РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

30 листопада 2016 року Справа № 902/676/16

Рівненський апеляційний господарський суд у складі колегії:

Головуючого судді Саврій В.А.

судді Коломис В.В. ,

судді Дужич С.П.

секретар судового засідання Ільчук Н.О.

розглянувши апеляційну скаргу позивача - товариства з обмеженою відповідальністю «Житлово-Експлуатаційне об»єднання» на рішення господарського Вінницької області від 20.10.2016 року у справі № 902/676/16

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Житлово-Експлуатаційне об»єднання» м. Вінниця

до товариства з обмеженою відповідальністю «Архітектурно-проектна майстерня «Плясовиці» м. Вінниця

про визнання договору укладеним

за участю учасників судового процесу:

від позивача не з»явився

від відповідача ОСОБА_1 (довіреність від 30.08.2016 р.)

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до рішення господарського суду Вінницької області від 20.10.2016 року у справі № 902/676/16 (суддя Тварковський А.А.) відмовлено у позові товариства з обмеженою відповідальністю «Житлово-Експлуатаційне об»єднання» до товариства з обмеженою відповідальністю «Архітектурно-проектна майстерня «Плясовиці» про визнання договору укладеним

Приймаючи рішення, суд першої інстанції виходив з того, що позовні вимоги не відповідають чинному законодавству і фактичним обставинам справи, з огляду на те, що запропонований проект договору не відповідає типовому договору і відповідно у суда відсутні законні підстави для визнання укладеним вказаного договору у запропонованій редакції позивача. (а.с. 61-64)

Не погоджуючись із рішенням господарського суду Вінницької області від 20.10.2016р. у справі № 902/676/16 позивач товариство з обмеженою відповідальністю «Житлово-Експлуатаційне об»єднання» подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення та прийняти нове рішення яким задоволити позовні вимоги. (а.с. 72-74)

Скаржник/позивач зазначає, що при вирішенні оскаржуваного рішення, судом прийнято рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Обгрунтовуючи доводи апеляційної скарги, скаржник пояснює, що відповідно до рішення виконавчого комітету Вінницької міської ради №25 від 10.01.2013 року (зі змінами: рішення виконавчого комітету Вінницької міської ради №1329 від 05.06.2014 року та №1432 від 19.06.2014 року) товариство з обмеженою відповідальністю «Житлово-експлуатаційне об'єднання» є виконавцем послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій у житловому фонді.

Будинок №39 по вул. Келецька, що у м. Вінниці поряд із іншими передано в обслуговування позивачу.

По будинку №39 по вул.Келецька. що у м.Вінниця, тариф (граничний) на обслуговування 1 м. кв. загальної плоші в місяць згідно рішення виконкому Вінницької міської ради №995 від 26.04.2012 року складає 2.74 грн. з ПДВ.

У названому будинку розташоване нежитлове приміщення яке відповідно до свідоцтва про право власності серія САЕ 142717 від 27.01.2011 року, виданого на підставі рішення виконкому Вінницької міської ради від 27.01.2011 року №169 належить товариству з обмеженою відповідальністю «Архітектурно-проектна майстерня «Плясовиці», яке згідно визначення, встановленого ст.1 Закону України «Про житлово- комунальні послуги» є споживачем житлово-комунальних послуг.

Починаючи з лютого 2013 року товариством з обмеженою відповідальністю «Житлово-Експлуатаційне об'єднання», на виконання приписів ст.21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», проводиться робота по укладенню договорів про надання послуг зі споживачами. Така робота проводилась і стосовно ТзОВ «АПМ «Плясовиці», проте безрезультатно, оскільки відповідач не бажає укладати Договір про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, сформований на підставі типового договору та не бажає відшкодовувати вартість понесених позивачем витрат на надання таких послуг, про що свідчать листи останнього, додані до матеріалів справи.

