РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.11.2016Справа № 910/19303/16
За позовом Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Альфа Страхування"

до Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Юнівес"

про стягнення 4 389,94 грн., -

Суддя Морозов С.М.

За участю представників сторін:

від позивача: Морозова О.В. (представник за довіреністю № 342 від 15.06.2016р.);

від відповідача: Кузьменков М.М. (представник за довіреністю № 0222-16/3С від 08.11.2016р.).

Обставини справи:

Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "Альфа Страхування" (надалі також - позивач) звернулось до суду з позовною заявою про стягнення з Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Юнівес" (надалі також - відповідач) суми страхового відшкодування в розмірі 4 389,94 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач, виплативши страхове відшкодування власнику автомобіля, пошкодженого при дорожньо-транспортній пригоді, винним у якій визнано водія іншого автомобіля, отримав, в силу приписів статті 27 Закону України "Про страхування" та статті 993 Цивільного кодексу України, у межах фактичних витрат, право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Спір виник внаслідок того, що позивачем виконано свій обов'язок щодо виплати страхового відшкодування, а відповідач ухиляється від виконання свого обов'язку здійснити виплату страхового відшкодування у повному обсязі.

Відповідач надав письмовий відзив на позовну заяву, відповідно до змісту якого заперечує проти задоволення позовних вимог у повному обсязі, при цьому посилаючись на те, що ним було визначено розмір матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу, застрахованого позивачем відповідно до Звіту № 226-070214-у від 14.02.2014р., з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу деталей, який складає 10 929,91 грн. та з огляду на положення ст. ст. 22, 29 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", а також за мінусом ПДВ та розміру фрнашизи, передбаченого полісом №АС/6321502 було виплачено позивачу суму страхового відшкодування в розмірі 8 108,26 грн., у зв'язку з чим, відповідач вважає, що ним повністю виконано своє зобов'язання щодо виплати страхового відшкодування позивачу, а тому відповідач просив суд відмовити в задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 26.10.2016р. прийнято позовну заяву до розгляду та порушено провадження у справі, розгляд призначено на 29.11.2016р.

Розгляд справи відбувся з урахуванням положень ст. 75 Господарського процесуального кодексу України за наявними у справі матеріалами.

В судовому засіданні 29 листопада 2016 року було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

27.03.2013р. між позивачем (страховик) та ПАТ «БТА банк» (страхувальник) було укладено Договір добровільного страхування ризиків, пов'язаних з експлуатацією наземного транспортного засобу № 046.0454876.062 (надалі - Договір страхування) відповідно до якого позивач прийняв на себе обов'язок по страхуванню автомобіля Деу Ланос, реєстраційний номер НОМЕР_1 (надалі також - застрахований автомобіль).

Відповідно до ст. 16 Закону України "Про страхування" договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов'язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору.

05.02.2014р. по вул. Постишева, 83 в м. Донецьку ОСОБА_4, керуючи автомобілем Фольксваген, реєстраційний номер НОМЕР_2, виїхав на зустрічну смугу трамвайного полотна, змінив напрямок руху внаслідок чого скоїв зіткнення з автомобілем ЗАЗ, реєстраційний номер НОМЕР_3, після чого скоїв зіткнення з автомобілем Деу Ланос, реєстраційний номер НОМЕР_4, що призвело до пошкоджень вказаних транспортних засобів.

Постановою Ленінського районного суду м. Донецька від 03.04.2014р. пр. № 3/260/421/2014р. ОСОБА_4 за здійснення вказаного ДТП було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340,00 грн.

Згідно рахунку СТО (ТОВ «Гратіум») на оплату №9054 від 18.02.2014р. вартість ремонту автомобіля Деу Ланос, реєстраційний номер НОМЕР_1 складає 13 603,20 грн.

Відповідно до складеного позивачем Страхового акту № 0426.206.14.01.01 від 07.03.2014р. та розрахунку страхового відшкодування до нього, розмір страхового відшкодування, який підлягає до виплати страхувальнику, становить 13 498,20 грн.

Враховуючи зазначене, позивач на виконання умов Договору страхування виплатив страхове відшкодування на загальну суму 13 498,20 грн., що підтверджується доданою до матеріалів справи копією платіжного доручення №5957 від 12.03.2014р. на вказану суму.

Судом встановлено, що на момент скоєння ДТП, цивільно-правова відповідальність водія транспортного засобу Фольксваген, реєстраційний номер НОМЕР_2 була застрахована відповідачем відповідно до Полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АС/6321502 (надалі - Поліс № АС/6321502) із встановленим розміром страхової суми за шкоду заподіяну майну - 50 000,00 грн. та франшизи - 1 000,00 грн.

