ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
У Х В А Л А

"09" листопада 2016 р. Справа № 5002-16/5298-2011

Господарський суд Київської області у складі судді Христенко О.О., розглянувши скаргу № 31/13-389 від 04.02.2016 дочірньої компанії «Газ України» Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» на бездіяльність відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України

у справі за позовом дочірньої компанії «Газ України» Національної

акціонерної компанії «Нафтогаз України», м. Київ

до орендного підприємства «Кримтеплокомуненерго»,

АР Крим, м. Сімферополь

про стягнення коштів

за участю представників сторін:

від позивача (скаржник): ОСОБА_1 - довіреність № 145/16 від 27.04.2016;

від відповідача: не зявився;

від ВДВС: ОСОБА_2 - довіреність № 20-22/490

від 30.12.2015.

встановив:

Ухвалою господарського суду Київської області від 06.04.2016, залишеною без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 23.06.16, визнано неправомірною бездіяльність відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, що призвело до не виконання наказу господарського суду Автономної Республіки Крим від 13.02.2012 у справі №5002-16/5298-2011 та не стягнення грошових коштів на користь ДК «Газ України» Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України».

Постановою Вищого господарського суду України від 10.10.2016 касаційну скаргу Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України задоволено частково, постанову Київського апеляційного господарського суду від 23.06.2016 та ухвалу господарського суду Київської області від 06.04.2016 у справі № 5002-16/5298-2011 скасовано, скаргу дочірньої компанії «Газ України» Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» на бездіяльність відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України передано на новий розгляд до господарського суду Київської області.

При цьому, скасовуючи висновки місцевого та апеляційного суду, Вищий господарський суд вказав, на передчасні висновки попередніх інстанцій щодо строків оскарження бездіяльності державного виконавця.

На підставі протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 13.10.2016 та ухвали господарського суду Київської області від 18.10.2016, скаргу дочірньої компанії «Газ України» Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» прийнято до розгляду суддею Христенко О.О. та призначено її розгляд в судовому засіданні.

07.11.2016 через канцелярію суду від скаржника надійшли письмові пояснення по суті скарги, яка розглядається, в яких останній підтримав вимоги, викладені у скарзі та надав додаткові докази на підтвердження своїх вимог.

В судовому засіданні 09.11.2016 представником відділу примусового виконання рішень, надані суду письмові пояснення (заперечення) № 5002-16/5298-2011/20.03-3 від 09.11.2016, в яких останній заперечує проти задоволення скарги та просить суд відмовити в її задоволенні в повному обсязі. За твердженням державного виконавця, стягувач не скористався своїм правом повторного предявлення виконавчого документа до виконання та пропустив строки оскарження бездіяльності державного виконавця.

Представник відповідача в судове засідання 09.11.2016 не зявився, про причини неявки суд не повідомив. З матеріалів справи № 5002-16/5298-2011 вбачається, що відповідачем (боржником) у справі виступає орендне підприємство «Кримтеплокомуненерго», місцезнаходженням якого є: 95026, АР Крим, м. Сімферополь, вул. Гайдара, 3-а. Відповідач належним чином був повідомлений про місце і час розгляду скарги у господарському суді Київської області, за його участю, про що свідчить наявна в матеріалах справи довідка щодо розміщення інформації на офіційному веб-порталі господарського суду Київської області в мережі Інтернет (www.ko.arbitr.gov.ua/sud5012) в розділі «Новини та події суду» від 21.10.2016.

Розглянувши в судовому засіданні скаргу № 31/13-389 від 04.02.2016 дочірньої компанії «Газ України» Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» на бездіяльність відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, заслухавши пояснення присутніх в судовому засіданні представників скаржника та відділу державної виконавчої служби, обєктивно оцінивши докази, господарським судом Київської області встановлено наступне.

Згідно з приписами ч. 1 ст. 121-2 Господарського процесуального кодексу України, (в редакції, яка діяла на момент подання скарги), скарги на дії чи бездіяльність органів Державної виконавчої служби щодо виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів можуть бути подані стягувачем, боржником або прокурором протягом десяти днів з дня вчинення оскаржуваної дії, або з дня, коли зазначеним особам стало про неї відомо, або з дня, коли дія мала бути вчинена.

Скарги на дії органів Державної виконавчої служби розглядаються господарським судом, про час і місце якого повідомляються ухвалою стягувач, боржник чи прокурор та орган виконання судових рішень. Неявка боржника, стягувача, прокурора чи представника органу Державної виконавчої служби в судове засідання не є перешкодою для розгляду скарги.

