ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.11.2016р. Справа№ 914/2469/16

За позовом: Публічного акціонерного товариства «Львівобленерго», м. Львів

до відповідача: Публічного акціонерного товариства «Дрогобицький завод автомобільних кранів», м. Дрогобич

про стягнення заборгованості за спожиту електричну енергію.

В судове засідання зявились:

від позивача: ОСОБА_1 - представник

від відповідача: не зявився

Суддя Березяк Н.Є.

Секретар судового засідання Кравець О.І.

Суть спору: Подано позов Публічного акціонерного товариства «Львівобленерго» до Публічного акціонерного товариства «Дрогобицький завод автомобільних кранів» про стягнення заборгованості за спожиту електричну енергію

Ухвалою суду від 27.09.2016 р. було порушено провадження у справі та призначено судове засідання на 10.10.2016 р.

Судовий розгляд справи відкладався з підстав зазначених в ухвалах суду.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив їх задоволити з підстав зазначених в позовній заяві та наданих поясненнях.

Відповідач в судові засідання не зявився, відзиву на позов не подав, хоча належним чином був повідомлений про час і місце розгляду справи ухвалами суду, які направлялись йому рекомендованою кореспонденцією з повідомленням про вручення. За таких обставин суд вважає, що справа у відповідності до вимог ст. 75 ГПК України, може бути розглянута за відсутності відповідача.

В судовому засіданні 22.11.2016 року оголошено вступну та резолютивну частину рішення.

Суд заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, встановив наступне:

14.06.2006 року між ВАТ «Львівобленерго» та Відкритим акціонерним товариством «Дрогобицький завод автомобільних кранів» укладено договір про постачання електричної енергії № 90149.

26.03.2010 р. між ВАТ «Львівобленерго» та Відкритим акціонерним товариством «Дрогобицький завод автомобільних кранів» укладено додаткову Угоду про внесення змін до договору про постачання електричної енергії № 90149.

За умовами договору, Постачальник продає електроенергію Споживачу для забезпечення потреб електроустановок Споживача, а Споживач оплачує Постачальнику вартість використаної електроенергії та здійснює інші платежі згідно з умовами Договору.

Пунктом 2.3 Договору передбачено, що Споживач зобовязаний оплачувати Постачальнику вартість електричної енергії згідно з умовами Додатків № 2 «Порядок розрахунків та № 9 «Графік зняття показів засобів обліку електричної енергії»; здійснює оплату за послуги з компенсації перетікання реактивної електричної енергії між електромережею постачальника та електроустановками споживача згідно з додатком № 7 а (7б) «Порядок розрахунків за перетікання реактивної електроенергії».

Відповідно до п. 5 Додатку № 2 до Договору остаточний розрахунок Споживач за електричну енергію спожиту протягом розрахункового періоду здійснює на підставі виставленого Постачальником електричної енергії рахунка відповідно до даних про фактичне споживання електричної енергії визначеного за показами розрахункових засобів обліку, які фіксуються у терміни, передбачені договором, та/або розрахунковим шляхом у випадках, передбачених ПКЕЕ.

Рахунок на оплату платежів, передбачених даним договором, виписуються Постачальником електричної енергії та надаються Споживачу. Тривалість періоду для оплати отриманих рахунків має не перевищувати 5 операційних днів з дня отримання рахунку (п. 7 Додатку № 2 до Договору).

Однак, в порушення умов Договору, відповідач не здійснював вчасної оплати за поставлену йому електричну енергію та за послуги з компенсації перетікання реактивної електричної енергії, що вбачається з долученого до матеріалів розрахунку боргу за активну та реактивну електроенергію.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України позивачем нараховані три відсотки річних в розмірі 226,62 грн. Крім цього, відповідно до ст. 549 ЦК України та п. 4.2.1 Договору, позивачем нарахована пеня у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка складає за несвоєчасну оплату рахунків за активну електроенергію в сумі 2 543,35 грн. та за несвоєчасну оплату рахунків за активну електроенергію в сумі 69,57 грн.

Проаналізувавши всі обставини та матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача суд прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення.

При прийнятті рішення, суд виходив з наступного:

Згідно зі статтею 509 ЦК України зобов'язання це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до ст. ст. 525, 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається.

