ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"30" листопада 2016 р. Справа № 5023/2005/12

Колегія суддів у складі:

головуючий суддя Тарасова І. В., суддя Здоровко Л.М., суддя Плахов О.В.

при секретарі Марченко В.О.

за участю представників:

кредитора ПАТ "Перший український міжнародний банк" - ОСОБА_1 за довіреністю №106 від 15.01.2016 р.,

кредитора ПАТ "ВТБ Банк" - ОСОБА_2 за довіреністю №180 від 14.03.2016 р.,

боржника - Іноземного підприємства "Торговий дім "ХЗШВ"- ОСОБА_3 за довіреністю від 01.03.2015 р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Харківського

апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Перший український міжнародний банк", м. Київ (вх. №2888 Х/2-8)

на ухвалу господарського суду Харківської області від 18.10.2016 р. у справі № 5023/2005/12

за заявою Публічного акціонерного товариства "ВТБ Банк", м. Київ,

до Іноземного підприємства "Торговий дім "ХЗШВ", м. Харків

про визнання банкрутом

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою господарського суду Харківської області від 18.10.2016 по справі 5023/2005/12 (суддя Яризько В.О.) відмовлено в задоволенні заяви Публічного акціонерного товариства Перший український міжнародний банк з грошовими вимогами до боржника, відхилено заявлені вимоги ПАТ Перший український міжнародний банк.

ПАТ Перший український міжнародний банк з ухвалою місцевого господарського суду не погодилось та звернулось до Харківського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом норм процесуального та матеріального права, просить ухвалу суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення, яким заяву ПАТ Перший український міжнародний банк з грошовими вимогами до Іноземного підприємства "Торговий дім ХЗШВ задовольнити у повному обсязі.

Зокрема, в апеляційній скарзі скаржник не погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що договір поруки №7.5-87/П-5 від 29.01.2009, укладений банком з ІП ТД ХЗШВ є припиненим. Заявник зауважує на тому, що вимоги ПАТ "ПУМБ" за кредитним договором №7.5-87 від 30.05.2008, укладеним з основним боржником - ДП «Харківський завод шампанських вин», повністю визнанні останнім та судом, а тому підтверджують той факт, що порука ІП ТД ХЗШВ не є припиненою. Крім того, звертає увагу суду, що банк, в межах встановленого ч. 4 ст. 559 ЦК України шестимісячного терміну від дня настання строку виконання боржником за кредитним договором зобовязання, звертався до поручителя ІП "Торговий дім "ХЗШВ" з відповідною письмовою вимогою про необхідність сплати суми основної заборгованості в розмірі 8361300,00 грн. як до солідарного з ДП «Харківський завод шампанських вин» боржника за договором поруки №7.5-87/П-5 від 29.01.2009 року. При цьому, заявник зазначає, що вимогами ч. 4 ст. 559 ЦК України не передбачено обовязку щодо судової форми предявлення вимоги до поручителя, оскільки в розумінні вказаної норми передбачено й досудову вимогу про погашення боргу.

Також заявник не погоджується із висновками суду першої інстанції про припинення у банка права застави в розмірі 6 500 000,00 грн. за договором застави товарів в обороті №7.5-87/ЗЕ-4 від 29.01.2009, укладеного банком з ІП "Торговий дім "ХЗШВ" в забезпечення виконання зобовязань ДП «Харківський завод шампанських вин» за кредитним договором №7.5-87 від 30.05.2008. Посилаючись на той факт, що договір застави у встановленому законом порядку не розірваний, докази про втрату предмету застави в матеріалах справи відсутні, заяв про відмову від застави або вилучення запису про обтяження майна з Державного реєстру обтяжень рухомого майна банком не надавались, вважає помилковими висновки суду відносно припинення договору застави на підставі фактичної відсутності у боржника - ІП "Торговий дім "ХЗШВ" заставного майна, що призвело до необґрунтованої відмови у задоволенні заяви з кредиторськими вимогами, які забезпечені заставою майна.

Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 31.10.2016 апеляційну скаргу ПАТ Перший український міжнародний банк прийнято до провадження та призначено до розгляду на 15.11.2016 року.

09.11.2016 від кредитора ПАТ ВТБ Банк через канцелярію суду апеляційної інстанції надійшов відзив на апеляційну скаргу (вх. №11332), в якому він проти доводів, викладених в апеляційній скарзі заперечує, вважає, що оскаржувану ухвалу суду першої інстанції прийнято з правильним застосуванням норм матеріального та процесуального права та всебічним дослідженням обставин справи, просить ухвалу господарського суду Харківської області від 18.10.2016 по справі №5023/2005/12 залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Ухвалою суду апеляційної інстанції від 15.11.2016 розгляд справи було відкладено на 30.11.2016 року.

18.11.2016 кредитором - ПАТ «ВТБ Банк» до суду апеляційної інстанції надано витяг з ЄДРПОУ та витяг з Єдиного держаного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань від 24.10.2016, які долучено до матеріалів справи.

28.11.2016 до суду за допомогою засобів електронного звязку та 01.12.2016 через канцелярію суду арбітражним керуючим ОСОБА_4 надано відзив на апеляційну скаргу (вх. ел. пошти №1861) в якому він посилається на безпідставність тверджень заявника апеляційної скарги, просить залишити оскаржувану ухвалу без змін, а апеляційну скаргу без задоволення. Розгляд справи просить здійснювати за відсутністю арбітражного керуючого.

29.11.2016 ПАТ Перший український міжнародний банк до суду надано додаткові письмові пояснення до апеляційної скарги (вх. №12012), які разом із доданими до пояснень документами долучено до матеріалів справи.

30.11.2016 ІП "Торговий дім "ХЗШВ" через канцелярію суду надано відзив на апеляційну скаргу в якому, посилаючись на факт визнання боржником грошових вимог ПАТ Перший український міжнародний банк які засновані на договорах поруки №7.5-87/П-5 від 29.01.2009 та застави товарів в обороті №7.5-87/ЗТ-4 від 29.01.2009 просить апеляційну скаргу ПАТ Перший український міжнародний банк задовольнити.

В судове засідання 30.11.2016 зявились представники ПАТ "Перший український міжнародний банк", ПАТ "ВТБ Банк" та боржника.

Інші учасники провадження у справі про банкрутство не з'явився, про причини незявлення суд не повідомив, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Враховуючи, що судом апеляційної інстанції сторонам було створено необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства, зокрема, було надано достатньо часу та створено відповідні можливості для реалізації кожним учасником своїх процесуальних прав, передбачених ст. 22 ГПК України, колегія суддів вважає за можливе закінчити розгляд апеляційної скарги в даному судовому засіданні.

Відповідно до ст. 99 ГПК України в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у цьому розділі.

