ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" листопада 2016 р. Справа № 922/2012/16

Колегія суддів у складі: головуючий суддя Пушай В.І., суддя Білецька А.М. , суддя Могилєвкін Ю.О.

при секретарі Кузнєцовій І.В.

за участю:

прокурора - Полякова С.О., посвідчення від 06.12.2016 р. № 013758;

представників:

позивача - Голіна О.Ю., за довіреністю від 20.04.2016 р. № 61;

відповідача - Забашта І.А., особисто, Скриннік І.А., за довіреністю від 26.10.2016 р. № 2206;

третьої особи особа - Іщенко Г.В., за довіреністю від 27.07.2016 р № 675, ;

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу прокуратури Харківської області (вх. № 2448 Х/3) на рішення господарського суду Харківської області від 18 серпня 2016 р. у справі № 922/2012/16

за позовом Керівника Харківської місцевої прокуратури № 3 в інтересах держави в особі Регіонального відділення Фонду державного майна України по Харківській області, м. Харків

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - Державний навчальний заклад "Харківський професійний ліцей будівельних технологій", м. Харків

до Фізичної особи - підприємця Забашта Ірина Анатоліївна, м. Харків

про визнання недійсним договору та повернення майна,-

ВСТАНОВИЛА:

Керівник Харківської місцевої прокуратури № 3 звернувся до господарського суду Харківської області з позовом в інтересах держави в особі Регіонального відділення Фонду державного майна України по Харківській області до Фізичної особи - підприємця Забашта Ірини Анатоліївни, в якому просить суд:

- визнати недійсним договір оренди № 4868-Н від 22.03.2011 р. укладений між регіональним відділенням Фонду державного майна України по Харківській області та ФОП Забашта І.А.;

- зобов'язати ФОП Забашта І.А. звільнити окреме індивідуально визначене майно - нежитлові приміщення: кімнати № № 5-5, 5-6, 5-7, 5-8, 5-9, 5-10,5-11, 5-12, 5-14, 5-15 та частини кім. № 5-4, 5-22 п'ятого поверху 5-типоверхової будівлі учбового корпусу (Інв. № 10310007, літ. В-5), загальною площею 236, 5 кв. м, розташовані за адресою: м. Харків, бул. Б. Хмельницького, 30, та повернути їх РВФДМУ по Харківській області.

Рішенням господарського суду Харківської області від 18.08.2016 р. у справі № 922/2012/16 (суддя Прохоров С.А.) в позові прокурора відмовлено повністю.

Прокурор Харківської області подав на зазначене рішення до Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення господарським судом першої інстанції норм матеріального права, просить це рішення скасувати та прийняти нове рішення, яким позов задовольнити.

В обгрунтування апеляційної скарги прокурор посилається на те, що гсоподарський суд першої інстанції в якості підстав для відмови в задоволенні позову необгрунтовано послався на статтю 61 Закону України "Про освіту", яка передбачає можливість в якості додаткових джерел фінансування залучати доходи від надання в оренду приміщень, споруд, обладнання закладів освіти, не взявши до уваги положення ч. 5 статті 63 цього Закону, яка забороняє використання не за призначенням об'єктів освіти, що фінансуються з державного бюджету, а також підрозділів, що технологічно пов'язані з навчальним та науковим процесом.

Крім того, прокурор зазначає, що відповідно до положень наведених норм статті 61 та ч. 5 статті 63 Закону України "Про освіту" дозволено передання в оренду суб'єктам господарювання приміщень об'єктів освіти ( навчальних закладів) лише з метою, яка пов'язана з навчальним процесом, а тому обставини щодо невикористання навчальним закладом спірного приміщення у навчальному процесі, на які послався господарський суд першої інстанції не свідчать про неналежність цого приміщення до об'єкту освіти та непоширення на нього зазначеного обмеження. Прокурор стверджує, що всупереч зазначеній законодавчій забороні, господарський суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для визнання недійсним спірного договору оренди, за яким приміщення навчального закладу передано відповідачу в користування для здійснення діяльності, що не пов'язана з навчально-виховним процесом-для розміщення виробництва швейного цеху і т. ін.

Прокурор в судовому засіданні підтримав апеляційну скаргу.

Представник позивача у відзиві на апеляційну скаргу (вх. № 10449 від 17.10.2016 р.) та в судовому засіданні просить її задовольнити.

ВІдповідач у відзиві на апеляційну скаргу (вх. № 10009 від 04.10.2016 р.) та в судовому засіданні проти задоволення апеляційної скарги заперечує, просить оскаржуване рішення залишити без змін.