Із матеріалів справи вбачається, що 22.05.2014р. позивач звернувся до відповідача із заявою про виплату страхового відшкодування на суму 13 498,20 грн.

Відповідач провів частковий розрахунок з позивачем, здійснивши виплату частини суми страхового відшкодування в розмірі 8 108,26 грн., що не заперечується позивачем.

Звертаючись з даним позовом до суду, позивач просить суд стягнути з відповідача грошові кошти у розмірі 4 389,94 грн. (13 498,20 грн. - 8 108,26 грн. - 1 000,00 грн. (розмір франшизи)), які на його думку, є несплаченим відповідачем залишком страхового відшкодування за Полісом №АС/6321502.

Відповідач, заперечуючи проти позову, зазначає, що розрахунок заявленої йому до виплати суми страхового відшкодування в розмірі 13 498,20 грн. було здійснено без урахуванням суми коефіцієнту фізичного зносу транспортного засобу та у зв'язку з тим, що позивачем не надано доказів проведення ремонту застрахованого автомобіля було виплачено суму страхового відшкодування в розмірі 8 108,26 грн. за вирахуванням ПДВ та розміру фрнашизи, передбаченого полісом №АС/6321502.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню з наступних підстав.

Нормами статті 5 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" встановлено, що об'єктом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов'язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров'ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу.

Відповідно до пункту 22.1. статті 22 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 22 Цивільного кодексу України збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Статтею 27 Закону України "Про страхування" та статтею 993 Цивільного кодексу України визначено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Статтею 29 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" передбачено, що у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України.

У зв'язку з виплатою страхового відшкодування страхувальнику за Договором страхування позивач набув право вимоги до особи, відповідальної за заподіяний збиток, оскільки відповідно до статті 993 Цивільного кодексу України та статті 27 Закону України "Про страхування" до страховика, який виплатив страхове відшкодування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Таким чином, до позивача у межах фактичних витрат і суми страхового відшкодування перейшло право вимоги, яке страхувальник мав до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 25.12.2013 у справі № 6-112цс13 та від 23.09.2015 у справі № 3-303гс15.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем розраховано та виплачено своєму страхувальнику суму страхового відшкодування на підставі рахунку СТО (ТОВ «Гратіум») на оплату №9054 від 18.02.2014р., відповідно до якого вартість ремонту автомобіля Деу Ланос, реєстраційний номер НОМЕР_1 складає 13 603,20 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» оцінка майна, майнових прав (далі - оцінка майна) - це процес визначення їх вартості на дату оцінки за процедурою, встановленою нормативно-правовими актами, зазначеними в статті 9 цього Закону (далі - нормативно-правові акти з оцінки майна), і є результатом практичної діяльності суб'єкта оціночної діяльності.

Відповідно до ч. 2 ст. 7 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» проведення оцінки майна є обов'язковим у випадках, зокрема, визначення збитків або розміру відшкодування у випадках, встановлених законом.

Згідно з ч. 1 ст. 12 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» звіт про оцінку майна є документом, що містить висновки про вартість майна та підтверджує виконані процедури з оцінки майна суб'єктом оціночної діяльності - суб'єктом господарювання відповідно до договору. Звіт підписується оцінювачами, які безпосередньо проводили оцінку майна, і скріплюється печаткою та підписом керівника суб'єкта оціночної діяльності.

Відповідно до п. п. д) п. 1.4 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 р. N 142/5/2092 (далі - Методика) Методика застосовується з метою, зокрема, визначення матеріальних збитків, завданих власнику в разі пошкодження КТЗ.

Відповідач у відзиві на позовну заяву посилається на те, що позивачем при розрахунку суми страхового відшкодування не враховано коефіцієнту фізичного зносу транспортного засобу пошкодженого транспортного засобу.

Відповідно до наданого відповідачем звіту № 226-070214-у від 14.02.2014р. вартість матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу Деу Ланос, реєстраційний номер НОМЕР_1, з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу деталей складає 10 929,91 грн.

Відповідно до ст. 5 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» суб'єктами оціночної діяльності є, зокрема, суб'єкти господарювання - зареєстровані в установленому законодавством порядку фізичні особи - суб'єкти підприємницької діяльності, а також юридичні особи незалежно від їх організаційно-правової форми та форми власності, які здійснюють господарську діяльність, у складі яких працює хоча б один оцінювач, та які отримали сертифікат суб'єкта оціночної діяльності відповідно до цього Закону.

Згідно ст. 6 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» оцінювачами можуть бути громадяни України, іноземці та особи без громадянства, які склали кваліфікаційний іспит та одержали кваліфікаційне свідоцтво оцінювача відповідно до вимог цього Закону.