Статтею 101 ГПК України встановлено, що у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі. В апеляційній інстанції не приймаються і не розглядаються вимоги, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши доводи апеляційних скарг, в межах вимог, передбачених ст. 101 ГПК України, заслухавши пояснення учасників судового процесу, дослідивши представлені докази в їх сукупності, перевіривши правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права, колегія суддів встановила наступне.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 07.05.2012 порушено провадження у справі про банкрутство Іноземного товариства Торговий дім ХЗШВ на підставі ст.ст. 7, 11 Закону України Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом у чинній на той час редакції за заявою ініціюючого кредитора ПАТ ВТБ Банк, введено мораторій на задоволення вимог кредиторів.

Ухвалою підготовчого засідання господарською суду Харківської області №5023/2005/12 від 13.08.14 введено судову процедуру розпорядження майном боржника, розпорядником майна призначено арбітражного керуючого ОСОБА_4

23.09.14 у газеті Голос України №181(5931) розміщено оголошення про введення процедури розпорядження майном боржника, призначення арбітражного керуючого та прийняття вимог кредиторів протягом 30 днів з дня опублікування оголошення.

25.10.14 в газеті Голос України №206(5956) у звязку із технічною опискою у коді ЄДРПОУ боржника та в адресі його місцезнаходження ініціюючим кредитором опубліковано виправлений текст оголошення.

22.10.2014 до господарського суду надійшла заява ПАТ "ПУМБ" з вимогами до боржника, в якій заявник просив внести до реєстру вимог кредиторів грошові вимоги ПАТ "ПУМБ": 1218,00 грн. до першої черги вимог кредиторів, 8361300.00 доларів США (що за офіційним курсом НБУ на дату заявлення вимог становило еквівалент 108283851,78 грн.) до четвертої черги вимог кредиторів, а також окремо внести до реєстру вимог кредиторів забезпечені заставою вимоги на суму 6500000,00 грн. (т.5а, а.с.56)

21.11.2014 ПАТ "ПУМБ" звернувся до суду із уточненою заявою, в якій просив внести до реєстру вимог кредиторів грошові вимоги ПАТ "ПУМБ" в загальній сумі 133142028,00 грн., з яких: 1218,00 грн. просив віднести до першої черги вимог кредиторів, 8361300,00 доларів США (що за офіційним курсом НБУ на дату заявлення вимог становило еквівалент 126640810,00 грн.) - до четвертої черги вимог кредиторів, а також просив окремо внести до реєстру вимог кредиторів забезпечені заставою вимоги на суму 6500000,00 грн. (т.5а, а.с.90)

Ухвалою господарського суду Харківської області від 05.08.2015, з урахуванням ухвали про виправлення описки від 17.08.15, заяву ПАТ "ПУМБ" з грошовими вимогами до боржника, ІП ТД ХЗШВ задоволено в повному обсязі в загальній сумі 133142028,00 грн., у тому числі: основна заборгованість в сумі 126640810,00 грн.; вимоги, що забезпечені заставою майна боржника, в сумі 6500000,00 грн.; вимоги по сплаті судового збору в сумі 1218,00 грн.

Постановою Харківського апеляційного господарського суду від 19.01.2016 апеляційну скаргу ПАТ "ВТБ Банк" задоволено частково. Ухвалу господарського суду Харківської області від 05.08.2015, з урахуванням ухвали про виправлення описки від 17.08.2015, скасовано. Заяву ПАТ "ПУМБ" з грошовими вимогами до боржника задоволено в повному обсязі в загальній сумі 133142028,00 грн. Визнано кредиторські вимоги ПАТ "ПУМБ" у розмірі 133142028,00 грн., з яких:

1218,00 грн. вимог по сплаті судового збору - перша черга задоволення вимог кредиторів;

126640810,00 грн. основної заборгованості - четверта черга задоволення вимог кредиторів;

6500000,00 грн. вимог, що забезпечені заставою майна боржника - окремо внести до реєстру вимог кредиторів.

Справу направлено до господарського суду Харківської області для подальшого розгляду.

Постановою Вищого господарського суду від 16.04.2016 касаційну скаргу ПАТ "ВТБ Банк" задоволено частково.

Постанову Харківського апеляційного господарського суду від 19.01.2016 та ухвалу господарського суду Харківської області від 05.08.2015, з урахуванням ухвали про виправлення описки від 17.08.2015, у справі №5023/2005/12 скасовано.

Справу №5023/2005/12 в скасованій частині передано на новий розгляд до господарського суду Харківської області.

18.10.2016 місцевим господарським судом винесено оскаржувану ухвалу, якою, зокрема, відмовлено в задоволенні заяви ПАТ Перший український міжнародний банк з грошовими вимогами до боржника, відхилено заявлені вимоги ПАТ Перший український міжнародний банк.

При цьому, приймаючи рішення про відмову у задоволенні грошових вимог ПАТ Перший український міжнародний банк до боржника, місцевий господарський суд виходив з обставин, за яким встановив, що строком виконання основного зобов'язання за Кредитним договором та договором поруки є 29.05.2009 року, отже право пред'явити вимогу до поручителя про виконання зобовязання боржника щодо повернення кредиту у банка виникло починаючи з 29.05.2009 та протягом наступних шести місяців. В ході розгляду справи судом було встановлено, що протягом зазначеного часу кредитор - ПАТ "ПУМБ" з позовом до суду про стягнення з ІП "ТД "ХЗШВ" основної заборгованості ДП "ХЗШВ" перед банком у сумі 8361300,00 дол. США. не звертався, у звязку з чим, дійшов висновку, що станом на 06.05.2012р. у ПАТ "ПУМБ" відсутнє право вимоги до ІП "ТД "ХЗШВ" за договором поруки, оскільки зобовязання за договором поруки припинилися зі спливом шести місяців з дня закінчення строку виконання основного зобов'язання.

Крім того, судом було встановлено, що майно, передане ІП "ТД "ХЗШВ" в заставу ПАТ "ПУМБ Банк" згідно укладеного договору застави товарів в обороті № 7.5-87/ЗТ-4 від 29.01.2009р. , відсутнє у зв'язку з його реалізацією, у звязку з чим, посилаючись на приписи ч.1 ст. 593 ЦК України дійшов до висновку, що право застави за договором № 7.5-87/ЗТ-4 від 29.01.2009р. є припиненим.

Вказана ухвала є предметом апеляційного оскарження ПАТ Перший український міжнародний банк.

Перевіривши матеріали справи, правильність їх юридичної оцінки та застосування місцевим господарським судом норм законодавства, апеляційний господарський суд дійшов висновку, що апеляційна скарга ПАТ Перший український міжнародний банк підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного.

Згідно з приписами статті 4-1 ГПК України господарські суди розглядають справи про банкрутство у порядку провадження, передбаченому цим Кодексом, з урахуванням особливостей, встановлених Законом України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом".