Так, рішенням господарського суду Автономної Республіки Крим від 24.01.2012 у справі № 5002-16/5298-2011 задоволені позовні вимоги дочірньої компанії «Газ Україна» НАК «Нафтогаз України» до ОП «Кримтеплокомуненерго»; стягнуто з ОП «Кримтеплокомуненерго» 102 307 483,77 грн. основного боргу, 4 405 514,13 грн. пені, 3 146 689,15 грн. інфляційних збитків, 2 191 738,86 грн. 3 % річних, 56 460,00 грн. судового збору, на виконання якого 13.02.2012 було видано наказ.

29.05.2012 відділом примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції (надалі виконавець) винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 32799220 з примусового виконання зазначеного наказу.

Постановами від 16.05.2013 виконавцем було стягнуто з боржника виконавчий збір, накладено арешт на кошти боржника, приєднано виконавче провадження № 32799220 до складу зведеного виконавчого провадження щодо боржника, загальна сума стягнення по якому становила 325 121 902,89 грн.

В перебігу здійснення виконавчого провадження, з підстав передбачених п. 15 ч. 1. ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції, яка діяла на момент подання скарги), виконавче провадження щодо боржника неодноразово зупинялося з огляду на застосування до боржника процедури погашення заборгованості підприємствами паливо-енергетичного комплексу, визначеної Законом України «Про заходи, спрямовані на забезпечення сталого функціонування підприємств паливо-енергетичного комплексу».

15.10.2015 виконавцем було винесено постанову про поновлення виконавчого провадження у звязку з закінченням терміну дії процедури погашення заборгованості підприємствами паливо-енергетичного комплексу.

31.12.2015 виконавцем було винесено постанову про виведення виконавчого провадження із зведеного виконавчого провадження та постанову про повернення виконавчого документа стягувачу на підставі п. 2, 9 ст. 47 ЗУ «Про виконавче провадження».

Постанова про повернення виконавчого документу обґрунтована тим, що боржник знаходиться на території Автономної республіки Крим, на якій Законом України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», заборонено вчинення правочинів щодо нерухомого майна, а державний виконавець позбавлений можливості звернути стягнення на майно боржника та перевірити його майновий стан.

У звязку з чим, скаржник, посилаючись на вчинення виконавцем неправомірної бездіяльності яка полягає у безпідставному зволіканні із вчинення своєчасного та повного виконання рішення, незастосуванні виконавцем усіх наданих йому повноважень щодо перевірки майнового стану боржника, виявлення його майна та здійснення заходів з примусового виконання рішення в період, що передував окупації території АРК, звернувся до суду із скаргою, в якій просить визнати неправомірною бездіяльність виконавця, що призвело до невиконання рішення суду та не стягнення на його користь грошових коштів.

Статтею 115 ГПК України передбачено, що рішення, ухвали, постанови господарського суду, що набрали законної сили, є обов'язковими на всій території України і виконуються у порядку, встановленому Законом України «Про виконавче провадження».

Судом встановлено, що в межах виконавчого провадження боржником за виконавчим документом сплачено 102 307 483,00 грн., залишок боргу становить 9 800 402,14 грн., а отже суд констатує той факт, що рішення господарського суду Автономної республіки Крим від 24.01.2012, не дивлячись на тривалий час перебування виконавчого документу на виконанні у виконавця, в повній мірі не виконано.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про державну виконавчу службу», державна виконавча служба входить до системи органів Міністерства юстиції України і здійснює виконання рішень судів, третейських судів та інших органів, а також посадових осіб (далі - рішень) відповідно до законів України. Завданням державної виконавчої служби є своєчасне, повне і неупереджене примусове виконання рішень, передбачених законом.

Згідно з приписами ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (далі - рішення).

Стаття 2 Закону України «Про виконавче провадження» передбачає, що примусове виконання рішень в Україні покладається на Державну виконавчу службу.

Згідно з приписами статті 11 Закону України «Про виконавче провадження», державний виконавець здійснює необхідні заходи щодо своєчасного і повного виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення, у спосіб і порядок, визначені виконавчим документом. Державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому права у точній відповідності із законом і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів громадян і юридичних осіб.

Отже обовязком саме органів виконавчої служби є забезпечення повного, своєчасного та неупередженого виконання рішення суду.

Згідно із ч. 1 ст. 27 Закону України «Про виконавче провадження», у разі ненадання боржником у строки, встановлені частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного виконання рішення, документального підтвердження повного виконання рішення державний виконавець на наступний день після закінчення відповідних строків розпочинає примусове виконання рішення.

У відповідності з приписами ст. 32 Закону України «Про виконавче провадження», заходами примусового виконання рішень є, в тому числі, звернення стягнення на кошти та інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб.

