ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

15.09.2016 Справа №905/2199/16

Господарський суд Донецької області у складі судді Шилової О.М.

при секретарі судового засідання Гонтарі А.Д.

розглянув у відкритому судовому засіданні матеріали справи

за позовом Публічного акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України, м.Київ

до Товариства з обмеженою відповідальністю 741 Квартал, м.Донецьк

про: стягнення 145336,36грн. основного боргу, 15605,43грн. пені, 103909,33грн. інфляційних втрат, 6962,70грн. 3% річних

за участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_1 за дов.№14-137 від 13.05.2014р.,

від відповідача: не явився.

Суд перебував у нарадчій кімнаті

15.09.2016р. з 10-55год. до 11-00год.

СУТЬ СПОРУ:

Публічне акціонерне товариство Національна акціонерна компанія Нафтогаз України, м.Київ звернулось до господарського суду Донецької області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю 741 Квартал, м. Донецьк про стягнення 145336,36грн. основного боргу, 15605,43грн. пені, 103909,33грн. інфляційних втрат, 6962,70грн. 3% річних.

В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на Договір купівлі-продажу природного газу №871/14-БО-7 від 25.12.2013р. та додаткові угоди до нього, акти приймання-передачі природного газу від 31.01.2014р., 28.02.2014р., 31.03.2014р., 30.04.2014р., 31.05.2014р., 30.06.2014р. тощо.

До позову додає розрахунок сум пені, 3% річних та інфляційних нарахувань (а.с.27-30).

Ухвалою суду від 20.07.2016р. прийнято позовну заяву до розгляду та порушене провадження у справі 905/2199/16 (суддя Гринько С.Ю.).

Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 13.09.2016р. для розгляду справи №905/2199/16 призначено головуючого суддю Шилову О.М. (а.с.54).

Ухвалою від 14.09.2016р. справу №905/2199/16 прийнято до свого провадження новим складом суду (а.с.55).

15.09.2016р. судом зроблено безкоштовний витяг про Товариство з обмеженою відповідальністю 741 Квартал (а.с.56-58), з якого вбачається, що відповідача не виключено з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань; ідентифікаційний код та адреса відповідача у позовній заяві зазначені вірно.

Протягом розгляду справи позивач з супровідним листом б/н від 15.09.2016р. надав доказ направлення позовної заяви на адресу електронної пошти відповідача (а.с.59-60).

Відповідач будь-яких пояснень по суті спору або відзив на позовну заяву не надав, у судові засідання 02.08.2016р., 06.09.2016р. та 15.09.2016р. не явився, хоча про час і місце розгляду справи, а також про вимоги ухвал суду був повідомлений завчасно та належним чином, про що свідчать наявні у матеріалах справи роздруківки повідомлень в мережі Інтернет від 03.08.2016р. та 06.09.2016р. про час і місце судових засідань зі сторінки господарського суду Донецької області на офіційному веб-порталі Судова влада України; електронне повідомлення від 09.09.2016р. (а.с.47, 52, 60).

Враховуючи правові позиції Вищого господарського суду України, викладені в п.3.9.2, п.3.12 Постанови Пленуму №18 від 26.12.2011р. Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції та приймаючи до уваги, що відповідач не скористався правом надати відзив на позов та не надав доказів на підтвердження поважності причин неявки свого повноважного представника в судові засідання, справа розглядається відповідно до ст.75 ГПК України без явки відповідача за наявними в ній матеріалами.

Відповідно до п.п.2, 3, 4 ч.2 ст.129 Конституції України, ст.ст.4-3, 33, 34, 43 ГПК України основними засадами судочинства є рівність усіх учасників судового процесу перед законом та судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Розглянувши наявні у матеріалах справи документи, заслухавши пояснення представника позивача, всебічно і повно зясувавши всі обставини справи, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням докази, які мають значення для вирішення спору, керуючись законом, суд

ВСТАНОВИВ:

25.12.2013р. між Національною акціонерною компанією Нафтогаз України (Продавець, позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю 741 Квартал (Покупець, відповідач) був укладений Договір купівлі-продажу природного газу №871/14-БО-7 (далі Договір, а.с.9-14).

Відповідно до п.1.1. Договору Продавець зобовязався передати у власність Покупцю у 2014 році природний газ, ввезений на митну територію України Національною акціонерною компанією Нафтогаз України за кодом УКТ ЗЕД 2711 21 00 00, а Покупець прийняти та оплатити цей природний газ на умовах Договору.

Згідно з п.1.2. Договору в редакції Додаткової угоди №1 від 31.01.2014р. (а.с.15), газ, що продається за Договором, використовується Покупцем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається підприємствами, організаціями та іншими субєктами господарювання (крім бюджетних організацій та установ).