В силу п. 1-1 прикінцевих положень Закону України Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом (далі Закон про банкрутство) в редакції Закону від 22.12.2011 №4212-VІ, який набрав чинності 19.01.2013, положення цього Закону застосовуються господарськими судами під час розгляду справ про банкрутство, провадження в яких порушено після набрання чинності цим Законом. Положення цього Закону, що регулюють продаж майна в провадженні у справі про банкрутство, застосовуються господарськими судами під час розгляду справ про банкрутство, провадження у яких порушено до набрання чинності цим Законом. Положення цього Закону, що регулюють ліквідаційну процедуру, застосовуються господарськими судами під час розгляду справ про банкрутство, провадження у яких порушено до набрання чинності цим Законом, якщо на момент набрання ним чинності господарським судом не було прийнято постанову про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури.

Оскільки провадження у справі порушено 07.05.2012 (тобто до набрання чинності новою редакцією Закону про банкрутство), а спірні правовідносини не стосуються продажу майна боржника та здійснення ліквідаційної процедури, при розгляді даної справи підлягають застосуванню положення Закону в редакції, чинній до 19.01.2013.

Як вже зазначалось, 23.09.2014 у газеті Голос України №181(5931) було розміщено оголошення про введення процедури розпорядження майном боржника, призначення арбітражного керуючого та прийняття вимог кредиторів протягом 30 днів з дня опублікування оголошення.

Виправлений текст оголошення, в якому було усунуто технічну описку, опубліковано в цьому ж друкованому виданні 25.10.2014.

У відповідності до ч.1 ст.14 Закону про банкрутство, конкурсні кредитори за вимогами, які виникли до дня порушення провадження у справі про банкрутство, протягом тридцяти днів від дня опублікування в офіційному друкованому органі оголошення про порушення провадження у справі про банкрутство зобов'язані подати до господарського суду письмові заяви з вимогами до боржника, а також документи, що їх підтверджують.

Таким чином, встановлений ч.1 ст.14 Закону про банкрутство тридцятиденний термін звернення конкурсних кредиторів з вимогами до боржника закінчився 24.11.2014.

Матеріали справи свідчать, що кредитором - ПАТ "ПУМБ", як первісну заяву з вимогами до боржника від 22.10.14, так і уточнену заяву від 21.11.2014, було подано до господарського суду у встановлений законом строк.

Колегія суддів зазначає, що обовязок надання правового аналізу поданих кредиторських вимог, підстав виникнення грошових вимог кредиторів до боржника, їх характеру, встановлення розміру та моменту виникнення цих грошових вимог, покладений на господарський суд.

Так, судом апеляційної інстанції встановлено, що грошові вимоги ПАТ "ПУМБ" до боржника - ІП ТД ХЗШВ обґрунтовані наступними обставинами.

30.05.2008 року між ПАТ ПУМБ (далі - банк) як кредитором та Державним підприємством Харківський завод шампанських вин (далі - ДП ХЗШВ) як позичальником укладено кредитний договір №7.5-87 з додатковою угодою №1 від 13.08.08 та додатковою угодою №2 від 29.01.09 (далі - кредитний договір), відповідно до умов якого кредитор зобов'язався надати позичальнику у тимчасове платне користування кредитні кошти у вигляді поновлювальною кредитної лінії з лімітом у розмірі 8500000,00 доларів США, а позичальник зобов'язався прийняти зазначену суму кредитних коштів, використати ЇЇ за цільовим призначенням, сплатити ПАТ ПУМБ проценти за користування кредитними коштами і повернути їх в повному обсязі в розмірах та в термін, що передбачені пунктом 6.1. кредитного договору. (а.с. 65-79 т. 5а)

ПАТ ПУМБ належним чином виконав покладені на нього обов'язки, встановлені кредитним договором, відкривши позичальнику позичковий рахунок та надавши йому обумовлені кредитним договором грошові кошти згідно з заявками позичальника у розмірі 8453500,00 доларів США.

У відповідності до умов п. 6.1. кредитного договору, позичальник зобов'язаний був повернути основну суму заборгованості за кредитним договором в строк 29.05.2009, проте, вказане зобовязання ним було порушено.

Згідно наданого ПАТ ПУМБ до матеріалів справи розрахунку заборгованості (з урахуванням уточненої заяви з грошовими вимогами від 21.11.2014), 10.03.2009 ДП ХЗШВ повернув кредитору 92200,00 доларів США, отже станом на 29.05.2009 основна заборгованість ДП Харківський завод шампанських вин за кредитним договором склала 8361300,00 доларів США.

Вказана сума заборгованості ДП ХЗШВ в подальшому не була погашена, а тому існувала як на момент порушення провадження в даній справі про банкрутство (07.05.2012), так і на час звернення ПАТ ПУМБ у 2014 році до суду із заявою про визнання його кредиторських вимог.

Встановлені по справі обставини також свідчать, що на виконання зобовязань ДП ХЗШВ перед кредитором, що випливають з кредитного договору, боржник у даній справі - ІП ТД ХЗШВ, поручився перед ПАТ ПУМБ за виконання ДП ХЗШВ зобов'язань зі сплати основного боргу за кредитним договором, уклавши Договір поруки №7.5-87/П-5 від 29.01.09 (далі - договір поруки).

Пунктом 1.2. договору поруки №7.5-87/П-5 сторони обумовили, що у разі порушення ДП ХЗШВ зобов'язань, що випливають з кредитного договору, ДП ХЗШВ і ІП ТД ХЗШВ відповідають перед ПАТ ПУМБ як солідарні боржники, що означає право ПАТ ПУМБ як кредитора вимагати виконання зобов'язань в повному обсязі як від ДП ХЗШВ і ІП ТД ХЗШВ разом, так і від кожного з них окремо.

Крім того, встановлені по справі обставини свідчать, що в забезпечення виконання зобов'язань ДП ХЗШВ за кредитним договором, між ПАТ ПУМБ та ІП ТД ХЗШВ укладено договір застави товарів в обороті №7.5-87/ЗТ-4 від 29.01.09 (далі - договір застави).

Відповідно до умов договору застави ІП ТД ХЗШВ передав в заставу ПАТ ПУМБ рухоме майно (товари в обороті) загальною балансовою вартістю 6500007,20 грн. За домовленістю сторін, на момент укладення договору застави предмет застави оцінено у сумі 6500000,00 грн.

Відповідно до умов пункту 1.2.1 статті 1 договору застави, заставою за цим договором забезпечені всі зобов'язання ДП ХЗШВ за кредитним договором (з повернення кредиту, сплати процентів, пені, штрафів та інших платежів, передбачених Кредитним договором).