В обгрунтування своїх заперечень проти доводів апеляційної скарги відповідач посилається зокрема, на те, що укладення спірного Договору не порушує інтересів держави, оскільки здійснено з дотриманням чинного законодавства, в тому числі дотримано вимоги статті 9 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» щодо отримання орендодавцем від органу, уповноваженого управляти державним майном - Міністерства освіти України, згоди на укладення договору оренди.

Будинок № 30 літ. В-5, розташований за адресою: м. Харків, бульвар Б. Хмельницького, 30, в якому розміщені спірні приміщення, на час передання їх в оренду за спірним Договором, відповідно до рішення Харківської міської ради від 15.12.2004 р. виключено з житлового фонду, через невідповідність цього будинку санітарно-технічним вимогам, які пред'являються до житлових приміщень, у зв'язку з чим спірні приміщення не призначалися для навчального процесу, не задіяні в ньому, були вільні, й, відповідно до положень статті 61 Закону України "Про освіту" та п. 2 ст. 8 Переліку платних послуг, які можуть надаватися державними навчальними закладами, іншими установами та закладами системи освіти, що належать до державної та комунальної власності, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 27.08.2010 р. № 796, могли бути передані в оренду за спірним Договором.

Окрім цього відповідач зазначає, що відповідно до практики Європейського суду (п. 33-35 рішення Європейського суду з прав людини «Стретч проти Сполученого Королівства» від 24.06.2003 р. та п. 55-58 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Україна-Тюмень «проти України» від 22.02.2008 р.), яку відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права, порушення, якщо вони і були допущені органом державної влади, не можуть бути підставою для позбавлення відповідача права користування спірними приміщеннями, оскільки останнім не вчинялось порушень при укладенні спірного Договору, право на оренду було отримано за результатами конкурсу, проведеного самим орендодавцем і відповідач не міг впливати на рішення Міністерства освіти України та Регіонального відділення Фонду державного майна України по Харківській області, до повноважень яких належить вирішення питань щодо прийняття рішень про надання майна в користування.

При цьому відповідач вважає, що частина 5 статті 65 Закону України «Про освіту», на порушення якої посилається прокурор, передбачає, що не підлягають використанню не за призначенням об'єкти освіти та науки, які фінансуються з бюджету, а також підрозділи, що технологічно пов'язані з навчальним та науковим процесом, в той час як за спірним договором в оренду передано не об'єкт освіти та не підрозділ, а нежитлові приміщення, які за цільовим призначенням не передбачені для безпосереднього використання в навчальному процесі, а наведена законодавча норма не містить обмежень щодо використання частини приміщень і тимчасово вільних площ, що не пов'язані з навчальним та науковим процесом і т. ін.

Представник третьої особи у відзиві на апеляційну скаргу (вх. № 10008 від 04.10.2016 р.) та в судовому засіданні проти її задоволення заперечує, зазначає, що викладені в ній доводи є необґрунтованими, безпідставними і такими, що суперечать інтересам держави, просить оскаржуване рішення залишити без змін.

В обґрунтування своїх заперечень посилається, зокрема на те, що спірний Договір укладався у відповідності до вимог чинного законодавства, за погодженням із Міністерством освіти України, за цим Договором в оренду передано нежитлові приміщення, які за цільовим призначенням не передбачено до безпосереднього використання в навчальному процесі, а тому на передачу їх в оренду не розповсюджуються обмеження, що встановлені ч. 5 статті 63 Закону України «Про освіту». Також третя особа зазначає, що у п. 7.4. Статуту Державного навчального закладу «Харківський професійний ліцей будівельних технологій» передбачено, що додатковими джерелами фінансування ліцею є, зокрема доходи від надання в оренду приміщень, споруд обладнання.За період оренди та на даний час третя особа не має потреби в орендованих відповідачем площах, будівля, в якій знаходяться спірні приміщення, не пов'язана з навчальним процесом, оскільки має окремий вхід і знаходиться на значній відстані від учбового корпусу.Орендна плата за користування спірними приміщеннями зараховується до державного бюджету і використовуються на оплату отриманих ліцеєм комунальних послуг і т. ін.

Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши доводи апеляційної скарги відзивів на неї, усних та письмових пояснень представників сторін та третьої особи, повторно розглянувши справу відповідно до вимог статті 101 Господарського процесуального кодексу України, перевіривши повноту встановлення господарським судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи та доказів на їх підтвердження, а також правильність застосування норм матеріального і процесуального права, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Відповідно до рішення Харківської міської ради від 15.12.2004 р. виключено з житлового фонду будинок № 30 літ. В-5, розташований за адресою: 61099 м. Харків, бульв. Б. Хмельницького, 30, який знаходиться на балансі у третьої особи, оскільки цей будинок не відповідає санітарно-технічним вимогам, які пред'являються до житлових приміщень, що підтверджується копією вищезазначеного рішення.

