ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

30.11.2016 Справа № 904/9494/16

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Вебтранс-Логістик", м. Дніпро

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Партнер-Альянс", м. Дніпро

про стягнення 89 168,08 грн.

Суддя Колісник І.І.

Представники:

від позивача: ОСОБА_1, довіреність № б/н від 01.09.2015, представник;

від відповідача: не з'явився.

СУТЬ СПОРУ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Вебтранс-Логістик" звернулось до господарського суду Дніпропетровської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Партнер-Альянс" про стягнення заборгованості у сумі 89 168,08 грн., з яких: 70 000,00 грн. - сума основного боргу, 1 562,08 грн. - 3% річних, 17 606,00 грн. - пеня. Судові витрати позивач просить покласти на відповідача.

Позовні вимоги позивач обґрунтовує неналежним виконанням відповідачем зобовязань за договором транспортно-експедиційного обслуговування № 01-559-C від 22.05.2013 в частині повної та своєчасної оплати наданих йому послуг, у звязку з чим у останнього виникла заборгованість на суму 70 000,00 грн.

За несвоєчасне виконання грошових зобов'язань позивач нарахував до стягнення з відповідача 3% річних у сумі 1 562,08 грн. та пеню у сумі 17 606,00 грн. за загальний період з 25.04.2016 по 22.10.2016.

У судовому засіданні представник позивача підтримав вимоги позову з наведених у ньому підстав.

У відзиві на позовну заяву відповідач проти позову заперечує та просить відмовити в задоволенні позовних вимог. В обґрунтування своїх заперечень відповідач зазначає, що між ним та позивачем було досягнуто усної домовленості про зміну строку оплати за виконані послуги. Разом з тим зазначає про те, що позивач не звертався з претензією щодо оплати наданих послуг, як то передбачено статтями 6, 7 ,8 Господарського процесуального кодексу України та пунктом 7.3 договору.

Крім того, зазначає, що відповідач продовжує сплачувати заборгованість, а позивач, у свою чергу, жодного документального підтвердження розміру заборгованості не надав.

Провадження у справі порушено ухвалою господарського суду від 24.10.2016 з призначенням судового засідання на 14.11.2016, після чого розгляд справи відкладався на 30.11.2016.

29 листопада 2016 року відповідач подав до канцелярії суду клопотання про відкладення розгляду справи, призначеного на 30.11.2016, у звязку з неможливістю явки його представника та клопотання про витребування доказів, в якому просить витребувати від позивача акт звірки взаєморозрахунків, посилаючись на часткову сплату ним заявленого до стягнення основного боргу.

Враховуючи відсутність доказів на підтвердження підстав, зазначених в обґрунтування клопотання про відкладення розгляду справи, а також приймаючи до уваги нормативні положення статті 28 Господарського процесуального кодексу України, за змістом якої відповідач, як сторона, не обмежений колом представників, а також передбачений статтею 69 цього Кодексу двомісячний строк вирішення спору, подане відповідачем клопотання про відкладення розгляду справи задоволенню не підлягає.

У судове засідання 30.11.2016 представник відповідача не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлявся господарським судом належним чином. Зазначене підтверджується наявними у справі рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення, а також його клопотаннями з відомостями про його обізнаність про час та місце розгляду справи.

За таких обставин неявка представника відповідача не перешкоджає розгляду справи по суті.

У судовому засіданні 30.11.2016 проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, господарський суд

ВСТАНОВИВ:

Між Товариством з обмеженою відповідальністю "Вебтранс-Логістик" (далі Експедитор, Позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Партнер-Альянс" (далі Замовник, Відповідач) був укладений догорів № 01-559-С від 22.05.2013 на транспортно-експедиційне обслуговування (далі - Договір).

Відповідно до пункту 1.1 договору предметом його регулювання є взаємовідносини між експедитором та замовником, які пов'язані із здійсненням транспортно-експедиційного обслуговування (ТЕО) з організації перевезень по території України експортно-імпортних і транзитних вантажів автомобільним транспортом, наданням інших послуг, узгоджених у замовленнях/доповненнях до даного договору, які є невід'ємною частиною договору.

Організація кожного міжнародного перевезення в рамках даного договору оформлюється окремим замовленням (заявками) на конкретне перевезення, що надсилається замовником експедитору відразу за узгодженням (пункт 2.2 договору).

Згідно з пунктом 2.3 договору доповнення та заявки є невідємною частиною договору, якщо вони підписані і завірені фірмовими печатками з ідентифікаційним кодом з обох сторін та мають пріоритетну силу над договором.

