РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"29" листопада 2016 р. Справа № 924/326/16

Рівненський апеляційний господарський суд у складі колегії:

Головуючого судді Тимошенко О.М.

судді Мамченко Ю.А. ,

судді Огороднік К.М.

при секретарі судового засідання Саган І.О.

за участю представників:

від позивача - Білоус Ю.Ю.

від відповідача 1 - Цимбал Н.П.

від відповідача 2 - не з'явився

від третіх осіб: Захарець І.А. (КМУ), Столаба Ю.М. (КЕВ м. Хмельницький),

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Рівненського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу позивача Державного господарського об'єднання Консорціум "Військово-будівельна індустрія" на рішення господарського суду Хмельницької області від 28.07.16 р. у справі № 924/326/16

за позовом Державне господарське об"єднання Консорціум "Військово-будівельна індустрія" м.Київ

до Державної податкової інспекції у м. Хмельницькому

до Хмельницької обласної товарної біржі

за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних позовних вимог на предмет спору на стороні позивача:

- Міністерство оборони України

- Регіональне відділення Фонду державного майна України по Хмельницькій області

- КЕВ м. Хмельницький

- Кабінет Міністрів України

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних позовних вимог на стороні відповідачів:

- ОСОБА_6

про визнання недійсним договору на організацію та проведення цільового аукціону з продажу заставленого майна від 08.04.2014 р., укладеного між Державною податковою інспекцією у м. Хмельницький та Хмельницькою обласною товарною біржею

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Хмельницької області від 28.07.2016 р. по справі № 924/326/16 (суддя Магера В.В.) в позові відмовлено.

Приймаючи рішення, суд першої інстанції виходив з того, що позовні вимоги не відповідають чинному законодавству і фактичним обставинам справи та не підтверджені належними доказами.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить останнє скасувати з підстав неповного з'ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеності обставин, які місцевий господарський суд визнав встановленими та невідповідності висновків, викладених у рішенні місцевого господарського суду, обставинам справи. В обгрунтування скарги зазначає, що реалізація державного майна повинна здійснюватись відповідно до Порядку відчудження об'єктів державної власності, затвердженого Постановою КМУ № 803 від 06.06.2007 р., за умовами якого рішення про надання згоди на відчудження нерухомого державного майна повинно прийматись органом управління таким майном та Фондом державного майна України. Доводи позивача на рахунок порушення сторонами при укладенні спірного договору вимог ст. 203 ЦК України мотивувалися відсутністю дозволу на реалізацію нерухомого майна від уповноваженого органу управління таким майном, а саме центральним органом виконавчої влади - Міністерством оборони України. Однак, судом першої інстанції належним чином не досліджено, яким чином орган управління державним майном повинен надавати згоду на реалізацію державного майна. Зокрема, судом розцінено як надання згоди - протокол засідання постійної комісії з питань використання фондів та земель оборони, які вивільняються в ході реформування Збройних Сил України від 28.05.2009 р. та лист Міністра оборони України Єжеля від 27.01.2010 р. № 1708/10/24-2, в якому вказується, що Міноборони не заперечує щодо реалізації напівпідвального приміщення по АДРЕСА_1. Однак, як вказує апелянт, протокол - це документ, що містить послідовний запис ходу обговорень питань та прийняття рішень на зборах, нарадах, засіданнях тощо, та не є розпорядчим документом. Лист Міністра оборони України також не може свідчити про надання згоди, оскільки рішення міністра можуть прийматися лише у вигляді наказів або директив. Поряд з цим, судом не надано оцінки поданим позивачем доказам, які спростовують факт надання будь-якої згоди на продаж майна, а саме копії листа Міністерства оборони України від 05.05.2015 р. та копії листа Галузевого державного архіву Міністерства оборони України від 07.04.2016 р. № 179/1/3361, в яких вказується, що дозволу на реалізацію нерухомого державного майна по АДРЕСА_1 Міноборони не давало. Відтак, апелянт вважає, що матеріалами справи підтверджена відсутність згоди на реалізацію державного нерухомого майна Консорціуму, чим прямо порушено імперативні вимоги Закону України "Про управління об'єктами державної власності" та Постанови КМУ № 803 від 06.06.2007 р. "Про затвердження Порядку відчудження об'єктів державної власності". Також звертає увагу, що в порушення ст.ст. 95.1, 95.3 Податкового кодексу України ДПІ у м. Хмельницькому уклало спірний договір-доручення на реалізацію державного майна без відповідного дозволу у вигляді рішення адміністративного суду. Наявна в матеріалах справи постанова Окружного адміністративного суду м. Києва від 01.02.2012 р. зі справи № 2а-15721/11/2670 свідчить лише про задоволення позову ДПІ до Консорціуму про стягнення сум податкового боргу, а не надання дозволу на реалізація майна, яке перебуває в податковій заставі. Разом з цим відзначає, за умовами п. 8 Порядку відчудження об'єктів державної власності Фонд державного майна як організатор продажу нерухомого майна, зокрема, погоджує його відчудження та пропозицію щодо організатора аукціону, погоджену суб'єктом управління. Натомість кандидатура Хмельницької обласної товарної біржі не була погоджена ані суб'єктом управління майном - Міністерством оборони України, ані Фондом державного майна України. Таким чином, зазначені обставини є підставою для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення про задоволення позову.

В судових засіданнях представник апелянта підтримав доводи апеляційної скарги та просить її задоволити.

Відповідач 1 - Державна податкова інспекція у м. Хмельницькому письмового відзиву на апеляційну скаргу не подала. В судових засіданнях представник відповідача заперечила проти доводів апелянта з підстав, викладених у відзиві на позов. Просить відмовити в задоволенні скарги.

Відповідач 2 - Хмельницька обласна товарна біржа надіслала пояснення в яких вказує, що позивач не виклав аргументованих претензій до біржі, а тому просить відхилити скаргу та здійснювати розгляд без участі представника біржі.

Третьою особою на стороні відповідачів - ОСОБА_6 подані заперечення на апеляційну скаргу, в яких остання просить відмовити в задоволенні скарги і залишити в силі рішення суду першої інстанції. Вказує, що відповідно до Податкового кодексу України право податкової застави поширюється на будь-яке майно платника податків, яке перебуває в його власності у тому числі господарському віданні або оперативному управлінні. Статтею 4 цього кодексу встановлено рівність платників податків щодо їх сплати незалежно від форм власності. Рішення щодо опису майна в податкову заставу позивачем оскаржувалось в адміністративному суді, проте спірне майно судом з опису не виключене. Вважає, що позивачем не наведено жодного порушення порядку проведення аукціону, яке допустила біржа, а також порушень з боку податкового органу. Звертає увагу, що судом першої інстанції правомірно було застосовано практику Європейського суду з прав людини до спірних відносин, як джерело права.

