ВН-0000428 від 12.08.2016 на суму 138 грн. 66 коп., № ВН-0000414 від 12.08.2016 на суму 69 грн. 24 коп., № ВН-0000425 від 12.08.2016 на суму 163 грн. 80 коп., № ВН-0000408 від 12.08.2016 на суму 525 грн. 72 коп.

Вказані накладні на повернення товару підписані повноваженими представниками сторін та скріплені печатками позивача та відповідача (належним чином засвідчені копії долучені позивачем до позовної заяви).

Судом встановлено, що у кожній накладній на повернення товару містяться реквізити видаткової накладної, за якою відповідний товар (що повертається) був поставлений відповідачу.

У судовому засіданні 02.12.2016 представник позивача подав письмові пояснення по справі, в яких зазначив, що товар, який був повернутий відповідачем за вказаними накладними на повернення товару, був зарахований позивачем саме у ті видаткові накладні, за якими він поставлявся.

Таким чином, беручи до уваги загальну вартість поставленого позивачем у період з 22.12.2015 по 31.05.2016 відповідачу товару - 145939 грн. 91 коп., розмір сплачених відповідачем грошових коштів - 80000 грн. 00 коп. та вартість повернутого відповідачем товару - 25819 грн. 49 коп., суд дійшов висновку, що заборгованість відповідача становить 40120 грн. 42 коп., що також відображено у підписаному сторонами акті звірки взаєморозрахунків станом на 25.08.2016 (підписаний уповноваженими представниками сторін та скріплений печатками позивача і відповідача, копія долучена позивачем до позовної заяви).

Доказів сплати грошових коштів у розмірі 40120 грн. 42 коп. або доказів повернення товару на суму 40120 грн. 42 коп. станом на дату розгляду справи у суді відповідачем суду не надано.

Оцінюючи подані позивачем докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді у судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що вимоги позивача підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Зазначене також кореспондується з положеннями статей 525, 526 Цивільного кодексу України.

Стаття 629 Цивільного кодексу України передбачає, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Наявність та обсяг заборгованості Товариства з обмеженою відповідальністю «Авторитет-2012» у розмірі 40120 грн. 42 коп. підтверджуються наявними в матеріалах справи доказами та відповідачем не були спростовані належними та допустимими доказами, у зв'язку з чим позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Фуд Імпоріум» в частині стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Авторитет-2012» суми основного боргу у розмірі 40120 грн. 42 коп. є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі.

Крім того, у зв'язку з простроченням виконання відповідачем грошового зобов'язання з оплати товару, позивачем було заявлено до стягнення з відповідача 25% річних у розмірі 3869 грн. 73 коп., а саме: 2303 грн. 38 коп. 25% річних нарахованих на суму заборгованості у розмірі 65939 грн. 91 коп. за період з 22.06.2016 по 11.08.2016, та 1566 грн. 35 коп. 25% річних нарахованих на суму заборгованості у розмірі 40120 грн. 42 коп. за період з 16.08.2016 по 11.10.2016.

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно з пунктом 4.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17 грудня 2013 року N 14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» сплата трьох процентів від простроченої суми (якщо інший розмір не встановлений договором або законом) не має характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним утримуваними коштами, належними до сплати кредиторові.

Відповідно до п. 6.4 Договору поставки № 56/2015К від 16.12.2015 покупець за прострочення виконання грошового зобов'язання сплачує постачальнику борг з урахуванням 25% річних від простроченої суми.

Таким чином, сторони умовами п. 6.4 договору встановили інший розмір процентів річних, який підлягає стягненню з відповідача за прострочення виконання грошового зобов'язання (25% річних).

Перевіривши наданий позивачем розрахунок 25% річних, суд дійшов висновку в його необґрунтованості, оскільки позивачем не враховано кількість календарних днів у 2016 році (366 днів), що повинно бути взято до уваги при розрахунку процентів річних.

Крім того, позивачем не враховано, що дата повернення відповідачем товару (так само як і дата сплати відповідачем заборгованості) не входить до періоду прострочення та, відповідно, не входить до періоду нарахування процентів річних.

З огляду на викладене, суд здійснив власний розрахунок 25% річних (в межах заявленого позивачем періоду нарахування).

Сума боргу (грн)Період простроченняКількість днів простроченняРозмір процентів річнихЗагальна сума процентів, грн.
65939,9122.06.2016 - 10.08.20165025%2252,05
55667,2411.08.2016125%38,02
40120,4216.08.2016 - 11.10.20165725%1562,07
Всього:3852,14
Таким чином, обґрунтованим розміром 25% річних, що підлягають стягненню з відповідача, є 3852 грн. 14 коп., у зв'язку з чим позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Фуд Імпоріум» в частині стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Авторитет-2012» 25% річних у розмірі 3869 грн. 73 коп. підлягають частковому задоволенню у розмірі 3852 грн. 14 коп.

Крім того, позивачем було заявлено до стягнення з відповідача інфляційні втрати у розмірі 722 грн. 17 коп. за період з 16.08.2016 по 11.10.2016.

Згідно з положеннями пунктів 3.1 та 3.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17 грудня 2013 року N 14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 ЦК України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті. Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов'язання.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок інфляційних втрат, суд дійшов висновку в його обґрунтованості, у зв'язку з чим позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Фуд Імпоріум» в частині стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Авторитет-2012» інфляційних втрат у розмірі 722 грн. 17 коп. підлягають задоволенню у повному обсязі.

Згідно з частиною 1 статті 49 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог.

На підставі викладеного, керуючись ст. 43, ч. 1 ст. 49, ст.ст. 75, 82, 82-1, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Авторитет-2012» (01021, м. Київ, вул. Мечникова, буд. 11; ідентифікаційний код: 38650546) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фуд Імпоріум» (08325, Київська обл., Бориспільський р-н, с. Щасливе, вул. Фестивальна, буд. 19; ідентифікаційний код: 36993646) суму основного боргу у розмірі 40120 (сорок тисяч сто двадцять) грн. 42 коп., 25% річних у розмірі 3852 (три тисячі вісімсот п'ятдесят дві) грн. 14 коп., інфляційні втрати у розмірі 722 (сімсот двадцять дві) грн. 17 коп. та судовий збір у розмірі 1377 (одна тисяча триста сімдесят сім) грн. 46 коп.

3. В іншій частині позову відмовити.

4. Після набранням рішенням законної сили видати наказ.

Відповідно до частини 5 статті 85 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Київського апеляційного господарського суду шляхом подання, протягом 10 днів з дня складання повного рішення, апеляційної скарги через Господарський суд міста Києва.

Повне рішення складено: 07.12.2016

Суддя І.М. Отрош