ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"29" листопада 2016 р.Справа № 922/3453/16

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Аріт К.В.

при секретарі судового засідання Горбачовій О.В.

розглянувши справу

за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2, с.Брюховичі
до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3, с.Красна Поляна Харківської області
про стягнення 68356,48 гривень
за участю представників:

позивача - не з'явився;

відповідача - не з'явився.

ВСТАНОВИВ:

Позивач - Фізична особа-підприємець ОСОБА_2, звернувся до господарського суду Харківської області з позовною заявою про стягнення з відповідача - Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3, 68356,48 гривень, з яких 46501,00 грн. основного боргу, 20460,44 грн. пені, 1395,04 грн. 3% річних, за договором перевезення вантажу №00165 від 06.06.2016 р. Крім того, позивач просить покласти на відповідача судовий збір та 5000,00 гривень витрат на послуги адвоката.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 13.10.2016 р. прийнято вказану позовну заяву до розгляду, порушено провадження у справі та призначено її до розгляду у судовому засіданні на 01.11.2016 р.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 01.11.2016 р. було відкладено розгляд справи на 29.11.2016 р.

11.11.2016 р. позивач надіслав до суду розрахунок штрафних 3% річних та пені (вх.№38430).

28.11.2016 р. позивач надав електронною поштою заяву (вх.№2376) про розгляд справи без участі його представника, просив задовольнити заяву про вжиття заходів до забезпечення позову та позовну заяву.

Судом було досліджено та долучено до матеріалів справи надані документи.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 29.11.2016 р. відмовлено позивачу в задоволенні заяви про забезпечення позову від 01.11.2016 року за вх.№36026.

У призначене судове засідання 29.11.2016 р. представник позивача не з'явився. Про час та місце судового засідання був повідомлений належним чином.

У призначене судове засідання 29.11.2016 р. відповідач не з'явився, витребуваних судом документів не надали, про причину неявки у судове засідання суд не повідомив. Про час та місце судового засідання був повідомлений належним чином.

Враховуючи те, що норми ст.65 Господарського процесуального кодексу України, щодо обов`язку господарського суду витребувати у сторін документи і матеріали, що необхідні для вирішення спору, кореспондуються з диспозитивним правом сторін подавати докази, а п.4 ч.3 ст. 129 Конституції України визначає одним з принципів судочинства свободу в наданні сторонами суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, суд вважає, що господарським судом, в межах наданих ним повноважень, створені належні умови для надання сторонами доказів та здійснені всі необхідні дії щодо витребування додаткових доказів, та вважає за можливе розглянути справу за наявними у ній та додатково поданими на вимогу суду матеріалами та документами, без участі відповідача, в порядку ст.75 ГПК України.

Отже, суд, з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, всебічно та повно дослідивши матеріали справи та надані докази, встановив наступне.

06.06.2016 р. між відповідачем-експедитором та позивачем-перевізником укладено договір №00165 06 про перевезення вантажу автомобільним транспортом.

Перевізник бере на себе зобов'язання доставити ввірений йому Експедитором вантаж до пункту призначення в установлений строк та видати його уповноваженій на одержання вантажу особі. Експедитор за дорученням свого Клієнта зобов'язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату. Сторони виконують свої зобов'язання на підставі даного Договору і Заявки на перевезення. Експедитор діє за дорученням і за рахунок Клієнта, з яким в нього укладений Договір доручення на надання транспортно-експедиторських послуг.

Перевезення виконуються відповідно до умов Конвенції про договір міжнародного дорожнього перевезення вантажів (КДПВ), Митної конвенції про міжнародне перевезення вантажів із застосуванням книжки МДП (конвенція МДП), Європейської угоди про режим праці та відпочинку водіїв (надалі Е8ТК), Європейської угоди про міжнародне дорожнє перевезення небезпечних вантажів (ДОПРІВ), Європейської угоди про перевезення вантажів, які швидко псуються (в країнах транзиту, на території яких Сторони повинні їх виконувати).

По території України Сторони керуються Статутом автомобільного транспорту, Цивільним Кодексом України, Законами України "Про транспорт", "Про транспортно-експедиторську діяльність", "Про зовнішньоекономічну діяльність", "Про транзит вантажів" та іншими діючими нормативними актами.

На кожне перевезення оформляється Заявка, яка складається у письмовій формі, підписується уповноваженою особою Експедитора і передається Перевізнику за допомогою факсимільного зв'язку або електронною поштою, та є невід'ємною частиною Договору.

Згідно з п.2.2.4 Договору Експедитор зобов'язаній: - Оплачувати всі дорожні, екологічні, в'їзні та інші збори, а, відповідно до п.2.2.5 - Провести своєчасний та повний розрахунок.