В судові засідання третя особа ОСОБА_6 не з'являлась, про причини неявки суд не повідомляла.

Третьою особою на стороні позивача - Міністерством оборони України надані пояснення, в яких останнє підтримує позицію апелянта просить задовольнити скаргу. Зокрема відзначає, що механізм та способи відчудження об'єктів державної власності врегульовано Порядком відчудження об'єктів державної власності, затвердженим Постановою КМУ № 803 від 06.06.2007 р. Відповідно до вказаного Порядку відчудження майна здійснюється лише після надання на це згоди або дозволу відповідного суб'єкта управління майном, який є представником власника і виконує його функції у межах, визначених законодавчими актами. Рішення про надання згоди приймається відповідним суб'єктом у формі розпорядчого акта, а про відмову в наданні такої згоди - у формі листа. Фонд державного майна України погоджує або відмовляє в погодженні у формі листа. Рішення Міністра оборони України можуть прийматися у вигляді наказів або директив. В даних правовідносинах згоди зі сторони Міністерства оборони України на реалізацію майна у встановленому законом порядку надано не було. Поряд з цим вказує, що податковою інспекцією в порушення вимог ст. 95 Податкового кодексу України не було отримано дозволу суду на погашення всієї суми податкового боргу за рахунок майна платника податків, що перебуває у податковій заставі. Звертає увагу, що рішення суду про надання такого дозволу є підставою для прийняття органом державної податкової служби рішення про погашення всієї суми боргу за рахунок майна, яке перебуває у податковій заставі. Наявне в матеріалах справи рішення податкового органу не відповідає вимогам закону, оскільки має посилання на судове рішення яке не надає відповідного дозволу та підписане неуповноваженою особою - заступником начальника ДПІ. Також відначає, що судом не надана оцінка доводам позивача про невідповідність тексту оспорюваного договору, а саме - посилання на Порядок проведення цільових аукціонів з продажу майна платника податків, яке перебуває у податковій заставі, затвердженого наказом Мінфіну від 07.12.2012 р. № 1297. Даний порядок втратив чинність згідно з наказом Міністерства фінансів України від 25.10.2013 р. № 904. Разом з цим договір містить інформацію, що майно належить на праві власності філії "Хмельницької автомобільної бази № 82", хоча вказане майно являлось власністю держави в особі Міністерства оборони України та знаходилось на праві господарського відання позивача.

В судове засідання представник Міноборони не з'явився, однак надіслав заяву про слухання справи без його участі в зв'язку з неможливістю прибути в судове засідання.

Третіми особами на стороні позивача - Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Хмельницькій області, КЕВ м. Хмельницький та Кабінетом Міністрів України письмових пояснень, відзивів тощо, до суду апеляційної інстанції не подано. Присутні в судовому засіданні представники КЕВ м. Хмельницький та Кабінету Міністрів України усно підтримали доводи апелянта та просили задоволити скаргу.

В процесі апеляційного розгляду скаржником були заявлені клопотання про залучення доказів до матеріалів справи. Зокрема, клопотання № 305 від 03.11.2016 р. яким апелянт просить залучити до матеріалів справи копію ухвали Окружного адміністративного суду м. Києва від 24.10.2016 р. у справі № 2а-15721/11/2670 та клопотання № 309 від 07.11.2016 р. про залучення копії декларації з офіційного сайту НАЗК по ОСОБА_7.

Обгрунтовуючи вказані клопотання, апелянт зазначає, що вказані докази отримані ним в процесі апеляційного провадження, а тому не могли бути подані до суду першої інстанції.

З даного приводу судом відзначається, що за умовами ч. 1 ст. 101 ГПК України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Додаткові докази приймаються судом, якщо заявник обгрунтував неможливість їх подання суду першої інстанції з причин, що не залежали від нього.

Виходячи з конструкції зазначеної процесуальної норми слід дійти висновку, що додаткові докази, які заявник намагається подати до суду апеляційної інстанції, існували на момент розгляду справи судом першої інстанції. При цьому заявник не міг подати вказані додаткові докази до суду першої інстанції з певних об'єктивних причин або судом було відхилено клопотання про витребування таких доказів в порядку ст. 38 ГПК. В противному випадку такі докази відносяться до нових, які не могли бути предметом дослідження суду першої інстанції. Можливість подання нових доказів до суду апеляційної інстанції процесуальним законом не визначено.

Оскільки докази, які залучаються апелянтом відповідно до клопотань №№ 305, 309 є документами, які не існували на момент розгляду справи господарським судом першої інстанції та отримані скаржником в процесі апеляційного розгляду, останні колегією суддів до уваги не приймаються.

З таких же підстав судом відхилено клопотання апелянта № 29/11 від 28.11.2016 р. про зупинення провадження у справі до набрання законної сили рішенням у справі № 822/2329/16.

Мотивуючи дане клопотання, скаржник вказує, що 16.11.2016 р. Консорціумом "Військово-будівельна індустрія" подано до Хмельницького окружного адміністративного суду позов до ДПІ у м. Хмельницькому з вимогою скасувати рішення ДПІ від 17.01.2013 р. № 3 "Про погашення усієї суми податкового боргу шляхом продажу майна платника податків, яке перебуває у податковій заставі". Ухвалою окружного адміністративного суду від 22.11.2016 р. відкрито провадження в адміністративній справі № 822/2329/16 за вказаним позовом.

Судом відмічається, що провадження в даній адміністративній справі не існувало на момент розгляду справи № 924/326/16 судом першої інстанції, а тому будь-які встановлені в межах адміністративної справи факти за своєю суттю будуть новими доказами, а не додатковими, що в свою чергу порушує встановлений ст. 101 ГПК принцип розгляду справи судом апеляційної інстанції за наявними у справі доказами.

Також судом відхилено усне клопотання апелянта про відкладення розгляду справи, заявлене в судовому засіданні 29.11.2016 року. В якості підстав для відкладення розгляду справи заявник вказав необхідність ознайомлення відсутніх в засіданні учасників провадження з поданими відповідачами на вимогу суду доказами.

В даному випадку судом прийнято до уваги те, що ухвала суду від 08.11.2016 р., якою витребовувались від відповідачів додаткові докази, була отримана всіма учасниками провадження у справі, що стверджується наявними повідомленнями про вручення рекомендованої кореспонденції адресатам. Таким чином, всі учасники провадження були ознайомлені з вимогами суду та у випадку зацікавленості у витребовуваних доказах, могли з'явитись в судове засідання для їх дослідження або надіслати клопотання про відкладення розгляду справи для надання можливості ознайомитись з поданими доказами. Натомість жодних клопотань вказаного змісту до суду не надходило. Зважаючи, що явка сторін в судове засідання 29.11.2016 р. обов'язковою не визнавалась, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення клопотання скаржника.