Відповідно до ч. 2 ст. 30 Закону України «Про виконавче провадження», державний виконавець зобов'язаний провести виконавчі дії з виконання рішення протягом шести місяців з дня винесення постанови про відкриття виконавчого провадження. Строк здійснення виконавчого провадження не включає час відкладення провадження виконавчих дій або зупинення виконавчого провадження на період проведення експертизи чи оцінки майна, виготовлення технічної документації на майно, реалізації майна боржника, час перебування виконавчого документа на виконанні в адміністрації підприємства, установи чи організації, фізичної особи, фізичної особи - підприємця, які здійснюють відрахування із заробітної плати (заробітку), пенсії та інших доходів боржника.

Як вже зазначалося, виконавцем на виконання приписів Закону України «Про заходи, спрямовані на забезпечення сталого функціонування підприємств паливо-енергетичного комплексу», керуючись п. 15 ч. 1. ст. 34 Закону України «Про виконавче провадження», з моменту відкриття виконавчого провадження (29.05.2012) до часу повернення виконавчого документу (31.12.2015) виконавче провадження неодноразово зупинялося та поновлялося.

Скаржник в скарзі не заперечує правомірності зупинення виконавцем розглядуваного виконавчого провадження, отже суд виходить з презумпції правомірності таких дій виконавця.

Водночас, скаржник посилається на те, що строк, визначений п. 3.4 ст. 3 Закону України «Про заходи, спрямовані на забезпечення сталого функціонування підприємств паливо-енергетичного комплексу», протягом якого до боржника застосовується процедура погашення заборгованості, що власне і є підставою для зупинення виконавчого провадження, Законами від 13.01.2011 № 2940-VI, 15.05.2013 № 238-VII, 03.07.2014 № 571-VII та 14.05.2015 № 423 VIII неодноразово продовжувався та встановлювався до 01.01.2013, 01.01.2014, 01.01.2016 та 01.09.2015 відповідно, тобто виконавець, протягом тривалого часу коли існувала перерва у дії п. 3.4 ст. 3 зазначеного Закону, мав вчиняти усі можливі заходи з примусового виконання рішення суду.

Перевіряючи доводи скаржника в цій частині суд приходить до висновку, що дійсно, з 01.01.2013 по 15.05.2013, з 01.01.2014 по 03.07.2014 та з 01.09.2015 року положення п. 3.4 ст. 3 Закону України «Про заходи, спрямовані на забезпечення сталого функціонування підприємств паливо-енергетичного комплексу» не діяли, тобто виконавець не був обмежений у своїх повноваженнях щодо вчинення примусового виконання рішення суду.

Крім того, згідно з приписами частини 8 статті 52 Закону України «Про виконавче провадження», державний виконавець проводить перевірку майнового стану боржника не пізніше наступного робочого дня після закінчення строку для самостійного виконання. У подальшому така перевірка проводиться державним виконавцем кожні два тижні - щодо виявлення рахунків боржника, кожні три місяці - щодо виявлення нерухомого та рухомого майна боржника та його майнових прав, отримання інформації про доходи боржника.

Відповідно до пункту 1.5 Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України 02.04.2012 № 512/5, під час здійснення виконавчого провадження державний виконавець приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складання актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Надані суду матеріали виконавчого провадження не засвідчують факт дотримання виконавцем наведених приписів законодавства, що є свідченням бездіяльності виконавця щодо невжиття усіх можливих заходів з метою забезпечення повного та своєчасного виконання рішення.

Положеннями ч. 4 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що протягом строку, на який виконавче провадження зупинено, виконавчі дії не провадяться. Накладений державним виконавцем арешт на майно боржника, у тому числі на кошти на рахунках і вкладах боржника у банках та інших фінансових установах, не знімається. У період зупинення виконавчого провадження державний виконавець має право звертатися до суду в порядку, встановленому цим Законом, а також вживати заходів щодо розшуку боржника (його майна) або перевірки його майнового стану.

Отже зупинення виконавчого провадження щодо боржника, що тривало значний час, не було перешкодою для здійснення виконавцем усіх можливих заходів для розшуку майна боржника та перевірки його майнового стану.

Про неможливість перевірки майнового стану виконавець зазначив лише в постанові про повернення виконавчого документу від 31.12.2015, вказавши, що перевірити майновий стан боржника неможливо через перебування його майна на територій АРК Крим, що станом на час прийняття постанови про повернення виконавчого документи є окупованою територією.

Жодних обєктивних доказів вчинення дій з метою перевірки майнового стану боржника протягом всього часу перебування виконавчого документу на виконанні, включаючи час зупинення виконавчого провадження, виконавцем до матеріалів справи не додано, що зумовлює висновки суду про невиправдану бездіяльність виконавця в цій частині.

Заперечуючи проти скарги виконавець посилається на той факт, що ним вживалися заходи з метою арешту грошових коштів боржника та щодо цього було прийнято постанову від 16.05.2013.