Сума нарахованих та несплачених відсотків за користування кредитом згідно з розрахунком заборгованості ПАТ ПУМБ визначено у розмірі 7745788,93 доларів США. (а.с. 96-97 т. 5а)

На вказані обставини банк посилався як на підставу заявлених грошових вимог до ІП ТД ХЗШВ (з урахуванням заяви про їх уточнення від 21.11.2014) та зазначав, що ІП "ТД "ХЗШВ", як солідарний з ДП "ХЗШВ" боржник, на підставі договору поруки несе солідарну відповідальність перед ПАТ "ПУМБ" за невиконання умов Кредитного договору зі сплати основної суми кредиту в розмірі 8 361 300,00 доларів США, що за офіційним курсом НБУ на дату заявлення вимог (станом на 20.11.2014р. - 1514,6067 гривень/100,00 доларів США) становить еквівалент 126 640 810,00 грн. Крім того, до грошових вимог банком було включено відсотки за користування кредитом у розмірі 7745788,93 доларів США.

У звязку з цим, банк просив суд визнати його вимоги до ІП ТД ХЗШВ та внести їх до реєстру вимог кредиторів у повному обсязі:

до першої черги вимог кредиторів 1218,0 грн.

- до четвертої черги вимог кредиторів - 8 361 300,00 дол. США , що за офіційним курсом НБУ на дату заявлення вимог (1514,6067 гривень/100,00 доларів США) становить еквівалент 126 640 810,00 грн.

- окремо внести до реєстру вимог кредиторів забезпечені заставою вимоги на суму 6 500 000грн. і відомості про майно, яке знаходиться в заставі у кредитора згідно договору застави товарів в обороті №7.5-87/ЗТ-4 від 29.01.09 року.

З наявного в матеріалах справи повідомлення про результати розгляду заяви про грошові (кредиторські) вимоги вбачається, що боржником та розпорядником майна ОСОБА_4 вимоги ПАТ "ПУМБ" у розмірі 8 361 300,00 доларів США, що за офіційним курсом НБУ на дату подачі заяви (уточненої) становить еквівалент 126 640 810,00 грн., що не забезпечені заставою, та у розмірі 6 500000,00 грн., що забезпечені заставою, та суму судового збору за подання заяви у розмірі 1218,00 грн. визнані у повному обсязі. (а.с.118-121 т. 5а)

Надаючи правову оцінку розміру грошових вимог ПАТ ПУМБ з урахуванням підстав та періоду їх виникнення, колегія суддів зазначає, що за змістом ст. ст. 1 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" кредитор - юридична або фізична особа, яка має у встановленому порядку підтверджені документами вимоги щодо грошових зобов'язань до боржника.

Конкурсні кредитори - кредитори за вимогами до боржника, які виникли до порушення провадження у справі про банкрутство.

Статтею 14 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" передбачено, що конкурсні кредитори за вимогами, які виникли до дня порушення провадження у справі про банкрутство, протягом тридцяти днів від дня опублікування в офіційному друкованому органі оголошення про порушення провадження у справі про банкрутство зобов'язані подати до господарського суду письмові заяви з вимогами до боржника, а також документи, що їх підтверджують.

У силу ч. 1 ст. 14 Закону конкурсні кредитори одночасно з заявою про грошові вимоги до боржника зобов'язані подати до господарського суду документи, що їх підтверджують.

Відтак, грошові вимоги кредитора до боржника повинні бути підтверджені відповідними доказами.

Згідно із Законом про банкрутство, обов'язковою умовою для визнання заявника судом кредитором боржника є факт наявності у кредитора саме грошових вимог до боржника, які виникли у кредитора відповідно до укладеного між ними цивільно-правового договору та до порушення провадження у справі про банкрутство.

При визначенні розміру вимог за грошовими зобов'язаннями

слід враховувати, що грошове зобов'язання - це зобов'язання боржника заплатити кредитору певну грошову суму відповідно до цивільно-правового договору та з інших підстав, передбачених цивільним законодавством України.

До складу грошових вимог кредитора зараховується заборгованість за передані товари, виконані роботи і надані послуги, сума кредитів та позики з урахуванням процентів, які зобов'язаний сплатити боржник.

За приписами статті 15 Закону в попередньому судовому засіданні виноситься ухвала суду про затвердження реєстру вимог кредиторів, який повинен містити відомості про кожного кредитора, розмір його вимог за грошовими зобов'язаннями; ухвала є підставою для визначення кількості голосів, які належать кожному кредитору при прийнятті рішення на зборах (комітеті кредиторів) кредиторів.

Згідно з частинами 1, 4 статті 16 Закону учасниками зборів кредиторів з правом вирішального голосу є кредитори, вимоги яких включені до реєстру вимог кредиторів; кредитори мають на зборах кредиторів кількість голосів, пропорційну сумі вимог кредиторів , включених до реєстру вимог кредиторів, кратній тисячі гривень.

Розмір грошових зобов'язань визначається на день подання до господарського суду заяви про порушення провадження у справі про банкрутство, якщо інше не встановлено Законом.

Таким чином, виходячи з особливостей Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" в процедурі банкрутства грошові вимоги всіх кредиторів повинні бути чітко фіксовані та не можуть змінюватись до закінчення справи про банкрутство, оскільки, виходячи із розміру грошових вимог визначається кількість голосів кредиторів на зборах кредиторів та комітету кредиторів.

За приписами частин 2, 3 статті 533 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Отже, при наявності вимог до боржника в іноземній валюті, звертаючись до суду з відповідною заявою, кредитор повинен визначити розмір грошового зобов'язання в національній валюті України по курсу Національного банку України на дату порушення провадження у справі про банкрутство, оскільки процедура формування грошових вимог кредиторів до реєстру вимог кредиторів винятково у національній грошовій одиниці забезпечує стабільну кількість голосів кожного кредитора при голосуванні на зборах (комітеті кредиторів) , дозволяє уникнути спорів з приводу різного тлумачення курсів іноземних валют, які могли б виникнути у випадку включення до реєстру вимог кредиторів грошових вимог в різних іноземних валютах, уніфікує процедуру задоволення вимог кредиторів у процедурі банкрутства, яка не може створювати привілеїв для задоволення вимог одної черги.

При цьому, сума заявлених вимог до боржника вже не може бути змінена кредитором, навіть якщо в подальшому змінився курс іноземної валюти до гривні.

Як свідчать матеріали справи, провадження у справі про банкрутство ІП ТД ХЗШВ порушено 07.05.2012 року.

З наданої до суду заяви з грошовими вимогами до ІП ТД ХЗШВ вбачається, що сума грошових вимог в розмірі 8 361 300,00 дол. США визначена ПАТ ПУМБ за офіційним курсом НБУ на дату заявлення вимог, тобто станом на 20.11.2014 року в розмірі 1514,6067 гривень/100,00 доларів США, що за розрахунком ПАТ ПУМБ становить еквівалент 126 640 810,00 грн.

