ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"28" листопада 2016 р. Справа №917/65/16

Колегія суддів у складі:

головуючий суддя Гетьман Р.А., суддя Терещенко О.І., суддя Тихий П.В.,

при секретарі судового засідання Деппа-Крівіч А.О.,

за участю представників:

позивача - ОСОБА_1, за довіреністю №2025 від 30.07.2014р.,

відповідача - Когут А.В., за довіреністю №03-37/2890 від 22.11.2016р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, у приміщенні Харківського апеляційного господарського суду, апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 (вх.№2807П/1-41 від 20.10.2016р.), на рішення господарського суду Полтавської області від 21.03.2016р. у справі №917/65/16,

за позовом Фізичної особа-підприємця ОСОБА_3, м. Кременчук, Полтавська обл.,

до Горішньоплавнівської міської ради Полтавської області, м. Горішні Плавні, Полтавська обл.,

про визнання недійсним рішення, -

ВСТАНОВИЛА:

18.01.2016р. Фізична особа-підприємець ОСОБА_3 звернувся до господарського суду Полтавської області з позовом до Комсомольської міської ради Полтавської області (Горішньоплавнівської міської ради Полтавської області) про визнання недійсним рішення п'ятдесят другої сесії шостого скликання Комсомольської міської ради від 16.12.2014р. "Про відмову у поновленні договору оренди землі ФОП ОСОБА_3.", посилаючись на протиправність вказаного рішення, вважаючи його таким, що грубо порушує охоронювані законом інтереси позивача.

Рішенням господарського суду Полтавської області від 21.03.2016р. у справі №917/65/16 (суддя Кульбако М.М.) в задоволенні позову відмовлено.

Позивач не погоджуючись із вказаним рішенням суду першої інстанції, звернувся до Харківського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та неповне з'ясування обставин справи, просить скасувати рішення господарського суду Полтавської області від 21.03.2016р. у справі №917/65/16 та винести нове, яким задовольнити позов в повному обсязі.

В обґрунтування своєї позиції по справі, апелянт зазначає, що з матеріалів справи вбачається, що ФОП ОСОБА_3 належно виконував свої обов'язки за договором оренди землі №131/09 від 07.12.2009р. до спливу строку вказаного у договорі; у встановлені строки та у спосіб, передбачені ст. 33 Закону України "про оренду землі" повідомив відповідача (орендодавця) про свій намір скористатися переважним правом укладення договору на новий строк, додавши до листа-повідомлення проект додаткової угоди; відповідач (орендодавець) протягом місяця з моменту отримання листа-повідомлення позивача (орендаря) з проектом додаткової угоди не повідомив останнього про наявність заперечень та своє рішення. Таким чином, на думку апелянта вказані обставини, які підтверджуються наявними у справі доказами свідчать про наявність усіх необхідних юридичних фактів для застосування частини 1 статті 33 Закону України "Про оренду землі" і визнання за позивачем переважного права на поновлення договору оренди землі №131/09 від 07.12.2009р. відповідно до умов проекту додаткової угоди, доданої до листа - повідомлення позивача від 16.09.2014р.

Апелянт вказує, що орендар, подавши заяву від 16.09.2014р. про поновлення договору оренди землі, розпочав процедуру пролонгації договору оренди землі №131/09 від 07.12.2009р. з підстави, передбаченої частиною 1 статті 33 Закону України "Про оренду землі". Розпочата орендарем процедура поновлення договору оренди землі завершена, оскільки протягом місяця після подання заяви від 16.09.2014р. міська рада не повідомила про наявність заперечень та не прийняла рішення за результатами розгляду заяви орендаря про поновлення договору оренди. Спірне рішення міської ради від 16.12.2014. не можна вважати рішенням з питання поновлення договору оренди землі, ініційованого заявою ФОП ОСОБА_3 від 16.09.2014р. з наступних підстав. Як вбачається зі спірного рішення міської ради від 16.12.2014р., хоча в преамбулі останнього і згадується заява ФОП ОСОБА_3 від 16.09.2014р., рішення щодо поновлення договору з заявленої орендарем підстави (ч.1., ст.33 Закону України "Про оренду землі") не приймалось. Відповідно до рішення міської ради від 16.12.2014р. підставою припинення договору оренди землі зазначено закінчення строку, на який його було укладено (ч.6, ст. 33 Закону України "Про оренду землі"). За викладених обставин, апелянт вважає, що спірне рішення відповідача щодо не поновлення (припинення) договору оренди землі №131/09 від 07.12.2009р. між міською радою і ФОП ОСОБА_3 не відповідає вимогам чинного законодавства України та порушує переважне право останнього на поновлення договору оренди.

Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 21.10.2016р. апеляційну скаргу позивача прийнято до провадження та призначено до розгляду.

Відповідач надав відзив на апеляційну скаргу (вх.№11754 від 22.11.2016р., вх.№11928 від 28.11.2016р.), в якому зазначив, що відсутні підстави для застосування частини 1 статті 33 Закону України "Про оренду землі" та визнання за орендарем переважного права на поновлення договору оренди землі, оскільки відповідач намірів щодо укладання договору оренди спірної земельної ділянки з іншими особами не має, рішення про передачу спірної земельної ділянки іншим особам не приймалось, договір оренди з іншим орендарем на таких самих умовах не укладався. Також, відповідач посилається на те, що ним дотримано строки і процедуру, передбачену Законом України "Про оренду землі" щодо заперечення у поновленні договору оренди землі.

Від позивача надійшла копія листа №20 від 19.08.2016р. ПП "Арка" (вх.№11975 від 28.11.2016р.) , яка долучена до матеріалів справи.

В судовому засіданні Харківського апеляційного господарського суду 28.11.2016р. представник позивача просив апеляційну скаргу задовольнити, оскаржуване рішення скасувати. Представник відповідача проти задоволення апеляційної скарги заперечував, оскаржуване рішення суду просив залишити без змін.

Дослідивши матеріали справи, а також викладені в апеляційній скарзі та відзиві на неї доводи сторін, заслухавши пояснення уповноважених представників сторін, перевіривши правильність застосування господарським судом першої інстанції норм чинного законодавства, а також повноту встановлення обставин справи та відповідність їх наданим доказам, та повторно розглянувши справу в порядку статті 101 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду встановила наступне.

07.12.2009р. між Комсомольською міською радою Полтавської області та Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_3 було укладено договір оренди землі №131/09, який зареєстрований у Комсомольському міському відділі Полтавської регіональної філії ДП "Центр ДЗК при Державному комітеті України по земельним ресурсах" про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 12.01.2010р. за №05.

Відповідно до п.1 договору, орендодавець надає, а орендар приймає в строкове платне користування земельну ділянку землі комерційного використання - землі роздрібної торгівлі та комерційних послуг (1.11.3), яка знаходиться у АДРЕСА_1.

Згідно п. 2 договору, в оренду передається земельна ділянка: площею - 0.3080 га, для будівництва торгівельного комплексу - кадастровий номер НОМЕР_1 в тому числі: 0.3080 га - забудовані землі.

Договір укладено до 31.12.2010р. (з дня Державної реєстрації) згідно рішення 39 сесії 5 скликання Комсомольської міської ради від 23.09.2009р. Після закінчення строку договору орендар має переважне право поновлення його на новий строк. У цьому разі орендар не пізніше ніж за 30 днів до закінчення строку дії договору повинен повідомити письмово орендодавця про намір продовжити його дію. (п. 8 Договору).

Пунктом 20 Договору встановлено, що після припинення дії договору орендар повертає орендодавцеві земельну ділянку у стані, не гіршому порівняно з тим, у якому він одержав її в оренду.

У відповідності до пункту 33 Договору дія договору припиняється, зокрема, у разі закінчення строку, на який його було укладено.

Договір припиняється також в інших випадках, передбачених законом.

07.12.2009р. сторонами підписано акт приймання-передачі земельної ділянки про те, що Комсомольська міська рада надає, а ФОП ОСОБА_3 приймає на умовах оренди в строкове платне користування земельну ділянку площею 0,3080 га за адресою: АДРЕСА_1.

12.02.2013р. між сторонами була укладена додаткова угода №2/13 до договору оренди землі, за пунктом 1 якої відповідно до рішення двадцять дев'ятої сесії Комсомольської міської ради Полтавської області шостого скликання від 22.01.2013р. строк договору оренди землі встановлено з 01.01.2013р. по 01.01.2015р.

Додаткова угода до договору підписана сторонами та скріплена їх печатками.

16.09.2014р. ФОП ОСОБА_3 звернувся до орендодавця із заявою про поновлення дії договору оренди земельної ділянки на два роки, додавши до заяви також проект додаткової угоди.

Відповідно до протоколу №78 засідання постійної комісії з питань архітектури, будівництва, земельних ресурсів та екології від 08.12.2014р. слухали питання про внесення змін та поновлення дії договору оренди землі ФОП ОСОБА_3 (АДРЕСА_1), вирішили внести на розгляд сесії.

