РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.11.2016Справа №910/1969/16

За позовом Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "АХА Страхування"

до Приватного акціонерного товариства "Українська пожежно-страхова компанія"

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача ОСОБА_1

про відшкодування матеріальної шкоди, завданої в результаті ДТП, в порядку регресу в розмірі 7 426,66 грн.

Суддя Нечай О.В.

Представники учасників судового процесу:

від позивача: Волчек Н.М., за довіреністю;

від відповідача: Татаріна О.Ю., за довіреністю;

від третьої особи: не з'явився.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

На розгляд господарського суду міста Києва були передані позовні вимоги Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "АХА Страхування" (далі - позивач) до Приватного акціонерного товариства "Українська пожежно-страхова компанія" (далі - відповідач) про відшкодування матеріальної шкоди, завданої в результаті ДТП, в порядку регресу в розмірі 23 142,38 грн.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 10.02.2016 було порушено провадження у справі № 910/1969/16, залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача ОСОБА_1 (далі - третя особа) та призначено розгляд справи на 02.03.2016.

22.02.2016 через відділ діловодства господарського суду міста Києва представником позивача було подано клопотання про долучення документів до матеріалів справи.

24.02.2016 через відділ діловодства господарського суду міста Києва представником відповідача було подано відзив на позовну заяву.

У судове засідання 02.03.2016 представник позивача з'явився та подав клопотання про долучення документів до матеріалів справи. Вимоги ухвали господарського суду міста Києва від 10.02.2016 про порушення провадження у справі № 910/1969/16 позивач виконав.

У судове засідання 02.03.2016 представник відповідача з'явився та подав клопотання про долучення документів до матеріалів справи. Вимоги ухвали господарського суду міста Києва від 10.02.2016 про порушення провадження у справі № 910/1969/16 відповідач виконав.

У судове засідання 02.03.2016 третя особа не з'явилась. Вимоги ухвали господарського суду міста Києва від 10.02.2015 про порушення провадження у справі № 910/1969/15 третя особа не виконала.

Враховуючи те, що третя особа не виконала вимог ухвали господарського суду міста Києва від 10.02.2016 про порушення провадження у справі № 910/1969/15, а також у зв'язку із необхідністю витребування нових доказів, розгляд справи було відкладено на 06.04.2016. 09.03.2016 через відділ діловодства господарського суду міста Києва представником позивача було подано письмові пояснення на відзив відповідача.

24.03.2016 через відділ діловодства господарського суду міста Києва представником позивача було подано заяву про уточнення позовних вимог.

25.03.2016 через відділ діловодства господарського суду міста Києва представником відповідача було подано додатковий відзив на позовну заяву.

28.03.2016 через відділ діловодства господарського суду міста Києва представником позивача було подано письмові пояснення.

29.03.2016 до відділу діловодства господарського суду міста Києва від третьої особи надійшла заява.

05.04.2016 через відділ діловодства господарського суду міста Києва представником відповідача було подано письмові пояснення.

У судове засідання 06.04.2016 представник позивача з'явився.

Представник відповідача у судове засідання 06.04.2016 з'явився та подав клопотання про долучення документів до матеріалів справи.

З метою роз'яснення питань, що потребують спеціальних знань, ухвалою господарського суду міста Києва від 06.04.2016 було призначено у цій справі судову автотоварознавчу експертизу.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 06.04.2016 провадження у справі було зупинено до проведення судової експертизи та отримання висновку експерта.

30.06.2016 до господарського суду міста Києва з Черкаського відділення Київського науково-дослідного інституту судових експертиз повернулись матеріали справи № 910/1969/16 разом із клопотанням судового експерта про надання додаткових матеріалів, необхідних для проведення судової автотоварознавчої експертизи № 349/16 - 23 по матеріалам справи № 910/1969/16.

Ухвалами господарського суду міста Києва від 04.07.2016 провадження у справі № 910/1969/16 було поновлено, задоволено клопотання судового експерта про надання додаткових матеріалів, необхідних для проведення судової автотоварознавчої експертизи № 349/16-23, уточнено питання, поставлене на вирішення судового експерта, надано дозвіл на проведення експертного дослідження по матеріалам справи, зобов'язано сторін надати суду в двотижневий строк для подальшого направлення судовому експерту документи, зазначені у клопотанні про надання додаткових матеріалів, необхідних для проведення судової автотоварознавчої експертизи № 349/16-23, зобов'язано Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "АХА Страхування" здійснити попередню оплату вартості виконання судової експертизи на підставі рахунку № 4117 від 14.06.2016 та зупинено провадження у справі.