Продавець передає Покупцеві з 01.01.2014р. по 31.12.2014р. газ обсягом до 66000куб.м (п.2.1.Договору).

Відповідно до п.п.3.3., 3.4. Договору приймання-передача газу, переданого Продавцем Покупцеві у відповідному місяці продажу, оформлюється актом приймання-передачі газу. Акти є підставою для остаточних розрахунків між сторонами.

За умовами п.п.5.1.-5.3. Договору ціна (граничний рівень ціни) на газ і тарифи на його транспортування установлюються НКРЕ. До сплати за 1000куб.м природного газу 3823,78грн., крім того ПДВ 17% 650,04грн., всього з ПДВ 4473,82грн. У разі зміни НКРЕ ціни на газ та/або тарифів на його транспортування, розподіл і постачання вони є обовязковими для Сторін з моменту введення їх в дію.

Відповідно до п.6.1. Договору оплата за газ здійснюється Покупцем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14-го числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу.

За невиконання або неналежне виконання договірних зобовязань сторони несуть відповідальність у випадках, передбачених чинним законодавством України, а також Договором (п.7.1. Договору). Відповідно до п.7.2. Договору у разі невиконання Покупцем умов пункту 6.1. цього Договору він зобовязується сплатити Продавцю, крім суми заборгованості, пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу.

Сторони домовились про те, що строк, в межах якого вони можуть звернутися до суду з вимогою про захист своїх прав за Договором (строк позовної давності), у тому числі щодо стягнення основної заборгованості, штрафів, пені, відсотків річних, інфляційних нарахувань, встановлюється тривалістю у пять років (п.9.3. Договору).

Договір набуває чинності з дати підписання уповноваженими представниками Сторін та скріплення їх підписів печатками сторін, і діє в частині реалізації газу до 31.12.2014р., а в частині проведення розрахунків до їх повного здійснення (п.11. Договору).

Додатковою угодою №1 від 31.01.2014р. до Договору сторони домовились про зміну банківських реквізитів Продавця, частково змінивши п.12. Договору (а.с.15).

Додатковими угодами №1 від 31.01.2014р., №2 від 30.04.2014р., №3 від 20.05.2014р. та №4 від 15.12.2014р. до Договору сторони домовлялись про зміну ціни на газ, викладаючи п.5.2. Договору в новій редакції (а.с.15-18).

Договір та Додаткові угоди до нього підписані представниками обох сторін та скріплені їхніми печатками.

З актів приймання-передачі природного газу від 31.01.2014р. на суму 18239,19грн. (4390куб.м), від 28.02.2014р. на суму 17881,88грн. (4304куб.м), від 31.03.2014р. на суму 90028,45грн. (21669куб.м), від 30.04.2014р. на суму 15083,89грн. (2865куб.м), від 31.05.2014р. на суму 1638,96грн. (264куб.м), від 30.06.2014р. на суму 2463,99грн. (396куб.м) вбачається, що відповідач прийняв від позивача у січні червні 2014 року природний газ на підставі Договору в обсязі 33888куб.м на загальну суму 145336,36грн. (а.с.19-24).

Акти підписані без зауважень і скріплені печатками Продавця, Покупця та Газорозподільної організації.

Отже, позивач свої зобовязання за Договором у січні червні 2014 року виконав належним чином.

За твердженням позивача, відповідач оплат не здійснював, внаслідок чого за зобовязаннями січня червня 2014 року у нього існує заборгованість за поставлений на підставі Договору природний газ в загальній сумі 145336,36грн. (а.с.25, 26, 27-30), і іншого відповідачем не доведено.

Таким чином, відповідач свого обовязку з повної оплати природного газу, отриманого у січні червні 2014 року, у встановлені Договором терміни не виконав, чим порушив умови Договору, вимоги ст.ст.525, 526, 530 Цивільного кодексу (далі ЦК) України та ст.193 Господарського кодексу (далі ГК) України щодо обовязковості виконання зобовязання належним чином відповідно до умов договору та у строк, встановлений у зобовязанні. Отже, позовна вимога про стягнення 145336,36грн. основного боргу за газ, поставлений відповідачу у січні червні 2014 року, є обґрунтованою, доведеною та такою, що не спростована відповідачем і підлягає задоволенню у повному обсязі.

Відповідно до приписів ст.ст.6, 627 ЦК України сторони є вільними у визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі (ч.1 ст.259 ЦК України).

Отже, умови п.9.3. Договору, якими строк позовної давності щодо стягнення пені встановлений тривалістю у пять років, відповідають приписам чинного законодавства.

Посилаючись на неналежне виконання відповідачем взятих на себе за п.6.1, п.7.2 Договору зобовязань, позивач просить суд стягнути з відповідача 15605,43грн. пені.