Розглянувши матеріали справи, апеляційну скаргу та відзив на неї, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції при винесенні оскаржуваного рішення норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Рівненського апеляційного господарського суду вважає, що у задоволенні апеляційної скарги слід відмовити, а рішення господарського суду Хмельницької області від 28.07.2016 р. у справі № 924/326/16 залишити без змін виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідно до наказу Міністра оборони України №308 від 07.06.2005р. було утворено Державне господарське об'єднання Консорціум „Військово-будівельна індустрія", до якого увійшло 48 організацій, у тому числі ДП „Хмельницька автомобільна база №82".

Згідно з п.п.1.1, 6.2 статуту ДГО Консорціум „Військово-будівельна індустрія" об'єднання утворено на державній власності для ефективного використання виробничих і невиробничих фондів, а також інших цінностях, відображених у самостійних балансах державних підприємств та госпрозрахункових установ, що входять до сфери управління Міністерства оборони України та його майно знаходиться у державній власності і закріплене за об'єднанням на праві господарського відання.

Відповідно до технічного паспорту на приміщення від 10.04.2007р. напівпідвальне нежитлове приміщення загальною площею 222,8 кв.м., розташоване по АДРЕСА_1 м. Хмельницький, належить Міністерству оборони України в особі ДГО "Консорціум "Військово-будівельна індустрія".

Державне господарське об'єднання Консорціум „Військово-будівельна індустрія", м. Київ значиться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань згідно Витягу із ЄДР від 26.02.2016р., від 07.04.2016р.

29.01.1999р. за Актом приймання-передачі основних засобів напівпідвальне приміщення у м.Хмельницькому по АДРЕСА_1, площею 222,8 кв.м було передано ДП „Хмельницька автомобільна база №82".

20.11.2008р. ДПІ у м. Хмельницькому звернулась до позивача з вимогою про погашення податкового боргу, який станом на 19.11.2008р. становив 72 266,49 грн., та із проханням надати перелік ліквідних активів для проведення їх опису в податкову заставу у двократному розмірі суми податкового боргу.

Відповідно до листів 20.11.2011р., від 24.02.2009р., від 20.10.2009р., від 27.01.2010р., від 21.09.2012р. та від 12.09.2012р. ДПІ в м. Хмельницький зверталась до позивача із вимогами про вирішення питання щодо погашення податкового боргу, який виник у 2008 році та збільшується, котрі залишились без задоволення у зв'язку відсутністю у позивача змоги провести таке погашення.

17.02.2009р. за №41/6 ДПІ у м. Хмельницькому отримано лист-відповідь з інформацією про те, що Консорціум „Військово-будівельна індустрія" не заперечує проти проведення опису активів Філії, а саме, напівпідвального приміщення за інвентарним №18 загальною площею 222,8 м. кв., яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

18.02.2009р. податковим керуючим ДПІ м. Хмельницький в присутності директора філії „Хмельницька автомобільна база №82" актом опису активів, на які поширюється право податкової застави №17, було проведено опис напівпідвального нежитлового приміщення загальною площею 222,8 м.кв., балансовою вартістю 414600 грн., розташованого по АДРЕСА_1 м. Хмельницький, та зареєстровано податкову заставу в Хмельницькій філії ДП „Інформаційний центр" Міністерства Юстиції України. Об'єкт застави - вищезазначене напівпідвальне приміщення.

27.03.2009р. Департамент будівництва Міністерства оборони України листом №227/6/944 повідомив ДПІ м. Хмельницький про те, що готуються документи на розгляд постійно діючій комісії з питань використання фондів та земель оборони для отримання згоди Міністра оборони України на реалізацію майна, яке перебуває у податковій заставі.

21.05.2009р. рішенням постійно діючої комісії з питань використання фондів та земель оборони, які звільняються в ході реформування Збройних сил України, затвердженого Міністром оборони України 28.12.2009р., надано згоду філії „Хмельницька автомобільна база №82" ДГО „Консорціум „Військово-будівельна індустрія" на відчуження будівель, споруд та приміщень, які не задіяні в основному виробничому процесі, і, зокрема, напівпідвального нежитлового приміщення 1984 року побудови.

27.01.2010р. Міністр оборони України листом №1708/10/24-2 повідомив ДПІ у місті Хмельницькому, що Міністерство оборони України не заперечує щодо реалізації за ринковою вартістю, не нижче експертної на час оцінки, напівпідвального приміщення філії „Хмельницька автомобільна база №82" ДГО „Консорціум „Військово-будівельна індустрія" площею 222,8 кв.м., яке розміщено за адресою: АДРЕСА_1, з метою погашення останньою податкового боргу.

01.03.2010р. за №112/7 ДПІ отримано лист-відповідь про те, що Консорціум „Військово-будівельна індустрія", не заперечує щодо надання дозволу В.о. Міністра оборони на реалізацію Державною податковою інспекцією у м. Хмельницькому майна філії, яке знаходиться у податковій заставі в рахунок погашення податкового боргу.

01.04.2010р. за №240/1 ДПІ отримано лист Консорціуму „Військово-будівельна індустрія" та копію листа Міністра оборони України щодо погодження реалізації ДПІ у м. Хмельницькому майна філії, яке знаходиться у податковій заставі в рахунок погашення податкового боргу.

05.10.2010р. наказом Міністра оборони України №515, (з змінами від 12.08.2014р. наказ №526) „Про ліквідацію державного господарського об'єднання „Консорціум „Військово-будівельна індустрія" було прийнято рішення про припинення діяльності зазначеного об'єднання як юридичної особи та призначено ліквідаційну комісію.

01.02.2012р. постановою Окружного адміністративного суду міста Києва у справі №2а-15721/11/2670 задоволено позов ДПІ у м. Хмельницький до ДГО „Консорціум „Військово-будівельна індустрія" про стягнення заборгованості у розмірі 291 206,30 грн. та стягнуто із відповідача до Держбюджету 67 733,57 грн. заборгованості по земельному податку, 39 940,09 грн. заборгованості по податку з юридичних осіб власників транспортних засобів, 183 466,64 грн. заборгованості по податку на доходи найманих працівників та податку на доходи фізичних осіб, а загальна заборгованість склала 291 206,30 грн.

12.11.2012р. ДПІ направлено лист на голову ліквідаційної комісії та повідомлено про те, що на виконання п.95.1 ст.95 Податкового кодексу ДПІ у м. Хмельницькому буде здійснювати заходи щодо погашення податкового боргу шляхом реалізації майна яке перебуває у податковій заставі та запропоновано відповідно до п.95.12. ст.95 Податкового кодексу провести експертну оцінку шляхом укладення договору з оцінювачем.

