ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"01" грудня 2016 р.Справа № 916/2864/16
Одеський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Петрова М.С.

суддів: Разюк Г.П., Колоколова С.І.

при секретарі судового засідання: Полінецькій В.С

за участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_1, довіреність № 125, дата видачі : 19.10.16;

від відповідача: ОСОБА_2, довіреність № б/н, дата видачі : 18.11.16

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Державного підприємства "Морський торговельний порт "Чорноморськ"

на ухвалу господарського суду Одеської області від 26.10.2016р. про відмову у прийнятті позовної заяви

у справі № 916/2864/16

за позовом Державного підприємства "Морський торговельний порт "Чорноморськ"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "ПІЛ УКРАЇНА"

про стягнення 2 146 683 грн. 55 коп.

В С Т А Н О В И В:

Державне підприємство "Морський торговельний порт "Чорноморськ" (далі ДП «МТП «Чорноморськ») звернулось до господарського суду Одеської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "ПІЛ УКРАЇНА"(далі - ТОВ «ПІЛ Україна») про стягнення з останнього 2 146 683 грн. 55 коп. на підставі договору №437/ЛА від 09.11.2009 р.

Ухвалою господарського суду від 26.10.2016р. (суддя Петренко Н.Д.) відмовлено Державному підприємству "Морський торговельний порт "Чорноморськ" у прийнятті позовної заяви на підставі п. 1 ч. 1 ст. 62 ГПК, у звязку з тим, що заява не підлягає розгляду в господарських судах України, оскільки п. 7.1 укладеного між сторонами Договору №437/ЛА від 09.11.2009р., на якому ґрунтуються позовні вимоги ДП «МТП «Чорономорськ», сторони передбачили, що будь-які спори, які виникають за цим договором чи у звязку з ним, підлягають передачі на розгляд та повне вирішення у Міжнародний комерційний арбітражний суд при Торгово-промисловій палаті України.

Не погоджуючись із вказаною ухвалою суду 1 інстанції, ДП «МТП «Чорноморськ» через господарський суд Одеської області звернулося до Одеського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати зазначену ухвалу місцевого господарського суду, оскільки прийнята з порушенням норм матеріального та процесуального права.

В обґрунтування апеляційної скарги скаржник посилається на норми ст.7, ч.1 ст. 8 Закону України «Про міжнародний комерційний арбітраж», п. 7 ч.1 ст. 76 Закону України «Про міжнародне приватне право» та зазначає, що арбітражне застереження, що міститься в договорі №437/ЛА від 09.11.2009р. не є підставою відмови у прийнятті господарським судом позовної заяви, у господарському суді може бути розглянуто спір між сторонами і при наявності арбітражної угоди, узгодженої між сторонами у відповідному договорі, але з урахуванням вимог передбачених ч.1 ст. 8 Закону України «Про міжнародний комерційний арбітраж».

Відповідач у відзиві на апеляційну скаргу просив залишити її без задоволення, оскаржену ухвалу суду 1 інстанції без змін, вважаючи її обґрунтованою та такою, що відповідає вимогам чинного законодавства.

Дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги та заперечення на неї, вислухавши пояснення представників сторін, перевіривши правильність застосування судом норм процесуального права при винесенні оскаржуваної ухвали, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається із позовної заяви ДП «МТП «Чорноморськ» його позовні вимоги ґрунтуються на Договорі № 437/ЛА від 09.11.2009 (далі по тексту Договір), укладеному між Позивачем, як «Портом», з одного боку, і компанією «Pacifik International Lines (Pte)» (Сінгапур) та Відповідачем, як «Замовниками», з іншого боку.

Відповідно до п. 7.1. Договору, будь-який спір, що виникає із цього Договору або у зв'язку з ним, підлягає передачі на розгляд та остаточне вирішення до Міжнародного комерційного арбітражного суду при Торгово-промисловій палаті України. Сторони погоджуються з тим, що в процесі розгляду і вирішення спору буде застосовуватись регламент Міжнародного комерційного арбітражного суду при Торгово-промисловій палаті України. Правом, що регулює цей Договір, є матеріальне право України. Місце проведення засідання суду-місто Київ, Україна. Кількість арбітрів - три, мова арбітражного розгляду - російська.