Вартість фрахту та інших послуг підтверджується у окремих заявках замовника, які є невід'ємною частиною даного договору і мають приоритетну силу над ним (пункт 5.1 договору).

Пунктом 5.2 договору встановлено, що фактом отримання вантажу є прибуття вантажу у пункт призначення відповідно до підписаних замовлень та ТТН.

Вартість послуг експедитора входить до суми фрахту, зазначеній у заявці. Вартість послуг експедитора це різниця між вартістю перевезення, яке підтверджене заявкою та розміром витрат експедитора по залученню ним третіх осіб (пункт 5.5 договору).

Договір набуває чинності з моменту підписання його сторонами і діє до 31.12.2013. У випадку, якщо за 30 днів до завершення дії договору жодна із сторін письмово не повідомила іншу сторону про намір припинити дію договору, то термін дії договору автоматично продовжується на один календарний рік. Аналогічний механізм пролонгації діє на всі подальші роки (пункт 10.5 договору).

26 березня 2016 року сторонами було підписано заявку-договір №25/03 за змістом якої було погоджено:

маршрут перевезення: м. Іжевськ (РФ) м. Дніпро (Україна);

дата і час завантаження: 30.03.2016;

найменування та параметри вантажу: обладнання в розібраному вигляді, 42 тонни;

спосіб завантаження: верхнє;

необхідні документи: CMR;

адреса завантаження: Російська Федерація, м. Іжевськ, проїзд Дерябіна, буд. 4;

вантажовідправник: ТОВ "Сіетл";

вантажоотримувач: ТОВ "Партнер-Альянс";

строк доставки: не пізніше 08.04.2016;

сума фрахту: 200 000,00 грн.;

умови оплати: протягом 10 банківських днів після відвантаження на склад замовника (а.с. 14 том 1).

За статтею 9 Закону України "Про транспортно-експедиторську діяльність" перевезення вантажів супроводжується товарно-транспортними документами, складеними мовою міжнародного спілкування залежно від обраного виду транспорту або державною мовою, якщо вантажі перевозяться в Україні. Такими документами можуть бути міжнародна автомобільна накладна (CMR). Факт надання послуги експедитора при перевезенні підтверджується єдиним транспортним документом або комплектом документів (залізничних, автомобільних, авіаційних накладних, коносаментів тощо), які відображають шлях прямування вантажу від пункту його відправлення до пункту його призначення.

Згідно з умовами договору позивач забезпечив відповідачеві здійснення міжнародного автомобільного перевезення за заявкою-договором № 25/03.

Так, виконання перевезення вантажу обладнання в розібраному вигляді (піч для віджигу CAR-MET FD2100DWG 2034-1FD, заводський номер 250) за вказаною заявкою та за узгодженим маршрутом: м. Іжевськ (РФ) м. Дніпро (Україна) підтверджується наданими позивачем CMR А№ 664237, А№ 664268, А№ 0014505, А№ 415138 з відповідним записом, підписом та печаткою вантажоодержувача (а.с. 16 - 19 том 1).

На оплату наданих послуг з перевезення позивачем був виставлений рахунок-фактура № 04-538/160772 від 05.04.2016 на суму 200 000,00 грн., який разом із двостороннім актом виконаних робіт від 08.04.2016, CMR підтверджує виконання позивачем договірних послуг з перевезення.

Відповідач у період з 23.05.2016 по 03.08.2016 частково здійснив оплату наданих послуг у загальній сумі 130000,00 грн., що підтверджується платіжними дорученнями:

№ 2738 від 23.05.2016 на суму 10000,00 грн.;

№ 2743 від 25.05.2016 на суму 10000,00 грн.;

№ 2768 від 03.06.2016 на суму 20000,00 грн.;

№ 2789 від 10.06.2016 на суму 10000,00 грн.;

№ 2797 від 14.06.2016 на суму 10000,00 грн.;

№ 2810 від 17.06.2016 на суму 10000,00 грн.;

№ 19 від 26.07.2016 на суму 30000,00 грн.;

№ 44 від 03.08.2016 на суму 30000,00 грн. (а.с. 35- 42 том 1).

На час звернення позивача до суду відповідач остаточну оплату за надані послуги не здійснив.

Несплата відповідачем залишку грошових коштів у сумі 70 000,00 грн. (200000,00 130000,00 = 70000,00) і є причиною виникнення спору.

Згідно з частинами першою, другою статті 639 Цивільного кодексу України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом.

Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася.

Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.

Відповідно до частини першої статті 929 Цивільного кодексу України за договором транспортного експедирування одна сторона (експедитор) зобов'язується за плату і за рахунок другої сторони (клієнта) виконати або організувати виконання визначених договором послуг, пов'язаних з перевезенням вантажу.

Згідно з частиною другою статті 12 Закону України "Про транспортно-експедиторську діяльність" клієнт зобов'язаний у порядку, передбаченому договором транспортного експедирування, сплатити належну плату експедитору, а також відшкодувати документально підтверджені витрати, понесені експедитором в інтересах клієнта в цілях виконання договору транспортного експедирування.

Субєкти господарювання повинні виконувати господарські зобовязання належним чином, відповідно до закону, інших правових актів, договору (частина перша статті 193 Господарського кодексу України).

Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 525 Цивільного кодексу України).

Відповідно до пункту 5.4 договору оплата вартості кожного автомобільного перевезення проводиться замовником в національній грошовій одиниці України у безготівковій формі. Термін сплати становить 3 банківські дні по факту доставки вантажу, якщо інше не зазначено в заявці.

Заявкою-договором № 25/03 від 26.03.2016, оформленою сторонами, передбачено оплату суми фрахту 200000,00 грн. протягом 10 банківських днів після відвантаження на склад замовника (а.с. 20 том 1).

Згідно з двостороннім актом виконаних робіт від 08.04.2016, підписаним та скріпленим печатками відповідальних осіб, дата вивантаження вантажу за договором мала місце 08.04.2016.

За таких обставин оплата наданих позивачем послуг мала бути здійснена відповідачем до 23.04.2016.

Під час розгляду справи в порядку часткового погашення основного боргу відповідач здійснив оплату у сумі 30 000,00 грн., що підтверджується платіжними дорученнями № 295 від 28.10.2016 на суму 10 000,00 грн., № 348 від 09.11.2016 на суму 10 000,00 грн., а також актом звірки взаємних розрахунків станом на 28.11.2016, поданим відповідачем та письмовими поясненнями позивача про черговий платіж відповідача 25.11.2016 на суму 10000,00 грн.

Враховуючи викладене, на час винесення рішення спір між сторонами в частині стягнення з відповідача основного боргу у сумі 30000,00 грн. із 70000,00 грн., заявлених до стягнення, відсутній.

Відповідно до пункту 1-1 частини першої статті 80 Господарського процесуального кодексу України господарський суд припиняє провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Згідно з пунктом 4.4 постанови пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" господарський суд припиняє провадження у справі у зв'язку з відсутністю предмета спору, зокрема, у випадку припинення існування предмета спору, якщо між сторонами у зв'язку з цим не залишилося неврегульованих питань. Припинення провадження у справі на підставі зазначеної норми ГПК можливе в разі, коли предмет спору існував на момент виникнення останнього та припинив існування в процесі розгляду справи.

Отже, провадження у справі в частині стягнення з відповідача основного боргу у сумі 30000,00 грн. підлягає припиненню на підставі пункту 1-1 частини першої статті 80 Господарського процесуального кодексу України у зв'язку з відсутністю предмета спору.

Доказів сплати залишку грошових коштів у сумі 40 000,00 грн. (70000 - 30000 = 40000) за надані послуги відповідач суду не надав, хоча з огляду на свої процесуальні повноваження, передбачені статтями 22, 33 Господарського процесуального кодексу України, таку можливість мав.

Згідно з частиною першою статті 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

З огляду на викладене позовні вимоги в частині стягнення з відповідача основного боргу у сумі 40000,00 грн. є законними і обґрунтованими.

Згідно з частиною першою статті 199 Господарського кодексу України виконання господарських зобовязань забезпечується заходами захисту прав та відповідальності учасників господарських відносин, передбаченими цим Кодексом та іншими законами. До відносин щодо забезпечення виконання зобовязань учасників господарських відносин застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України.

За частиною першою статті 546 Цивільного кодексу України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Відповідно до статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до пункту 6.12 договору у випадку затримки оплати, передбаченої пунктом 5 договору, замовник сплачує експедитору пеню у розмірі 0,5% від неоплаченої суми за кожен день затримки оплати, але не більше 10% від вартості фрахту.

Заявлена позивачем до стягнення пеня у загальній сумі 17606,00 грн. нарахована із заборгованості у сумі 200000,00 грн. за загальний період з 25.04.2016 по 22.10.2016, з урахуванням здійсненої відповідачем оплати та з обмеженням розміру неустойки подвійною обліковою ставкою НБУ за кожний день прострочки, що відповідає вимогам статті 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань".