Згідно зі Звітом №145 про оцінку вартості нежитлових вбудованих напівпідвальних приміщень загальною площею 222,8 кв.м., що перебувають на балансі Консорціуму „Військово-будівельна індустрія" філії „Хмельницька автомобільна база №82" та знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 про оцінку вартості нежитлового напівпідвального приміщення площею 222,8 кв.м., яке розміщено за адресою: АДРЕСА_1 станом на 30 квітня 2013р. вартість зазначеного нежитлового приміщення становила 233 151,00 грн., а з урахуванням ПДВ - 279 781,2 грн.

17.06.2013р. РВ ФДМ України по Хмельницькій області листом №11-05-01672 направило ДПІ у м. Хмельницький рецензію на звіт №145 про оцінку вартості нежитлових вбудованих напівпідвальних приміщень загальною площею 222,8 кв.м., що перебувають на балансі консорціуму „Військово-будівельна індустрія" філії „Хмельницька автомобільна база №82", що по АДРЕСА_1, в якому зазначено, що оцінка майна у розмірі 233 151,00 грн. у цілому відповідає вимогам нормативно-правових актів з оцінки майна.

Згідно із довідкою №504, виданою головним бухгалтером філії „Хмельницька автомобільна база №82" первісна вартість нежитлового напівпідвального приміщення площею 222,8 кв.м. по АДРЕСА_1 складала 158 695,00 грн., а залишкова, станом на 30.09.2013 р. - 71 268,00 грн.

21.05.2009 р. згідно інформації, наданої керуючим філією „Хмельницька автомобільна база №82" (довідка №447) первісна вартість нежитлового напівпідвального приміщення площею 222,8 кв.м. по АДРЕСА_1 складала 158 695,00 грн., а залишкова, станом на 31.12.2013 року - 74 954,13 грн.

04.04.2014р. ДПІ у м. Хмельницькому повторно укладено договір на проведення експертної оцінки та 02.04.2014 року отримано експертну оцінку, 08.04.2014 року отримано рецензію проведену КП „Ярмолинецьке БТІ".

Відповідно Звіту про оцінку вартості нежитлового напівпідвального приміщення загальною площею 222,8 кв.м., розташованого в багатоквартирному житловому будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 станом на 28.02.2014 р. вартість зазначеного нежитлового приміщення становила 115 132,00 грн.

08.04.2014р. Висновком рецензії на звіт про оцінку майна - нежитлового напівпідвального приміщення загальною площею 222,8 кв.м., за адресою: АДРЕСА_1, проведеною КП „Ярмолинецьке БТІ" зазначено, що оцінка майна у розмірі 115 132,00 грн. в цілому відповідає вимогам нормативно-правових актів з оцінки майна.

08.04.2014р. між Державною податковою інспекцією у м. Хмельницькому (надалі-ДПІ) та Хмельницькою обласною товарною біржею (надалі-Біржа) був укладений Договір-доручення на організацію та проведення цільового аукціону з продажу заставленого майна б/н.

Згідно п.п.1.1 договору передбачено, що ДПІ доручає, а Біржа бере на себе зобов'язання в порядку та на умовах, визначених положеннями ст.95 Податкового кодексу України, Порядком проведення цільових аукціонів з продажу майна платника податків, яке перебуває у податковій заставі, затвердженим наказом Міністерства фінансів України від 07.12.2012р. №1297, та цим договором, організувати та провести аукціон з продажу майна, яке перебуває у податковій заставі і належить на праві власності Філії „Хмельницької автомобільної бази №82" Консорціуму „Військово-будівельна індустрія" (далі - Заставодавець), та перерахувати виручку від реалізації такого майна.

Відповідно до п.п.1.2, 1.3 договору передбачено, що договір вважається виконаним після повного надходження коштів від продажу майна за цим договором на рахунок Державного казначейства. Майном, що підлягає реалізації на аукціоні за цим договором є: напівпідвальне приміщення загальною площею 222,8 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1, вартість за експертною оцінкою становить 115 132,00 грн.

Пунктом 1.4 (п.п.1.4.1, 1.4.2, 1.4.3) зазначеного договору сторони визначили, що вказане у п. 1.3 договору майно виставляється на продаж одним лотом. Вказане у п.1.3. майно, яке підлягає продажу на аукціоні, виставляється на аукціон за початковою ціною, з урахуванням вартості майна, визначеного на підставі звіту про оцінку майна, складеного відповідно до Закону України „Про оцінку майна, майнових прав та професійну діяльність в Україні" та суми податку на додану вартість, визначену згідно чинного податкового законодавства України. Порядок розрахунків - повна оплата майна покупцем протягом 5 банківських днів після укладення договору купівлі-продажу.

Згідно п.п 1.5, 1.6, 1.7 договору передбачено, що строк виконання - 90 днів з дня укладання цього договору. Біржа одержує винагороду в розмірі 7% від суми укладеного за результатами аукціону договору купівлі-продажу. Вартість майна, перерахована в п.1.3 договору, визначена Заставодавцем згідно звіту експерта про оцінку майна, копія якого додається до договору.

Вказаним договором на Біржу було покладено наступні обов'язки (п.п.2.1 договору), а саме: - виконати дане доручення особисто силами працівників Біржі у відповідності до Положення про Порядок проведення аукціонів (біржових торгів) з продажу заставленого майна (затверджене постановою КМУ від 22.12.1997р. №1448) в частині, що не суперечить ст. 95 Податкового кодексу України та постанови КМУ від 29.12.2010р. №1244, передбачених цим договором та додаткових вказівок ДПІ, наданих у письмовій формі.

- не пізніше наступного дня після отримання від покупця коштів за продане майно за цим договором, перерахувати їх на балансовий рахунок органу Державного казначейства з місця реєстрації платника податків (заставодавця) №3412 „Інші кошти, тимчасово віднесені до доходів державного бюджету" , за винятком винагороди Біржі, передбаченої даним договором.

- забезпечити розміщення інформації про час і місце проведення аукціону з продажу майна за цим договором у друкованих засобах масової інформації;

- на наступний день після опублікування в засобах масової інформації (ЗМІ) оголошення про проведення аукціону надати ДПІ примірник друкованого ЗМІ або ксерокопію сторінки ЗМІ, на якій надруковане оголошення про аукціон, з датою публікації;

- у строк один день після проведення аукціону повідомити про це ДПІ та передати примірник протоколу цільового аукціону.