16.12.2014р. на 52 сесії Комсомольської міської ради Полтавської області 6 скликання прийнято рішення "Про відмову у поновлені договору оренди землі ФОП ОСОБА_3, яким вирішено:

1. Відмовити ФОП ОСОБА_3 у поновленні договору оренди землі №131/09 від 07.12.2009р., зареєстрованого 12.01.2010р. у Комсомольському міському відділі Полтавської регіональної філії ДП "Центр ДЗК при Державному комітеті України по земельним ресурсах" за №05, на земельну ділянку площею 0,3080 га розташовану у АДРЕСА_1 та надану для будівництва торгівельного комплексу, у зв'язку із закінченням строку, на який його було укладено.

2. Припинити з 01.01.2015р. дію договору оренди землі №131/09 від 07.12.2009р., зареєстрованого 12.01.2010р. у Комсомольському міському відділі Полтавської регіональної філії ДП "Центр ДЗК при Державному комітеті України по земельних ресурсах" за №07, ФОП ОСОБА_3 на земельну ділянку в районі житлового будинку АДРЕСА_1

3. Зобов'язати ФОП ОСОБА_3:

3.1. Укласти додаткову угоду про припинення договору оренди землі № 131/09 від 07.12.2009р., зареєстрованого 12.01.2010р. у Комсомольському міському відділі Полтавської регіональної філії ДП "Центр ДЗК при Державному комітеті України по земельних ресурсах" за №05.

3.2. У місячний термін на підставі акта прийому-передачі повернути земельну ділянку площею 0,3080 га, розташовану у місті Комсомольську в районі житлового будинку АДРЕСА_1, до земель запасу Комсомольської ради Полтавської області у стані, не гіршому порівняно з тим, у якому її було одержано в оренду.

Звертаючись до суду з даним позовом, позивач зазначає, що своєчасно виконав вимоги статті 33 Закону України "Про оренду землі", надіславши на адресу Комсомольської міської ради лист-повідомлення про намір продовжити дію договору оренди землі, додавши проект додаткової угоди до договору, однак Комсомольська міська рада неправомірно відмовила в поновленні договору. Позивач вважає, що зважаючи на відсутність будь-яких посилань в тексті оскаржуваного рішення відповідача на підставу відмови позивачу у поновленні договору оренди землі, така відмова є незаконною, у зв'язку з чим воно підлягає визнанню недійсним в судовому порядку. Внаслідок прийняття відповідачем оскаржуваного рішення, яке є безпідставним та протиправним за своєю суттю, позивач вважає, що відповідачем було порушено право позивача на поновлення (укладення на новий строк) договору оренди земельної ділянки, яке визначено статтею 33 Закону України "Про оренду землі".

Приймаючи оскаржуване рішення, місцевий господарський суд вказав, що Комсомольська міська рада у встановленому законом порядку, в межах повноважень висловила свої заперечення щодо поновлення договору оренди землі, прийнявши оскаржуване рішення, в зв'язку з чим відсутні підстави для визнання рішення недійсним.

Колегія суддів погоджується із даним висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Стаття 148 Господарського кодексу України передбачає, що земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною державою. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою відповідно до Земельного кодексу України та інших законів.

У відповідності до статті 13 Конституції України земля її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шлейфу, виключної (морської) економічної зони є об'єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених Конституцією.

За приписами статті 9 Земельного кодексу України до повноважень міських рад у галузі земельних відносин на її території належить, зокрема, розпорядження землями територіальної громади міста; передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу; надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності відповідно до цього Кодексу; припинення права користування земельними ділянками у випадках, передбачених цим Кодексом.

Згідно статтею 116 Земельного кодексу України громадяни та юридичні особи набувають право власності та право користування земельними ділянками з земель державної та комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

Згідно із частиною 1 статті 122 Земельного кодексу України, сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.

Відповідно до Земельного кодексу України і Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" вирішення питань щодо передачі земель комунальної власності у власність чи користування, оренду громадянам та юридичним особам є виключним правом міської ради, як суб'єкта права власності на землю.

Згідно з пунктом 34 статті 26, пунктом 2 статті 77 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" питання регулювання земельних відносин (у тому числі надання земельної ділянки в оренду) вирішується на пленарному засіданні ради сесії, а спори про поновлення порушених прав юридичних і фізичних осіб, що виникають в результаті рішень, дій чи бездіяльності органів або посадових осіб місцевого самоврядування, вирішуються в судовому порядку.