Строк оплати за надані послуги, передбачений п.5.3 Договору, - протягом 14 днів після надання підтверджуючих документів про виконання перевезення.

08.06.2016 року згідно заявки №00262 від 06.06.2016 року за вказаною відповідачем ФОП ОСОБА_3 адресою на території Іспанії позивачем ФОП ОСОБА_2 було надано транспортний засіб "Сканія" д.р.н.ОСОБА_4 з причепом д.р.н. НОМЕР_2, який завантажено вказаним відповідачем ФОП ОСОБА_5 вантажем та здійснено його перевезення за маршрутом Іспанія - Україна (Миколаївська область, м.Бузьке). Це підтверджується СМР б/н від 08.06.2016 року, актом №КР-0160 здачі-прийняття робіт (надання послуг) від 19.06.2016 року.

Згідно з п.4.2 Договору валюта платежу: долар США або Євро або інша валюта визначена у Заявці та виставленого Перевізником рахунку.

У даному конкретному випадку, згідно заявки №00262 від 06.06.2016 року Відповідачем визначено ціну фрахту 3200 Євро.

Відповідно до умов Договору позивачем надано відповідачу транспортні послуги, про що свідчить Акт №КР-0160 здачі- прийняття робіт (надання послуг) від 19.06.2016 року, на загальну суму 89 051,03 гривень (3200 Євро по курсу НБУ).

Дана сума погоджена відповідачем ФОП ОСОБА_3, та позивачем ФОП ОСОБА_2 видано відповідний рахунок-фактура №КР-0160 від 19.06.2016 року для проведення оплати.

Відповідно до п.4.2 договору, валюта платежу: долар США, євро, російський рубль, чи інша валюта, вказана в заявці та виставленому перевізником рахунку.

Таким чином, на час прийняття послуг, сторонами в акті здачі-прийняття робіт (надання послуг) погоджено вартість виконаних робіт в сумі 89051,03 гривень, та виставлений рахунок на дану суму. Тобто, в подальшому дана сума не може бути перерахована позивачем.

Відповідачем, згідно платіжного документу №670 від 27.07.2016 року сплачено 29051,03 гривень; згідно платіжного документу №200 від 19.08.2016 року сплачено 15000 гривень.

Тобто, всього відповідачем на виконання умов договору перевезення на даний час проведена оплата в сумі 44051,03 гривень.

Отже, заборгованість відповідача перед позивачем на час розгляду справи складає 45000,00 гривень.

08.09.2016р. позивачем направлена претензія до відповідача про виплату заборгованості у повному обсязі, але відповіді не надано, заборгованість не погашено.

Згідно з п.2.2.4 Договору Експедитор зобов'язаній: - Оплачувати всі дорожні, екологічні, в'їзні та інші збори, а, відповідно до п.2.2.5 - Провести своєчасний та повний розрахунок.

Строк оплати за надані послуги, передбачений п.5.3 Договору, - протягом 14 днів після надання підтверджуючих документів про виконання перевезення.

Таким чином, відповідач мав повністю розрахуватись з позивачем в строк до 04.07.2016 р.

Відповідно до ст.33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ч.1 ст.43 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Відповідно до ст.526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч.1 ст.530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Стаття 525 Цивільного кодексу України встановлює, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором, або законом.

Відповідно до ч.1 ст.193 Господарського кодексу України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до ст.908 Цивільного кодексу України, перевезення вантажу, пасажирів, багажу, пошти здійснюється за договором перевезення.

Загальні умови перевезення визначаються цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.

Умови перевезення вантажу, пасажирів і багажу окремими видами транспорту, а також відповідальність сторін щодо цих перевезень встановлюються договором, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.

Відповідно до ст.909 Цивільного кодексу України за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов'язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов'язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.

Договір перевезення вантажу укладається у письмовій формі.

Укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням транспортної накладної (коносамента або іншого документа, встановленого транспортними кодексами (статутами).

Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору перевезення вантажу.

Відповідно до ст.920 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язань, що випливають із договору перевезення, сторони несуть відповідальність, встановлену за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами).

Враховуючи, що вказана сума боргу відповідачем не оспорена, відповідач не надав суду доказів про погашення боргу, а також враховуючи, що відповідно до ст.526 Цивільного кодексу України, зобов'язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк, позовні вимоги позивача в розмірі 45000,00 гривень основного боргу є обґрунтованими, підтверджуються наданими суду доказами та підлягають задоволенню. В іншій частині слід відмовити.

Щодо стягнення пені суд зазначає наступне.