Згідно п.3.1 договору передбачено, що ДПІ зобов'язана надати Біржі надати Біржі завірену копію акту опису майна, яке знаходиться у податковій заставі і виділене для реалізації за цим договором, оригінал або завірену копію звіту про незалежну оцінку майна, яке передається на реалізацію. Забезпечити можливість огляду активів Заставодавця представникам Біржі, покупця, експертам. Сплатити Біржі винагороду за виконання цього договору, визначену у п.1.6 договору.

Згідно п.п.5.1 договору сторони передбачили, що строк дії цього договору - 3 місяці із подальшою пролонгацією.

08.04.2014р. та 30.04.2014р. Хмельницькою обласною торговою біржею в засобах масової інформації - газета-оголошення „Всім" розміщувались повідомлення-пропозиції про реалізацію на аукціоні (біржових торгах) майна, в тому числі нежитлового напівпідвального приміщення площею 222,8 кв.м., що розташоване по АДРЕСА_1.

13.05.2014р. від гр.ОСОБА_6 та гр.ОСОБА_8 поступили заяви про включення їх до числа учасників аукціону з реалізації зазначеного вище напівпідвального приміщення.

15.05.2014р. Хмельницькою обласною товарною біржею було проведено торги (аукціон) щодо продажу напівпідвального приміщення загальною площею 222,8 кв. м. по АДРЕСА_1, переможцем яких стала гр. ОСОБА_6, яка придбала дане майно за 97 863,00 грн. (протокол № 6).

23.05.2014р. податковим керуючим ДПІ у м. Хмельницькому листом №10681/10/22-25-25 було повідомлено ДП „Хмельницька автомобільна база №82" про реалізацію напівпідвального приміщення загальною площею 222,8 кв.м. по АДРЕСА_1 за 97863,00грн.

28.05.2014р. ДПІ у м. Хмельницькому листом №10971/10/22-25-25 було повідомлено позивача та його філію - ДП „Хмельницька автомобільна база №82" про продаж майна боржника, спрямування отриманих коштів на погашення податкового боргу та просило передати покупцю технічну документацію на приміщення для оформлення права власності на придбане ним майно.

Позивач - Державне господарське об'єднання Консорціум „Військово-будівельна індустрія", м. Київ звернулось до суду із позовом про визнання недійсним договору на організацію та проведення цільового аукціону з продажу заставленого майна від 08.04.2014р., укладеного між Державною податковою інспекцією у м.Хмельницькому та Хмельницькою обласною товарною біржею, посилаючись на порушення порядку відчуження нерухомого державного майна всупереч ч.1 ст. 203 ЦК України.

Розглядаючи зазначений спір колегія суддів приймає до уваги наступне.

Як правомірно зазначено судом першої інстанції, предметом договору-доручення від 08.04.2014р. на організацію та проведення цільового аукціону із продажу заставленого майна сторони визначили (п.п.1.1 договору) взаємовідносини сторін щодо організації та проведення аукціону із продажу майна, яке перебуває у податковій заставі і належить на праві власності Філії „Хмельницької автомобільної бази №82" Консорціуму „Військово-будівельна індустрія". При цьому, ДПІ доручає, а Біржа бере на себе зобов'язання організувати та провести такий аукціон у встановленому законом порядку та у відповідні строки.

Враховуючи обсяг взаємних прав та обов'язків сторін по даному договору, останній за правовою природою віднесено до договорів доручення (ст.1000 ЦК України), за яким одна сторона (повірений) зобов'язується вчинити від імені та за рахунок другої сторони (довірителя) певні юридичні дії. Предметом договору доручення є вчинення певних юридичних дій. Такими діями, враховуючи специфіку договору доручення, зокрема, можуть бути: дії щодо вчинення правочинів (укладення договорів купівлі-продажу, поставки тощо), зокрема і дії щодо організації та проведення аукціону.

Виходячи із змісту договорів доручення - фактично йдеться про представництво повіреним інтересів довірителя. Згідно зі ст.239 ЦК правочин, вчинений представником, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов'язки особи, яку він представляє; відповідно, правочин, вчинений повіреним, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов'язки не повіреного, а саме довірителя (ч.1 ст.1000 ЦК). Іншими словами, повірений жодних цивільних прав та обов'язків за правочинами, які він вчинив на виконання договору доручення, не набуває.

Зі змісту позовної заяви вбачається, що підставою для визнання недійсним договору на організацію та проведення цільового аукціону з продажу заставленого майна від 08.04.2014р., укладеного між Державною податковою інспекцією у м.Хмельницький та Хмельницькою обласною товарною біржею позивачем було зазначено недодержання сторонами договору вимог ч.1 ст.203 ЦК України, „Порядку відчуження об'єктів державної власності", затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 803 від 6 червня 2007 року.

Позивач вказує, що у випадку укладення спірного договору ДПІ у м. Хмельницькому не отримало дозволу на реалізацію нерухомого державного майна від Міністерства оборони України та Фонду державного майна України, а також висновку про оцінку об'єкта нерухомості від Фонду держмайна України.

В обгрунтування даної позиції позивач посилається на те, що відповідно до ст. 5 Закону України "Про управління об'єктами державної власності" Кабінет Міністрів України є суб'єктом управління, що визначає об'єкти управління державної власності, стосовно яких виконує функції з управління, а також об'єкти управління державної власності, повноваження з управління яких передаються іншим суб'єктам управління, визначеним цим Законом.

Як передбачено ч. 2 ст. 5 даного Закону, здійснюючи управління об'єктами державної власності, Кабінет Міністрів України визначає органи виконавчої влади, які здійснюють функції з управління об'єктами державної власності.

Підпунктом "и" п. 18 ч. 2 ст. 5 Закону визначено, що Кабінет Міністрів України визначає порядок відчудження та списання об'єктів державної власності.

Нерухоме майно по АДРЕСА_1 має статус державного майна та міститься в реєстрі об'єктів державної власності.

Органом управління нерухомим майном позивача (Консорціуму) по справі, є Міністерство оборони України, у відповідності до Статуту підприємства.

На виконання Закону України "Про управління об'єктами державної власності", Кабінетом Міністрів України було розроблено Порядок відчудження об'єктів державної власності, який затверджено постановою КМУ № 803 від 06.06.2007 р.

Відповідно до п. 1 Порядку, цей порядок визначає механізми та способи відчудження об'єктів державної власності. Пунктом 6 Порядку передбачено, що рішення про надання згоди на відчудження нерухомого державного майна повинно прийматись органом управління таким майном та Фондом державного майна України. Крім того, п. 10 передбачено, що висновок про вартість майна, погоджений Фондом державного майна, видається разом з погодженням на відчудження майна відповідному суб'єктові управління.

