ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"30" листопада 2016 р. Справа № 922/2681/15

Колегія суддів у складі:

головуючий суддя Тихий П.В., суддя Гетьман Р.А. , суддя Россолов В.В.

при секретарі Новіковій Ю.В.

за участю представників:

позивача ОСОБА_1 (довіреність б/н від 01.09.2016 року);

відповідача не зявився;

третьої особи не зявився;

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу відповідача (вх.№2362Х/1-43) на рішення господарського суду Харківської області від 15.08.2016 року у справі №922/2681/15,

за первісним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Харімпекс, м. Харків

до Товариства з обмеженою відповідальністю Руновщина, м. Харків,

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_2, м. Полтава

про стягнення коштів в розмірі 550000,00 грн.

та за зустрічним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Руновщина, м. Харків

до Товариства з обмеженою відповідальністю Харімпекс, м. Харків

про визнання договору недійсним,

ВСТАНОВИЛА:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Харімпекс" звернулось до господарського суду Харківської області з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю "Руновщина" про стягнення 550000,00грн заборгованості за договором №24/12 від 24.12.2013 року про надання поворотної безвідсоткової фінансової допомоги.

Також Товариством з обмеженою відповідальністю "Руновщина" було подано зустрічний позов до Товариства з обмеженою відповідальністю "ХАРІМПЕКС" про визнання недійсним договору №24/12 від 24.12.2013 про надання поворотної безвідсоткової фінансової допомоги.

Рішенням господарського суду Харківської області від 12.01.2016 у справі №922/2681/15 (суддя Лаврова Л.С.), залишеним без змін постановою Харківського апеляційного господарського суду від 22.03.2016 (колегія суддів у складі: головуючий суддя Фоміна В.О., судді Крестьянінов О.О., Шевель О.В.), відмовлено в задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю "ХАРІМПЕКС" (далі-позивач) до Товариства з обмеженою відповідальністю "Руновщина" (далі-відповідач), за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача ОСОБА_2, про стягнення 550000,00грн заборгованості за договором №24/12 від 24.12.2013 про надання поворотної безвідсоткової фінансової допомоги. Зустрічні позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Руновщина" до Товариства з обмеженою відповідальністю "ХАРІМПЕКС" про визнання недійсним договору №24/12 від 24.12.2013 про надання поворотної безвідсоткової фінансової допомоги судами задоволено повністю.

Постановою Вищого господарського суду України від 31.05.2016 року касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "ХАРІМПЕКС" задоволено частково. Постанову Харківського апеляційного господарського суду від 22.03.2016 у справі Господарського суду Харківської області № 922/2681/15 та рішення Господарського суду Харківської області від 12.01.2016 у цій справі скасовано. Справу направлено на новий розгляд до Господарського суду Харківської області.

Рішенням господарського суду Харківської області від 15.08.2016 року у справі №922/2681/15 (суддя Н.С. Добреля) первісний позов задоволено. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Руновщина" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Харімпекс" грошові кошти в сумі 550000,00 грн. та витрати зі сплати судового збору в сумі 11000,00 грн. В задоволенні зустрічного позову відмовлено.

Відповідач за первісним позовом з рішенням господарського суду першої інстанції не погодився, звернувся до Харківського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Просить скасувати рішення господарського суду Харківської області від 15.08.2016 року у справі №922/2681/15 та прийняти нове рішення, яким в задоволенні первісного позову відмовити, а зустрічні позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. Судові витрати просить покласти на позивача за первісним позовом.

Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 02.09.2016 року апеляційну скаргу відповідача прийнято до провадження, розгляд скарги призначено на 21.09.2016 року.

Протоколом автоматичної зміни складу колегії суддів від 20.09.2016 року, у звязку з відпусткою судді Камишевої Л.М., визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя Тихий П.В. (суддя-доповідач), суддя Гетьман Р.А., суддя Россолов В.В.

21.09.2016 року від представника позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу (вх.№9548), в якому він просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Ухвалою суду від 21.09.2016 року розгляд апеляційної скарги було відкладено на 12.10.2016 року.

Ухвалою суду від 12.10.2016 року розгляд апеляційної скарги було відкладено на 09.11.2016 року. Зобовязано сторони надати докази зарахування грошових коштів на рахунок ТОВ "Руновщина" на виконання умов договору №24/12 від 24.12.2013 року у відповідності до вимог Закону України Про платіжні системи та переказ коштів в України.

Представником позивача через канцелярію суду було надано додаткові пояснення до відзиву на апеляційну скаргу (вх.№11316 від 09.11.2016 року).

Представник відповідача в судовому засіданні надав письмові пояснення по справі (вх.№11340 від 09.11.2016 року).