22 березня 2011 року між Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Харківській області та ФОП Забашта І.А. укладений договір оренди нерухомого майна № 4868-Н.

Предметом зазначеного Договору є нежитлові приміщення: кімнати №№ 5-5, 5-6, 5-7, 5-8, 5-9, 5-10, 5-11, 5-12, 5-14, та частини кімнати № 5-4, 5-22 на п'ятому поверсі п'ятиповерхової нежитлової будівлі, загальною площею 236,5 кв. м, розташоване за адресою: м. Харків, бульвар Б. Хмельницького, 30, що перебуває на балансі Державного навчального закладу "Харківський професійний ліцей будівельних технологій".

Пунктом 1.2 договору визначена мета оренди - розміщення швейного цеху.

Прокурор просить суд визнати цей Договір недійсним, посилаючись на те, що на час його укладення було порушено норми законодавства, а саме, в порушення вимог ч. 5 статті 63 Закону України «Про освіту», ч. 2 статті 4 , п. «б» ч. 2 статті 5 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» Договір передбачає передання в користування відповідачу приміщень навчального закладу (об'єкту освіти), який фінансується з державного бюджету, з метою, яка не пов'язана з навчальним процесом-для розміщення швейного цеху.

Відповідно до частини 1 статті 215 Цивільного кодексу України, підставою недійсності правочину є недодержання, в момент вчинення правочину, стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою ст. 203 цього кодексу.

Статтею 203 Цивільного кодексу України визначено загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, а саме: 1) зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; 2) особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; 3) волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; 4) правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; 5) правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; 6) правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Приписами п. 2.1 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013р. №11 "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними" передбачено, що вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов'язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та, в разі задоволення позовних вимог, зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин.

З матеріалів справи вбачається, що підставою для подання позову в позовній заяві прокурором визначено необхідність захисту інтересів держави в частині гарантування доступності та розвитку освіти, внаслідок порушень, допущених орендодавцем-Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Харківській області під час передачі в оренду державного майна, а саме передання в оренду приміщення навчального закладу суб'єкту господарювання (відповідачу) для здійснення підприємницької діяльності, жодним чином не пов'язаної з навчальним процессом та невжиття позивачем як державним органом, на якого покладено функції із здійснення державної політики щодо оренди державного майна, відповідних дій з повернення незаконно переданого в оренду державного майна.

Враховуючи те, що предметом спірного Договору оренди є нежитлові приміщення, які є державним індивідуально визначеним майном, спірні правовідносини регулюються окрім норм Цивільного та Господарського кодексів України, також положеннями Закону України "Про оренду державного та комунального майна".

Згідно з частиною 1 ст. 759 Цивільного кодексу України, за договором найму (оренди), наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Аналогічні за змістом правові норми містяться у статті 283 ГК України, ст.2 Закону України "Про оренду державного та комунального майна".

Статтею 761 Цивільного кодексу України встановлено, що право передання майна у найм має власник речі або особа, якій належать майнові права. Наймодавцем також може бути особа, уповноважена на укладання договору найму.

Приписами частини 1 статті 638 Цивільного кодексу України та частини 2 статті 180 Господарського кодексу України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно зі ст. 284 ГК України та ст. 10 Закону "Про оренду державного та комунального майна", істотними умовами договору оренди є: об'єкт оренди (склад і вартість майна з урахуванням її індексації); термін (строк), на який укладається договір оренди; орендна плата з урахуванням її індексації; порядок використання амортизаційних відрахувань; відновлення орендованого майна та умови його повернення; виконання зобов'язань; забезпечення виконання зобов'язань - неустойка (штраф, пеня), порука, завдаток, гарантія тощо; порядок здійснення орендодавцем контролю за станом об'єкта оренди; відповідальність сторін; страхування орендарем взятого ним в оренду майна; обов'язки сторін щодо забезпечення пожежної безпеки орендованого майна. За згодою сторін у договорі оренди можуть бути передбачені й інші умови.