10.10.2016 до господарського суду міста Києва повернулись матеріали справи № 910/1969/16 разом з листом завідувача Черкаським відділенням Київського науково-дослідного інституту судових експертиз № 23/635-16 від 05.10.2016 про залишення ухвали господарського суду міста Києва про призначення судової автотоварознавчої експертизи від 06.04.2016 без виконання у зв'язку з несплатою рахунку № 4117 від 14.06.2016 за судову автотоварознавчу експертизу та у зв'язку із незадоволенням клопотання експерта № 349/16-23.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 13.10.2016 провадження у справі № 910/1969/16 було поновлено, судове засідання призначено на 16.11.2016.

У судове засідання 16.11.2016 представник позивача з'явився, надав суду усні пояснення по суті спору, позовні вимоги підтримав в повному обсязі.

Представник відповідача у судове засідання 16.11.2016 з'явився, надав суду усні пояснення по суті спору, проти задоволення позову заперечував.

Представник третьої особи у судове засідання 16.11.2016 не з'явився.

Розглянувши у судовому засіданні 16.11.2016 заяву позивача про уточнення позовних вимог, суд дійшов наступного висновку.

Згідно з ч. 4 ст. 22 Господарського процесуального кодексу України позивач вправі до прийняття рішення по справі збільшити розмір позовних вимог за умови дотримання встановленого порядку досудового врегулювання спору у випадках, передбачених статтею 5 цього Кодексу, в цій частині, відмовитись від позову або зменшити розмір позовних вимог. До початку розгляду господарським судом справи по суті позивач має право змінити предмет або підставу позову шляхом подання письмової заяви.

Відповідно до пунктів 3.10, 3.11 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» від 26 грудня 2011 року N 18 передбачені частиною четвертою статті 22 ГПК права позивача збільшити або зменшити розмір позовних вимог, відмовитись від позову можуть бути реалізовані до прийняття рішення судом першої інстанції. Під збільшенням або зменшенням розміру позовних вимог слід розуміти відповідно збільшення або зменшення кількісних показників за тією ж самою вимогою, яку було заявлено в позовній заяві. Згідно з частиною третьою статті 55 ГПК ціну позову вказує позивач. Отже, у разі прийняття судом зміни (в бік збільшення або зменшення) кількісних показників, у яких виражається позовна вимога, має місце нова ціна позову, виходячи з якої й вирішується спір.

ГПК, зокрема статтею 22 цього Кодексу, не передбачено права позивача на подання заяв (клопотань) про "доповнення" або "уточнення" позовних вимог, або заявлення "додаткових" позовних вимог і т.п. Тому в разі надходження до господарського суду однієї із зазначених заяв (клопотань) останній, виходячи з її змісту, а також змісту раніше поданої позовної заяви та конкретних обставин справи, повинен розцінювати її як:

- подання іншого (ще одного) позову, чи

- збільшення або зменшення розміру позовних вимог, чи

- об'єднання позовних вимог, чи

- зміну предмета або підстав позову.

У будь-якому з таких випадків позивачем має бути додержано правил вчинення відповідної процесуальної дії, а недотримання ним таких правил тягне за собою процесуальні наслідки, передбачені ГПК та зазначені в цій постанові.

Збільшено (чи зменшено) може бути лише розмір вимог майнового характеру. Якщо в заяві позивача йдеться про збільшення розміру немайнових вимог (наприклад, про визнання недійсним ще одного акта крім того, стосовно якого відповідну вимогу вже заявлено), то фактично також йдеться про подання іншого позову.

Проаналізувавши заяву позивача про уточнення позовних вимог, суд дійшов висновку про те, що за своїм змістом вона є заявою про зменшення розміру позовних вимог. Враховуючи те, що вказана заява не суперечить законодавству та не порушує чиї-небудь права і охоронювані законом інтереси, вона приймається судом до розгляду.

Розглянувши подані документи і матеріали, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, заслухавши пояснення представників сторін, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд міста Києва,

ВСТАНОВИВ:

03.10.2014 між ОСОБА_4 (далі - страхувальник) та Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «АХА Страхування» (далі - позивач) було укладено Договір добровільного страхування наземного транспорту № 2725а4вн (далі - Договір), відповідно до якого позивачем були застраховані майнові інтереси страхувальника, пов'язані з експлуатацією наземного транспортного засобу, а саме автомобіля «Шкода», державний номерний знак НОМЕР_1.