Ухвалою суду від 09.11.2016 року розгляд апеляційної скарги було відкладено на 30.11.2016 року. Зобовязано представника позивача ОСОБА_1 надати належним чином оформлену довіреність на представництво інтересів саме ТОВ "Харімпекс". Зобовязано Публічне акціонерне товариство "КБ Південкомбанк" у строк до 29.11.2016 року надати до суду інформацію щодо руху коштів, а саме: 1. Чи було Товариством з обмеженою відповідальністю "Харімпекс" перераховано грошові кошти в розмірі 550000,00 грн. у період з 24.12.2013 року по 27.12.2013 року (включно) з його розрахункового рахунку в №8001 в ПАТ "КБ Південкомбанк" на розрахунковий рахунок №7001 в ПАТ "КБ Південкомбанк", який належить Товариству з обмеженою відповідальністю "Руновщина". 2. Чи було зараховано грошові кошти в розмірі 550000,00 грн. на розрахунковий рахунок №7001 в ПАТ "КБ Південкомбанк", який належить Товариству з обмеженою відповідальністю "Руновщина".

Відповідач та третя особа, будучи належним чином повідомлені про місце та час розгляду апеляційної скарги, не реалізували своє право на участь у судовому процесі та не забезпечили явку представників в судове засідання.

Від представника відповідача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи (вх.№12051 від 30.11.2016 року) у звязку з необхідністю прийняти участь у допиті в межах кримінального провадження.

Відповідно до пункту 3.9.2 ч. 3 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 р. № 18 Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції, господарський суд, з урахуванням обставин конкретної справи, може відхилити доводи учасника судового процесу - підприємства, установи, організації, іншої юридичної особи, державного чи іншого органу щодо відкладення розгляду справи, у зв'язку з відсутністю його представника (з причин, пов'язаних з відпусткою, хворобою, службовим відрядженням, участю в іншому судовому засіданні і т. п.).

Враховуючи, що судом апеляційної інстанції створено всі необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства, явку представників сторін у дане судове засідання не визнано обовязковою, позицію відповідача достатньо повно викладено в апеляційній скарзі. Крім того, згідно з вимогами статті 102 Господарського процесуального кодексу України, апеляційна скарга на ухвалу господарського суду розглядається протягом двох місяців з дня постановлення ухвали про прийняття апеляційної скарги до провадження, таким чином останнім днем зазначеного строку є 05.12.2016 року, у звязку з чим колегія суддів вважає за можливе розглянути справу без участі представників відповідача та третьої особи за наявними у ній матеріалами у відповідності до ст. 75 Господарського процесуального кодексу України.

Публічне акціонерне товариство "КБ Південкомбанк" вимоги ухвали суду від 09.11.2016 року не виконало, витребуваної судом інформації щодо руху коштів по рахункам позивача та відповідача, відкритих у ПАТ "КБ Південкомбанк", не надало.

Представником позивача на виконання вимог ухвали суду від 09.11.2016 року було надано належним чином оформлену довіреність на представництво інтересів ТОВ "Харімпекс", яку долучено судом до матеріалів справи.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення присутнього у судовому засіданні представника позивача, дослідивши доводи апеляційної скарги в межах вимог, передбачених ст. 101 Господарського процесуального кодексу України, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції обставин справи та доказів на їх підтвердження, а також правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, 23 вересня 2013 року загальними зборами учасників ТОВ "Руновщина" були прийняті рішення про обрання директором товариства ОСОБА_2 з об'ємом повноважень, визначених статутом товариства; про надання комерційному директору ОСОБА_3 права вчиняти дії від імені ТОВ "Руновщина" без довіреності, у тому числі відкривати рахунки в банківських установах та підписувати банківські документи, договори та контракти на суму до трьох мільйонів гривень; про надання директору товариства ОСОБА_2В повноваження для підписання необхідних документів для внесення відповідних змін до державного реєстратора юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців. Вказані рішення були оформлені протоколом загальних зборів учасників ТОВ "Руновщина" №2309 від 23.09.2013.

На підставі вказаного вище протоколу, 25.09.2013 у Єдиний державний реєстр юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців були внесені відомості про реєстрацію змін до установчих документів ТОВ "Руновщина", а саме, директором ТОВ "Руновщина" призначено ОСОБА_2, а ОСОБА_4 та ОСОБА_3 зареєстровані як особи, що мають право діяти від імені товариства без довіреності (підписанти).

24.12.2013 між ТОВ "Харімпекс" (кредитор) та ТОВ "Руновщина" в особі директора ОСОБА_2, який діє на підставі статуту, (позичальник) укладено договір №24/12 про надання поворотної безвідсоткової фінансової допомоги, за умовами якого кредитор зобов'язується надати позичальнику поворотну безвідсоткову фінансову допомогу, а позичальник зобов'язується використати її для власної господарської діяльності і повернути у визначений цим договором строк (п.1.1 договору); фінансова допомога надається позичальнику в розмірі 550000,00грн. Фінансова допомога надається шляхом перерахування грошових коштів на рахунок позичальника (п.1.2 договору); фінансова допомога надається строком на 12 календарних місяців з дати зарахування грошових коштів фінансової допомоги на розрахунковий рахунок позичальника (п.1.4 договору); по закінченню строку, вказаного в п.1.4 договору, позичальник зобов'язується повернути фінансову допомогу в повному обсязі шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок кредитора (п.1.5 договору); договір набуває чинності з моменту підписання його сторонами і є дійсним протягом 12 календарних місяців з моменту зарахування грошових коштів фінансової допомоги на розрахунковий рахунок позичальника (п.3.1 договору).