Пунктом 2.6. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 19.05.2013 р. № 12 "Про деякі питання практики застосування законодавства про оренду (найм) майна" роз'яснено, що відповідно до статті 638 ЦК України договір вважається укладеним, коли між сторонами досягнуто згоди, з усіх істотних умов. Вичерпного переліку умов, істотних для договорів оренди (найму), ЦК України і ГК України не містять. Однак за змістом статей 759 - 762 ЦК України, істотними для даного виду договорів, є умови про предмет договору, плату за користування майном та строк такого користування. Що ж до договорів оренди державного та комунального майна, то стаття 10 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" визначає умови, які є істотними для даних договорів, причому відповідно до статті 12 цього Закону договір оренди вважається укладеним з момент досягнення домовленості з усіх істотних умов і підписання сторонами тексту договору.

Господарським судом першої інстанції правомірно зазначено, що під час укладання спірного Договору сторонами було досягнуто домовленості з усіх істотних умов, що передбачені для договору оренди державного майна, а тому цей Договір є укладеним.

Відповідно до п.2.4. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013 р. № 12 "Про деякі питання практики застосування законодавства про оренду (найм) майна", вирішуючи спори, пов'язані з укладенням договору оренди державного майна, господарські суди повинні з'ясовувати, чи додержано визначений статтею 9 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" порядок укладення відповідного договору, в тому числі щодо погодження з органом, уповноваженим управляти майном.

За змістом абзацу першого частини другої ст. 9 Закону України "Про оренду державного та комунального майна", орендодавець зобов'язаний надіслати заяву потенційного орендаря разом із доданими матеріалами органу, уповноваженому управляти державним майном.

Пунктом 5 статті 9 Закону України "Про оренду державного та комунального майна", яка кореспондується з п.1. ч.1. ст. 287 ГК України, передбачено, що орендодавцем нерухомого майна, що є державною власністю є: Фонд державного майна України, його регіональні відділення.

Як правомірно встановлено господарським судом першої інстанції, укладання вищезазначеного договору відбувалося відповідно до чинного законодавства України у порядку укладання договорів оренди державного та комунального майна, з відома керівництва Державного навчального закладу "Харківський професійний ліцей будівельних технологій" та з дозволу Міністерства освіти і науки України як органу, уповноваженого управляти спірним державним майном. При цьому в листі останнього зазначено, що Міністерство розглянуло звернення про надання дозволу на передачу в оренду частини нежитлового приміщення, площею 236,5 кв. м., що знаходиться на балансі ДНЗ "Харківський професійний ліцей будівельних технологій" на засіданні Спеціальної Комісії Міністерства з майнових питань підприємств, установ та організацій, що належать до сфери управління Міністерства освіти і науки і прийняло рішення (протокол № 2 від 22.02.2011 року) надати дозвіл на передачу в оренду вищезазначеного майна відповідно до законодавства терміном на 1 рік.

Частиною 5 статті 63 Закону України «Про освіту» передбачено, що об'єкти освіти і науки, що фінансуються з бюджету, а також підрозділи, технологічно пов'язані з навчальним та науковим процесом, не підлягають приватизації, перепрофілюванню або використанню не за призначенням.

Приписами частини 2 ст. 4 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" встановлено, що не можуть бути об'єктами оренди, зокрема, об'єкти державної власності, що мають загальнодержавне значення і не підлягають приватизації відповідно до частини другої статті 5 Закону України "Про приватизацію державного майна" (крім пам'яток культурної спадщини, нерухомих об'єктів, які знаходяться на території історико-культурних заповідників).

Пунктом "б" ч. 2 ст. 5 Закону України "Про приватизацію державного майна" (в редакції станом на момент укладення спірного договору) встановлено, що приватизації не підлягають об'єкти, що мають загальнодержавне значення, а також казенні підприємства, об'єкти, діяльність яких забезпечує соціальний розвиток, збереження та підвищення культурного, наукового потенціалу, духовних цінностей, до яких, зокрема, відноситься об'єкти освіти, крім навчальних закладів, майно яких вноситься до статутного капіталу публічного акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування відповідно до Закону України "Про особливості утворення публічного акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування", фізичної культури, спорту і науки, що фінансуються з державного бюджету.

Згідно з абзацем 20 частини 2 статті 4 Закону України "Про оренду державного та комунального майна", окреме індивідуально визначене майно із складу цілісного майнового комплексу підприємства, його структурного підрозділу, забороненого до оренди, може бути об'єктом оренди (без права приватизації та суборенди), якщо воно не заборонене до оренди законами України, не задіяне у процесі основного виробництва та за висновком органу, уповноваженого управляти цим майном, його оренда не порушить цілісності майнового комплексу.

До об'єктів освіти, зокрема, відносяться вищі навчальні заклади.