Аналогічне положення містить ст. 193 Господарського кодексу України, де зазначено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Як вбачається із матеріалів справи, на виконання умов Договору № 90149 від 14.06.2006 року (зі змінами) позивач постачав Публічному акціонерному товариству «Дрогобицький завод автомобільних кранів» електроенергію в обсязі передбаченому Договором в передбачених договором обсягах, за які відповідач зобовязувався оплатити.

Пунктом 2.3 Договору передбачено, що Споживач зобовязаний оплачувати Постачальнику вартість електричної енергії згідно з умовами Додатків № 2 «Порядок розрахунків» та № 9 «Графік зняття показів засобів обліку електричної енергії».

Пунктом 2 Додатку 2 до Договору № 90149 передбачено, що розрахунковим періодом вважається період з 29 числа попереднього місяця до 28 числа поточного місяця (включно) та прирівнюється до календарного. Розрахунки за електричну енергію проводяться споживачем виключно грошовими коштами на зазначений у договорі поточний розрахунок із спеціальним режимом використання Постачальника електричної енергії.

Однак, як вбачається із позовних вимог та матеріалів справи, ПАТ «Дрогобицький завод автомобільних кранів» порушив умови договору в частині своєчасності оплати за поставлену йому електричну енергію.

Положенням ст. 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання).

Частинами 1-3 статті 612 Цивільного кодексу України встановлено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов'язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. Якщо внаслідок прострочення боржника виконання зобов'язання втратило інтерес для кредитора, він може відмовитися від прийняття виконання і вимагати відшкодування збитків.

Згідно із ч. 1 ст. 220 Господарського кодексу України боржник, який прострочив виконання господарського зобов'язання, відповідає перед кредитором (кредиторами) за збитки, завдані простроченням, і за неможливість виконання, що випадково виникла після прострочення.

Частиною 1 статті 230 Господарського кодексу України встановлено, що штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Відповідно до п. 4.2.1 Договору, за внесення платежів, передбачених цим Договором, з порушенням термінів, визначених відповідним додатком, Споживач сплачує Постачальнику пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожний день прострочення платежу, враховуючи день фактичної оплати. Сума пені зазначається у розрахунковому документі окремим рядком.

Згідно вище наведеного, позивачем заявлена до стягнення з відповідача пеня: за несвоєчасну оплату рахунків за активну електроенергію в сумі 2 543,35 грн. та за несвоєчасну оплату рахунків за активну електроенергію в сумі 69,57 грн. Згідно проведеного судом перерахунку, за спірний період розмір пені підлягає до стягнення в межах заявлених позовних вимог.

Нормами ст. 625 ЦК України передбачена відповідальність за порушення грошового зобовязання, а саме: сплата суми боргу з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення та трьох відсотків річних від простроченої суми.

За несвоєчасне виконання договірних зобовязань позивачем нараховані три відсотки річник за період з 07.06.2016 року по 31.07.2016 року в розмірі 226,62 грн. Згідно проведеного судом перерахунку, за спірний період розмір трьох відсотків річних підлягає до стягнення в межах заявлених позовних вимог.

Статтею 33 ГПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 34 ГПК України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до ст. 43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Відповідач в судове засідання не зявився, позов не заперечив, подав суду докази сплати основної заборгованості станом на день розгляду справи, а відтак суд вважає, що зменшенні позовні вимоги обґрунтовані та підлягають до задоволення.

Судові витрати слід віднести на відповідача в порядку ст. 49 ГПК України.

Керуючись 3,4,41,42,43, 44;45,46,12,32,33,34,35,36,43,49,75,82,84,85ГПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

1. Позовні вимоги задоволити.

2. Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Дрогобицький завод автомобільних кранів» (82100, Львівська область, м. Дрогобич, вул. Гайдамацька, 22, ) на користь на користь Публічного акціонерного товариства «Львівобленерго» (79026, м. Львів, вул. Козельницька, 3, ) 80 242,89 грн. боргу за спожиту активну електроенергію, 2 992,93 грн. боргу за перетікання реактивної енергії, 2 612,92 грн. пені, 232,87 грн. 3 % річних та 1 378,00 грн. судового збору.

3. Рішення суду може бути оскаржено протягом 10 днів до Львівського апеляційного господарського суду.

Наказ видати у відповідності до ст. 116 ГПК України.

Повний текст рішення виготовлений та підписаний 22.11.2016 року.

Суддя Березяк Н.Є.