Для отримання фінансової допомоги за договором про надання поворотної безвідсоткової фінансової допомоги №24/12 від 24.12.2013, директором ТОВ "Руновщина" ОСОБА_2 в ПАТ "КБ "Південкомбанк" на підставі договору банківського рахунку №4310Р-21Ю від 09.11.2013 відкрито поточний рахунок за №7001 в гривні.

На виконання договору позивач за первісним позовом перерахував на відкритий відповідачем за первісним позовом поточний рахунок №7001 грошові кошти в розмірі 550000,00грн, що підтверджується випискою Харківського РУ ПАТ "КБ " Південкомбанк" від 24.12.2013 року.

Втім, відповідач за первісним позовом у визначені сторонами в договорі строки не повернув надану фінансову допомогу, в звязку з чим ТОВ "Харімпекс" звернулось до господарського суду з позовом до ТОВ "Руновщина" про стягнення 550000,00грн, вимоги якого обґрунтовані, зокрема, приписами ст. ст. 525, 526, 530 ЦК України.

В свою чергу, відповідач за первісним позовом - ТОВ "Руновщина", заперечуючи проти позову, зазначив, що договір про надання поворотної безвідсоткової фінансової допомоги від 24.12.2013 підписано від імені позичальника не уповноваженою особою та скріплено неналежною печаткою, у звязку з чим заявив зустрічний позов про визнання недійсним договору про надання поворотної безвідсоткової фінансової допомоги №24/12 від 24.12.2013, з посиланням зокрема, на приписи ст. ст. 92, 207, 208, 215 Цивільного кодексу України.

Вищий господарський суд України скасовуючи рішення господарського суду Харківської області від 12.01.2016 року та постанову Харківського апеляційного господарського суду від 22.03.2016 року у своїй постанові зазначив про те, що судами попередніх інстанцій мали б оцінюватися доводи відповідача про посвідчення спірного правочину саме втраченою печаткою, вплив наслідків такої втрати на дійсність спірного договору, за умови доведення відповідачем про обізнаність позивача з втратою саме тієї печатки, якою посвідчено спірний договір, і обєктивної відсутності можливості використання в своїй діяльності декількох дійсних печаток (в т.ч. тієї, яка на час укладення спірного договору вже могла віднайтись). Також у вказаній постанові було зазначено про те, що посилання суду апеляційної інстанції на судові рішення в інших справах, в яких йдеться про втрату/недійсність печатки відповідача, колегія суддів оцінює критично, оскільки позивач не був учасником в тих справах, рішення в яких також набули законної сили після укладення спірного договору.

Відмовляючи в задоволенні зустрічних позовних вимог про визнання недійсним спірного договору №24/12 від 24.12.2013 року про надання поворотної безвідсоткової фінансової допомоги, суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для визнання спірного правочину недійсним та про необґрунтованість зустрічних позовних вимог.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

В обґрунтування зустрічного позову, ТОВ "Руновщина" надано до суду копію рішення Господарського суду Харківської області від 02.12.2013 у справі №922/3916/13, яким визнано недійсним та скасовано рішення загальних зборів учасників ТОВ "Руновщина" від 23.09.2013, оформлені протоколом №2309, про обрання директором ТОВ "Руновщина" ОСОБА_2, про надання комерційному директору ОСОБА_3 права вчиняти дії від імені юридичної особи без довіреності, у тому числі підписувати договори, про надання ОСОБА_4 повноважень для підписання необхідних документів для внесення відповідних змін до державного реєстратора юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців. Вказаним судовим рішенням також скасовано державну реєстрацію змін до установчих документів ТОВ "Руновщина" від 25.09.2013 та зобов'язано державного реєстратора Реєстраційної служби Березнівського районного управління юстиції Рівненської області внести до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців запис про скасування вказаних змін від 25.09.2013 до установчих документів ТОВ "Руновщина".

Зазначене рішення набрало законної сили 06.02.2014 за постановою Харківського апеляційного господарського суду у справі №922/3916/13.

Отже щодо відсутності повноважень ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на вчинення правочинів від імені ТОВ "Руновщина", суд зазначає наступне.

Згідно з ч. 1 ст. 202 Цивільного кодексу України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Згідно зі ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Таким чином, для визнання оспорюваного договору недійсним позивач за зустрічним позовом має довести за допомогою належних засобів доказування, що договір суперечить вимогам чинного законодавства щодо його форми, змісту, правоздатності і волевиявленню сторін, на момент укладення договору свідомо існує обєктивна неможливість настання правового результату, а також, що внаслідок його укладення порушені права або охоронювані законом інтереси позивача.