Відповідно до ч. 1 ст. 63 Закону України "Про освіту" (у редакції станом на момент укладення спірного договору) матеріально-технічна база навчальних закладів та установ, організацій, підприємств системи освіти включає будівлі, споруди, землю, комунікації, обладнання, транспортні засоби, службове житло та інші цінності. Майно навчальних закладів та установ, організацій, підприємств системи освіти належить їм на правах, визначених чинним законодавством.

Об'єкти освіти і науки, що фінансуються з бюджету, а також підрозділи, технологічно пов'язані з навчальним та науковим процесом, не підлягають приватизації, перепрофілюванню або використанню не за призначенням (ч. 5 ст. 63 України "Про освіту").

Відповідно до ч. 1 ст. 61 Закону України "Про освіту", фінансування державних навчальних закладів та установ, організацій, підприємств системи освіти здійснюється за рахунок коштів відповідних бюджетів, коштів галузей народного господарства, державних підприємств і організацій, а також додаткових джерел фінансування.

Частиною 4 ст. 61 Закону України "Про освіту" унормовано, що додатковими джерелами фінансування є: кошти, одержані за навчання, підготовку, підвищення кваліфікації та перепідготовку кадрів відповідно до укладених договорів; плата за надання додаткових освітніх послуг; кошти, одержані за науково-дослідні роботи (послуги) та інші роботи, виконані навчальним закладом, на замовлення підприємств, установ, організацій та громадян; доходи від реалізації продукції навчально-виробничих майстерень, підприємств, цехів і господарств, від надання в оренду приміщень, споруд, обладнання: дотації з місцевих бюджетів; дивіденди від цінних паперів; валютні надходження; добровільні грошові внески, матеріальні цінності, одержані від підприємств, установ, організацій, окремих громадян; інші кошти.

Частинами 1, 2 Закону України "Про вищу освіту" (в редакції станом на момент укладення спірного рішення) передбачено, що вищий навчальний заклад відповідно до свого статуту може надавати фізичним та юридичним особам платні послуги у галузі вищої освітити пов'язаних з нею інших галузях діяльності за умови забезпечення провадження освітньої діяльності. Перелік видів платних послуг у галузі вищої освіти та пов'язаних з нею інших галузях діяльності, що можуть надаватися вищими навчальними закладами державної або комунальної форми власності, визначається Кабінетом Міністрів України.

Частиною 2 п. 8 постанови Кабінету Міністрів України від 27.08.2010 за N 796 "Про ствердження переліку платних послуг, які можуть надаватися навчальними закладами, іншими установами та закладами системи освіти, що належать до державної і комунальної форми власності" передбачена можливість надання в оренду будівель, споруд, окремих тимчасово вільних приміщень і площ, іншого рухомого та нерухомого майна або обладнання, що тимчасово не використовується у навчально-виховній, навчально-виробничій, науковій діяльності, у разі, коли це не погіршує соціально-побутових умов осіб, які навчаються або працюють у навчальному закладі.

В пункті 7.4. Статуту Державного навчального закладу «Харківський професійний ліцей будівельних технологій» передбачено, що додатковими джерелами його фінансування є зокрема доходи від надання в оренду приміщень, споруд обладнання.

Відповідно до Положення "Про організацію роботи з охорони праці учасників навчально-виховного процесу в установах і навчальних закладах", затвердженого наказом Міністерства освіти і науки України від 01 серпня 2001 року № 563 (в редакції, яка діяла на момент укладання спірного Договору оренди), навчально-виховним процесом є система організації навчально-виховної, навчально-виробничої діяльності, визначеної навчальними, науковими, виховними планами (уроки, лекції, лабораторні заняття, час відпочинку між заняттями, навчальна практика, заняття з трудового, професійного навчання і професійної орієнтації, виробнича практика, робота у трудових об'єднаннях, науково-дослідні та дослідно-конструкторські роботи, походи, екскурсії, спортивні змагання, перевезення чи переходи до місця проведення заходів тощо.