За приписами статті 59 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень.

Отже, єдиним способом волевиявлення ради, яка здійснює право власності від імені відповідної територіальної громади, щодо регулювання земельних відносин є прийняття рішення на відповідній сесії.

Предметом розгляду даної справи є визнання недійсним рішення п'ятдесят другої сесії шостого скликання Комсомольської міської ради від 16.12.2014р. "Про відмову у поновленні договору оренди землі ФОП ОСОБА_3."

Зі змісту спірного рішення вбачається, що міська рада відмовила в поновленні договору оренди землі у зв'язку з закінченням строку, на який його було укладено.

Згідно зі статтею 21 Цивільного кодексу України, суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.

Частиною 10 статті 59 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" встановлено, що: акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування з мотивів їхньої невідповідності Конституції або законам України визнаються незаконними в судовому порядку.

Акт державного чи іншого органу - це юридична форма рішень цих органів, тобто офіційний письмовий документ, який породжує певні правові наслідки, спрямований на регулювання тих чи інших суспільних відносин і має обов'язковий характер для суб'єктів цих відносин.

Підставами для визнання акта недійсним є невідповідність його вимогам чинного законодавства та/або визначеній законом компетенції органу, який видав цей акт. Обов'язковою умовою визнання акта недійсним є також порушення у зв'язку з прийняттям відповідного акта прав та охоронюваних законом інтересів підприємства чи організації - позивача у справі.

Відповідно до пункту 2 Роз'яснень Вищого арбітражного суду від 26.01.2000р. № 02-5/35 "Про деякі питання практики вирішення спорів, пов'язаних з визнанням недійсними актів державних чи інших органів": підставами для визнання акта недійсним є невідповідність його вимогам чинного законодавства та/або визначеній законом компетенції органу, який видав цей акт; обов'язковою умовою визнання акта недійсним є також порушення у зв'язку з прийняттям відповідного акта прав та охоронюваних законом інтересів підприємства чи організації - позивача у справі; якщо за результатами розгляду справи факту такого порушення не встановлено, у господарського суду немає правових підстав для задоволення позову.

Враховуючи приписи законодавства, яке направлено на врегулювання договірних відносин з приводу оренди земельної ділянки комунальної та державної власності в площинні відносин, що виникли між позивачем та відповідачем на підставі договору, з врахуванням доказів, наявних в матеріалах справи, колегія суду зазначає наступне.

Частиною 1 статті 124 Земельного кодексу України передбачено, що: передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування згідно з їх повноваженнями, визначеними статтею 122 цього Кодексу, чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки (у разі продажу права оренди) шляхом укладення договору оренди земельної ділянки чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки.

В силу приписів частини 1 статті 31 Закону України "Про оренду землі", договір оренди землі припиняється, зокрема, в разі закінчення строку, на який його було укладено.

За змістом статі 33 Закону України "Про оренду землі" по закінченню строку, на який було укладено договір оренди землі, орендар, який належно виконував обов'язки за умовами договору, має переважне право перед іншими особами на укладення договору оренди землі на новий строк (поновлення договору оренди землі). Орендар, який має намір скористатися переважним правом на укладення договору оренди землі на новий строк, зобов'язаний повідомити про це орендодавця до спливу строку договору оренди землі у строк, встановлений цим договором, але не пізніше ніж за місяць до спливу строку договору оренди землі. До листа-повідомлення про поновлення договору оренди землі орендар додає проект додаткової угоди. При поновленні договору оренди землі його умови можуть бути змінені за згодою сторін. У разі недосягнення домовленості щодо орендної плати та інших істотних умов договору переважне право орендаря на укладення договору оренди землі припиняється. Орендодавець у місячний термін розглядає надісланий орендарем лист-повідомлення з проектом додаткової угоди, перевіряє його на відповідність вимогам закону, узгоджує з орендарем (за необхідності) істотні умови договору і, за відсутності заперечень, приймає рішення про поновлення договору оренди землі (щодо земель державної та комунальної власності), укладає з орендарем додаткову угоду про поновлення договору оренди землі. За наявності заперечень орендодавця щодо поновлення договору оренди землі орендарю направляється лист-повідомлення про прийняте орендодавцем рішення.