17.09.2015 о 15 год. 00 хв. на пров. Маяковського в м. Одеса сталась ДТП за участі автомобіля марки «Міні Купер», державний номерний знак НОМЕР_2, під керуванням водія ОСОБА_1 та автомобіля марки «Шкода», державний номерний знак НОМЕР_1, під керуванням водія ОСОБА_4, що підтверджується наявною у матеріалах справи копією повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, з якої вбачається, що ДТП сталась з вини водія автомобіля марки «Міні Купер», державний номерний знак НОМЕР_2, ОСОБА_1

Відповідно до Рахунку-фактури № АС-0012300 від 19.09.2015 вартість відновлювального ремонту автомобіля марки «Шкода», державний номерний знак НОМЕР_1, склав 23 642,39 грн.

Позивачем було складено та підписано страховий акт № 1.003.15.13623/VESCO21013 від 02.10.2015, згідно з яким пошкодження автомобіля марки «Шкода», державний номерний знак НОМЕР_1, внаслідок вищезазначеної ДТП, визнано позивачем страховим випадком та призначено до виплати страхове відшкодування в розмірі 23 642,38 грн.

На підставі сформованого страхового акту № 1.003.15.13623/VESCO21013 від 02.10.2015, позивачем було здійснено виплату страхового відшкодування в розмірі 23 642,38 грн, що підтверджується копією платіжного доручення № 200 013 від 07.10.2015.

Згідно зі ст. 993 Цивільного кодексу України та ст. 27 Закону України "Про страхування" до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат (затрат) переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Позивач, здійснивши виплату страхового відшкодування, набув право вимоги до відповідальної за заподіяні збитки особи.

Відповідно до ч. 1 ст. 1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно з ч. 1 ст. 1187 Цивільного кодексу України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

Частиною другою статті 1187 Цивільного кодексу України передбачено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

З матеріалів справи вбачається, що цивільно-правова відповідальність власника автомобіля марки «Міні Купер», державний номерний знак НОМЕР_2, на момент скоєння вищезазначеної ДТП була застрахована у Приватному акціонерному товаристві "Українська пожежно-страхова компанія" (далі - відповідач), згідно з Полісом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АІ/5080795.

Пунктом 22.1 ст. 22 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" передбачено, що при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Відповідно до ст. 29 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

Таким чином, на підставі вищезазначених норм та у зв'язку з укладенням Полісу № АІ/5080795 відповідач прийняв на себе обов'язок відшкодовувати шкоду, заподіяну страхувальником майну третіх осіб внаслідок експлуатації автомобіля марки «Міні Купер», державний номерний знак НОМЕР_2.

Враховуючи те, що цивільно-правову відповідальність власника автомобіля марки «Міні Купер», державний номерний знак НОМЕР_2, на момент скоєння вищезазначеної ДТП було застраховано відповідачем, що підтверджується Полісом № АІ/5080795, відповідач згідно з статтею 993 Цивільного кодексу України та статтею 27 Закону України "Про страхування" зобов'язаний в межах ліміту відповідальності виплатити страхове відшкодування позивачу.

Відповідач у своєму письмовому відзиві заперечує проти задоволення позову з тих підстав, що на думку відповідача, позивачем не було належним чином доведено суду розмір страхового відшкодування, який має бути стягнуто з відповідача.

З метою з'ясування всіх обставин справи, ухвалою господарського суду міста Києва від 06.04.2016 у даній справі було призначено судову автотоварознавчу експертизу. На вирішення експерта було поставлено наступне питання: «Яка вартість відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу автомобіля марки «Skoda», державний номерний знак НОМЕР_1, який було пошкоджено внаслідок ДТП, яка сталась 17.09.2015 о 15 год. 00 хв. в м. Києві, по провулку Маяковського 10, за участю автомобіля марки «Mini Cooper», державний номерний знак НОМЕР_2?».

10.10.2016 до господарського суду міста Києва повернулись матеріали справи № 910/1969/16 без висновку експерта у зв'язку із неоплатою позивачем вартості судової експертизи.

З огляду на вищенаведене, суд розглядає справу за наявними у матеріалах справи документами.

Згідно з частинами 4, 16, 17, 18 ст. 9 Закону України "Про страхування" розмір страхової суми та (або) розміри страхових виплат визначаються за домовленістю між страховиком та страхувальником під час укладання договору страхування або внесення змін до договору страхування, або у випадках, передбачених чинним законодавством. Страхове відшкодування - страхова виплата, яка здійснюється страховиком у межах страхової суми за договорами майнового страхування і страхування відповідальності при настанні страхового випадку. Страхове відшкодування не може перевищувати розміру прямого збитку, якого зазнав страхувальник. Франшиза - частина збитків, що не відшкодовується страховиком згідно з договором страхування.

Відповідно до п. 27.2 Договору розмір завданих збитків визначається страховиком на підставі, зокрема, документа, що містить розрахунок розміру витрат (кошторис, калькуляція СТО, автотоварознавча експертиза тощо).

