ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 листопада 2016 року Справа № 916/164/16

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

Корнілової Ж.О.- головуючого (доповідач),
Грека Б. М.,
Малетича М.М.,
розглянувши матеріали касаційної скарги
Комунального підприємства "МІЖНАРОДНИЙ АЕРОПОРТ ОДЕСА"
на постанову Одеського апеляційного господарського суду від 03.08.2016
у справі№ 916/164/16 Господарського суду Одеської області
за позовомКомунального підприємства "МІЖНАРОДНИЙ АЕРОПОРТ ОДЕСА"
доОдеської митниці Державної фіскальної служби України,
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: Головне управління Державної казначейської служби України в Одеській області
про за участю від позивача: від відповідача: від третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача:стягнення 164024, 67 грн., не з'явились, не з'явились, не з'явились,

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду Одеської області від 21.03.2016 у справі № 916/164/16 у задоволенні позову Комунального підприємства "МІЖНАРОДНИЙ АЕРОПОРТ ОДЕСА" відмовлено.

Постановою Одеського апеляційного господарського суду від 03.08.2016 у справі № 916/164/16 рішення Господарського суду Одеської області від 21.03.2016 залишено без змін.

Не погоджуючись з постановою Одеського апеляційного господарського суду від 03.08.2016 у справі № 916/164/16, Комунальне підприємство "МІЖНАРОДНИЙ АЕРОПОРТ ОДЕСА" звернулось до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, в якій просить скасувати постанову Одеського апеляційного господарського суду від 03.08.2016 та рішення Господарського суду Одеської області від 21.03.2016 у справі № 916/164/16, і прийняти нове рішення про задоволення повних вимог.

Заслухавши суддю-доповідача Корнілову Ж.О., обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши правильність застосування норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Вищого господарського суду України вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судами встановлено, що між Комунальним підприємством "МІЖНАРОДНИЙ АЕРОПОРТ ОДЕСА" та Південною митницею, правонаступником якої є Одеська митниця Державної фіскальної служби України, 05.04.2011 укладено договір оренди № 206/11.

Відповідно до умов даного договору Одеська митниця Державної фіскальної служби України м. Одеса приймає в строкове платне користування приміщення для забезпечення комплексного контролю з питань митного огляду.

Відповідно до п. 2.3. договору до орендної плати не входить плата за комунальні послуги, вартість експлуатаційних витрат, компенсація витрат з податку на землю та інші послуги, які надаються спеціалізованими службами КП "МІЖНАРОДНИЙ АЕРОПОРТ ОДЕСА".

Строк дії договору до 10.02.2012 з урахуванням змін, внесених додатковою угодою № 7 до договору оренди нежилого приміщення від 05.04.2011 № 206/11.

Позивач зазначає, що починаючи з 11.02.2012 на час подання позову, Одеська митниця Державної фіскальної служби України є фактичним користувачем нежитлових приміщень загальною площею 363 кв. м., розташованих у будівлях, що належать Комунальному підприємству "МІЖНАРОДНИЙ АЕРОПОРТ ОДЕСА" на праві приватної власності.

Наведена обставина підтверджується складеним та підписаним сторонами актом приймання - передачі приміщення від 11.02.2012.

Між Комунальним підприємством "МІЖНАРОДНИЙ АЕРОПОРТ ОДЕСА"м. Одеса та Одеською митницею Державної фіскальної служби України м. Одеса 05.04.2011 укладено додаткову угоду № 503/11 про використання електричної енергії від електричних мереж позивача, яка є додатком до договору оренди нежилого приміщення від 05.04.2011 № 206/11.

Відповідно до умов наведеної додаткової угоди Комунальне підприємство "МІЖНАРОДНИЙ АЕРОПОРТ ОДЕСА" забезпечує технічну можливість передачі електричної енергії та надає послуги зі споживання електричної енергії Одеської митниці Державної фіскальної служби України м. Одеса для забезпечення потреб електроустановок Одеської митниці ДФС напругою за ІІІ-ю категорією надійності електропостачання електроприймачів, а Одеська митниця Державної фіскальної служби України м. Одеса компенсує витрати Комунальному підприємству "МІЖНАРОДНИЙ АЕРОПОРТ ОДЕСА"м. Одеса за послуги з використання електричної енергії та здійснює інші платежі відповідно до умов додатку № 4.

Пунктом 2.3.3 додаткової угоди передбачено, що Одеська митниця Державної фіскальної служби України м. Одеса оплачує Комунальному підприємству "МІЖНАРОДНИЙ АЕРОПОРТ ОДЕСА"вартість отриманих послуг відповідно до умов розділу 7 цього додатку.