Із приписів частини 5 ст. 63 України "Про освіту" дійсно вбачається, що законодавець, унормовуючи правові засади користування та статус майна об'єктів освіти і науки, передбачив можливість їх використання виключно за їх цільовим призначенням. Тим самим визначивши, що в будь якому випадку мета використання як самого об'єкту освіти і науки, так і його підрозділу повинна узгоджуватись з метою їх створення, тобто мати тісну пов'язаність з навчально-виховним процесом. З точки зору мети прийняття Закону України "Про освіту" доцільність відповідного застереження в Законі не зводиться суто до закріплення на законодавчому рівні обмеження використання державного майна, а полягає у закріпленні вільного доступу будь якої особи у здобутті освіти не тільки належної якості а і у створених для цього державою належних умовах. Фактично передбачається, що навчально виховний процес повинен будуватись за таким принципом, при якому кожне приміщення побудоване державою в навчальних цілях повинно бути використано об'єктом освіти або сприяти останньому у освітній діяльності за своїм цільовим призначенням задля формування як гідних умов отримання особою освітніх послуг, так і створенні умов для повної реалізацїї її здібностей, таланту, всебічного розвитку (ст.6 Закону). При цьому перебування приміщення в статусі "тимчасо вільного" як умови його передання в оренду для отримання додаткових коштів, не передбачає можливість його використання всупереч меті його першочергового призначення - сприяння всебічному розвитку людини, підвищення освітнього рівня народу, забезпечення народного господарства кваліфікованими фахівцями та інше.

Отже, з аналізу зазначених правових норм вбачається, що в якості додаткових джерел фінансування навчальних закладів, передбачена можливість залучати у тому числі доходи від надання в оренду приміщень, споруд, обладнання, за умови, що це не погіршує соціально-побутових умов осіб, які навчаються або працюють у навчальному закладі, а обмеження, що встановлені частиною 5 статті 63 України "Про освіту" відносяться не до усього майна, яке знаходиться на балансі об'єктів освіти, а виключно до тієї його частини, яка може бути використана за цільовим призначенням його створення.

Тобто на законодавчому рівні дозволяється передання в оренду будівлі, споруди, окремих тимчасово вільних приміщень і площ, та нерухомого майна, яке не може бути використане за своїм цільовим призначенням у разі, коли це не погіршує соціально-побутових умов осіб, які навчаються або працюють у навчальному закладі.

З матеріалів справи вбачається, що на час передачі спірних приміщень в оренду вони не були призначені для використання в учбовому процесі, через невідповідність відповідним законодавчим вимогам для цього, в учбовому процесі не використовувались, технологічно не пов'язані з ним та їх передання в оренду ніяким чином не створює перешкод в навчальному процесі.

Так, як було наведено вище, будинок № 30 літ. В-5, розташований за адресою: м. Харків, бульвар Б. Хмельницького, 30 , в якому розміщені спірні приміщення, на час передання їх в оренду за спірним Договором, відповідно до рішення Харківської міської ради від 15.12.2004 р. (т. 1 а.с. 120) виключено з житлового фонду, оскільки обстеженням встановлено, що цей будинок, який раніше використовувався як жіночий гуртожиток, не відповідає санітарно - технічним вимогам, які пред'являються до житлових приміщень та підлягає переобладнанню для використання в інших цілях: відсутні душові, пральні, сушильні, умивальники, санітарне обладнання знаходиться у незадовільному технічному стані, в цілому приміщення не відповідає санітарно-гігієнічним нормам

Відтак орендовані відповідачем приміщенн,я як на момент укладення спірного правочину, так і наразі, виключено з житлового фонду, оскільки відповідна будівля не відповідає санітарно - технічним вимогам, які пред'являються до житлових приміщень та підлягає переобладнанню для використання в інших цілях.

За змістом ст. 127 Житлового кодексу України, цільовим призначенням гуртожитку є забезпечення проживання робітників, службовців, учнів, студентів, тощо.

З наведеного слідує, що оскільки спірні приміщення не можуть використовуватись за цільовим призначенням його створення - забезпечувати проживання учнів, а іншого функціонального призначення, в тому числі, такого, що передбачало б безпосереднє використання їх в учбовому процесі, останні не мають, до використання цих об'єктів нерухомості не можуть застосовуватись обмеження, що встановлені частиною 5 статті 63 Закону України "Про освіту".

З копії технічного паспорту на громадський будинок нежитлову будівлю літ. "В-5» по бульвару Богдана Хмельницького, 30 вбачається, що спірні приміщення знаходяться в окремій нежитловій будівлі і на значній відстані від учбового корпусу, мають окремий вхід, у зв'язку з чим технологічно не пов'язані з навчальним процесом і їх передання в оренду відповідачу не створює перешкод навчальному процесу.

Більш того, з пояснень представників сторін та третьої особи вбачається, що інші частини зазначеної будівлі також орендуються іншими орендарями, що не оспорюється, не спростовується та не оскаржується сторонами.

Згідно з поясненнями представника третьої особи, на момент укладення спірного Договору зазначені приміщення були вільними і не використовувалось в навчальному процесі через те, що не призначались для цього, на даний час ліцей не має потреби у використанні для навчальних процесів відокремленої будівлі, яка знаходиться на значній відстані від учбового корпусу, оскільки, враховуючи кількість студентів, які навчаються в ліцеї, відсутня необхідність у додатковій площі для навчальних цілей. Відповідна позиція третьої особи не була спростована прокурором.

