РІШЕННЯ

29.11.2016Справа №910/17306/16
Господарський суд міста Києва у складі судді Курдельчука І.Д., за участю секретаря судового засідання Нечай О.Н., розглянув у відкритому судовому засіданні

справу № 910/17306/16

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Глобал Фінанс», м. Київ,

до публічного акціонерного товариства «Фідобанк» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства «Фідобанк» Коваленко О.В., м. Київ,

про визнання третейської угоди недійсною,

за участю представників:

позивача - Журба С.В. (довіреність від 27.04.2015 № 459);

відповідача - Приліпко А.Д. (довіреність від 20.07.2016 № б/н).

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Глобал Фінанс» (далі - Товариство) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до публічного акціонерного товариства «Фідобанк» (далі - Банк) в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства «Фідобанк» Коваленко О.В. про визнання третейської угоди, яка є третейським застереженням, частина друга пункту 12.5 розділу 12 кредитного договору від 30.05.2014 № 1609Ю (далі - Кредитний договір), укладеного сторонами, недійсною.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 23.09.2016 порушено провадження у справі та призначено судовий розгляд на 11.10.2016.

Судове засідання, призначене на 11.10.2016, не відбулося у зв'язку із перебуванням судді Курдельчука І.Д. на лікарняному.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 18.10.2016 розгляд справи № 910/17306/16 було призначено на 15.11.2016.

13.10.2016 відповідач подав суду відзив на позовну заяву, в якому просив відмовити у задоволенні позовних вимог.

27.10.2016 позивач подав суду заяву про забезпечення позову, в якій просив суд зупинити виконання рішення Постійно діючого Третейського суду при Асоціації Українських банків (далі - Третейський суд) від 20.09.2016 зі справи № 53/16 до розгляду по суті даної справи.

Представник відповідача у судовому засіданні 15.11.2016 подав суду клопотання про продовження строку вирішення спору.

Суд визнав клопотання обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 15.11.2016 було продовжено строк розгляду спору на п'ятнадцять днів; відкладено розгляд справи на 29.11.2016 у зв'язку з неявкою представників позивача.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 29.11.2016 у задоволенні заяви Товариства про вжиття заходів до забезпечення позову зі справи № 910/17306/16 відмовлено.

Представник позивача у судовому засіданні 29.11.2016 надав пояснення по суті спору; позовні вимоги підтримав повністю.

Представник відповідача надав пояснення по суті спору; проти задоволення позовних вимог заперечив.

У судовому засіданні 29.11.2016 було оголошено вступну та резолютивну частини рішення, відповідно до статті 85 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України).

Судом, у відповідності до вимог статті 811 ГПК України, складалися протоколи судових засідань, які долучені до матеріалів справи.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, заслухавши пояснення представників сторін, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

30.05.2014 Банком і Товариством (позичальник) було укладено Кредитний договір, в якому сторонами було викладено таке третейське застереження:

- всі спори, які виникають при виконанні Кредитного договору, припиненні, зміни, визнання недійсним повністю або частково, або у зв'язку із ним, або випливають з нього, підлягають розгляду за вибором позивача у:

Третейському суді згідно з Регламентом Третейського суду, який є невід'ємною частиною даної третейської угоди та заходиться у відкритому доступі на сайті цього суду http://tretsud.aub.org.ua. Спір розглядається одноособово суддею, призначеним із списка суддів згідно з Регламентом третейського суду. При цьому, сторони Кредитного договору підтверджують, що вони ознайомлені з регламентом Третейського суду та добре розуміють положення цього регламенту. Умови Кредитного договору, які містять відомості про найменування сторін та їх місцезнаходження, є складовими частинами даної третейської угоди. Місце і дата укладання третейської угоди відповідають місцю і даті укладання Кредитного договору;

або у судах загальної юрисдикції відповідно до підвідомчості та підсудності, встановлених чинним законодавством України (пункт 12.5 Кредитного договору).

Позивач просить суд визнати частково недійсним вказаний пункт Кредитного договору, посилаючись на таке:

- пунктом 6 статті 6 Закону України «Про третейські суди» (далі - Закон) встановлено, що третейським судам не підвідомчі справи, однією із сторін в яких є орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа, інший суб'єкт під час здійснення ним владних управлінських функцій на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень, державна установа чи організація, казенне підприємство;

- згідно статті 3 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» Фонд гарантування вкладів фізичних осіб (далі - Фонд) є установою, що виконує спеціальні функції у сфері гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків у випадках, встановлених Законом;

- Фонд є юридичною особою публічного права, має відокремлене майно, яке є об'єктом права державної власності і перебуває у господарському віданні;

- Фонд має печатки із зображенням Державного герба України із своїм найменуванням, веде облік і звітність відповідно до законодавства;

- у своїй діяльності Фонд керується Конституцією України та законодавством України;

- Фонд виводить неплатоспроможний банк шляхом запровадження тимчасової адміністрації та процедури ліквідації банку. Зазначені процедури визначені нормами Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб»;