За приписами ст. 92 ЦК України юридична особа набуває цивільних прав та обов'язків і здійснює їх через свої органи, які діють відповідно до установчих документів та закону. Порядок створення органів юридичної особи встановлюється установчими документами та законом. У випадках, встановлених законом, юридична особа може набувати цивільних прав та обов'язків і здійснювати їх через своїх учасників. Орган або особа, яка відповідно до установчих документів юридичної особи чи закону виступає від її імені, зобов'язана діяти в інтересах юридичної особи, добросовісно і розумно та не перевищувати своїх повноважень. У відносинах із третіми особами обмеження повноважень щодо представництва юридичної особи не має юридичної сили, крім випадків, коли юридична особа доведе, що третя особа знала чи за всіма обставинами не могла не знати про такі обмеження.

Таким чином, всі обмеження цивільної дієздатності представництва юридичної особи є чинними за умови, якщо юридична особа доведе, що її контрагент за спірним договором знав або повинен був знати про встановлені обмеження, але, не зважаючи на це, вчинив оспорюваний правочин, який, при цьому, не отримав наступного схвалення особою, яку представляють, шляхом вчинення конклюдентних дій (ст. 241 ЦК України).

Відповідно до ст. 4 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців" (далі Закон) державна реєстрація юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців - засвідчення факту створення або припинення юридичної особи, засвідчення факту набуття або позбавлення статусу підприємця фізичною особою, а також вчинення інших реєстраційних дій, які передбачені цим Законом, шляхом внесення відповідних записів до Єдиного державного реєстру. Порядок проведення державної реєстрації юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців включає, зокрема: перевірку комплектності документів, які подаються державному реєстратору, та повноти відомостей, що вказані в реєстраційній картці; перевірку документів, які подаються державному реєстратору, на відсутність підстав для відмови у проведенні державної реєстрації; внесення відомостей про юридичну особу або фізичну особу - підприємця до Єдиного державного реєстру; оформлення і видачу виписки з Єдиного державного реєстру.

Згідно зі ст. 16 цього Закону єдиний державний реєстр створюється з метою забезпечення державних органів, а також учасників цивільного обороту достовірною інформацією про юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців з Єдиного державного реєстру.

Відомості про юридичну особу або фізичну особу - підприємця включаються до Єдиного державного реєстру шляхом внесення записів на підставі відомостей з відповідних реєстраційних карток та відомостей, що надаються юридичними особами державному реєстратору за місцезнаходженням реєстраційної справи згідно із законодавством України (ст. 17 Закону).

Приписами ст. 18 Закону встановлено, що якщо відомості, які підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, були внесені до нього, то такі відомості вважаються достовірними і можуть бути використані в спорі з третьою особою, доки до них не внесено відповідних змін. Якщо відомості, які підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, є недостовірними і були внесені до нього, то третя особа може посилатися на них у спорі як на достовірні. Третя особа не може посилатися на них у спорі у разі, якщо вона знала або могла знати про те, що такі відомості є недостовірними. Якщо відомості, які підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, не були до нього внесені, вони не можуть бути використані в спорі з третьою особою, крім випадків, коли третя особа знала або могла знати ці відомості.

Частиною 2 ст. 19 Закону встановлено, якщо зміни до відомостей про юридичну особу, які містяться в Єдиному державному реєстрі, пов'язані із зміною керівника або осіб, що обираються (призначаються) до органу управління юридичної особи, або осіб, які мають право вчиняти дії від імені юридичної особи без довіреності, у тому числі підписувати договори, крім документів, передбачених частиною першою цієї статті, особа, уповноважена діяти від імені юридичної особи (виконавчого органу), додатково подає примірник оригіналу (ксерокопію, нотаріально засвідчену копію) рішення уповноваженого органу управління юридичної особи про зміну зазначених осіб та/або примірник оригіналу (ксерокопію, нотаріально засвідчену копію) розпорядчого документа про їх призначення.

Згідно зі ст. 31 Закону у разі постановлення судового рішення щодо скасування рішення засновників (учасників) юридичної особи або уповноваженого ними органу про внесення змін до установчих документів юридичної особи, або про визнання повністю або частково недійсними змін до установчих документів юридичної особи суд у день набрання законної сили судовим рішенням надсилає його державному реєстратору для внесення запису про судове рішення щодо скасування державної реєстрації змін до установчих документів юридичної особи. Державний реєстратор у строк, що не перевищує двох робочих днів з дати надходження судового рішення щодо скасування державної реєстрації змін до установчих документів юридичної особи, вносить до Єдиного державного реєстру запис щодо скасування державної реєстрації змін до установчих документів юридичної особи, якщо інше не встановлено судовим рішенням, та в той же день повідомляє органи статистики, доходів і зборів, Пенсійного фонду України про внесення такого запису.

Відтак, внесення в Єдиний державний реєстр відомостей, зокрема, відносно осіб, уповноважених на підписання договорів від імені товариства, є кінцевим результатом процесу, що здійснюється шляхом прийняття органами суб'єкта господарювання відповідних рішень та засвідчення цих обставин державою перед невизначеним колом учасників цивільного обороту. Тобто, у такий спосіб презюмується правомірність вказаного рішення органу управління суб'єкта господарювання, як такого, що відповідає приписам законодавства і статуту останнього та наявність в особи, що зазначена в реєстрі, відповідних повноважень, поки інше не буде встановлено на підставі судового рішення, яке набрало законної сили та відображено в державному реєстрі у визначений законом спосіб.