Позивач зазначає, що відповідно до умов зазначеного договору послуги надавались належним чином і в повному обсязі. Надані Одеській митниці Державної фіскальної служби України м. Одеса послуги підтверджуються наявними в матеріалах справи рахунками - фактурами від 31.01.2012 по 28.02.2014.

Зазначені рахунки - фактури отримувались відповідачем, проте оплата Одеською митницею Державної фіскальної служби України м. Одеса не здійснювалась.

З матеріалів справи вбачається, що Комунальне підприємство "МІЖНАРОДНИЙ АЕРОПОРТ ОДЕСА" зверталось до Господарського суду Одеської області з позовом до Одеської митниці Державної фіскальної служби України м. Одеса про зобов'язання укласти договори та тимчасову експлуатаційну угоду.

Рішенням Господарського суду Одеської області від 22.01.2014 у справі № 916/2406/13, яке залишено без змін постановою Одеського апеляційного господарського суду від 13.03.2014, у задоволенні позову відмовлено.

Комунальним підприємством "МІЖНАРОДНИЙ АЕРОПОРТ ОДЕСА" 06.11.2013 пред'явлено до Одеської митниці Державної фіскальної служби України м. Одеса претензії № 34-970 та 34-971 про сплату заборгованості, що виникла за договором від 05.04.2011 № 207/11.

На пред'явлену претензію Одеською митницею Державної фіскальної служби України м. Одеса листом від 13.11.2013 № 3.1/1.1-6/9574 повідомлено Комунальне підприємство "МІЖНАРОДНИЙ АЕРОПОРТ ОДЕСА" про те, що у зазначеному в претензіях договорі закінчився строк його дії, з 01.06.2012 набув чинності новий Митний кодекс України. Пунктом 2 ст. 188 МК Уукраїни передбачено, що Адміністрація автомобільних, морських і річкових портів, міжнародних аеропортів, прикордонних залізничних станцій або інших обладнаних місць, у межах яких діють пункти пропуску через державний кордон України, на безоплатній основі забезпечує митні органи необхідними службовими приміщеннями, обладнаннями, засобами зв'язку та створює їм належні умови для роботи.

За приписами ст. 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки.

Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема є договори та інші правочини.

Відповідно до ст. 222 Господарського кодексу України учасники господарських відносин, що порушили майнові права або законні інтереси інших суб'єктів, зобов'язані поновити їх, не чекаючи пред'явлення їм претензії чи звернення до суду.

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певні дії (сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу.

Одностороння відмова від виконання зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається.

В свою чергу, порушенням зобов'язання, відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Приписами ст. 530 наведеного кодексу передбачено, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства. Приписами ст. 1212 Цивільного кодексу України встановлені загальні положення про зобов'язання у зв'язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави.

Відповідно до наведеної норми, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Положення цієї глави застосовуються також до вимог про:

1) повернення виконаного за недійсним правочином;

2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння;

3) повернення виконаного однією із сторін у зобов'язанні;

4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

Відповідно до ст. 1213 ЦК України набувач зобов'язаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі.

У разі неможливості повернути в натурі потерпілому безпідставно набуте майно відшкодовується його вартість, яка визначається на момент розгляду судом справи про повернення майна.

Проаналізувавши зміст позовних вимог та приписи ст. ст. 1212, 1213 Цивільного кодексу України, суд апеляційної інстанції дійшов до правильного висновку, що сума коштів, яку позивач просить стягнути з відповідача, за своєю правовою природою є заборгованістю за отримані послуги з надання електроенергії, а не безпідставно набутим майном. Судом першої інстанції встановлено, що строк дії договору оренди нежитлового приміщення від 05.04.2011 № 206/11 та додатку № 4 до нього закінчився 10.02.2012, оскільки відповідно п. 8.1 цього додатку, він набирає чинності з дати підписання акта приймання-передачі об'єкта оренди та діє протягом строку дії договору оренди приміщення від 05.04.2011 № 206/11.

Відповідно до п. п. 1 п. 10.2 Правил користування електричною енергією, затверджених постановою Національної комісії регулювання електроенергетики України від 31.07.1996 № 28 (зі змінами та доповненнями), та зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 02.08.1996 року за № 417/1442, споживач електричної енергії зобов'язаний користуватися електричною енергією виключно на підставі договору (договорів).

Частиною 2 ст. 275 Господарського кодексу України передбачено, що відпуск енергії без оформлення договору енергопостачання не допускається.

Митний кодекс України від 13.03.2012 № 4495-VI набрав чинності 01.06.2012.

Відповідно до ч. ч. 1 - 3 ст. 188 цього Кодексу з метою прискорення виконання митних формальностей під час переміщення транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України працівники водного, повітряного, автомобільного та залізничного транспорту сприяють посадовим особам органів доходів і зборів у виконанні ними своїх службових обов'язків.