- Фонд розпочинає процедуру виведення неплатоспроможного банку з ринку не пізніше наступного робочого дня після офіційного отримання рішення Національного банку України (далі - НБУ) про віднесення до категорії неплатоспроможних;

- під час тимчасової адміністрації Фонд має повне і виняткове право управляти банком і відповідно до цього Закону, нормативно-правових актів Фонду та вживати дії, передбачені планом врегулювання;

- Фонд не пізніше робочого дня, наступного за днем отримання рішення НБУ про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку, розміщує інформацію про це на своїй офіційній сторінці в мережі Інтернет;

- з дня початку процедури ліквідації банку: припиняються всі повноваження органів управління банку (загальних зборів, спостережної ради і правління (ради директорів)) та органів контролю (ревізійної комісії па внутрішнього аудиту). Якщо в банку, що ліквідується здійснювалась тимчасова адміністрація, з дня прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку тимчасова адміністрація банку припиняється. Керівники банку звільняються з роботи у зв'язку з ліквідацією банку; банківська діяльність банку завершується закінченням технологічного циклу конкретних операцій у разі, якщо це сприятиме збереженню або збільшенню ліквідаційної маси;

- за інформацією отриманою з офіційного сайту Фонду (http://www.fg.gov.ua/) на підставі рішення НБУ від 20.05.2016 №8 «Про віднесення ПУАТ «ФІДОБАНК» до категорії неплатоспроможних» виконавчою дирекцією Фонду прийнято рішення від 20.05.2016 №783 «Про запровадження тимчасової адміністрації у ПУАТ «ФІДОБАНК» та делегування повноважень тимчасового адміністратора банку;

- 18.07.2016 рішенням правління НБУ №142-рш було відкликано банківську ліцензію та розпочато ліквідацію вдповідача;

- 09.07.2016 Фондом на підставі вказаного рішення НБУ прийнято рішення про запровадження з 20.07.2016 в Банку процедури його ліквідації;

- таким чином, Фонд є державною установою, яка здійснює на основі законодавства владні управлінські функції по відношенню до Банку;

- отже, справи, стороною яких є банк до якого застосована процедура ліквідації та/або тимчасової адміністрації, не можуть бути розглянуті третейським судом;

- з огляду на викладене, є підстави для визнання третейської угоди недійсною, оскільки вона не відповідає Закону.

У свою чергу, відповідач заперечив проти задоволення позовних вимог, посилаючись на те, що на момент укладення Кредитного договору і третейського застереження у Банкові не було введено тимчасову адміністрацію та не проводилися дії з його ліквідації; пункт 12.5 Кредитного договору відповідає вимогам чинного законодавства України, а тому підстав для визнання правочину, а саме третейської угоди недійсною не має.

Суд дійшов висновку про наявність підстав для відмови у задоволенні позову з огляду на таке.

Частиною першою статті 203 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) передбачено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Частиною першою статті 215 ЦК України встановлено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Статтею 217 ЦК України передбачено, що недійсність окремої частини правочину не має наслідком недійсності інших його частин і правочину в цілому, якщо можна припустити, що правочин був би вчинений і без включення до нього недійсної частини.

Відповідно до статті 2 Закону третейська угода - це угода сторін про передачу спору на вирішення третейським судом.

Відповідно до частин першої, четвертої - сьомої статті 12 Закону третейська угода може бути укладена у вигляді третейського застереження в договорі, контракті або у вигляді окремої письмової угоди.

Третейська угода укладається у письмовій формі. Третейська угода вважається укладеною, якщо вона підписана сторонами чи укладена шляхом обміну листами, повідомленнями по телетайпу, телеграфу або з використанням засобів електронного чи іншого зв'язку, що забезпечує фіксацію такої угоди, або шляхом направлення відзиву на позов, в якому одна із сторін підтверджує наявність угоди, а інша сторона проти цього не заперечує.

Третейська угода має містити відомості про найменування сторін та їх місцезнаходження, предмет спору, місце і дату укладання угоди.

Посилання у договорі, контракті на документ, який містить умову про третейський розгляд спору, є третейською угодою за умови, що договір укладений у письмовій формі і це посилання є таким, що робить третейську угоду частиною договору.

У разі недодержання правил, передбачених цією статтею, третейська угода є недійсною.

Зі змісту Кредитного договору, зокрема, пункту 12.5 Кредитного договору вбачається, що третейське застереження відповідає вимогам статті 12 Закону.