З огляду на вказане, позивач в своїх доводах та в апеляційній скарзі відзначає, що центральний орган виконавчої влади - Міністерство оборони України, не надавало згоди на реалізацію державного нерухомого майна Консорціуму "Військбудіндустрія" по АДРЕСА_1. Відсутнє таке погодження і від Фонду державного майна України. Зазначене свідчить про пряме порушення імперативної вимоги Закону України "Про управління об'єктами державної власності" та постанови КМУ № 803 від 06.06.2007 р. "Про затведження Порядку відчудження об'єктів державної власності".

Суд вважає дане твердження апелянта безпідставним з огляду на таке.

Закону України "Про управління об'єктами державної власності" не визначає прав або обов'язків суб'єктів управління державним майном надавати погодження на реалізацію державного майна, яке перебуває в податковій заставі.

За умовами підпункту 4 пункту 5 Порядку відчудження об'єктів державної власності, дія цього Порядку не поширюється на відчудження майна, порядок відчудження якого визначається окремим законом.

Порядок відчудження майна, що перебуває в податковій заставі визначається на підставі наступних нормативно-правових актів:

- Податковий кодекс України;

- Постанова КМУ від 29.12.2010 р. № 1244 "Про деякі питання реалізації статті 95 Податкового кодексу України";

- Наказ Міністерства доходів і зборів України від 10.10.2013 р. № 571 "Про затвердження Порядку проведення цільових аукціонів з продажу майна платників податків, яке перебуває в податковій заставі";

- Наказ Міністерства доходів і зборів України від 10.10.2013 р. № 566 "Про затвердження деяких форм документів, необхідних для реалізації Постанови КМУ від 29.12.2010 р. № 1244".

Зокрема, відповідно до ст. 1 Податкового кодексу України - цей Кодекс регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

Згідно ст. 89.2 Податкового кодексу України право податкової застави поширюється на будь-яке майно платника податків, яке перебуває в його власності (господарському віданні або оперативному управлінні) у день виникнення такого права і балансова вартість якого відповідає сумі податкового боргу платника податків.

За умовами ст. 95 цього Кодексу контролюючий орган здійснює за платника податків і на користь держави заходи щодо погашення податкового боргу такого платника податків шляхом стягнення коштів, які перебувають у його власності, а в разі їх недостатності - шляхом продажу майна такого платника податків, яке перебуває у податковій заставі.

Продаж майна платника податків здійснюється на публічних торгах та/або через торгівельні організації.(п. 95.7).

Об'єкти нерухомого майна, а також цілісні майнові комплекси підприємств підлягають продажу за кошти виключно на цільових аукціонах, які організовуються за поданням відповідного контролюючого органу на зазначених біржах. (п. 95.7.3).

Відповідно до ст. 95 ПКУ Міністерством доходів і зборів України видано наказ № 571 від 10.10.2013 р. "Про затвердження Порядку проведення цільових аукціонів з продажу майна платника податків, яке перебуває у податковій заставі".

Пунктом 2.1 даного Порядку передбачено, що організаторами аукціонів з продажу майна платників податків, яке перебуває в податковій заставі, виступають уповноважені біржі, визначені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, на конкурсних засадах.

З огляду на наведене судом констатується, що законодавством у сфері справляння податків і зборів встановлено інший порядок відчудження майна, яке перебуває у податковій заставі, що виключає застосування до спірних правовідносин положень Закону України "Про управління об'єктами державної власності" та постанови КМУ № 803 від 06.06.2007 р. "Про затвердження Порядку відчудження об'єктів державної власності".

Слід зазначити, що вказані нормативні акти регулюють питання відчудження об'єктів державної власності лише суб'єктами господарювання, а не контролюючими органами, що прямо передбачається п. 6 Порядку відчудження об'єктів державної власності, за яким відчудження майна здійснюється безпосередньо суб'єктом господарювання, на балансі якого перебуває таке майно, лише після надання на це згоди або дозволу відповідного суб'єкта управління майном, який є представником власника і виконує його функції у межах, визначених законодавчими актами.

Натомість податкове законодавство таких вимог не містить, за виключенням обмежень встановлених п. 95.9 ст. 95 ПКУ. Віднесення спірного майна до таких виключень апелянтом не доведено.

Відтак, посилання скаржника на порушення ДПІ у м. Хмельницькому вищевказаних нормативних актів, а саме - не отримання дозволу на реалізацію нерухомого державного майна від Міністерства оборони України та Фонду державного майна України, а також висновку про оцінку об'єкта нерухомості від Фонду держмайна України є безпідставним та необгрунтованим.

Також хибним є твердження скаржника про те, що Хмельницька обласна товарна біржа не мала правових підстав бути реалізатором нерухомого державного майна та відповідно і стороною по договору дорученню на проведення цільового аукціону.

З даного приводу судом відзначається, що відповідно до п. 95.7.3 ст. 95 ПКУ об'єкти нерухомого майна підлягають продажу за кошти виключно на цільових аукціонах, які організовуються за поданням відповідного контролюючого органу на зазначених біржах.

За вимогами п. 95.13 ст. 95 ПКУ під час продажу майна на товарних біржах контролюючий орган укладає відповідний договір з брокером (брокерською конторою), яка вчиняє дії з продажу такого майна за дорученням контролюючого органу на умовах найкращої цінової пропозиції.

Організаторами аукціонів з продажу майна платників податків, яке перебуває в податковій заставі, виступають уповноважені біржі, визначені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, на конкурсних засадах (п. 2.1 Порядку проведення цільових аукціонів).

З метою проведення конкурсів з визначення уповноважених бірж, які здійснюють продаж майна платників податків, наказом Міндоходів № 575 від 10.10.2013 р. затверджено "Положення про умови і порядок проведення конкурсів з визначення уповноважених бірж з продажу майна, що перебуває у податковій заставі".

Відповідно до вказаного Положення, уповноважена біржа визначається за результатами конкурсу, який проводиться раз на три роки конкурсною комісією Міністерства доходів і зборів України. Згідно п. 4.12 Положення інформація про результати конкурсу у десятиденний строк надсилається комісією всім учасникам конкурсу, біржам, органам доходів і зборів та оприлюднюється на єдиному веб-порталі Міндоходів.

На вимогу суду відповідачами надано листи-повідомлення Державної податкової служби України від 05.01.2012 р. № 234/6/19-3015 та Державної фіскальної служби України від 17.03.2015 р. № 5587/6/99-99-23-0315 про результати засідання конкурсної комісії, адресовані Хмельницькій обласній товарній біржі. Даними листами біржу проінформовано, що остання визнана переможцем у конкурсах з визначення уповноважених бірж та внесена до відповідного переліку. Окрім цього, ДПІ у м. Хмельницькому додано до матеріалів справи скріншот з офіційного веб-порталу Державної фіскальної служби України з переліком уповноважених бірж, з якими органи ДПС можуть укладати договори про організацію продажу майна платників податків у 2012-2014 роках. В даному переліку міститься Хмельницька обласна товарна біржа.