У разі якщо орендар продовжує користуватися земельною ділянкою після закінчення строку договору оренди і за відсутності протягом одного місяця після закінчення строку договору листа-повідомлення орендодавця про заперечення у поновленні договору оренди землі такий договір вважається поновленим на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені договором. У цьому випадку укладання додаткової угоди про поновлення договору оренди землі здійснюється із: власником земельної ділянки (щодо земель приватної власності); уповноваженим керівником органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування без прийняття рішення органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування про поновлення договору оренди землі (щодо земель державної або комунальної власності). Керівник органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який уповноважений підписувати додаткову угоду до договору оренди землі щодо земельної ділянки державної або комунальної власності, визначається рішенням цього органу. Додаткова угода до договору оренди землі про його поновлення має бути укладена сторонами у місячний строк в обов'язковому порядку. Відмова, а також наявне зволікання укладенні додаткової угоди до договору оренди землі може бути оскаржено в суді.

Статтею 627 Цивільного кодексу України закріплено, що: сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до абзаців 2-3 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики розгляду справ у спорах, що виникають із земельних відносин" від 17.05.2011р. № 6, договір вважається поновленим на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені договором, у разі якщо орендар продовжує користуватися земельною ділянкою і за відсутності протягом місяця після закінчення строку договору листа-повідомлення орендодавця про заперечення у поновленні договору оренди землі.

Відтак господарським судам у вирішенні відповідних спорів необхідно з'ясовувати, зокрема, чи повідомляв орендар орендодавця у встановленому порядку про намір скористатися переважним правом на укладення договору оренди землі на новий строк та чи заперечував орендодавець у строк, визначений законом, проти поновлення договору.

Апеляційним судом встановлено, що позивач звертався до відповідача із заявою про поновлення договору оренди землі на новий строк. Даний факт підтверджує як позивач, так і відповідач.

Однак, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що статтею 33 Закону України "Про оренду землі" не передбачається порядок автоматичного поновлення договору оренди землі, а лише визначається, що за умов подальшого використання орендарем земельної ділянки та відсутності заперечень з боку орендодавця договір підлягає поновленню (дана правова позиція наведена в Постанові Верховного Суду України від 20.05.2008р. у справі № 30/234).

Разом з тим, колегія суддів зазначає, що ще до закінчення строку дії договору (навіть не на протязі місяця після закінчення строку дії договору, а раніше) від відповідача надійшло заперечення про поновлення дії договору оренди, що в свою чергу не суперечить приписам чинного законодавства України.

Положеннями статті 69 Закону України "Про Конституційний Суд України" закріплено, що рішення і висновки Конституційного Суду України рівною мірою є обов'язковими до виконання.

Так, у рішенні Конституційного Суду України від 16.04.2009р. №7-рп/2009 у справі № 1-9/2009 зазначено, що рішення органів місцевого самоврядування з мотивів їх невідповідності Конституції чи законам України зупиняються у встановленому законом порядку з одночасним зверненням до суду (частина 2 статті 144 Конституції України). Цьому конституційному положенню відповідає Закон, у частині 10 статті 59 якого визначено, що акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування з мотивів їх невідповідності Конституції або законам України визнаються незаконними в судовому порядку з мотивів їх невідповідності Конституції або законам України зупиняються в установленому законом порядку з одночасним зверненням до суду.

Колегія суддів дослідивши в правовому полі спірне рішення п'ятдесят другої сесії шостого скликання Комсомольської міської ради від 16.12.2014р. "Про відмову у поновленні договору оренди землі ФОП ОСОБА_3.", не вбачає його невідповідність вимогам чинного законодавства та порушення визначеній законом компетенції органу, який видав оспорюваний акт.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів встановила, що у даному випадку скаржником не надано належних та допустимих доказів на підтвердження своєї правової позиції, а також не наведено переконливих аргументів у відповідності з нормами чинного законодавства, щодо спростування висновків суду першої інстанції. Таким чином, апеляційні вимоги позивача є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню, підстав для зміни чи скасування оскарженого рішення у даній справі колегія суддів не вбачає.

На підставі викладеного колегія суддів вважає, що рішення господарського суду Полтавської області від 21.03.2016р. у справі №917/65/16 прийняте при належному з'ясуванні обставин, що мають значення для справи та у відповідності до норм матеріального і процесуального права і відсутні підстави для його скасування, в зв'язку з чим, апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

На підставі викладеного та керуючись статтями 99, 101, 102, пунктом 1 статті 103, статтею 105 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Полтавської області від 21.03.2016р. у справі №917/65/16 залишити без змін.

Дана постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом двадцяти днів до Вищого господарського суду України.

Повний текст постанови складено 29 листопада 2016 року.

Головуючий суддя Р.А. Гетьман

Суддя О.І. Терещенко

Суддя П.В. Тихий