У позові зазначено, що Договором передбачена пеня за несвоєчасну виплату страхового відшкодування в розмірі подвійної ставки НБУ.

Проте, судом встановлено, що Договором взагалі не передбачено стягнення пені, або штрафу за несвоєчасну оплату наданих послуг.

Згідно з ч.1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

В розумінні ст.ст.610,611 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання), а у разі порушення зобов'язання, настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до ст.1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань", платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Згідно із ст.548 Цивільного кодексу України, виконання зобов'язання (основного зобов'язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом. Виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком (ст.546 ЦКУ).

Згідно з ч.ч.1, 3 ст.549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання, пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Частиною 2 статті 551 Цивільного кодексу України визначено, що якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Якщо у вчиненому сторонами правочині розмір та базу нарахування пені не визначено або вміщено умову (пункт) про те, що пеня нараховується відповідно до чинного законодавства, суму пені може бути стягнуто лише в разі, якщо обов'язок та умови її сплати визначено певним законодавчим актом (п.2.1 постанови Пленуму ВГСУ №14 від 17.12.2013 р.).

Позивач посилається на п.3.2.1 Договору як на підставу нарахування пені, але цей пункт передбачає стягнення штрафу за сверхнормативний простой, а ні за несвоєчасну оплату наданих послуг.

З урахуванням вищевикладеного, та того, що сторонами в договорі не передбачена відповідальність за несвоєчасну оплату послуг, суд не вбачає правових підстав для стягнення пені.

Щодо стягнення 3% річних суд зазначає наступне.

Відповідно до ч.2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до п.1.12. Пленуму Вищого господарського суду №14 від 17.12.2013р., з огляду на вимоги частини першої статті 4-7 і статті 43 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК) господарський суд має з'ясовувати обставини, пов'язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується. У разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то господарський суд з урахуванням конкретних обставин справи самостійно визначає суми пені та інших нарахувань у зв'язку з порушенням грошового зобов'язання, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов'язання, та зазначеного позивачем максимального розміру відповідних пені та інших нарахувань. Якщо з поданого позивачем розрахунку неможливо з'ясувати, як саме обчислено заявлену до стягнення суму, суд може зобов'язати позивача подати більш повний та детальний розрахунок. При цьому суд в будь-якому випадку не позбавлений права зобов'язати відповідача здійснити і подати суду контррозрахунок (зокрема, якщо відповідач посилається на неправильність розрахунку, здійсненого позивачем).

Позивачем при поданні позову не було надано розрахунку суми 3% річних, у зв'язку з чим, судом ухвалою від 13.10.2016 року було зобов'язано позивача надати обґрунтований розрахунок позову із зазначенням періодів прострочки.

Позивачем було надано до суду розрахунок штрафних санкцій (а.с.64), в якому останній невірно тлумачить правову підставу нарахування пені, та зазначено суму 3% річних в розмірі 1395,04 гривень, які нараховані невірно, та не вказано періодів прострочки.

Таким чином, суд самостійно не може визначити періоди, відповідно до яких потрібно нараховувати суму 3% річних, та не може самостійно здійснити перерахунок даної суми.

Відповідно до п.5 ч.1 ст.81 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд залишає позов без розгляду, якщо позивач без поважних причин не подав витребувані господарським судом матеріали, необхідні для вирішення спору, або представник позивача не з'явився на виклик у засідання господарського суду і його нез'явлення перешкоджає вирішенню спору

Зважаючи на вищевикладене, позовні вимоги позивача в частині стягнення суми 3% річних в розмірі 1395,04 гривень суд залишає без розгляду.

Щодо стягнення 5000,00 гривень адвокатських послуг суд зазначає наступне.

Статтею 44 Господарського процесуального кодексу України визначено склад судових витрат. Судові витрати складаються з судового збору, сум, що підлягають сплаті за проведення судової експертизи, призначеної господарським судом, витрат, пов'язаних з оглядом та дослідженням речових доказів у місці їх знаходження, оплати послуг перекладача, адвоката та інших витрат, пов'язаних з розглядом справи.

Розподіл господарських витрат унормовано статтею 49 ГПК України, якою, зокрема, встановлено, що суми, які підлягають сплаті за проведення судової експертизи, послуги перекладача, адвоката та інші витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються: при задоволенні позову - на відповідача; при відмові в позові - на позивача; при частковому задоволенні позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до п. 6.3. постанови Пленуму Вищого господарського суду України №7 від 21.02.2013р. "Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України" витрати позивачів та відповідачів, третіх осіб, пов'язані з оплатою ними послуг адвокатів, адвокатських бюро, колегій, фірм, контор та інших адвокатських об'єднань з надання правової допомоги щодо ведення справи в господарському суді, розподіляються між сторонами на загальних підставах, визначених частиною п'ятою статті 49 ГПК.