В той же час, перевіркою розрахунку розміру кредиторських вимог банку встановлено, що гривневий еквівалент заявленої суми грошових вимог в розмірі 8 361 300,00 дол. США, відповідно до курсу НБУ України станом на дату порушення провадження у справі про банкрутство ІП ТД ХЗШВ становить 66 805 950,87 грн.

Щодо заявленої ПАТ "ПУМБ" суми відсотків за користування кредитом, колегія суддів зазначає наступне.

Як вбачається із заяви ПАТ "ПУМБ", поданої до суду першої інстанції, суму відсотків заявником визначено у розмірі 7745788,93 доларів США станом на 12.08.2014 року. В той же час, з урахуванням належного періоду розрахунку, що обмежується датою порушення провадження в даній справі про банкрутство, а саме, по 06.05.12 включно, згідно наданого ПАТ ПУМБ до матеріалів справи розрахунку від 04.01.2016 (а.с. 42 т. 7), сума відсотків є меншою і становить 4 476 520,63 доларів США, що відповідно до курсу НБУ України станом на дату порушення провадження у справі про банкрутство ІП ТД ХЗШВ становить 35 766 952,18 грн.

Разом з тим, колегія суддів зазначає, що і в поданій до суду першої інстанції заяві, і у письмових поясненнях в ході апеляційного провадження ПАТ "ПУМБ" просив про включення до реєстру вимог кредиторів суми відсотків у розмірі 6 500 000,00 грн., яка розрахована у межах оціночної вартості рухомого майна за договором застави і є значно меншою від суми відсотків (35 766 952,18 грн.), розрахованої станом по 06.05.2012 включно.

Надаючи правову кваліфікацію договору поруки № 7.5-87/П-5 від 29.01.2009р., укладеному між ПАТ "ПУМБ" та ІП "ТД "ХЗШВ", у відповідності до якого ІП "ТД "ХЗШВ" відповідає перед ПАТ "ПУМБ" за виконання зобов'язань ДП "ХЗШВ" щодо повернення кредиту в розмірі 8 500 000,00 дол. США, колегія суддів зазначає наступне.

Звертаючись до господарського суду із заявою про визнання кредиторських вимог (з урахуванням уточнень) ПАТ ПУМБ було заявлено грошові вимоги до боржника - ІП ТД ХЗШВ, в тому числі заборгованість у розмірі 8500000,00 дол. США як до поручителя за договором поруки від 29.01.2009, укладеного в забезпечення виконання зобовязань ДП ХЗШВ перед ПАТ ПУМБ за кредитним договором № 7.5-87/П-5.

Укладення вказаного договору передбачено додатковою угодою №2 від 29.01.2009, якою було внесено зміни та, зокрема, доповнено п. 3.1. ст. 3 кредитного договору №7.5-87 від 30.05.2008 п.п. 3.1.8, яким встановлено укладення між банком та ІП ТД ХЗШВ угоди про забезпечення договору поруки в частині забезпечення виконання зобовязань по поверненню основної суми боргу за кредитом за цим договором (кредитним договором) (а.с. 78 т. 5а)

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватись належним чином у відповідності до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

З метою забезпечення належного виконання зобовязання та захисту майнових інтересів кредитора на випадок порушення зобовязання боржником закон передбачає спеціальні заходи - визначає окремі види забезпечення виконання зобовязання: неустойку, поруку, гарантію, заставу, притримання, завдаток або інші види, встановлені договором або законом. (ст. 546 ЦК України)

Відносини, повязані з порукою, врегульовані нормами параграфу 3 гл. 49 розд. І Книги пятої ЦК України.

Відповідно до частини першої статті 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обовязку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобовязання боржником.

За загальним правилом, встановленим ч. 1 ст. 554 ЦК України, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники.

У відповідності до п. 1.2. договору поруки, у разі порушення боржником (ДП "ХЗШВ") зобов'язань, що випливають з Кредитного договору, боржник і поручитель (ІП "ТД "ХЗШВ") відповідають перед кредитором (банком) як солідарні боржники, що означає право кредитора вимагати виконання зобов'язань в повному обсязі як від боржника і поручителя разом, так і від кожного з них окремо.

За таких обставин, ПАТ "ПУМБ" у своїй заяві зауважував на тому, що ІП "ТД "ХЗШВ", як солідарний з ДП "ХЗШВ" боржник, на підставі договору поруки несе солідарну відповідальність перед ПАТ "ПУМБ" за невиконання умов Кредитного договору зі сплати основної суми кредиту в розмірі 8 361 300,00 доларів США.

Згідно із частиною четвертою статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки.

Відповідно до частини першої статті 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого повязана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (частина перша статті 252 ЦК України).

Разом з тим із настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець повязує термін, який визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (частина друга стаття 251 та частина друга стаття 252 ЦК України).

Статтею 6 договору поруки встановлено умови її припинення, зокрема, п. 6.1. договору сторони узгодили, що порука за цим договором припиняється з припиненням зобовязання.

Таким чином, у договорі поруки не встановлено строк її дії відповідно до статті 252 ЦК України, а тому в цьому разі підлягають застосуванню норми частини четвертої статті 559 цього Кодексу про те, що порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання не предявить вимоги до поручителя.

Отже, порука це строкове зобовязання, і незалежно від того, встановлений строк її дії договором чи законом, сплив цього строку припиняє субєктивне право кредитора. Це означає, що строк поруки відноситься до преклюзивних строків.

Зокрема, з матеріалів справи вбачається, що умовами кредитного договору №7.5-87 від 30.05.2008 року строком виконання основного зобов'язання встановлено 29.05.2009 року.

За таких обставин починаючи з 29.05.2009 та протягом наступних шести місяців банк в розумінні приписів ч. 4 ст. 559 ЦК України мав право пред'явити вимогу до поручителя - про виконання порушеного зобовязання боржника щодо повернення кредиту.

Строк поруки не є строком для захисту порушеного права. Це строк існування самого зобов'язання поруки. Таким чином, і право кредитора, і обов'язок поручителя після закінчення цього строку припиняються, а це означає, що жодних дій щодо реалізації цього права, в тому числі застосування примусових заходів захисту в судовому порядку, кредитор вчиняти не може.

Таким чином, вимогу до поручителя про виконання взятого ним зобов'язання має бути пред'явлено в межах строку дії поруки (6 місяців, 1 року чи будь-якого іншого строку, встановленого сторонами в договорі). Тому навіть якщо в межах строку дії поруки була пред'явлена претензія і поручитель не виконав указані в ній вимоги, кредитор не має права на задоволення позову, заявленого поза межами вказаного строку, оскільки із закінченням строку припинилося матеріальне право.