Поряд з цим судом відзначається, що серед вимог до претендентів на участь у конкурсі визначається наявність договору про організацію продажу майна, що перебуває у державній власності, укладеного з Фондом державного майна України.

З наданих до суду доказів вбачається, що 10.07.2013 р. між Фондом державного майна України та Хмельницькою обласною товарною біржею було укладеного договір № 253 про організацію продажу майна, що перебуває у державній власності. Відповідно до предмету даного договору біржа бере на себе виконання послуг з організації продажу на аукціоні об'єктів приватизації, у тому числі об'єктів незавершеного будівництва, а також організації продажу майна, що перебуває у державній власності, через біржі, на аукціонах, за конкурсами, відчудження якого можливе з дозволу Фонду державного майна України.

З огляду на вказане, Хмельницька обласна товарна біржа на законних підставах уповноважена була бути реалізатором нерухомого державного майна та відповідно і стороною по договору дорученню на проведення цільового аукціону.

Однак, суд погоджується з твердженням апелянта про порушення державною податковою інспекцією вимог ст. 95 ПКУ щодо необхідності отримання дозволу суду на погашення суми податкового боргу за рахунок майна платника податків. В даному випадку судом враховується слідуюче.

Як передбачено п. 95.3 ст. 95 ПКУ стягнення коштів з рахунків платника податків у банках, обслуговуючих такого платника податків, та з рахунків платників податків у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, відкритих в органі, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, здійснюється за рішенням суду, яке направляється до виконання контролюючим органам, у розмірі суми податкового боргу або його частини.

Контролюючий орган звертається до суду щодо надання дозволу на погашення усієї суми податкового боргу за рахунок майна платника податків, що перебуває у податковій заставі.

Рішення суду щодо надання вказаного дозволу є підставою для прийняття контролюючим органом рішення про погашення усієї суми податкового боргу.

Зазначена норма встановлює послідовність стягнення податкового боргу за рахунок різних джерел: спочатку за рахунок коштів, а у разі їх недостатності - за рахунок майна, яке перебуває в податковій заставі. Тобто, передбачається наявність різного роду судових рішень - про стягнення коштів з рахунків платника податків та про надання дозволу на погашення усієї суми податкового боргу за рахунок майна.

Наявне в матеріалах справи рішення ДПІ у м. Хмельницькому № 3 від 17.01.2013 р. про погашення усієї суми податкового боргу шляхом продажу майна філії "Хмельницька автомобільна база № 82" Консорціуму "Військово-будівельна індустрія" свідчить, що останнє прийнято відповідно до рішення суду від 01 лютого 2012 року № 2а-15721/11/2670.

Проте, як вбачається з постанови Окружного адміністративного суду міста Києва від 01.02.2012 року № 2-а15721/11/2670 адміністративний позов ДПІ у м. Хмельницькому до Консорціуму "Військово-будівельна індустрія" про стягнення заборгованості у розмірі 291206,30 грн. задоволено. Присуджено стягнути з Консорціуму "Військово-будівельна індустрія" до Державного бюджету суму податкового боргу по податку з юридичних осіб власників транспортних засобів в сумі 39940,09 грн., по земельному податку в сумі 67733,57 грн., по податку на доходи найманих працівників та податку на доходи фізичних осіб в сумі 183466,64 грн.

Викладене свідчить, що за вказаним рішенням суду контролюючий орган мав право здійснювати стягнення коштів з рахунків платника податків у банках. Надання дозволу на на погашення усієї суми податкового боргу за рахунок майна платника податків, що перебуває у податковій заставі, дане рішення не містить.

Мотивуючи обставини прийняття рішення № 3 від 17.01.2013 р. відповідач-1 вказує, що в адміністративному позові просив стягнути з Консорціуму податковий борг в сумі 291206,30 грн. за рахунок коштів платника податків з рахунків у банках, обслуговуючих платника, та за рахунок готівки, що належить платнику податків, для погашення податкового боргу, а за недостатності коштів - за рахунок майна платника податків, що перебуває в податковій заставі. В підтвердження цього додано копію адміністративного позову. Відтак, з огляду на задоволення позову судом, вважав, що дозвіл на реалізацію майна отримано.

Колегія суддів вважає зазначену мотивацію необгрунтованою, оскільки норми ст. 95 ПКУ чітко вказують на необхідність отримання саме дозволу суду, що має бути відображено в резолютивній частині судового рішення та однозначно трактуватись особами, які беруть участь у справі.

Враховуючи наведене суд апеляційної інстанції вважає помилковим висновок суду першої інстанції про відповідність дій відповідача - ДПІ у м. Хмельницькому вимогам ст. 95 ПКУ під час вчинення повноважень щодо погашення усієї суми податкового боргу за рахунок майна платника податків, що перебуває у податковій заставі.

Таким чином, відсутність рішення суду про надання дозволу на реалізацію майна платника податків позбавляє чинності рішення контролюючого органу, яке відповідно до ч. 3 п. 95.3 ст. 95 приймається на виконання останнього та є підставою для реалізації майна на цільових аукціонах. Тобто, за наведених обставин відповідач-1 не був наділений повноваженнями для вчинення дій по укладенню спірного договору-доручення, що є підставою для визнання такого договору недійсним.

Разом з тим, судом першої інстанції обгрунтовано зазначено про необхідність застосування в даному випадку статті 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до якого кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Предметом безпосереднього регулювання статті 1 Першого протоколу є втручання держави в право на мирне володіння майном, зокрема, й позбавлення особи права власності на майно шляхом його витребування на користь держави.

Перший протокол ратифікований Законом України № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року й із огляду на приписи частини першої статті 9 Конституції України, статті 10 ЦК України застосовується судами України як частина національного законодавства.

При цьому розуміння змісту норм Конвенції та Першого протоколу, їх практичне застосування відбувається через практику (рішення) Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), яка згідно зі статтею 17 Закону України від 23 лютого 2006 року № 3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» застосовується українськими судами як джерело права.

Рішенням Європейського суду з прав людини від 24.06.2003р. „Стретч проти Сполученого Королівства" встановлено, що, оскільки особу позбавили права на його майно лише з тих підстав, що порушення були вчинені з боку публічного органу, а не громадянина, то в такому випадку мало місце „непропорційне втручання у право заявника на мирне володіння своїм майном та, відповідно, відбулось порушення статті 1 Першого протоколу Конвенції".