В обґрунтування своєї позиції в спорі позивач зазначав, зокрема, що: 1) відображені в ЄДР відомості про осіб, які уповноважені представляти відповідача у відносинах з третіми особами, викликали у позивача обґрунтовану впевненість у наявності необхідного обсягу повноважень у ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на підписання спірного договору; 2) судове рішення, яким скасовано рішення зборів товариства відповідача про надання повноважень зазначеним вище особам на вчинення всіх необхідних дій від імені підприємства, набрало законної сили лише 06.02.2014, а відтак не може підтверджувати факт відсутності відповідних повноважень ОСОБА_3 на момент вчинення спірного правочину.

Втім, суд зазначає, що обставини набрання судовим рішенням у справі №922/3916/13 законної сили вже після укладення спірного договору не мають значення для вирішення спору, оскільки визнання недійсним рішення зборів підприємства відповідача судом є самостійною підставою для повернення повноважень керівних органів відповідача у стан, що існував у липні 2013 року.

Крім того, суд вважає за необхідне зазначити, що повноваження ОСОБА_2 на підписання Договору про надання поворотної безвідсоткової фінансової допомоги №24/12 від 24,12.2013 р. підтверджуються витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців станом на 24.12.2013 р., відповідно до якого керівником ТОВ "Руновщина" є ОСОБА_2, підписантом без довіреності від ТОВ "Руновщина" є ОСОБА_3, отже дані особи уповноважені представляти юридичну особу (ТОВ "Руновщина") у правовідносинах з третіми особами та мають право вчиняти дії від імені юридичної особи без довіреності, у тому числі підписувати договори.

Вказане свідчить, що станом на дату підписання Договору про надання поворотної безвідсоткової фінансової допомоги від 24.12.2013 р. № 24/12, акту звірки взаєморозрахунків, Договору банківського рахунку від 09.12.2013 р. № 4310р-21, Договору про розрахункове обслуговування за допомогою дистанційного обслуговування від 09.12.2013 р. № 4310р-21ю ОСОБА_2 та ОСОБА_3 мали достатні законні повноваження для підписання та укладання зазначених Договорів.

Наведене спростовує доводи апелянта, що спірний договір від імені позивача був підписаний саме ОСОБА_3, який не мав жодних повноважень на підписання цього договору.

Щодо посвідчення втраченою печаткою спірного договору та впливу наслідків такої втрати на дійсність спірного договору, то суд зазначає наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, 10.09.2013 року було здійснено публікацію оголошення у Всеукраїнському щомісячнику Бюлетень Еко-Панорама №9 (71) про втрату печатки ТОВ РУНОВЩИНА, яка мас наступний вигляд: середина відбитку печатки окреслена колом, в якому у верхній його частині схематичне зображення одноповерхової будівлі зі складним дахом, що стоїть нібито за пагорбом та імітація горизонту декількома лініями; у лівій нижній частині міститься схематичне зображення трьох колосків, а з центру і праворуч відбитку міститься напис у чотири рядки: перший рядок ТОВАРИСТВО, другий рядок - з ОБМЕЖЕНОЮ, третій рядок - ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ, четвертий рядок - РУНОВЩИНА та зазначено, що вказану печатку слід вважати недійсною.

В той же час, вищевказане оголошення не містить відбитка печатки, яку слід вважати недійсною, як не містить і відбитків печаток, які є дійсними, у звязку з чим неможливо встановити, використання яких саме печаток ТОВ "РУНОВЩИНА в своїй діяльності є законним неможливо.

До того ж, в даному випадку по - перше: рішення суду у справі № 922/3916/13, № 922/500/15, № 922/3610/14, № 922/3287/14 набрали законної сили після укладання Договору про надання поворотної безвідсоткової фінансової допомоги № 24/12 від 24.12.2013 р. та в матеріалах справи відсутні докази обізнаності ТОВ ХАРІМПЕКС про існування вказаних справ та наслідків прийнятих рішень по цих справах, а по-друге: самими рішеннями не було визнано недійсною печатку якою скріплений вищевказаний Договір.

Законодавством України станом на дату підписання ТОВ РУНОВЩИНА Договору про надання поворотної безвідсоткової фінансової допомоги № 24/12 від 24.12.2013 р. та до теперішнього часу не регламентовано порядок отримання та використання печаток суб'єктами господарювання, не визначено порядок визнання недійсними печаток, не встановлено час та підстави, з яких можна визнати печатку недійсною. Таким чином, треті особи можуть вважати скріплення правочину належною печаткою, якщо така печатка буде містити реквізити, за якими можна ідентифікувати конкретну юридичну чи фізичну особу, яка вчиняє цей правочин.