Разом з тим, перевіркою розрахунку пені встановлено, що він здійснений без дотримання вимог пункту 1.9 постанови пленуму Вищого господарського суду України № 14 від 17.12.2013 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" відповідно до якого день фактичної сплати суми заборгованості не включається в період часу, за який здійснюється стягнення інфляційних нарахувань та пені.

За таких обставин пеня підлягає зменшенню і з урахуванням меж позовних вимог, передбачених статтею 83 Господарського процесуального кодексу України, підлягає стягненню з відповідача частково у сумі 17 599,48 грн., з яких:

5980,00 грн., заявлених позивачем до стягнення за період з 25.04.2016 по 25.05.2016, хоча за цей період пеня із заборгованості у сумі 200 000,00 грн. (з урахуванням здійснених відповідачем оплат: 23.05.2016 у сумі 10000,00 грн. та 25.05.2016 у сумі 10000,00 грн.) фактично буде складати 6395,64 грн., з яких: 5814,21 грн. із заборгованості у сумі 200000,00 грн. за період з 25.04.2016 по 22.05.2016; 394,54 грн. із заборгованості 190000,00 грн. за період з 23.04.2016 по 24.05.2016; 186,89 грн. із заборгованості 180000,00 грн. за 25.05.2016;

1239,34 грн. із заборгованості у сумі 180000,00 грн. за період з 27.05.2016 по 02.06.2016;

1101,64 грн. із заборгованості у сумі 160000,00 грн. за період з 03.06.2016 по 09.06.2016 (з урахуванням оплати, здійсненої 03.06.2016 у сумі 20000,00 грн.);

546,00 грн. заявлених позивачем до стягнення із визначеної ним заборгованості у сумі 140000,00 грн. за період з 10.06.2016 по 14.06.2016, хоча за цей період (з урахуванням оплати, здійсненої 10.06.2016 у сумі 10000,00 грн. та 14.06.2016 у сумі 10000,00 грн.) пеня фактично складає 688,52 грн.;

3744,00 грн. заявлених позивачем до стягнення із заборгованості у сумі 130000,00 грн. за період з 24.06.2016 по 25.07.2016, хоча за цей період (з урахуванням оплати, здійсненої 17.06.2016 у сумі 10000,00 грн.) пеня фактично складає 3750,82 грн.);

423,50 грн. із заборгованості у сумі 100000,00 грн. за період з 29.07.2016 по 02.08.2016 (з урахуванням оплати, здійсненої 26.07.2016 у сумі 30000,00 грн.);

2499,00 грн. заявлених позивачем до стягнення із заборгованості у сумі 70000,00 грн. за період з 03.08.2016 по 15.09.2016, хоча за цей період (з урахуванням оплати, здійсненої 03.08.2016 у сумі 30000,00 грн.) пеня фактично складає 2608,74 грн.;

2066,00 грн. заявлених позивачем до стягнення із заборгованості у сумі 70000,00 грн. за період з 16.09.2016 по 22.10.2016, хоча за цей період пеня фактично складає 2122,95 грн.

Згідно зі статтею 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Заявлені позивачем до стягнення 3% річних у загальній сумі 1562,08 грн. розраховані за загальний період з 25.04.2016 по 22.10.2016.

За результатом перевірки встановлено, що періоди нарахування не враховують дат фактичної сплати суми заборгованості, а тому заявлені до стягнення 3% річних у сумі 1562,08 грн. підлягають зменшенню і з урахуванням меж позовних вимог, передбачених статтею 83 Господарського процесуального кодексу України, будуть складати 1561,82 грн., з яких:

491,16 грн., заявлених позивачем до стягнення за період з 25.04.2016 по 25.05.2016, хоча за цей період 3% із заборгованості у сумі 200 000,00 грн. (з урахуванням здійснених відповідачем оплат: 23.05.2016 у сумі 10000,00 грн. та 25.05.2016 у сумі 10000,00 грн.) фактично буде складати 504,92 грн., з яких: 459,02 грн. із заборгованості у сумі 200000,00 грн. за період з 25.04.2016 по 22.05.2016; 31,15 грн. із заборгованості 190000,00 грн. за період з 23.04.2016 по 24.05.2016; 14,75 грн. із заборгованості 180000,00 грн. за 25.05.2016;