Так, постановою від 16.05.2013 старшим державним виконавцем Кедою М.В. винесено постанову про арешт коштів боржника у межах суми 325 121 902,89 грн.

Постановою начальника відділу примусового виконання рішень Департаменту виконавчої служби України від 28.05.2013 зазначену постанову скасовано повністю через те, що боржником в значній частині проведено погашення заборгованості перед стягувачем.

В цій же постанові зобовязано державного виконавця провести виконавчі дії та вжити подальші заходи з примусового виконання рішень в межах наявного залишку заборгованості.

З наданих до матеріалів справи доказів, матеріалів виконавчого провадження судом не вбачається вжиття виконавцем усіх можливих заходів за для звернення стягнення на грошові кошти, виявлення та звернення стягнення на майно, належне боржникові.

Скасування арешту з підстав його накладання на суму, що в перебігу проведення виконавчого провадження суттєво змінилася у бік зменшення, покладало на державного виконавця обовязок щодо вчинення нового арешту у межах дійсної суми заборгованості, відомості про яку наявні в матеріалах виконавчого провадження.

Як вбачається виконавець обмежився лише виставленням через банківські установи, в яких відкриті рахунки боржника в квітні, травні 2014 та в грудні 2015 платіжних вимог на примусове списання суми боргу, але такі дії не впливають на висновки суду про наявність ознак бездіяльності з боку виконавця та незаконного не застосування виконавцем усіх доступних йому механізмів і процедур з метою повного виконання рішення, що призвело до не виконання наказу господарського суду Автономної Республіки Крим від 13.02.2012 у справі №5002-16/5298-2011 та не стягнення грошових коштів на користь ДК «Газ України» Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України».

Крім того, в своїх запереченнях проти скарги, представник департаменту посилається на пропуск скаржником строку на оскарження бездіяльності виконавця.

Пунктом 9.7. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 9 від 17.10.2012 «Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України» якщо обов'язок органу Державної виконавчої служби вчинити певну дію прямо передбачено законом, але строк її вчинення не зазначений, то бездіяльність даного органу може бути оскаржена в будь-який час, коли скаржник дійде висновку про порушення у зв'язку з цією бездіяльністю його прав і охоронюваних законом інтересів, оскільки правопорушення є таким, що триває в часі.

Разом з тим, згідно з ч. 1 ст. 121-2 Господарського процесуального кодексу України, скарги на дії чи бездіяльність органів Державної виконавчої служби щодо виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів можуть бути подані стягувачем, боржником або прокурором протягом десяти днів з дня вчинення оскаржуваної дії, або з дня, коли зазначеним особам стало про неї відомо, або з дня, коли дія мала бути вчинена.

З наявного в матеріалах справи супровідного листа Департаменту Державної виконавчої служби відділу примусового виконання рішень від 31.12.2015 за № 15-12-, вбачається, що постанова державного виконавця про повернення виконавчого документа стягувачеві від 31.12.2015 та наказ господарського суду Автономної Республіки Крим від 13.02.2012 у справі № 5002-16/5298-2001, отриманий стягувачем, 25.01.2016 (вх. 356/1), про що свідчить штамп вхідної кореспонденції.

Крім того, з наявної в матеріалах справи копії поштового конверта, вбачається, що вищевказані документи зареєстровані відділом поштового звязку 22.01.2016.

Разом з тим, як свідчать матеріали справи, зокрема, додані до скарги фіскальний чек № 8492 від 04.02.2016 та опис вкладення у цінний лист від 04.02.2016, матеріали скарги № 31/13-389 від 04.02.2016 дочірньої компанії «Газ України» Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» на бездіяльність відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, надіслані до господарського суду Київської області - 04.02.2016, про що також свідчить відбиток поштового відділення «Укрпошти», зроблений на поштовому конверті, в якому надійшли матеріали скарги.

Отже, з наявних доказів суд робить висновок, що скаржником не був пропущений десятиденний строк на оскарження бездіяльності виконавця.

Таким чином, враховуючи наведене вище, суд дійшов висновку, що скарга № 31/13-389 від 04.02.2016 дочірньої компанії «Газ України» Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» на бездіяльність відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України визнається правомірною та підлягає задоволенню.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 86, 121-2 Господарського процесуального кодексу України, суд

ухвалив:

1. Скаргу № 31/13-389 від 04.02.2016 дочірньої компанії «Газ України» Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» на бездіяльність відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України задовольнити.

2. Визнати неправомірною бездіяльність відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, що призвело до не виконання наказу господарського суду Автономної Республіки Крим від 13.02.2012 у справі №5002-16/5298-2011 та не стягнення грошових коштів на користь ДК «Газ України» Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України».

3. Ухвалу надіслати стягувачу, боржнику та відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України

Суддя О.О. Христенко