Так, встановлені по справі обставини свідчать, що 01.06.2009 ПАТ "ПУМБ" на адресу поручителя - ІП "ТД "ХЗШВ" було направлено вимогу №Ді, яка отримана ІП ТД ХЗШВ 04.06.2009, про необхідність погашення основної заборгованості ДП "ХЗШВ" перед банком у сумі 8361300,00 дол. США, яка залишена без задоволення.

Водночас, як вбачається з матеріалів справи та не заперечується самим боржником, ПАТ ПУМБ із відповідним позовом до поручителя - ІП ТД ХЗШВ протягом строку дії поруки не звертався, що, в свою чергу, дає підстави колегії суддів дійти висновку про відсутність станом на 06.05.2012 у ПАТ "ПУМБ" права вимоги до ІП "ТД "ХЗШВ" у звязку із припиненням зобовязання за договором поруки через сплив шестимісячного терміну з дня закінчення строку виконання основного зобов'язання.

Вказане спростовує доводи заявника апеляційної скарги про те, що вимогами ч. 4 ст. 559 ЦК України не передбачено обовязку щодо судової форми предявлення вимоги до поручителя, оскільки в розумінні вказаної норми передбачено й досудову вимогу про погашення боргу.

При цьому, колегія суддів звертає увагу заявника апеляційної скарги на те, що правову позицію з приводу застосування ст. 559 ЦК України щодо припинення поруки з підстав, передбачених ч. 4 ст. 559 ЦК України викладено Верховним судом України в постанові ВСУ по справі №6-2239цс15 від 24.02.2016 року.

За змістом ч. 3, ч. 4 ст. 82 ГПК України, при виборі і застосуванні правової норми до спірних правовідносин суд враховує висновки Верховного Суду України, викладені у постановах, прийнятих за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 111- 16 цього Кодексу.

Згідно з ч. 1 ст. 111-28 ГПК України, висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Суд має право відступити від правової позиції, викладеної у висновках Верховного Суду України, з одночасним наведенням відповідних мотивів.

Виходячи з наведеного колегія суддів приходить до висновку, що кредиторські вимоги ПАТ ПУМБ до ІП ТД ХЗШВ як до солідарного з ДП ХЗШВ боржника на підставі договору поруки за невиконання умов кредитного договору №7.5-87 від 30.05.2008 не підлягають визнанню та включенню до реєстру вимог кредиторів ІП ТД ХЗШВ.

З урахуванням наведеного, висновок суду першої інстанції про відсутність правових підстав про визнання та включення до реєстру вимог кредиторів ІП ТД ХЗШВ грошових вимог ПАТ ПУМБ на заявлену суму 8361300,00 доларів США, що за офіційним курсом НБУ на дату заявленння вимог (станом на 20.11.2014р. - 1514,6067 гривень/100,00 доларів США) становить еквівалент 126 640 810,00 грн. є правомірним, а правові підстави для задоволення апеляційної скарги ПАТ ПУМБ та скасування оскаржуваної ухвали в цій частині відсутні.

В той же час, колегія суддів вважає помилковим висновок суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні вимоги ПАТ "ПУМБ" про окреме внесення до реєстру вимог кредиторів вимог, які забезпечені заставою, в сумі 6 500 000,00 грн., виходячи з наступного.

Встановлені по справі обставини свідчать, що в забезпечення виконання зобов'язань ДП "ХЗШВ" за кредитним договором №7.5-87 від 30.05.2008, між ПАТ "ПУМБ" та ІП "ТД "ХЗШВ" укладено договір застави товарів в обороті № 7.5-87/ЗТ-4 від 29.01.2009, яким у відповідності до п. 1.2., п. 1.4., п. 1.4.1. забезпечені всі зобов'язання ДП "ХЗШВ" за Кредитним договором з усіма змінами та доповненнями до нього (з повернення кредиту, сплати процентів, пені, штрафів та інших платежів, передбачених Кредитним договором). (а.с. 82 т. 5а)

Відповідно до п. 2.1. договору, ІП "ТД "ХЗШВ" передало в заставу ПАТ "ПУМБ" рухоме майно (товари в обороті), а саме, "Советское шампанское" (напівсолодке) в кількості - 524 956 пляшок та "Шампанське "Советское игристое" (червоне напівсолодке) в кількості 24 792 пляшок загальною балансовою вартістю 6 500 007,20 гривень.

Місцезнаходження майна: 61124, м. Харків, вул. Плеханівська, 126. (п. 2.2. договору)

У відповідності до п. 2.3. договору загальна балансова вартість предмету застави згідно довідки заставодавця від 22.01.2009 року станом на 22.01.2009 складає 6 500 000,00 грн. При цьому сторони дійшли згоди, що при зверненні стягнення та реалізації предмету застави кредитор не буде зв'язаний або будь-яким чином обмежений зазначеною оціночною вартістю предмету іпотеки. (п. 2.4. договору)

У відповідності до п. 2.5. застава, що виникає в силу договору, є забезпечувальним обтяженням. Предметом якого є предмет застави, зазначений у п. 2.1. і всіма підпунктами. Обтяження, встановлене за цим договором на предмет застави поширюється також на всі товари, якими може замінюватись предмет застави відповідно до умов цього договору, а також на інші сфери дії обтяження, встановлені законом. Обтяження, що виникає в силу цього договору, підлягає державній реєстрації в порядку, встановленому чинним законодавством.

У відповідності з п. 2.1.1. договору, у разі реалізації/використання в процесі виробничої діяльності товарів в обороті (або їх частини), що є предметом застави, такі товари в обороті перестають бути предметом застави за цим договором з моменту їх вручення набувачу або транспортній організації для відправлення набувачу. Після цього набуті заставодавцем товари такого ж виду, як передбачено в п. 2.1. цього договору, а уразі їх відсутності будь-якого іншого виду , попередньо узгодженого з із заставодержателем, але такого ж роду, як передбачено в п. 2.1. цього договору, стають предметом застави з моменту виникнення на них у заставодавця права власності. Це означає, що зазначена в п. 2.1. цього договору кількість товарів в обороті, що є предметом засави, не є незмінною і буде змінюватись протягом строку дії цього договору в залежності від видів наявних у заставодавця товарів в обороті.

Відповідно до ч.6 ст.14 Закону про банкрутство, вимоги кредиторів, визнані боржником або господарським судом, включаються розпорядником майна до реєстру вимог кредиторів. Розпорядник майна зобов'язаний окремо внести до реєстру вимоги кредиторів, які забезпечені заставою майна боржника, згідно з їх заявами, а за їх відсутності, - згідно з даними обліку боржника, а також внести окремо до реєстру відомості про майно боржника, яке є предметом застави згідно з державним реєстром застав.

За таких обставин, посилаючись на укладений між сторонами договір застави, яким забезпечувалось виконання зобовязання боржника в розмірі 6500000,00 грн. за кредитним договором, ПАТ "ПУМБ" просив суд окремо внести до реєстру вимог кредиторів вимоги, забезпечені заставою і відомості про майно, яке знаходиться в заставі у кредитора згідно договору застави №7.5-87/ЗТ-4 від 29.01.2009 року.