Так, 17 березня 2016 року після чергового надання для ознайомлення та підписання Договору про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, відповідач направив на адресу ТзОВ «ЖЕО» заяву про згоду укласти договір, але на інших умовах. Оскільки умови, запропоновані ТОВ «АПМ «Плясовиці» не узгоджуються з умовами типового договору «Про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій», 15.04.2016 року ТзОВ «ЖЕО» було в черговий раз направлено на адресу ТзОВ «АПМ «Плясовиці» цінним з описом листом, а потім кур'єрською доставкою (супровідний лист ТОВ «ЖЕО» №482 від 15.04.2016 року) Договір «Про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій», сформований на підставі типового договору, затвердженого Постановою КМУ №529 від 20.05.2009 року з додатками:

- Копія рішення ВК ВМР №995 від 26.04.2012 року

- Копія додатку №1 до рішення ВК ВМР №995 від 26.04.2012 року

- Копія додатку №9 до рішення ВК ВМР №995 від 26.04.2012 року

- Копія рішення ВК ВМР №25 від 10.01.2013 року

- Копія рішення ВК ВМР №1329 від 05.06.2014 року

- Копія рішення ВК ВМР №1432 від 19.06.2014 року.

- Проте, листом №334 від 15.06.2016 року ТзОВ «АПМ «Плясовиці» ( направленому без підпису керівника) було відмовлено в погодженні та підписанні Договору про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій. Обґрунтуванням відмови стало те, що ТзОВ «АПМ «Плясовиці» має намір укласти договір, який буде передбачати відносини з позивачем виключно в рамках використання тих послуг, якими відповідач буде користуватись і які будуть фактично надані відповідачу.

Тому, вважаючи, що Договір, запропонований позивачем до укладення відповідачу, відповідає формі та змісту типового договору, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України №529 від 20.05.2009 року «Про затвердження типової форми договору про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій», а відмову відповідача в його укладенні порушенням імперативних приписів норм діючого законодавства та прав позивача, останній звернувся до суду.

Надаючи оцінку, викладеному у позовній заяві, проекту договору, на умовах якого позивач просить визнати укладеним між сторонами договір про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, господарський суд Вінницької області дійшов висновку про те, що умови запропонованого проекту договору не відповідають умовам типового договору, форма і зміст якого затверджені Постановою КМ України №529 від 20.05.2009 року та суперечать нормам чинного законодавства України. Це пояснюється, на думку суду, тим, що згідно із п.20 типового договору цей договір набирає чинності з

моменту його підписання і діє до______ 20 ____ року. Водночас, у п.7.1 Проекту договору про

надання послуг з обслуговування будинків і споруд та прибудинкових територій, з яким позивач звернувся до суду, зазначено наступне: «Цей договір набирає чинності з моменту

його підписання і діє до__________ 20 ___ року. При цьому, сторонами встановлено

що умови договору застосовуються до відносин між ними, які виникли до укладення, а саме до відносин, які виникли з 01.02.2013 року. У разі коли за місяць до закінчення дії цього договору однією із сторін не заявлено у письмовій формі про розірвання договору або необхідність його перегляду, цей договір вважається щороку продовженим».

Суд першої інстанції наводить у оскаржуваному рішенні, обґрунтування, згідно якого, запропонована позивачем редакція проекту договору суперечить пункту 20 типового договору, за яким договір набирає чинності з моменту його підписання, і не може бути прийнята так як не узгоджена з іншою стороною договору - відповідачем.

Будь-які інші посилання господарського суду Вінницької області на невідповідність умов запропонованого проекту договору умовам типового договору, форма і зміст якого затверджені Постановою КМ України №529 від 20.05.2009 року, на думку позивача, в оскаржуваному рішенні відсутні.

Ухвалою Рівненського апеляційного господарського суду у справі №902/676/16 від 14.11.2016р. апеляційну скаргу товариство з обмеженою відповідальністю «Житлово-Експлуатаційне об»єднання» прийнято до провадження, у складі колегії суддів: головуючий суддя Саврій В.А., суддя Коломис В.В., суддя Дужич С.П. справу призначено до слухання на 30.11.2016р. ( а.с.71).