Адміністрація автомобільних, морських і річкових портів, міжнародних аеропортів, прикордонних залізничних станцій або інших обладнаних місць, у межах яких діють пункти пропуску через державний кордон України, на безоплатній основі забезпечує органи доходів і зборів необхідними службовими приміщеннями, обладнанням, засобами зв'язку та створює їм належні умови для роботи.

Перелік приміщень, зазначених у частині другій цієї статті, та вимоги до них визначаються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, та центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері транспорту, відповідно до обсягу та характеру міжнародних перевезень.

Відповідно до ч. 2 ст. 556 Митного кодексу України у разі якщо митне оформлення товарів здійснюється органами доходів і зборів безпосередньо на територіях або в приміщеннях підприємств, зазначені підприємства, незалежно від форми власності та підпорядкування, зобов'язані безоплатно надавати органам доходів і зборів у тимчасове користування відповідні службові та побутові приміщення, а також обладнання, засоби та канали зв'язку.

Судами встановлено, що у листі Державної митної служби України від 05.06.2012 № 11.1/6-17/6282-Е "Про тимчасове безоплатне користування майном" зазначено, що відповідно до частини 2 статті 556 Митного кодексу України від 13.03.2012 № 4495-VI, у разі, якщо митне оформлення товарів здійснюється митними органами безпосередньо на територіях або в приміщеннях підприємств, зазначені підприємства, незалежно від форми власності та підпорядкування, зобов'язані безоплатно надавати митним органам у тимчасове користування відповідні службові та побутові приміщення, а також обладнання, засоби та канали зв'язку.

Зазначена норма є нормою прямої дії, митні органи наділені правом на безоплатне розміщення структурних підрозділів у службових та побутових приміщеннях підприємств, незалежно від форми власності та підпорядкування, на користування обладнанням, засобами та каналами зв'язку без відшкодування витрат за користування таким майном (утримання, комунальні послуги тощо).

Виходячи з системного аналізу вказаних правових норм, з урахуванням тих фактів, що митниця є організацією із загальнодержавною формою власності, яка фінансується за рахунок коштів державного бюджету України та розміщується в приміщенні, що знаходиться на балансі позивача, суд апеляційної інстанції дійшов до правильного висновку, що правові підстави для оплати безпосередньо митницею витрат на утримання орендованого нею об'єкту нерухомості та комунальних послуг відсутні.

Аналогічну правову позицію викладено у постанові Вищого господарського суду України від 22.04.2015 у справі № 916/3155/14.

Щодо застосування до наведених правовідносин строку позовної давності, суд апеляційної інстанції правомірно погодився з висновком місцевого господарського суду щодо відсутності правових підстав для його застосування, оскільки в силу приписів п. 2.2. постанови пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів" від 29.05.2013 № 10, так, як за змістом частини першої статті 261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи.

Перш ніж застосовувати позовну давність, господарський суд повинен з'ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли таке право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості.

Відповідно до статті 1117 Господарського процесуального кодексу України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, касаційна інстанція на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

Касаційна інстанція не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові господарського суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти докази.

Відповідно до пункту 1 статті 1119 Господарського процесуального кодексу України касаційна інстанція за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити рішення першої інстанції або постанову апеляційної інстанції без змін, а скаргу - без задоволення. Касаційна скарга залишається без задоволення, коли суд визнає, що рішення місцевого та постанова апеляційного господарських судів прийняті з дотриманням вимог матеріального та процесуального права, з'ясуванням всіх обставин, що мають значення для правильного вирішення спору.

Постанову Одеського апеляційного господарського суду від 03.08.2016 у справі № 916/164/16 Господарського суду Одеської області прийнято з дотриманням вимог матеріального та процесуального права, з'ясуванням всіх обставин, що мають значення для правильного вирішення спору.

Доводи скаржника, викладені у касаційній скарзі судова колегія вважає непереконливими, і такими, що спростовуються наявними доказами та встановленими матеріалами справи.

Таким чином постанова Одеського апеляційного господарського суду від 03.08.2016 у справі № 916/164/16 Господарського суду Одеської області підлягає залишенню без змін.

Керуючись статтями 1115, 1117, 1119-11111 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Комунального підприємства "МІЖНАРОДНИЙ АЕРОПОРТ ОДЕСА" на рішення Господарського суду Одеської області від 21.03.2016 та постанову Одеського апеляційного господарського суду від 03.08.2016 у справі № 916/164/16 Господарського суду Одеської області залишити без задоволення.

Постанову Одеського апеляційного господарського суду від 03.08.2016 у справі № 916/164/16 Господарського суду Одеської області залишити без змін.

Головуючий,суддя:Корнілова Ж.О.
Судді:Грек Б. М.
Малетич М.М.