Слід також зазначити, що статтею 203 ЦК України встановлені загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину. Так, у відповідності до частини З вказаної статті правочин має вчинятись у формі, встановленій законом. Згідно з ч. 1 ст. 208 ЦК України у письмовій формі слід вчиняти правочини між юридичними особами. У відповідності до ч. 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Таким чином, відсутність скріплення печаткою правочину між юридичними особами не є підставою для визнання цього правочину не чинним, незважаючи на те, що в цій же частині ст. 207 ЦК України передбачено, що правочин. який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства, та скріплюється печаткою.

Крім того, статтею 10 Закону України "Про міліцію" визначено, що міліція відповідно до своїх завдань зобов'язана, зокрема, давати відповідно до законодавства дозвіл на придбання, зберігання, носіння і перевезення зброї, боєприпасів, вибухових речовин та матеріалів, інших предметів і речовин, щодо зберігання і використання яких встановлено спеціальні правила, а також на відкриття об'єктів, де вони використовуються, контролювати додержання назначених правил та функціонування цих об'єктів.

Необхідність та порядок одержання дозволу на право відкриття та функціонування штемпельно-граверних майстерень, виготовлення печаток і штампів були передбачені Положенням про дозвільну систему, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12 жовтня 1992 року N 576 (далі - Положення про дозвільну систему) та Інструкцією про порядок видачі міністерствам та іншим центральним органам виконавчої влади, підприємствам, установам, організаціям, господарським об'єднанням та громадянам дозволів на право відкриття та функціонування штемпельно-граверних майстерень, виготовлення печаток і штампів, а також порядком видачі дозволів на оформлення замовлень на виготовлення печаток і штампів, затвердженими наказом Міністерства внутрішніх справ України від 11 січня 1999 року N 17 (далі - Інструкція).

Разом з тим, згідно постанови Кабінету Міністрів України від 29 грудня 2010 року N 1216 внесено зміни до Положення про дозвільну систему виключенням з переліку предметів, матеріалів і речовин, а також підприємств, майстерень і лабораторій, на які поширюється дозвільна система, штемпельно-граверні майстерні, печатки і штампи. Крім того, Інструкція втратила чинність згідно з наказом Міністерства внутрішніх справ України від 11 січня 2011 року N 5.

Тобто, станом на момент укладання Договору про надання поворотної безвідсоткової фінансової допомоги № 24/12 від 24.12.2013 р. дозволи на право відкриття та функціонування штемпельно-граверних майстерень, виготовлення печаток і штампів не видаються.

З огляду на викладене, а також те, що підприємство самостійно визначає порядок організації своєї діяльності, при вирішенні питання подальшого використання печаток, суд дійшов висновку, що слід керуватися статутом, що є основним документом, який регулює діяльність юридичної особи, а також внутрішніми документами юридичної особи, що відповідно до компетенції прийняті органами управління юридичної особи.

Враховуючи вищевикладене, та беручи до уваги, що на період укладання Договору про надання поворотної безвідсоткової фінансової допомоги № 24/12 від 24.12.2013 р. Постановою КМУ від 29,12.2010 р. N 1216 було скасовано обов'язковість отримання дозволу від органу внутрішніх справ на оформлення замовлень на виготовлення печаток і штампів, будь-який суб`єкт господарювання може використовувати у своїй діяльності декілька печаток, а також оскільки законодавством не встановлено обов'язковість розміщення оголошень про втрату печатки юридичної особи у офіційних друкованих органах, тому суб'єкти господарювання (треті особи) не несуть обов'язок щодо перевірки дійсності печаток своїх контрагентів, отже діючим законодавством не було покладено на ТОВ "Харімпекс" обов`язку щодо перевірки дійсності печатки ТОВ "Руновщина" при укладенні спірного договору.

Відповідно до ст. 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Частина 1 ст. 43 ГПК України, встановлює, що господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Відповідно до вимог ст. 32 ГПК України: доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до ст. 4-2 ГПК України правосуддя у господарських судах здійснюється на засадах рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Суд також зазначає, що у відповідності до ст. 15, 16 ЦК України визнання правочину недійсним є одним із способів захисту цивільного права та інтересу у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Аналогічно ст.20 ГК України передбачає можливість визнання недійсними господарських угод з підстав, передбачених законом з метою захисту прав і законних інтересів суб'єкта господарювання.

Отже, господарський договір, в тому числі спірний договір, може бути визнаний недійсним за наявності двох умов: перша це порушення ним прав та/або охоронюваних законом інтересів позивача; друга це наявність передбачених законом підстав для визнання договору недійсним.

Місцевий суд дійшов вірного висновку, що в даному випадку ТОВ "Руновщина" не доведено порушення спірним договором його прав і охоронюваних законом інтересів, проте дії сторін, в тому числі і ТОВ "Руновщина" навпаки свідчать про прийняття останнім до виконання спірного договору.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що позовні вимоги ТОВ "Руновщина" про визнання недійсним договору про надання поворотної фінансової допомоги №24/12 від 24.12.2013 року необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Судова колегія також погоджується з висновком суду першої інстанції щодо задоволення первісних позовних вимог, з огляду на таке.