Відшкодування цих витрат здійснюється господарським судом шляхом зазначення про це у рішенні, ухвалі, постанові за наявності документального підтвердження витрат, як-от угоди про надання послуг щодо ведення справи у суді та/або належно оформленої довіреності, виданої стороною представникові її інтересів у суді, платіжного доручення або іншого документа, який підтверджує сплату відповідних послуг, а також копії свідоцтва адвоката, який представляв інтереси відповідної сторони, або оригінала ордеру адвоката, виданого відповідним адвокатським об'єднанням, з доданням до нього витягу з договору, в якому зазначаються повноваження адвоката як представника або обмеження його прав на вчинення окремих процесуальних дій.

У разі неподання відповідних документів у господарського суду відсутні підстави для покладення на іншу сторону зазначених сум.

За змістом частини третьої статті 48 та частини п'ятої статті 49 ГПК у їх сукупності можливе покладення на сторони у справі як судових витрат тільки тих сум, які були сплачені стороною за отримання послуг саме адвоката (у розумінні пункту 1 статті 1 та частини першої статті 6 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність"), а не будь-якої особи, яка надавала правову допомогу стороні у справі. Аналогічну правову позицію викладено у Рішенні Конституційного Суду України від 11.07.2013р. № 6-рп/2013 у справі № 1-4/2013.

В абз. 2 п. 6.5 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 7 від 21.02.2013р. "Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України" зазначено, що вирішуючи питання про такий розподіл, господарський суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов'язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути неспіврозмірним, тобто явно завищеним порівняно з ціною позову. У зв'язку з цим суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити даний розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для даної справи.

Як свідчать матеріали справи, 06.09.2016 р. між позивачем (довіритель) та адвокатом ОСОБА_1 (повірений, свідоцтво №641 від 25.04.2012 р., ордер ЛВ №019675 від 07.09.2016 р.) був укладений договір про надання правової допомоги №49/К (а.с.31).

Відповідно до умов цього договору повірений зобов'язується від імені і за рахунок довірителя надати окрім іншого правову допомогу у спорі, що виник з відповідачем за договором перевезення вантажів автотранспортом від 06.06.2016 р. №00165.

Позивач сплатив адвокату ОСОБА_1 5000,00 гривень за договором про надання правової допомоги №49/К від 06.09.2016 р., що підтверджується платіжним дорученням №144 від 24.10.2016 р.

Враховуючи вищенаведене та те, що позивач надав всі необхідні документи, які підтверджують надання послуг адвоката ОСОБА_1 позивачу по даній справі (довіреність, копія договору доручення, копія акта приймання-передачі наданих послуг та копія квитанції до прибуткового касового ордера), а також те, що внаслідок порушення саме відповідачем прав та охоронюваних законом інтересів позивача, останній був змушений звернутися до адвоката для захисту своїх прав і охоронюваних законом інтересів, суд вважає, що сума оплати вказаних послуг позивачем є співрозмірною з ціною позову, тому суд дійшов висновку, що вказані витрати підлягають стягненню з відповідача в сумі 5000,00 гривень.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, встановивши сторону, з вини якої справу було доведено до суду, суд керується ст.ст.44, 49 Господарського процесуального кодексу України, відповідно до яких судовий збір покладається на відповідача пропорційно задоволеним вимогам.

На підставі вищевикладеного, ст.ст.525, 526, 530, 610-612, 625, 692, 712 Цивільного кодексу України та керуючись ст.ст.1, 12, 33, 43, 44, 49, 81, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

В позові відмовити частково.

Стягнути з фізичної особи - підприємця ОСОБА_3 (код ЄДРПОУ НОМЕР_3, адреса: АДРЕСА_1, поштова адреса: АДРЕСА_2, р/р НОМЕР_4 в ПАТ "Укрсиббанк", МФО 35005) на користь фізичної особи- підприємця ОСОБА_2 (код ЄДРПОУ НОМЕР_1, адреса: АДРЕСА_3, ОКПО НОМЕР_5, р/р НОМЕР_6 в ПАТ «Кредо Банк» м.Львів, МФО 3325365) 45000,00 гривень заборгованості, 907,16 гривень судового збору, та 5000,00 гривень адвокатських послуг.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Позовні вимоги в частині стягнення суми 3% річних в розмірі 1395,04 гривень залишити без розгляду.

Повне рішення складено 05.12.2016 р.

Суддя К.В. Аріт

Справа №922/3453/16