Поряд з цим, приписи частини 5 статті 63 Закону України "Про освіту" встановлюють заборону використання не за призначенням об'єктів освіти і науки, що фінансуються з бюджету, а також підрозділів, технологічно пов'язаних з навчальним та науковим процесом.

У відповідності до статті 25 Закону України "Про професійно-технічну освіту" професійно-технічна освіта може включати природничо-математичну, гуманітарну, фізичну, загальнотехнічну, професійно-теоретичну і професійно-практичну підготовку. Природничо-математична, гуманітарна, загальнотехнічна, професійно-теоретична підготовка здійснюється в спеціалізованих навчальних кабінетах, аудиторіях, лабораторіях і провадиться у таких формах:різні типи уроків, лекція, теоретичний семінар, практичний семінар, лабораторно-практичне заняття тощо;індивідуальне заняття учнів, слухачів;виконання учнями, слухачами індивідуальних завдань (реферат, розрахункова робота, курсовий проект, випускна та проміжна етапна кваліфікаційна робота, дипломний проект);навчальна екскурсія;інші форми організації теоретичного навчання.Фізична підготовка проводиться у спеціальних приміщеннях, спортивних залах, на спортивних майданчиках, стадіонах у формі уроку фізичного виховання та в позаурочний час у спортивних секціях. Професійно-практична підготовка проводиться у навчальних майстернях, на полігонах, на тренажерах, автодромах, трактородромах, у навчально-виробничих підрозділах, навчальних господарствах, а також на робочих місцях на виробництві чи в сфері послуг у таких формах:урок виробничого навчання в навчальному закладі;урок виробничого навчання на виробництві чи в сфері послуг;виробнича практика на робочих місцях на виробництві чи в сфері послуг;переддипломна (передвипускна) практика на виробництві чи в сфері послуг;інші форми професійної практичної підготовки. Професійно-практична підготовка учнів, слухачів здійснюється у тісному поєднанні з виготовленням корисної продукції, наданням послуг, що оплачуються згідно з законодавством.

У відповідності до частини 3.5 Положення про організацію навчально-виробничого процесу у професійно-технічних навчальних закладах, затвердженого наказом Міністерства освіти і науки України від 30 травня 2006 року №419 професійно-практична підготовка складається з виробничого навчання, виробничої, переддипломної (передвипускної) практики і проводиться у навчально-виробничих майстернях, на полігонах, тренажерах, автодромах, трактородромах, у навчально-виробничих підрозділах, навчальних господарствах, а також на робочих місцях на виробництві чи у сфері послуг.

Згідно з пунктом 3.6. зазначеного Положення, виробниче навчання включає: навчання учнів, слухачів у навчально-виробничих майстернях, дільницях і полігонах, де вони послідовно набувають первинні професійні уміння і навички виконання робіт; навчання учнів, слухачів безпосередньо на підприємствах, будівельних об'єктах, полях, фермах, де вони в складі навчальних груп та учнівських бригад під керівництвом майстрів виробничого навчання послідовно закріплюють одержані первинні професійні уміння та навички, навчаються використовувати сучасну техніку, механізми та інструменти, набувають потрібних практичних навичок самостійно та якісно виконувати роботи, передбачені робочими навчальними планами.

Таким чином, за змістом вищезазначених положень Закону, колишній гуртожиток не відноситься до структурних підрозділів професійно-технічних навчальних закладів, останній технологічно не може бути пов'язаний з навчальним та науковим процесом такої навчальної установи, що не створює підстав для застосування обмежень, встановлених частиною 5 статті 63 Закону України "Про освіту".

Отже, зміст спірного Договору в частині передання спірних приміщень відповідачу в оренду для використання з метою розміщення виробництва швейного цеху не суперечить вимогам чинного законодавства, що є достатньою підставою для відмови в позові прокурора.

Разом з тим, саме по собі передання в оренду спірного приміщення всупереч вимогам, що встановлені частиною 5 статті 63 Закону України "Про освіту" є підставою для визнання договору недійсним лише за умови порушення, у зв'язку з його укладенням, прав та охоронюваних законом інтересів позивача, якщо за результатами розгляду справи факту порушення не встановлено, а позивач посилається на формальне порушення закону, у зв'язку з чим у суду не має правових підстав для задоволення позову (позиція Верховного Суду України в постанові від 25 грудня 2013 року у справі №6-94цс13).