З метою встановлення наявності майна, переданого в заставу за укладеним договором застави товарів в обороті №7.5-87/ЗТ-4 від 29.01.2009, або ж його відсутності, суд першої інстанції ухвалою від 09.08.2016 зобовязав розпорядника майна разом з боржником організувати та провести інвентаризацію заставного майна.

За результатом проведеної інвентаризації майна боржника станом на 01.09.2016, боржником до суду першої інстанції було надано довідку №2, з якої вбачається, що майно, передане в заставу "ПУМБ Банк" за договором застави товарів в обороті № 7.5-87/ЗТ-4 від 29.01.2009р. у ІП "ТД "ХЗШВ" відсутнє. За даними бухгалтерського обліку товари в обороті за договором № 7.5-87/ЗТ-4 від 29.01.2009р. були реалізовані ще до 2011р., інших товарів не було придбано. (а.с. 207 т. 8)

З огляду на встановлені по справі обставини, суд першої інстанції визнав встановленим, що на даний час майно, передане ІП "ТД "ХЗШВ" в заставу ПАТ "ПУМБ Банк" за договором застави товарів в обороті № 7.5-87/ЗТ-4 від 29.01.2009р., відсутнє у зв'язку з його реалізацією, а отже згідно ч.1 ст. 593 ЦК України право застави за договором № 7.5-87/ЗТ-4 від 29.01.2009р. є припиненим.

У відповідності до ст. 1 Закону України «Про заставу», застава - це спосіб забезпечення зобов'язань, якщо інше не

встановлено законом. В силу застави кредитор (заставодержатель) має право в разі невиконання боржником (заставодавцем) забезпеченого заставою

зобов'язання одержати задоволення з вартості заставленого майна

переважно перед іншими кредиторами. Застава виникає на підставі договору, закону або рішення суду.

Відповідно до ст. 16 Закону України «Про заставу» право застави виникає з моменту укладення договору застави, а в разі, коли договір підлягає нотаріальному посвідченню - з моменту нотаріального посвідчення цього договору. Реєстрація застави не пов'язується з моментом виникнення права застави та не впливає на чинність договору застави.

Відповідно до ч. З ст. 577 ЦК України застава рухомого майна може бути зареєстрована на підставі заяви заставодержателя або заставодавця з внесенням запису до Державного реєстру обтяжень рухомого майна.

З наданої ПАТ "ПУМБ" до матеріалів справи копії витягу про реєстрацію № 22431808, вбачається, що обтяження майна заставою було зареєстровано в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна 29.01.2009 року за реєстраційним № 8412713. (а.с. 29 т. 8)

Відповідно до ч. 2 ст. 44 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» записи зберігаються в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна протягом п'яти років з моменту їх внесення.

У наданих до суду апеляційної інстанції додаткових поясненнях, ПАТ "ПУМБ" зазначає, що під час надання заяви про отримання витягу з Державного реєстру обтяжень рухомого майна на виконання вимоги ухвали господарського суду Харківської області від 07.07.2016 по справі № 5023/2005/12 банк не зміг отримати жодну інформацію з реєстру у зв'язку з вилученням запису за закінченням терміну зберігання. В зв'язку з цим банком було заново зареєстровано обтяження в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна 21.06.2016 року за №15872409. (а.с. 127 т. 8 )

Відповідно до ч. З ст. 577 ЦК України застава рухомого майна може бути зареєстрована на підставі заяви заставодержателя або заставодавця з внесенням запису до Державного реєстру обтяжень рухомого майна

Таким чином, реєстрація застави рухомого майна є правом заставодержателя та відсутність протягом певного проміжку часу в Державному реєстрі запису щодо реєстрації застави товарів в обороті не впливає на чинність договору застави та не означає його припинення.

Крім того, колегія суддів зазначає, що ст. 593 ЦК України визначено, зокрема, що право застави припиняється у разі:

припинення зобов'язання, забезпеченого заставою;

втрати предмета застави, якщо заставодавець не замінив предмет застави;

реалізації предмета застави;

набуття заставодержателем права власності на предмет застави.

Право застави припиняється також в інших випадках, встановлених законом.

Відповідно до ст. 591 ЦК України «Реалізація предмета застави», реалізація предмета застави, на який звернене стягнення, провадиться шляхом його продажу з публічних торгів, якщо інше не встановлено договором або законом. Порядок реалізації предмета застави з публічних торгів встановлюється законом.

Таким чином, словосполучення "реалізація предмета застави" як підставу припинення застави слід тлумачити лише в контексті зі ст. 591 ЦК України, тобто в розумінні звернення стягнення на предмет застави, незалежно від того, чи здійснюється таке звернення шляхом продажу предмета застави з публічних торгів або в інший формі.

Стаття 28 Закону України «Про заставу» як єдину підставу для припинення застави внаслідок реалізації (продажу) предмета застави також називає лише примусовий продаж предмета застави, під яким розуміється сукупність дій щодо реалізації предмета застави поза волею заставодавця.

Враховуючи, що в матеріалах справи відсутні докази, що свідчать про примусову реалізацію предмета застави, колегія суддів приходить до висновку, що договір застави не може вважатись припиненим у звязку із реалізацією предмета застави, а отже до цього часу є діючим. Крім того, колегія суддів враховує, що боржником не надано доказів реалізації товарів в обороті, а саме, вручення їх набувачу або транспортній організації для відправлення набувачу, як то передбачено п. 2.1.1 договору застави.

На підставі викладеного, колегія суддів приходить до висновку, що договір застави не може вважатись припиненим у звязку із реалізацією предмета застави, а отже до цього часу є діючим. Крім того, відомості щодо обтяження майна, що є предметом застави за договором застави товарів в обороті № 7.5-87/ЗТ-4 від 29.01.2009р. станом на час розгляду справи містяться в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна 21.06.2016 року за № 15872409.

З урахуванням наведеного, колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для скасування ухвали господарського суду в частині відмови у визнанні вимог ПАТ "ПУМБ" щодо окремого внесення до реєстру вимог кредиторів вимог, які забезпечені заставою, в сумі 6 500 000,00 грн. у звязку із реалізацією предмета застави та припиненням у звязку з цим договору застави.