Крім того, згідно з п. 22.1 ст. 22 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Згідно з статтею 29 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

Положеннями п. 36.4. ст. 36 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" унормовано, що виплата страхового відшкодування (регламентна виплата) здійснюється безпосередньо потерпілому (іншій особі, яка має право на отримання відшкодування) або погодженим з ним особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна, сплатили страхове відшкодування за договором майнового страхування (крім регламентної виплати, передбаченої підпунктом "а" пункту 41.1 статті 41 цього Закону), лікування потерпілих та інші послуги, пов'язані з відшкодуванням збитків.

Судом встановлено, що позивач звернувся із претензією до відповідача на суму 23 642,38 грн (вих. № ЛВ0019984 від 25.01.2016).

В свою чергу, відповідач надіслав відповідачу відповідь на вищевказану претензію, у якій просив позивача надати пакет документів для визначення розміру страхового відшкодування, зокрема, деталізований рахунок-фактуру № АС-0012300 від 19.09.2015 та всі наявні фотографії пошкодженого автомобіля.

Позивачем було направлено на адресу відповідача деталізований рахунок, на підставі якого відповідачем було розраховано розмір страхового відшкодування наступним чином: Сврз= Ср + См + Сс * 1 (1-Ез), де Ср = 7 941,98 грн (ремонтні роботи); См = 2 338,30 грн (матеріали), Сс = 13 362,10 грн (запчастини, що підлягають заміні); Ез = 0,4442 (1-0,5558) (коефіцієнт фізичного зносу).

Механізм оцінки (визначення вартості) колісних транспортних засобів (далі - КТЗ), а також вимоги до оформлення результатів оцінки, оціночні процедури визначення вартості КТЗ. Методи оцінки, передбачені цією Методикою, можуть використовуватися для оцінки самохідних шасі, самохідних сільськогосподарських, дорожньо-будівельних і меліоративних машин, тракторів і комбайнів на колісних шасі, якщо вони не суперечать тим положенням, які регламентують оцінку цих видів транспорту встановлюється Методикою товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 р. N 142/5/2092 (далі - Методика).

Згідно з п. 1.6 Методики відновлювальний ремонт (або ремонт) - комплекс операцій щодо відновлення справності або роботоздатності КТЗ чи його складника(ів) та відновлення їхніх ресурсів. Ремонт здійснюється методами відновлення чи заміни складових частин.

Вартість матеріального збитку (У), завданого власнику КТЗ, визначається такою, що дорівнює ринковій вартості КТЗ на момент пошкодження, якщо сума вартості відновлювального ремонту з урахуванням значення коефіцієнта фізичного зносу КТЗ і втрати товарної вартості не менша за ринкову вартість КТЗ за умови, що С вр менше або дорівнює С, С врз + ВТВ більше або дорівнює С, Сврз= Ср + См + Сс * (1-Ез), де:

Ср - вартість ремонтно-відновлювальних робіт, грн;

См - вартість необхідних для ремонту матеріалів, грн;

Сс - вартість нових складників, що підлягають заміні під час ремонту, грн;

Ез - коефіцієнт фізичного зносу.

Таким чином, відповідачем розраховано розмір страхового відшкодування, який має бути сплачено на користь позивача за вищевказаним страховим випадком, у відповідності з статтею 29 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" та Методикою.

Згідно з абз. 2 п. 12.1 ст. 12 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи.

Полісом № АІ/5080795 встановлено франшизу в розмірі 500,00 грн.

З огляду на вищенаведене, розмір страхового відшкодування, який відповідач повинен сплатити позивачу, складає 15 715,72 грн, з урахуванням франшизи, встановленої Полісом № АІ/5080795.

Судом встановлено, що відповідачем було сплачено на користь позивача страхове відшкодування в розмірі 15 715,72 грн, що підтверджується наявною у матеріалах справи копією платіжного доручення № 2188 від 21.03.2016 та не заперечується позивачем.

Відтак позовні вимоги про стягнення з відповідача страхового відшкодування в сумі 7 426,66 грн не підлягають задоволенню, оскільки протирічать приписам статті 29 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів".

Разом з тим позивач не позбавлений права стягнути завдану шкоду у вищевказаному розмірі (7 426,66 грн) з винної особи, оскільки згідно з статтею 1194 Цивільного кодексу України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Відповідно до ч. 1 ст. 49 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається на позивача, оскільки позов не підлягає задоволенню.

Керуючись статтями 4, 49, 82 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

1. У задоволенні позову відмовити.

2. Судовий збір покласти на позивача.

Повне рішення складено 28.11.2016.

Суддя О.В. Нечай