В абзаці 5 пункту 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року №9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" роз'яснено, що відповідно до статей 215 та 216 ЦК України вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним та про застосування наслідків його недійсності, а також вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину.

Виходячи із наведених приписів, прокурор, звертаючись до суду із даним позовом та вимагаючи визнати недійсним Договір оренди, зобов'язаний довести, яким чином оспорюваний ним договір порушує (зачіпає) права та законні інтереси жержави в особі позивача, а суд, в свою чергу, перевірити доводи та докази, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, і в залежності від встановленого вирішити питання про наявність чи відсутність підстав для правового захисту позивача.

Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством встановлюється при розгляді справи по суті та є підставою для прийняття судового рішення про відмову в позові.

Так, звертаючись до суду з позовною заявою прокурор обгрунтовує відповідне звернення фактом порушенням, в тому числі економічних інтересів держави. В даному випадку порушення економічних інтересів держави може мати місце в разі, коли внаслідок укладення спірного Договору держава зазнала збитків у зв'язку, як з недоотриманням бюджетом коштів, так і необхідністю понесенння додаткових витрат.

Втім, як вбачається з матеріалів справи та пояснень сторін і третьої особи, відповідачем оплачуються всі комунальні послуги за користування нежитловим приміщенням, сплачується орендна плата, яка спрямовується на потреби освітнього закладу.Відповідач як орендар спірного приміщення провів ремонт в орендованому приміщенні за власні кошти в орендованому приміщенні, а саме - повністю замінена електромережа, установлені нові світильники, оштукатурені, прошпакльовані та пофарбовані стіни, поклеєні шпалери, замінені двері, сантехніка, покладений лінолеум на підлогу, встановлені енергозберігаючі двері.Протягом терміну дії договору оренди ФОП Забашта І.А. сплачено в дохід держави без ПДВ - 279 765, 00 грн.

Отже, відповідні кошти використовуються Державним навчальним закладом "Харківській професійний ліцей будівельних технологій" в якості додаткового джерела фінансування, а відтак, виступають способом економії державних коштів, що свідчить про відсутність факту порушення інтересів держави внаслідок укладення спірного правочину.

Таким чином, враховуючи положення ч. 2 ст. 4 Закону України "Про оренду державного та комунального майна", ст.ст. 61, 63 Закону України "Про освіту", Статуту Державного навчального закладу "Харківській професійний ліцей будівельних технологій", зважаючи на відсутність можливості і потреби використання спірного приміщення в учбових цілях та відсутності порушення укладенням спірного Договору учбового процесу, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для визнання договору оренди недійсним.

Оскільки вимоги про припинення зобов'язання за спірним Договором оренди на майбутнє та зобов'язання відповідача звільнити орендоване нежитлове приміщення та повернути його позивачу є похідними від вимоги про визнання договору недійсним, ці вимоги також задоволенню не підлягають. Таким чином апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Відповідно до практики Європейського суду (п. 33-35 рішення Європейського суду з прав людини «Стретч проти Сполученого Королівства» від 24.06.2003 р. та п. 55-58 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Україна-Тюмень «проти України» від 22.02.2008 р.), яку відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права, навіть в разі наявності порушень з боку орендодавця -Регіонального відділення Фонду державного майна України по Харківській області при укладенні спірного Договору, такі порушення не можуть бути підставою для позбавлення відповідача права користування спірними приміщеннями, оскільки останнім не вчинялось порушень при укладенні Договору, право на оренду ним було отримано за результатами конкурсу, проведеного самим орендодавцем і відповідач не міг впливати на рішення Міністрества освіти України та Регіонального відділення Фонду державного майна України по Харківській області, до повноважень яких належить вирішення питань щодо прийняття рішень про надання майна в користування.

Виходячи з наведеного, колегія суддів дійшла висновку, що під час розгляду справи її фактичні обставини були встановлені судом першої інстанції на підставі всебічного, повного і об'єктивного дослідження поданих доказів, висновки суду відповідають цим обставинам, юридична оцінка надана їм з правильним застосуванням норм матеріального і процесуального права, у зв'язку з чим підстави для скасування або зміни оскаржуваного рішення відсутні.

Враховуючи вищенаведене та керуючись ст. ст. 99, 101, ч.1 ст.103, ст.105 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Рішення господарського суду Харківської області від 18.08.2016 р. у справі № 922/2012/16 залишити без змін, а апеляційну скаргу -без задоволення.

Дана постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена протягом двадцяти днів в касаційній інстанції Вищого господарського суду України.

Головуючий суддя Пушай В.І.

Суддя Білецька А.М.

Суддя Могилєвкін Ю.О.