Кваліфікаційне свідоцтво оцінювача (далі - кваліфікаційне свідоцтво) є документом, який підтверджує достатній фаховий рівень підготовки оцінювача за програмою базової підготовки для самостійного проведення оцінки майна. Форми кваліфікаційних свідоцтв оцінювача встановлюються Фондом державного майна України.

Кваліфікаційне свідоцтво видається Фондом державного майна України спільно з навчальним закладом, на базі якого проводилася підготовка та складався кваліфікаційний іспит, на підставі відповідного рішення Екзаменаційної комісії.

Відповідно до ст. 18 Закону сертифікат суб'єкта оціночної діяльності - суб'єкта господарювання (далі - сертифікат) є документом, що засвідчує право суб'єкта оціночної діяльності на внесення його до Державного реєстру суб'єктів оціночної діяльності, які здійснюють оціночну діяльність у формі практичної діяльності з оцінки майна та які визнані суб'єктами оціночної діяльності за напрямами оцінки майна, що в ньому зазначені.

Рішення про видачу сертифіката приймається Фондом державного майна України (стаття 19 Закону).

Як видно з наданого відповідачем звіту № 226-070214-у від 14.02.2014р., його виконано суб'єктом оціночної діяльності ФОП ОСОБА_6, проте відповідачем не надано до матеріалів справи доказів на підтвердження права здійснювати оціночну діяльність (належним чином засвідченої копії сертифікату суб'єкта оціночної діяльності).

З урахуванням викладеного, суд не приймає вказаний звіт № 226-070214-у від 14.02.2014р. у якості належного доказу на підтвердження визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику автомобіля Деу Ланос, реєстраційний номер НОМЕР_1.

При цьому, суд зазначає, що звіт про оцінку вартості матеріального збитку є лише попереднім оціночним документом, у якому зазначається про можливу, але не кінцеву суму, яку необхідно витратити на відновлення транспортного засобу.

Разом з тим, у постановах Верховного Суду України від 12 березня 2012 року у справі №3-12гс12 та від 7 листопада 2011 року у справі № 3-118гс11 зазначено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних витрат переходить право регресу, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

До аналогічного висновку дійшов Верховний суд України в постановах від 15.04.2015р. у справі № 910/7163/!4 та від 17.02.2016р. у справі № 6-2471цс15.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Вищого господарського суду України від 12 листопада 2013 року в справі №905/4194/13, в якій вказано, що достатніми доказами фактично здійснених позивачем витрат по виплаті страхового відшкодування, які виникли внаслідок ДТП, є платіжні доручення та рахунки на сплату послуг з ремонту пошкодженого ТЗ, а звіт про оцінку ТЗ є лише попереднім оціночним документом, в якому зазначається про можливу, але не кінцеву суму, що витрачена на відновлення ТЗ. Реальним підтвердженням виплати суми страхового відшкодування страхувальнику є саме платіжне доручення.

Окрім того, у постанові Верховного Суду України від 15 квітня 2015 року №3-50гс15 зазначено, що Законами України «Про страхування» та «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» не передбачено зобов'язання страховика за договором добровільного страхування визначати розмір страхового відшкодування тільки в розмірі суми, встановленої звітом про оцінку транспортного засобу, оскільки цей звіт є попереднім оціночним документом, що визначає можливу, але не остаточну суму, необхідну для відновлення транспортного засобу.

За таких обставин, у зв'язку з тим, що відповідач у передбачений законом спосіб не спростував встановленої позивачем вартості відновлювального ремонту застрахованого автомобіля внаслідок його пошкодження в ДТП та розраховану позивачем суму страхового відшкодування, суд задля визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику автомобіля Деу Ланос, реєстраційний номер НОМЕР_1 приймає наявний в матеріалах справи рахунок СТО (ТОВ «Гратіум») на оплату №9054 від 18.02.2014р.

Судом встановлено, що наведені у рахунку СТО, деталі та роботи знаходяться у причинно-наслідковому зв'язку з завданими застрахованому автомобілю пошкодженнями внаслідок ДТП, що відображені в доданій до матеріалів справи Довідці ДАІ і відповідачем не надано доказів протилежного.

Відповідно до частини 1 статті 1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно з частиною 2 статті 1187 Цивільного кодексу України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до пунктів 1, 3 частини 1 статті 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою, а за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.

Таким чином, за змістом вказаних норм, у відносинах між кількома володільцями джерел підвищеної небезпеки відповідальність будується на загальному принципі вини.