Статтею 6 Закону передбачено, що третейські суди в порядку, передбаченому цим Законом, можуть розглядати будь-які справи, що виникають із цивільних та господарських правовідносин, за винятком: 1) справ у спорах про визнання недійсними нормативно-правових актів; 2) справ у спорах, що виникають при укладенні, зміні, розірванні та виконанні господарських договорів, пов'язаних із задоволенням державних потреб; 3) справ, пов'язаних з державною таємницею; 4) справ у спорах, що виникають із сімейних правовідносин, крім справ у спорах, що виникають із шлюбних контрактів (договорів); 5) справ про відновлення платоспроможності боржника чи визнання його банкрутом; 6) справ, однією із сторін в яких є орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа, інший суб'єкт під час здійснення ним владних управлінських функцій на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень, державна установа чи організація, казенне підприємство; 7) справ у спорах щодо нерухомого майна, включаючи земельні ділянки; 8) справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення; 9) справ у спорах, що виникають з трудових відносин; 10) справ, що виникають з корпоративних відносин у спорах між господарським товариством та його учасником (засновником, акціонером), у тому числі учасником, який вибув, а також між учасниками (засновниками, акціонерами) господарських товариств, пов'язаних із створенням, діяльністю, управлінням та припиненням діяльності цих товариств; 11) інших справ, які відповідно до закону підлягають вирішенню виключно судами загальної юрисдикції або Конституційним Судом України; 12) справ, коли хоча б одна із сторін спору є нерезидентом України; 13) справ, за результатами розгляду яких виконання рішення третейського суду потребуватиме вчинення відповідних дій органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими чи службовими особами та іншими суб'єктами під час здійснення ними владних управлінських функцій на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень; 14) справ у спорах щодо захисту прав споживачів, у тому числі споживачів послуг банку (кредитної спілки).

Посилання позивача на пункт 6 вказаної статті є безпідставним, виходячи з такого.

Суд погоджується з доводами відповідача про те, що на момент укладення третейської угоди (30.05.2014) стороною правочину був Банк, у якому на той час не було введено тимчасову адміністрацію та який не ліквідувався.

Слід зазначити, що Закон України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» не передбачає того, що введення тимчасової адміністрації чи ліквідація банку має своїм наслідком визнання недійсними тих третейських угод, які були укладені банком до прийняття відповідних рішень (про введення тимчасових адміністрації чи ліквідації).

Також, слід зазначити, що відповідно до пункту 5 частини другої статті 37 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» Фонд безпосередньо або уповноважена особа Фонду у разі делегування їй повноважень має право заявляти від імені банку позови майнового та немайнового характеру до суду, у тому числі позови про винесення рішення, відповідно до якого боржник банку має надати інформацію про свої активи.

Отже, у випадку звернення то третейського суду під час тимчасової адміністрації чи ліквідації банку, стороною у справі є саме банк від імені якого і діє Фонд або уповноважена особа фонду, а не Фонд як юридична особа публічного права.

Таким чином, відсутні підстави для визнання третейської угоди недійсною.

Саме на позивачеві лежить тягар доказування тих обставин, на які він посилається, заявляючи позовні вимоги.

Відповідно до частини першої статті 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими і речовими доказами, висновками судових експертів; поясненнями представників сторін та інших осіб, які беруть участь в судовому процесі. В необхідних випадках на вимогу судді пояснення представників сторін та інших осіб, які беруть участь в судовому процесі, мають бути викладені письмово (частина друга статті 32 ГПК України).

Відповідно до пункту 2.3 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 № 18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» якщо стороною (або іншим учасником судового процесу) у вирішенні спору не подано суду в обґрунтування її вимог або заперечень належні і допустимі докази, в тому числі на вимогу суду, або якщо в разі неможливості самостійно надати докази нею не подавалося клопотання про витребування їх судом (частина перша статті 38 ГПК України), то розгляд справи господарським судом може здійснюватися виключно за наявними у справі доказами, і в такому разі у суду вищої інстанції відсутні підстави для скасування судового рішення з мотивів неповного з'ясування місцевим господарським судом обставин справи; крім того, неподання позивачем витребуваних господарським судом матеріалів, необхідних для вирішення спору, тягне за собою правові наслідки у вигляді залишення позову без розгляду на підставі пункту 5 частини першої статті 81 ГПК України.

Позивач не подав суду належних та допустимих доказів (у розумінні статі 32 ГПК України) наявності обставин та підстав для задоволення позовних вимог.

З огляду на наведене у позові слід відмовити.

За приписами статті 49 ГПК України судові витрати зі сплати судового збору покладаються на позивача.

Керуючись статтями 43, 49, 75, 82 - 85 ГПК України, Господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити повністю.

Відповідно до частини п'ятої статті 85 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Рішення може бути оскаржено протягом десяти днів з дня підписання повного рішення шляхом подачі апеляційної скарги до місцевого господарського суду.

Відповідно до статті 87 ГПК України повне рішення та ухвали надсилаються сторонам, прокурору, третім особам, які брали участь в судовому процесі, але не були присутні у судовому засіданні, рекомендованим листом з повідомленням про вручення не пізніше трьох днів з дня їх прийняття або за їх зверненням вручаються їм під розписку безпосередньо у суді.

Повне рішення складено 05.12.2016.

Суддя І.Д. Курдельчук