30.11.2016 року на адресу суду від відповідача-товариства з обмеженою відповідальністю «Архітектурно-проектна майстерня «Плясовиці» надійшов відзив на апеляційну скаргу. Так, у відзиві відповідач зазначає , що він з апеляційною скаргою не погоджується, оскільки Закон України «Про житлово-комунальні послуги» визначає основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов»язки.

Аналіз цього Закону дає підстави для висновку, що він належить до нормативного акту спеціальної дії, який регулює відносини, що виникають між виробниками, виконавцями, споживачами у процесі створення, надання та споживання житлово-комунальних послуг.

Частиною 1 ст. 628 ЦК України передбачено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов»язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Водночас ч. 1 ст. 19 Закону №1875 6 від 24.06.2004 року передбачено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. Пунктом 1 ч.3 ст. 20 вказано вище Закону передбачений обов»язок споживача укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору. Цей обов»язок відповідає зустрічному обов»язку виконавця, визначеному п.3 ч.2 ст. 21 даного Закону, підготувати та укласти зі споживачем договір на надання житлово-комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умоа йогог виконання згідно івз типовим договором.

Форма та зміст (умови) типового договору затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 20.05.2009 року №529 «Про затвердження типового договору про надання постлуг з утримання будинків і споруд та при будинкових територій»

На думку відповідача укладення договору на надання житлово-комунальних послуг є обов»язком споживача за умови, якщо запропонований виконавцем послуг договір відповідає типовому договору.

Позивач в односторонньому порядку визначив строк дії договору, що не відповідає а ні умовам типового договору, а ні волевиявленню відповідача.

Представник позивача 30.11.2016 року у судове засідання не з»явився. Представник відповідача у судове засідання з»явився, доводи викладені у відзиві на апеляційну скаргу підтримав.

Враховуючи приписи ст. 101 ГПК України про межі перегляду справ в апеляційній інстанції, ст. 102 ГПК України про строки розгляду апеляційної скарги та той факт, що неявка в засідання суду представників сторін, належним чином та відповідно до законодавства повідомлених про дату, час та місце розгляду справи, не перешкоджає перегляду оскарженого рішення, судова колегія визнала за можливе розглянути апеляційну скаргу за відсутності представника позивача.

Розглядом матеріалів справи встановлено:

Рішенням виконавчого комітету Вінницької міської ради №995 від 26.04.2012р. (зі змінами внесеними рішеннями виконавчого комітету Вінницької міської ради №1329 від 05.06.2014р. та №1432 від 19.06.2014р.) товариство з обмеженою відповідальністю "Житлово-Експлуатаційне об'єднання" визначено виконавцем послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій у житловому фонді, що є комунальною власністю територіальної громади м. Вінниці.

Згідно із п.п 3.17. п. 3 Додатку до вказаного рішення виконкому Вінницької міської ради департаментом житлового господарства передано, а товариством з обмеженою відповідальністю прийнято "Житлово-Експлуатаційне Об'єднання" прийнято на обслуговування житлові будинки, зокрема, по вул. Келецька, 1, 39, 41, 52.

Відповідно до свідоцтва про право власності серії САЕ 142717 від 27.01.2011р., виданого на підставі рішення виконкому Вінницької міської ради від 27.01.2011 року №169, нежитлове приміщення (19/25 частки), яке розташоване в м. Вінниці по вул. Келецькій, 39 належить на праві власності товариству з обмеженою відповідальністю "Архітектурно-проектна майстерня "Плясовиці".

Як зазначає позивач у позові, товариство з обмеженою відповідальністю "Житлово-Експлуатаційне Об'єднання" починаючи з лютого 2013р., на виконання приписів ст. 21 ЗУ Про житлово-комунальні послуги, проводилася робота зі споживачами, в тому числі й товариством з обмеженою відповідальністю "Архітектурно-проектна майстерня "Плясовиці" по укладенню договорів про надання послуг, однак остання залишилась безрезультатною.