Позивачем за первісним позовом було надано до суду належні докази перерахування ТОВ "Руновщина" грошових коштів в сумі 550000,00 грн., що підтверджується випискою Харківського РУ ПАТ "КБ "Південкомбанк" від 24.12.2013 року (т.1 а.с.184) та висновком судового експерта № 6673 від 24.11.2015 року, який наявний в матеріалах справи та яким документально підтверджено перерахування грошових коштів на р/р 7001.

ТОВ "Руновщина" в свою чергу заперечує проти отримання вказаних коштів. Проте, колегії суддів вважає такі доводи відповідача безпідставними, з оглядку на наступне.

Згідно з п. 1.5 Інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах, затвердженою Постановою Правління Національного банку України від 12 листопада 2003 року N 492 (надалі Постанова № 492) умови відкриття рахунку та особливості його функціонування передбачаються в договорі, що укладається між банком і його клієнтом, і не повинні суперечити вимогам цієї Інструкції. Згідно з п. 1.16 вказаної Постанови за наявності в банку підтвердженої інформації про те, що будь-який з поданих документів є нечинним, банк відмовляє особі у відкритті рахунку. Пунктом 2.1. Постанови № 492 банки зобов'язані на підставі офіційних документів або засвідчених в установленому законодавством України порядку їх копій ідентифікувати клієнтів - власників рахунків / представників власників рахунків / осіб, які відкривають рахунки на користь третіх осіб у порядку, установленому законодавством України з питань запобігання легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванню тероризму. Рахунок клієнту відкривається лише після його ідентифікації банком.

У відповідності до п. 2.3 Постанови № 492 банк з метою ідентифікації резидентів має встановити для юридичної особи - повне найменування, місцезнаходження; відомості про органи управління та їх склад; дані, що ідентифікують осіб, які мають право розпоряджатися рахунками і майном; відомості про власників істотної участі в юридичній особі; відомості про контролерів юридичної особи; код згідно з Єдиним державним реєстром підприємств та організацій України; реквізити банку, у якому відкрито рахунок, і номер банківського рахунку.

Враховуючи вказані положення Постанови № 492, під час укладення договору про відкриття банківського рахунку філією ПАТ Комерційний банк ПІВДЕНКОМБАНК було ідентифіковано ТОВ Руновщина, перевірено повноваження його представників, та оскільки, в результаті перевірки такий договір було підписано, то суд дійшов висновку, що рахунок, на який ТОВ ХАРІМПЕКС було перераховано грошові кошти в розмірі 550000,00 грн., відкритий на підставі чинних документів, які відповідають вимогам законодавства України.

У відповідності до ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Відомості щодо визнання недійсним договору про відкриття рахунку № 7001 в Київській ФГІАТКБ ПівденкомБанк відсутні, таким чином можна вважати, що грошові кошти в розмірі 550000 грн. були отримані Позичальником на вказаний рахунок на підставі договору.

Згідно ч. 22.3. ст.22 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" розрахункові документи, мають подаватися ініціатором до банку, що його обслуговує. ТОВ "ХАРІМПЕКС", для перерахування коштів у безготівковому порядку, на виконання умов договору № 24/12 від, був сформований та поданий до банку розрахунковий документ, а саме платіжне доручення № 212 від 25.12.13р., у якому були зазначені розрахунковий рахунок, назва, код ЄДРПОУ юридичної особи отримувача та підстава перерахування грошових коштів.

Обслуговуючий платника банк прийняв та перевірив повноту, цілісність і достовірність розрахункового документа в порядку, встановленому нормативно-правовими актами Національного банку України та здійснив перерахування коштів.

У відповідності до п. 22.6. статті 22 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" та п.п. 2.31, 2.32 Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, затвердженої Постановою Правління Національного банку України від 21 січня 2004 року N 22, обслуговуючий отримувача банк у розрахунковому документі зобов'язаний перевірити відповідність номера рахунка отримувача та коду юридичної особи, згідно з Єдиним державним реєстром підприємств та організацій України або реєстраційним (обліковим) номером платника податків, і зараховувати кошти на рахунок отримувача лише в разі їх збігу.

У противному разі банк, що обслуговує отримувача, має право затримати суму переказу на строк до чотирьох робочих днів.

У разі неможливості встановлення належного отримувача банк, що обслуговує отримувача, зобов'язаний повернути кошти, переказані за цим документом, банку, що обслуговує платника, із зазначенням причини їх повернення. У разі недотримання вищезазначеної вимоги відповідальність за шкоду, заподіяну суб'єктам переказу, покладається на банк, що обслуговує отримувача.

Згідно Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні", якби розрахунковий рахунок №7001, відкритий в Київській ФПАТКБ "ПівденкомБанк" не належав би ТОВ "РУНОВЩИНА", або ТОВ "РУНОВЩИНА не була ідентифікована, або у разі помилкового переказу або у разі відкликання розрахункового документу, то кошти не були б зараховані на розрахунковий рахунок ТОВ "РУНОВЩИНА" та були б повернуті банком кредитору ТОВ "ХАРІМПЕКС" протягом чотирьох робочих днів банком отримувача, і це було б відображено у банківських виписках.