Колегія судів також вважає за необхідне зазначити, що приймаючи оскаржувану ухвалу, судом першої інстанції не було надано оцінки доводам арбітражного керуючого, викладеним у додаткових поясненнях щодо грошових вимог ПАТ "ПУМБ" (від 18.10.2016) про наявність обставин для застосування до вимог банку, які виникли за укладеним договором застави товарів в обороті № 7.5-87/ЗТ-4 від 29.01.2009 в розмірі 6500000,00 грн., позовної давності. (а.с. 17 т. 9)

Обґрунтовуючи свої доводи, арбітражний керуючий зазначав, що відповідно до ч. 1 ст. 593 ЦКУ право застави в забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором №7.5-87 від 30.05.2008р. з урахуванням додаткової угоди №2 від 29.01.2009р. між ДП "ХЗШВ" та ПАТ "ПУМБ", що виникло за договором застави товарів в обороті №7.5-87/ЗТ-4 від 29.01.2009р., згідно якого ІП "ТД "ХЗШВ" передало в заставу ПАТ "ПУМБ" рухоме майно (товари в обороті) загальною балансовою вартістю 6 500 007,20 грн (за домовленістю сторін, предмет застави оцінено у сумі 6 500 000,00 грн.) вважається припиненим у зв'язку з реалізацією предмета застави.

В той же час, як зазначав арбітражний керуючий, заявник до суду з позовною заявою про стягненню наявної заборгованості не звертався, у звязку з чим вважав, що станом на день направлення заяви про визнання кредиторських вимог у справі про банкрутство, термін для предявлення кредиторських вимог пропущено, підстави для предявлення кредиторських вимог, відсутні.

З урахуванням наведеного, колегія суддів зазначає, що ст. 256, ст. 257 ЦК України визначено, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 263 ЦК України перебіг позовної давності зупиняється, зокрема, у разі відстрочення виконання зобов'язання (мораторій) на підставах, встановлених законом. У разі виникнення обставин, встановлених частиною першою цієї статті, перебіг позовної давності зупиняється на весь час існування цих обставин. Від дня припинення обставин, що були підставою для зупинення перебігу позовної давності, перебіг позовної давності продовжується з урахуванням часу, що минув до його зупинення.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або в його банкрутом» (в редакції, чинній станом на 07.05.2012 року - дату порушення провадження у мораторій на задоволення вимог кредиторів - це зупинення виконання боржником, стосовно порушено справу про банкрутство, грошових зобов'язань і зобов'язань щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів), термін виконання яких настав до дня введення мораї припинення заходів, спрямованих на забезпечення виконання цих зобов'язань та зобов'язань сплати податків і зборів (обов'язкових платежів), застосованих до прийняття рішення про ведення мораторію.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» (в редакції, чинній станом на 07.05.2012 року) суддя, прийнявши заяву про порушення справи про банкрутство, не пізніше ніж на п'ятий день з дня її надходження виносить і направляє сторонам та державному органу з питань банкрутства ухвалу про порушення провадження у справі про банкрутство, в якій вказується про прийняття заяви до розгляду, про введення процедури розпорядження майном боржника, призначення розпорядника майна, дату проведення підготовчого засідання суду, яке має відбутися не пізніше ніж на тридцятий день з дня прийняття заяви порушення справи про банкрутство, якщо інше не передбачено цим Законом, введення мораторію на задоволення вимог кредиторів.

Відповідно до ч. 4 ст. 12 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржник» визнання його банкрутом» мораторій на задоволення вимог кредиторів вводиться одночасно з порушенням провадження у справі про банкрутство, про що зазначається в ухвалі господарського суду.

Таким чином, з моменту введення мораторію на задоволення вимог кредиторів у справі про банкрутство зупиняється перебіг позовної давності щодо заявлення кредиторами будь-яких вимог до боржника.

З матеріалів справи вбачається, що ухвалою господарського суду Харківської області від 07.05.2012 року було введено мораторій на задоволення вимог кредиторів ІП "ТД "ХЗШВ".

Таким чином, враховуючи, що строком виконання основного зобов'язання за кредитним договором є 29.05.2009 року, то на дату порушення провадження у справі строк позовної давності не може вважатись таким що закінчився, оскільки був зупиненим.

Вказані обставини свідчать про відсутність підстав задоволення заяви арбітражного керуючого про застосування до вимог ПАТ «ПУМБ», які виникли за укладеним договором застави товарів в обороті № 7.5-87/ЗТ-4 від 29.01.2009 в розмірі 6500000,00 грн. позовної давності.

В той же час, колегія суддів звертає увагу, що самим боржником, ІП ТД ХЗШВ, а також розпорядником майна боржника, кредиторські вимоги ПАТ "ПУМБ" було визнано у повному обсязі, що підтверджується наявним в матеріалах справи повідомленням про результати розгляду заяви про грошові (кредиторськи) вимоги ПАТ "ПУМБ". (т.7, а.с.5а, а.с.118-121 т. 5а ).

За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку, що вимоги ПАТ "ПУМБ" щодо окремого внесення до реєстру вимог кредиторів забезпечені заставою вимоги на суму 6500000,00 грн. є обґрунтованими, узгоджуються з обставинами справи та приписами чинного законодавства, у звязку з чим підлягають задоволенню в повному обсязі.

З урахуванням викладеного, а також приписів ст.31 Закону про банкрутство щодо черговості задоволення вимог кредиторів, колегія суддів зазначає, що заява ПАТ "ПУМБ" підлягає задоволенню частково, 1218,00 грн. вимог по сплаті судового збору має бути віднесено до першої черги задоволення вимог кредиторів, 6500000,00 грн. вимог, що забезпечені заставою майна боржника, підлягають внесенню до реєстру вимог кредиторів окремо.

У задоволенні вимог ПАТ "ПУМБ" щодо внесення 8361300,00 доларів США (що за офіційним курсом НБУ на дату заявлення вимог становило еквівалент 126640810,00 грн.) - до четвертої черги вимог кредиторів має бути відмовлено.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 33, 43, 99, 101, пунктом 2 статті 103, пунктом 2 частини 3 статті 104, статтями 105, 106 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Перший український міжнародний банк, м. Київ задовольнити частково.

Ухвалу господарського суду Харківської області від 18.10.2016 р. у справі № 5023/2005/12 в частині відмови у задоволенні заяви Публічного акціонерного товариства Перший український міжнародний банк з грошовими вимогами до боржника в розмірі 6 501 218,00 грн. скасувати та прийняти в цій частині нове рішення.

Задовольнити заяву Публічного акціонерного товариства Перший український міжнародний банк з грошовими вимогами до боржника частково у розмірі 6 501 218,00 грн.

Визнати кредиторські вимоги ПАТ "ПУМБ" у розмірі 6 510 218,00 грн., з яких:

1218,00 грн. вимог по сплаті судового збору - перша черга задоволення вимог кредиторів;

6 500 000,00 грн. вимог, що забезпечені заставою майна боржника - окремо внести до реєстру вимог кредиторів.

В іншій частині ухвалу залишити без змін.

Справу направити до господарського суду Харківської області для подальшого розгляду.

Головуючий суддя Тарасова І. В.

Суддя Здоровко Л.М.

Суддя Плахов О.В.