Як встановлено місцевим господарським судом неодноразово у листах, які наявні в матеріалах справи, вих. №268 від 06.02.2015р., вих. №283 від 12.05.2015р., вих. №323 від 17.03.2016р. товариством з обмеженою відповідальністю "Архітектурно-проектна майстерня "Плясовиці" зазначалось про згоду укласти договір, але на інших умовах, зокрема, за умов надання відповідачу переліку послуг із зазначенням їх вартості, надання можливості шляхом підписання договору замовити ті послуги, які останній вважає для себе необхідними, надання можливості дійти згоди щодо вказаного договору шляхом підписання протоколу розбіжностей або у інший передбачений законодавством спосіб. Крім того, 17.03.2016р. відповідачем надіслано на адресу позивача заяву вих. №322 від 17.03.2016р. про згоду укласти договір, але на інших умовах з проектом додаткової угоди, якою ТОВ "Архітектурно-проектна майстерня "Плясовиці" надано згоду на укладення договору з позивачем на умовах, викладених в даній заяві.

Листом вих. №482 від 15.04.2016р. товариством з обмеженою відповідальністю "Житлово-Експлуатаційне об'єднання" за результатами розгляду заяви відповідача вих. №322 від 17.03.2016р. про згоду укласти договір, але на інших умовах повідомлено останньому, що послуги з прибирання прибудинкової території, технічного обслуговування внутрішньобудинкових систем тепловодопостачання і зливної каналізації та поточний ремонт конструктивних елементів не можуть розглядатися як окремі послуги, оскільки вони не є окремими житлово-комунальними послугами, а є лише додатковими послугами з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, що узгоджується зі ст. 13 ЗУ Про житлово-комунальні послуги. Також зазначено, що згідно з ч. 2 ст. 1 ЗУ Про відповідальність субєктів підприємницької діяльності за несвоєчасне внесення плати за спожитті комунальні послуги та утримання при будинкових територій визначено, що субєкти підприємницької діяльності сплачують комунальні послуги за тарифами, які у встановленому законодавством порядку відшкодовують повну вартість їх надання та пропорційну частку витрат на утримання прибудинкової території. Крім того, вказаним листом надіслано відповідачу нову редакцію договору про надання послуг з обслуговування будинків та споруд та при будинкових територій та запропоновану останньому розглянути пропозицію укласти договір на протязі 10 днів з моменту її отримання.

Як слідує з матеріалів справи, договір про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій між сторонами не укладено.

Посилаючись на ухилення відповідача від обовязкового у силу закону укладення договору про надання послуг з обслуговування будинків та споруд та прибудинкових територій, позивач звернувся з позовом до суду про визнання укладеним зазначеного договору про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, у запропонованій ним редакції.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи, наявні в ній докази, заслухавши представників сторін, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, Рівненський апеляційний господарський суд прийшов до висновку про наступне:

Відповідно до ст.ст. 1, 2, 3 Господарського кодексу України (ГК України) позивач та відповідач є субєктами господарювання, а даний спір виник у звязку з господарською діяльністю сторін. Тому, з урахуванням приписів частини 2 статті 4 Господарського кодексу України, застосування до спірних правовідносин Цивільного кодексу України може відбуватися лише з урахуванням особливостей регулювання даних правовідносин Господарського кодексу України.

У даному випадку спірними є правовідносини з питань укладення договору між позивачем та відповідачем, тобто господарсько-правові відносини, які регулюються статтями 181, 187 Господарського кодексу України.

Законом України "Про житлово-комунальні послуги" визначено основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов'язки.

Відповідно до ч. 1 ст. 19 Закону "Про житлово-комунальні послуги" (Закон) відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах.

Статтями 20, 21 вказаного Закону визначено обов'язки споживача та виконавця житлово-комунальних послуг, і з урахуванням вказаних положень Закону позивач є виконавцем житлово-комунальних послуг, а відповідач є їх споживачем.