Принцип «пропорційності» передбачає, що втручання в право власності, навіть якщо воно здійснюється згідно з національним законодавством і в інтересах суспільства, буде розглядатися як порушення статті 1 Першого протоколу, якщо не було дотримано справедливої рівноваги (балансу) між інтересами держави (суспільства), пов'язаними з втручанням, та інтересами особи, яка так чи інакше страждає від втручання. «Справедлива рівновага» передбачає наявність розумного співвідношення (обґрунтованої пропорційності) між метою, що передбачається для досягнення, та засобами, які використовуються. Необхідний баланс не буде дотриманий, якщо особа несе «індивідуальний і надмірний тягар».

ЄСПЛ, оцінюючи можливість захисту права особи за статтею 1 Першого протоколу, загалом перевіряє доводи держави про те, що втручання в право власності відбулося в зв'язку з обґрунтованими сумнівами щодо законності набуття особою права власності на відповідне майно, зазначаючи, що існують відмінності між тією справою, в якій законне походження майна особи не оспорюється, і справами стосовно позбавлення особи власності на майно, яке набуте злочинним шляхом або стосовно якого припускається, що воно було придбане незаконно (наприклад, рішення та ухвали ЄСПЛ у справах «Раймондо проти Італії» від 22 лютого 1994 року, «Філліпс проти Сполученого Королівства» від 5 липня 2001 року, «Аркурі та інші проти Італії» від 5 липня 2001 року, «Ріела та інші проти Італії» від 4 вересня 2001 року, «Ісмаїлов проти Російської Федерації» від 6 листопада 2008 року).

Таким чином, стаття 1 Першого протоколу гарантує захист права на мирне володіння майном особи, яка законним шляхом, добросовісно набула майно у власність, і для оцінки додержання «справедливого балансу» в питаннях позбавлення майна мають значення обставини, за якими майно було набуте у власність, поведінка особи, з власності якої майно витребовується.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, договір-доручення від 08.04.2014р. припинив свою дію виконанням, оскільки 15.05.2014 р. Хмельницькою обласною товарною біржею було проведено торги щодо продажу напівпідвального приміщення загальною площею 222,8 кв. м. по АДРЕСА_1, за результатами яких третя особа на стороні відповідачів - гр. ОСОБА_6, як переможець аукціону, придбала майно за 97 863,00 грн. (протокол № 6), кошти сплачені та зараховані до Державного бюджету на погашення податкового боргу.

Колегією суддів приймається до уваги те, що визнання недійсним спірного договору-доручення, укладення якого передувало відчуженню майна від держави до покупця, як наслідок, тягне з собою можливе позбавлення покупця права власності або володіння майном

В даному конкретному випадку слід зазначити, що проведення цільових аукціонів з продажу майна платників податків, яке перебуває у податковій заставі, за нормами податкового законодавства відбувається відкрито - з оприлюдненням відповідного оголошення в засобах масової інформації та на відповідних веб-порталах мережі "Інтернет". Зазначені вимоги встановлені розділом ІІІ Порядку проведення цільових аукціонів з продажу майна платника податків, яке перебуває у податковій заставі. Тобто, коло осіб, які можуть виявити бажання прийняти участь в аукціоні є необмеженим, а переможець визначається за результатами найкращої цінової пропозиції, що вказує на цілковиту законність придбання майна.

Відтак, гр. ОСОБА_6, отримавши на законних підставах у власність об'єкт нерухомості (напівпідвальне приміщення площею 222,8 кв.м.), шляхом прийняття участі в аукціоні та сплативши за нього грошові кошти, правомірно очікувала на набуття права власності на це нерухоме майно та на відсутність ризиків, спрямованих на позбавлення права власності на нього у розумінні статті 1 Першого протоколу до Конвенції.

Про наявність порушень з боку державних органів, які можуть бути підставою для визнання недійсним аукціону та, як наслідок, витребування майна в порядку ст. 388 ЦК України, вказана особа при всій обачності не могла передбачати.

Колегією суддів відмічається, що з наявного в матеріалах справи листування між податковим органом та суб'єктами управління державним майном протягом 2009-2012 років, а також інших доказів вбачається намагання врегулювати порядок сплати податкового боргу в тому числі і за рахунок продажу майна - напівпідвального приміщення загальною площею 222,8 кв. м. по АДРЕСА_1 шляхом самостійної реалізації. Наявність податкового боргу та необхідність його погашення учасниками справи не спростовується. При цьому суть позовних вимог зводиться до того, що майно реалізовано не за тим порядком, з огляду на його правовий статус, і при умові його реалізації згідно наведених позивачем правових норм, останній зміг би розраховувати на погашення всієї суми податкового боргу за рахунок виручених коштів.

Відтак, надаючи оцінку додержанню «справедливого балансу» судом приймається до уваги те, що держава в особі своїх органів, шляхом відчудження державного майна фізичній особі задовольнила потребу у справлянні податків і зборів за рахунок сплачених фізичною особою коштів. Порушення при здійсненні процедури відчудження державного майна відбулись з боку публічного органу, а не громадянина, що в такому випадку свідчить про „непропорційне втручання у право особи на мирне володіння своїм майном та, відповідно, порушення статті 1 Першого протоколу Конвенції".

Отже, приймаючи до уваги вищенаведене, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про відмову в задоволенні позову.

Відповідно до п. 12 постанови Пленуму ВГСУ від 17.05.2011 р. № 7 "Про деякі питання практики застосування розділу ХІІ Господарського процесуального кодексу України", не підлягає скасуванню судове рішення, якщо апеляційною інстанцією буде з'ясовано, що його резолютивна частина є правильною, хоча б відповідні висновки місцевого господарського суду й не були належним чином обгрунтовані у мотивувальній частині рішення. Водночас апеляційний господарський суд у мотивувальній частині своєї постанови не лише вправі, а й повинен зазначити власну правову кваліфікацію спірних відносин та правову оцінку обставин справи.

З огляду на викладене вище, рішення господарського суду Хмельницької області від 28.07.2016 року у справі № 924/326/16 слід залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Відповідно до ст. 49 ГПК України судові витрати позивача за апеляційний розгляд справи покладаються на останнього.

Керуючись ст.ст. 49, 99, 101, 103, 105 ГПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Державного господарського об'єднання Консорціум "Військово-будівельна індустрія" від 12.08.2016 р. № 236 залишити без задоволення.

2. Рішення господарського суду Хмельницької області від 28.07.2016 року по справі № 924/326/16 залишити без змін.

3. Постанова може бути оскаржена в касаційному порядку.

Головуючий суддя Тимошенко О.М.

Суддя Мамченко Ю.А.

Суддя Огороднік К.М.