Для нарахування пені позивач застосовує подвійну облікову ставку НБУ, що не суперечить приписам Закону України Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобовязань №543-96ВР від 22.11.1996р.

Перевіривши здійснений позивачем розрахунок пені (а.с.27-30), суд встановив, що порядок її нарахування відповідає умовам п.6.1, п.7.2 Договору, приписам ч.6 ст.232 ГК України та ч.1 ст.259 ЦК України, є арифметично вірним.

Таким чином, на підставі приписів ст.ст.6, 549, 627 ЦК України, ст.ст.216 218, ч.1 ст.230 ГК України на користь позивача підлягає стягненню пеня у загальному розмірі 15605,43грн., нарахована на заборгованість:

- за січень 2014 року в сумі 1628,53грн. за період 15.02.2014р. 14.08.2014р.;

- за лютий 2014 року в сумі 1797,99грн. за період 15.03.2014р. 14.09.2014р.;

- за березень 2014 року в сумі 9908,06грн. за період 15.04.2014р. 14.10.2014р.;

- за квітень 2014 року в сумі 1747,25грн. за період 15.05.2014р. 14.11.2014р.;

- за травень 2014 року в сумі 201,12грн. за період 15.06.2014р. 14.12.2014р.;

- за червень 2014 року в сумі 322,48грн. за період 15.07.2014р. 14.01.2015р.

За приписом п.3 ст.83 Господарського процесуального кодексу України, приймаючи рішення, господарський суд має право зменшувати у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання.

Відповідно до ч.1 ст.233 ГК України у разі, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно зі збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій.

Частина 3 ст.551 ЦК України встановлює, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Правовий аналіз наведених норм свідчить, що вони не є імперативними та застосовуються за визначених умов на розсуд суду.

Пеня є різновидом неустойки, яка в свою чергу має подвійну правову природу одночасно є засобом забезпечення договірних зобовязань (стимулює їх виконання) і мірою відповідальності за неналежне виконання зобовязання (санкцією), тобто має компенсаційний характер.

Місцезнаходженням Товариства з обмеженою відповідальністю 741 Квартал є м.Донецьк (а.с.56); проведення на території Донецької області АТО є загальновідомим фактом. Суд також приймає до уваги, що поставлений за Договором газ використовувався Покупцем не для власних потреб, а виключно для виробництва теплової енергії (п.1.2. Договору в редакції Додаткової угоди №1 від 31.01.2014р.) отже, у спірних правовідносинах відповідач виступав як надавач комунальних послуг.

У зв'язку з викладеним та враховуючи: ненадання позивачем доказів настання для нього негативних наслідків, спричинених саме невиконанням відповідачем своїх зобовязань за Договором; приймаючи до уваги проведення АТО на території Донецької області з квітня 2014 року та розташування підприємства відповідача безпосередньо в зоні АТО; беручи до уваги те, що позивачем нараховані 3% річних та інфляційні, що також компенсує можливі збитки; намагаючись дотримати баланс інтересів обох сторін, суд вважає за можливе скористатися своїм правом та зменшити розмір пені на 50%.

Таким чином, стягненню з відповідача підлягає пеня в розмірі 7802,72грн.

На підставі приписів ст.625 ЦК України позивач просить стягнути з відповідача 103909,33грн. інфляційних втрат та 3% річних у розмірі 6962,70грн.

Судом перевірено розрахунки вказаних сум та встановлено:

1) розрахунок 3% річних (а.с.27-30) містить арифметичну помилку. З огляду на викладене стягненню на користь позивача підлягає сума 3% річних у розмірі 6962,68грн., нарахована на заборгованість:

- за січень 2014 року в сумі 953,43грн. за період 15.02.2014р. 12.11.2015р.;

- за лютий 2014 року в сумі 893,60грн. за період 15.03.2014р. 12.11.2015р.;

- за березень 2014 року в сумі 4269,56грн. за період 15.04.2014р. 12.11.2015р.;

- за квітень 2014 року в сумі 678,16грн. за період 15.05.2014р. 12.11.2015р.;

- за травень 2014 року в сумі 69,51грн. за період 15.06.2014р. 12.11.2015р.;

- за червень 2014 року в сумі 98,42грн. за період 15.07.2014р. 12.11.2015р.

2) Здійснений позивачем розрахунок інфляційних нарахувань (а.с.27-30) є арифметично невірним і суперечить суті та призначенню інституту індексації простроченої заборгованості з огляду на таке.