Згідно із п. 1 ч. 3 ст. 20 Закону споживач зобов'язаний укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору.

Цей обов'язок відповідає зустрічному обов'язку виконавця, визначеному п. 3 ч. 2 ст. 21 цього Закону, якою зобовязано виконавця підготувати та укласти із споживачем договір на надання житлово-комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов його виконання згідно з типовим договором.

Відповідно до ч.ч. 2, 3 ст. 181 ГК України проект договору може бути запропонований будь-якою з сторін. У разі якщо проект договору викладено як єдиний документ, він надається другій стороні у двох примірниках. Сторона, яка одержала проект договору, у разі згоди з його умовами оформляє договір відповідно до вимог частини першої цієї статті і повертає один примірник договору другій стороні або надсилає відповідь на лист, факсограму тощо у двадцятиденний строк після одержання договору.

Як вірно відмічено місцевим господарським судом Кабінет Міністрів України, уповноважені Президентом України міністерства, інші центральні органи виконавчої влади можуть рекомендувати суб'єктам господарювання орієнтовні умови господарських договорів (примірні договори), а у визначених законом випадках - затверджувати типові договори (ч. 2 ст. 179 ГК України).

Форма та зміст (умови) типового договору про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій затверджена постановою Кабінету Міністрів України від 20 травня 2009 року №529.

Згідно із ч. 3 ст. 184 ГК України укладення господарських договорів на основі примірних і типових договорів повинно здійснюватися з додержанням умов, передбачених статтею 179 цього Кодексу, не інакше як шляхом викладення договору у вигляді єдиного документа, оформленого згідно з вимогами статті 181 цього Кодексу та відповідно до правил, встановлених нормативно-правовими актами щодо застосування примірного або типового договору.

Відповідно до ст. 630 ЦК України договором може бути встановлено, що його окремі умови визначаються відповідно до типових умов договорів певного виду, оприлюднених у встановленому порядку.

Отже, умови типового договору, що набули юридично обов'язкового значення в силу актів цивільного законодавства, є обов'язковими для сторін договору, які не мають права відступити від їх положень і врегулювати свої відносини на власний розсуд, окрім випадку, коли такий відступ пов'язаний з конкретизацією умов договору, що кореспондується з положеннями п. 4 ч. 4 ст. 179 ГК України.

Частиною 3 ст. 6, ч. 1 ст. 630 ЦК України, ст.ст. 19-21 цього Закону, постанови Кабінету Міністрів України від 20 травня 2009р. №529 Про затвердження типового договору про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій передбачено умови типового договору, що набули юридично обов'язкового значення в силу актів цивільного законодавства, є обовязковими для сторін договору, які не мають права відступити від їх положень і врегулювати свої відносини на власний розсуд. У звязку з цим укладення договору на надання житлово-комунальних послуг є обов'язком споживача за умови, якщо запропонований виконавцем послуг договір відповідає типовому договору.

Відмова споживача послуг від укладення договору у такому разі суперечить вимогам ч. 3 ст. 6, ст. ст. 627, 630 ЦК України та ст. ст. 19, 20 зазначеного Закону. У разі такої відмови відповідно до положень ст. ст. 3, 6, 12 - 15, 20, 630, 640, 642, 643 ЦК України виконавець послуг вправі звернутись до суду за захистом свого права, яке підлягає захисту на підставі п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України шляхом визнання договору укладеним на умовах, передбачених нормативним актом, що містить відповідний обов'язок.

З огляду на викладене укладення договору на надання житлово-комунальних послуг є обов'язком споживача за умови, якщо запропонований виконавцем послуг договір відповідає типовому договору. Відмова споживача послуг від укладення договору в такому разі суперечить вимогам частини третьої статті 6, статей 627, 630 ЦК України, статей 19, 20 Закону "Про житлово-комунальні послуги" (аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 10.10.2012р. у справі №6-110цс12).