Однак кошти на рахунок ТОВ "ХАРІМПЕКС" повернені не були, позичальник ТОВ "РУНОВЩИНА" не надає доказів такого повернення, а отже кошти у розмірі 500 000,00 грн., були зараховані на розрахунковий рахунок саме ТОВ "РУНОВЩИНА".

Щодо доводів апелянта про невідображення отриманої суми у розмірі 550000 грн. у бухгалтерському обліку ТОВ "РУНОВЩИНА", колегія суддів зазначає, що питання організації бухгалтерського обліку на підприємстві належать до компетенції його власника (власників) або уповноваженого органу (посадової особи) відповідно до законодавства та установчих документів. Відповідальність за організацію бухгалтерського обліку та забезпечення фіксування фактів здійснення всіх господарських у операцій у первинних документах, збереження оброблених документів, регістрів і звітності протягом встановленого терміну, але не менше трьох років, несе власник (власники) або уповноважений орган (посадова особа), який здійснює керівництво підприємством відповідно до законодавства та установчих документів.

Таким чином, невідображення ТОВ "РУНОВЩИНА" в своєму бухгалтерському обліку операції за Договором про надання поворотної фінансової допомоги від 24.12.2013 р. № 24/12 не може свідчити про відсутність такої операції, а отже і акт перевірки податкової служби від 16.01.2015р. №3/20-16-22/30385932 не може підтверджувати її відсутність, відсутність господарських операцій між ТОВ "РУНОВЩИНА" та ТОВ "ХАРІМПЕКС", так само як не можуть підтверджувати і оборотно-сальдові відомості ТОВ "РУНОВЩИНА", і може свідчити лише про порушення ст. 8 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", в якій вказано, що бухгалтерський облік на підприємстві ведеться безперервно з дня реєстрації підприємства до його ліквідації.

Відповідно до ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Зокрема, підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є договори та інші правочини.

Відповідно до частини 1 статті 174 Господарського кодексу України господарський договір є підставою виникнення господарських зобов'язань.

Відповідно до ст.ст. 627, 628, 629 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, зміст договору складається з умов, які визначаються на розсуд та за погодженням сторін, та умов, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства, договір укладений (підписаний сторонами) є обов'язковим для виконання кожної із сторін.

Враховуючи, що у відповідності до ст. 526 ЦК України та ст. 193 ГК України зобовязання повинні виконуватись сторонами у встановлених договором або законом порядку і строках, приймаючи до уваги викладені обставини; доведеність з боку позивача (ТОВ "Харімпекс") факту порушення відповідачем (ТОВ "Руновщина") умов договору та діючого законодавства та не повернення ТОВ "Руновщина" упродовж тривалого часу грошових коштів ТОВ "Харімпекс", - суд визнає вимоги позивача щодо стягнення з відповідача заборгованості за договором про надання поворотної безвідсоткової фінансової допомоги № 24/12 від 24.12.2013 року в сумі 550000,00 грн. є обґрунтованими та такими що підлягають задоволенню.

Статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено принцип мирного володіння майном, який в контексті прецедентної практики Європейського суду з прав людини закріплює засади поваги до права власності та забороняє безпідставне позбавлення або обмеження володіння особою своїм майном, інакше як в інтересах суспільства та на умовах, передбачених нормами міжнародного права.

В даному випадку, не повернення ТОВ "Руновщина" грошових коштів ТОВ "Харімпекс" упродовж тривалого періоду часу та в порушення умов договору свідчить про порушення ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо обмеження володіння особою своїм майном.

Аналогічна правова позиція викладена в Рішеннях Європейського суду з прав людини у справі "Бочан проти України" від 05.02.2015 р., у справі "Котов проти Росії" від 14.01.2010 р.

У відповідності до статті 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Відповідно до вимог статті 34 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно статті 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили. Визнання однією стороною фактичних даних і обставин, якими інша сторона обґрунтовує свої вимоги або заперечення, для господарського суду не є обовязковим.

З огляду на викладене, враховуючи, що доводи, викладені в апеляційний скарзі, не знайшли свого підтвердження в матеріалах справи, колегія суддів вважає, що при прийнятті рішення місцевий господарський суд забезпечив дотримання вимог чинного законодавства щодо всебічного, повного та обєктивного дослідження усіх фактичних обставин справи та дав належну правову оцінку наявним у матеріалах справи доказам, через що рішення господарського суду Харківської області від 15.08.2016 року у справі №922/2681/15 підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга відповідача - без задоволення.

Керуючись ст.ст. 33-34, 43, 99-101, п. 1 ст. 103, ст. 105 Господарського процесуального кодексу України колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу відповідача залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Харківської області від 15.08.2016 року у справі №922/2681/15 залишити без змін.

Дана постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена протягом двадцяти днів до Вищого господарського суду України через Харківський апеляційний господарський суд.

Повний текст постанови складено 02.12.2016 року.

Головуючий суддя Тихий П.В.

Суддя Гетьман Р.А.

Суддя Россолов В.В.