103,28 грн. із заборгованості у сумі 180000,00 грн. за період з 27.05.2016 по 02.06.2016;

91,80 грн. із заборгованості у сумі 160000,00 грн. за період з 03.06.2016 по 09.06.2016 (з урахуванням оплати, здійсненої 03.06.2016 у сумі 20000,00 грн.);

45,90 грн. із заборгованості у сумі 140000,00 грн. за період з 10.06.2016 по 14.06.2016, хоча за цей період (з урахуванням оплати, здійсненої 10.06.2016 у сумі 10000,00 грн. та 14.06.2016 у сумі 10000,00 грн.) 3% фактично складають 57,38 грн.;

340,98 грн. із заборгованості у сумі 130000,00 грн. за період з 24.06.2016 по 25.07.2016 (з урахуванням оплати, здійсненої 17.06.2016 у сумі 10000,00 грн.);

40,98 грн. із заборгованості у сумі 100000,00 грн. за період з 29.07.2016 по 02.08.2016 (з урахуванням оплати, здійсненої 26.07.2016 у сумі 30000,00 грн.);

241,08 грн. заявлених позивачем до стягнення із заборгованості у сумі 70000,00 грн. за період з 03.08.2016 по 15.09.2016, хоча за цей період (з урахуванням оплати, здійсненої 03.08.2016 у сумі 30000,00 грн.) 3% фактично складають 252,46 грн.;

206,64 грн. заявлених позивачем до стягнення із заборгованості у сумі 70000,00 грн. за період з 16.09.2016 по 22.10.2016, хоча за цей період 3% фактично складають 212,30 грн.

За таких обставин, позовні вимоги підлягають задоволенню частково у загальній сумі 59161,30 грн., з яких: 40000,00 грн. - основний борг, 17599,48 грн. - пеня, 1561,82 грн. - 3% річних.

Заперечення відповідача спростовуються викладеним.

Крім того, посилання відповідача на усну домовленість сторін щодо зміни строку виконання зобов'язань з оплати є неприйнятним з огляду на пункт 10.3 договору, згідно з яким усі зміни та доповнення до умов даного договору вважаються дійсними, якщо вони оформлені письмово та підписані обома сторонами.

Додаткових угод до договору щодо цього сторони не укладали.

Не заслуговують на увагу також і доводи відповідача щодо необхідності дотримання позивачем претензійного (досудового) врегулювання спору.

Так, згідно з рішенням Конституційного Суду України від 09.07.2002 у справі №15рп/2002 (справа про досудове врегулювання спорів) можливість судового захисту не може бути поставлена законом у залежність від використання субєктами інших засобів прав захисту.

Зокрема, відповідно до вказаного рішення Конституційний Суд України вирішив, що положення частини другої статті 124 Конституції України щодо поширення юрисдикції судів на всі правовідносини, що виникають у державі, в аспекті конституційного звернення необхідно розуміти так, що право особи (громадянина України, іноземця, особи без громадянства, юридичної особи) на звернення до суду за вирішенням спору не може бути обмежене законом, іншими нормативно-правовими актами. Встановлення законом або договором досудового врегулювання спору за волевиявленням субєктів правовідносин не є обмеженням юрисдикції судів і права на судовий захист.

Клопотання відповідача про витребування від позивача акту звірки взаєморозрахунків задоволенню не підлягає з огляду на відсутність між сторонами спору стосовно основного боргу.

Відповідно до статті 49 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається на відповідача у сумі 1377,90 грн. у звязку з виникненням спору внаслідок неправильних дій відповідача та пропорційно розміру обгрунтовано заявлених позовних вимог.

Керуючись статтями 4, 32-34, 36, 43-44, 49, 82-85, 115-117 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Припинити провадження у справі в частині стягнення основного боргу у сумі 30000,00 грн.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Партнер-Альянс" (49000, м. Дніпро, вул. Баррикадна, буд. 15-А, офіс 605, ідентифікаційний код 36574783) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Вебтранс-Логістик" (49000, м. Дніпро, вул. Комсомольська, буд. 40-Б, ідентифікаційний код 36365560) основний борг у сумі 40000,00 грн., пеню у сумі 17599,48 грн., 3% річних у сумі 1561,82 грн., судовий збір у сумі 1377,90 грн.

У решті позову відмовити.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення суду може бути оскаржене протягом десяти днів з дня підписання рішення шляхом подання апеляційної скарги до Дніпропетровського апеляційного господарського суду через господарський суд Дніпропетровської області.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 01.12.2016.

Суддя ОСОБА_2