Позивачем здійснене нарахування інфляційних за періоди прострочення виконання, які не дорівнюють повному календарному місяцю (на заборгованість за кожний місяць поставки газу інфляційні нараховані, починаючи з наступного за ним місяця, в якому прострочення виконання виникло лише з 15 числа), в той час як індекс інфляції є помісячною величиною та не може бути застосований до періодів існування заборгованості, які є меншими за місяць.

Таким чином, суд відмовляє у стягненні інфляційних, нарахованих: на заборгованість за січень 2014 року за період лютий 2014 року; на заборгованість за лютий 2014 року за період березень 2014 року; на заборгованість за березень 2014 року за період квітень 2014 року; на заборгованість за квітень 2014 року за період травень 2014 року; на заборгованість за травень 2014 року за період червень 2014 року; на заборгованість за червень 2014 року за період липень 2014 року.

Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений Державною службою статистики України, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж. При цьомув розрахунок мають включатися й періоди часу, в які мала місце дефляція (абз.3 п.3.2. Пленуму Вищого господарського суду України Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань №14 від 17.12.2013р.).

Згідно з частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення.

У позовній заяві позивач не зазначив, за який період ним здійснені інфляційні нарахування на заборгованість за газ, заявивши до стягнення суму 103909,33грн. До позову додав «Розрахунок штрафних санкцій, 3% річних та інфляційних ТОВ 741 Квартал за договором від 25.12.2013р. №871/14-БО-7, станом на 12.11.2015р.», який серед іншого містить розрахунок інфляційних нарахувань (а.с.27-30).

З урахуванням викладеного та відображення позивачем в розрахунку позовних вимог факту існування заборгованості станом на 12 листопада 2015 року, суд доходить висновку, що розрахунок інфляційних нарахувань мав бути здійснений позивачем за період до жовтня 2015 року включно. Таким чином, в розрахунку інфляційних позивачем не враховано дефляцію за період жовтень 2015 року, яка за повідомленням Державної служби статистики України склала 98,7%.

З огляду на викладене стягненню на користь позивача підлягають інфляційні в загальній сумі 100875,08грн., нараховані на заборгованість:

- за січень 2014 року в сумі 13285,61грн. за період березень 2014 року жовтень 2015 року;

- за лютий 2014 року в сумі 12360,02грн. за період квітень 2014 року жовтень 2015 року;

- за березень 2014 року в сумі 64233,41грн. за період травень 2014 року жовтень 2015 року;

- за квітень 2014 року в сумі 8707,05грн. за період червень 2014 року жовтень 2015 року;

- за травень 2014 року в сумі 920,48грн. за період липень 2014 року жовтень 2015 року;

- за червень 2014 року в сумі 1368,51грн. за період серпень 2014 року жовтень 2015 року.

При цьому за розрахунком суду інфляційні нарахування на заборгованість за березень 2014 року склали 67445,47грн. З огляду на те, що передбачений Господарським процесуальним кодексом України порядок збільшення розміру позовних вимог в частині стягнення інфляційних на борг за березень 2014 року не дотриманий позивачем, позовна вимога про стягнення з відповідача інфляційних на вказану заборгованість підлягає задоволенню в первісно заявленій до стягнення сумі 64233,41грн.

Судовий збір відповідно до приписів абз.3 ч.1 ст.49 ГПК України покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі ст.129 Конституції України; ст.ст.6, 259, 525, 526, 530, 549, 551, 625, 627 Цивільного кодексу України; ст.ст.193, 216-218, 230, 232, 233 Господарського кодексу України; Закону України Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобовязань №543-96ВР від 22.11.1996р.; керуючись ст.ст.22, 33, 34, 35, 43, 44, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги Публічного акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України, м.Київ до Товариства з обмеженою відповідальністю 741 Квартал, м.Донецьк про стягнення 145336,36грн. основного боргу, 15605,43грн. пені, 103909,33грн. інфляційних втрат, 6962,70грн. 3% річних задовольнити частково.

Зменшити розмір стягуваної пені на 50% до 7802,72грн.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю 741 Квартал (83092, АДРЕСА_1; ідентифікаційний код 36443622) на користь Публічного акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України (01601, м.Київ, вул.Б.Хмельницького, 6; ідентифікаційний код 20077720) 145336,36грн. основного боргу, 7802,72грн. пені, 6962,68грн. 3% річних, 100875,08грн. інфляційних втрат, 4031,55грн. судового збору.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення може бути оскаржене до Донецького апеляційного господарського суду в порядку, передбаченому розділом ХІІ Господарського процесуального кодексу України.

У судовому засіданні 15.09.2016р. оголошено та підписано вступну і резолютивну частини рішення.

Повний текст рішення складено та підписано 20.09.2016р.

Суддя О.М. Шилова

надруковано 3 примірники:

1 до справи, 2 сторонам у справі