Згідно зі ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Частинами 1-3 ст. 180 ГК України передбачено, що зміст господарського договору становлять умови договору, визначені угодою його сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення господарських зобов'язань, як погоджені сторонами, так і ті, що приймаються ними як обов'язкові умови договору відповідно до законодавства.

Господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода. При укладенні господарського договору сторони зобов'язані у будь-якому разі погодити предмет, ціну та строк дії договору.

Згідно із ч. 4 ст.179 ГК України при укладенні типового договору, затвердженого Кабінетом Міністрів України, сторони не можуть відступати від змісту типового договору, але мають право конкретизувати його умови.

Колегія суддів погоджується з місцевим господарським судом, що наданий позивачем проект договору, на умовах якого останній просить визнати укладеним договір про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, з врахуванням вищевказаних положень законодавства, суд дійшов висновку, що умови запропонованого проекту договору не відповідають визначеним умовам типового договору, форма і зміст якого затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 20 травня 2009р. №529 та суперечать нормам чинного законодавства України.

Так, статтею 26 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" визначені істотні умови договору на надання житлово-комунальних послуг. Істотними умовами договору на надання житлово-комунальних послуг, серед іншого є строк дії договору.

Відповідно до ч.3 ст. 26 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" договір на надання житлово-комунальних послуг набирає чинності з моменту його укладення.

Згідно із п. 20 Типового договору цей договір набирає чинності з моменту його підписання і діє до______20__року.

Із вказаного вище слідує, що строк дії договору є істотною умовою договору про надання послуг з обслуговування будинків, споруд та прибудинкових територій.

Разом з цим, у п. 7.1. Проекту договору про надання послуг з обслуговування будинків, споруд та прибудинкових територій, з яким позивач звернувся до суду, зазначено наступне: Цей договір набирає чинності з моменту його підписання і діє до ______20__року. При цьому, сторонами встановлено, що умови договору застосовуються до відносин між ними, які виникли до його укладення, а саме до відносин, які виникли з 01.02.2013р. У разі коли за місяць до закінчення дії цього договору однією із сторін не заявлено у письмовій формі про розірвання договору або необхідність його перегляду, цей договір вважається щороку продовженим.

Відповідно до частин 1-3 статті 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору; договір набирає чинності з моменту його укладення; сторони можуть встановити, що умови договору застосовуються до відносин між ними, які виникли до його укладення.

Натомість запропонована позивачем редакція проекту договору суперечить пункту 20 типового договору, за яким договір набирає чинності з моменту його підписання, і не може бути прийнята так як не узгоджена з іншою стороною договору - відповідачем.

Оскільки надання будь-якій угоді зворотної дії в часі може мати місце лише за згодою сторін, а такої згоди, як слідує з матеріалів справи, між сторонами не досягнуто, проект договору не може бути визнано укладеним в редакції позивача, так як останній суперечить також ст. 631 ЦК України.

В силу ст. 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення спору.

Відповідно до ст.ст. 34, 43 ГПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили. Визнання однією стороною фактичних даних і обставин, якими інша сторона обґрунтовує свої вимоги або заперечення для господарського суду не є обовязковим.

Доводи скаржника зазначені в апеляційній скарзі, апеляційним судом не визнаються такими, що можуть бути підставою згідно ст. 104 Господарського процесуального кодексу України для скасування чи зміни оскаржуваного рішення, тому суд апеляційної інстанції вважає, що рішення місцевого господарського суду прийняте у відповідності до норм матеріального та процесуального права і його слід залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Керуючись, ст.ст. 33, 43, 99, 101, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Рівненський апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу позивача товариства з обмеженою відповідальністю «Житлово-Експлуатаційне об»єднання» на рішення господарського Вінницької області від 20.10.2016 року у справі № 902/676/16 залишити без задоволення, а рішення місцевого господарського суду без змін.

Постанова апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку.

Головуючий суддя Саврій В.А.

Суддя Коломис В.В.

Суддя Дужич С.П.