Вина фізичної особи ОСОБА_4, встановлена в судовому порядку, а відповідальність особи, яка керує транспортним засобом Фольксваген, реєстраційний номер НОМЕР_2, станом на дату ДТП, була застрахована відповідачем на підставі Полісу №АС/6321502.

Відповідно до ст. 12.1. Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту.

Відповідно до Полісу №АС/6321502 розмір франшизи становить 1 000,00 грн., а ліміт відповідальності за шкоду, заподіяну майну становить 50 000,00 грн.

Так як цивільно-правова відповідальність водія транспортного засобу Фольксваген, реєстраційний номер НОМЕР_2 станом на дату ДТП була застрахована відповідачем відповідно Полісу № АС/6321502, відповідно до положень Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" обов'язок щодо відшкодування шкоди, завданої внаслідок ДТП водієм вказаного транспортного засобу власнику застрахованого позивачем автомобіля покладається на відповідача.

Відповідач виконав своє зобов'язання перед позивачем з оплати суми страхового відшкодування частково на суму 8 108,26 грн.

За таких обставин, до стягнення з відповідача підлягає сума страхового відшкодування в розмірі 4 389,94 грн. (13 498,20 грн. - 8 108,26 грн. - 1 000,00 грн. (розмір франшизи)).

Крім того, відповідач заперечував проти включення в суму страхового відшкодування суми ПДВ.

Згідно з п. 196.1.3 ст. 196 Податкового кодексу України не є об'єктом оподаткування податком на додану вартість операції з надання послуг із страхування, співстрахування або перестрахування особами, які мають ліцензію на здійснення страхової діяльності відповідно до закону, а також пов'язаних з такою діяльністю послуг страхових (перестрахових) брокерів та страхових агентів.

Виходячи з системного аналізу змісту вищенаведених норм законодавства всі операції з надання послуг із страхування, в тому числі пов'язані з оплатою страхових послуг страхувальником на користь страховика та компенсацією останнім збитків, понесених потерпілим при настанні страхового випадку, не є об'єктом оподаткування ПДВ, в зв'язку з чим, за загальним правилом, як при визначенні розміру страхових платежів, так і при визначенні розміру матеріального збитку чи страхової виплати, підлягаючої до відшкодування страхувальнику чи безпосередньо потерпілій особі (п. 36.4 ст. 36 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів"), податок на додану вартість не нараховується, окремим рядком не виділяється та страховики не є платниками ПДВ по таких операціях.

Таким чином, у разі, якщо страхові суми не перераховуються безпосередньо потерпілому (позивачу), а спрямовуються на придбання у платника податку на додану вартість послуг по ремонту, заміщенню, відтворенню застрахованого об'єкта чи товарно-матеріальних цінностей, які мають бути використані в процесі його ремонту (запчастини та інші витратні матеріали тощо), то розрахунок суми виплат на таке придбання здійснюється з урахуванням сум податку на додану вартість, які включаються до вартості й виділяються окремим рядком у розрахункових документах.

Водночас, у разі якщо придбання послуг по ремонту, заміщенню, відтворенню застрахованого об'єкта чи товарно-матеріальних цінностей, які мають бути використані в процесі його ремонту, здійснюється у неплатника податку на додану вартість, то розрахунок сум виплати здійснюється без урахування сум ПДВ.

Як видно з наявного в матеріалах справи рахунку СТО на оплату №9054 від 18.02.2014р. ТОВ «Гратіум» є платником податку на додану вартість 20% та у відповідній графі вказаного рахунку відображено суму ПДВ в розмірі 2 267,20 грн., яка була включена в суму страхового відшкодування, виплаченої позивачем.

Статтею 33 ГПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до ст. 34 ГПК України, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно статті 43 ГПК України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Враховуючи все вищенаведене, суд дійшов висновку, що заявлені в справі №910/19303/16 позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі та до стягнення з відповідача на користь позивача підлягає сума страхового відшкодування в розмірі 4 389,94 грн.

Судовий збір в розмірі 1 378,00 грн., відповідно до положень статті 49 Господарського процесуального кодексу України, покладається на відповідача.

Керуючись ст.ст. 33, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

2. Стягнути з Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Юнівес" (, адреса: 03680, м. Київ, вул. Червоноармійська буд. 72) на користь Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Альфа Страхування" (, адреса: 02160, м. Київ, пр. Возз'єднання, буд. 19) суму страхового відшкодування в розмірі 4 389,94 грн. (чотири тисячі триста вісімдесят дев'ять гривень 94 коп.) та судовий збір у розмірі 1 378,00 грн. (одну тисячу триста сімдесят вісім гривень 00 коп.).

3. Після вступу рішення в законну силу видати наказ.

4. Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 05.12.2016р.

Суддя С.М. Морозов