Таким чином, арбітражне застереження у Договорі містить найменування арбітражу, уповноваженого розглядати спори між Сторонами, застосовне право, кількість арбітрів, місце проведення засідання, мову арбітражного розгляду тощо.

Згідно зі ст. 2 Конвенції про визнання та виконання іноземних арбітражних рішень 1958 року, стороною якої є Україна, кожна Договірна Держава визнає письмову угоду, за якою сторони зобов'язуються передавати в арбітраж всі або будь-які суперечки, що виникли або можуть виникнути між ними у зв'язку з будь-яким конкретним договірним або іншим правовідносинами, об'єкт яких може бути предметом арбітражного розгляду. Термін "письмова угода" включає арбітражне застереження в договорі, або арбітражну угоду, підписану сторонами, або угоду, яка міститься в обміні листами або телеграмами.

Відповідно до ч. 1 ст. 7 Закону України «Про міжнародний комерційний арбітраж», арбітражна угода - це угода сторін про передачу до арбітражу всіх або певних спорів, які виникли або можуть виникнути між ними у зв'язку з будь-якими конкретними правовідносинами, незалежно від того, чи мають вони договірний характер чи ні. Арбітражна угода може бути укладена у вигляді арбітражного застереження в контракті або у вигляді окремої угоди.

Тобто на момент подання позовної заяви арбітражне застереження, що міститься у п. 7.1. Договору, було чинним, не було змінено чи скасоване Сторонами. Будь-які підстави, що унеможливлюють виконання арбітражного застереження, відсутні.

Відповідно до узагальнення Верховного Суду України від 11.02.2009 р. «Практика застосування судами Закону України «Про третейські суди» третейська угода є різновидом цивільно-правового правочину, тому вона має відповідати також вимогам, встановленим цивільним законодавством.

Вищий арбітражний суд України у п. 10 листа від 10.03.98 р. № 01-8/91 вказує на те, що якщо третейське застереження (умова) включена до цивільно-правової угоди, то на неї поширюються загальні умови виконання зобов'язань, у тому числі щодо недопустимості односторонньої відмови від виконання зобов'язання.

Відповідно до ст. 525, 526 ЦКУ, ст. 193 ГКУ зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, закону, вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутністю таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Тобто, якщо у договорі між сторонами наявне третейське застереження, яке зобов'язує кожну із сторін при виникненні спору звертатися до третейського суду для вирішення спору, то сторона такого договору не може односторонньо відмовитися від виконання цієї умови і звернутися для вирішення спору до господарського суду, адже таким чином вона порушить взяте на себе зобов'язання.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 62 Господарського процесуального кодексу України, суддя відмовляє у прийнятті позовної заяви, якщо заява не підлягає розгляду в господарських судах.

У п. 18 інформаційного листа від 12.03.2009 р. N 01-08/163 «Про деякі питання, порушені у доповідних записках про роботу господарських судів України у другому півріччі 2008 року щодо застосування норм Господарського процесуального кодексу України» Вищий господарський суд України зазначив, що наявність арбітражного застереження унеможливлює вирішення спору у господарському суді, оскільки сторони домовилися про вирішення спору іншим органом.

За таких обставин судова колегія вважає, що суд першої інстанції правильно застосував норми процесуального права та відмовив у прийнятті позовної заяви.

При цьому, жоден з доводів Позивача на предмет скасування оскарженої ухвали суду першої інстанції не заслуговує на увагу, виходячи з наступного.

Так, Позивач в апеляційній скарзі вказує, що відповідно до ч. 2 ст. 1 Закону України «Про міжнародний комерційний арбітраж», до міжнародного комерційного арбітражу можуть за угодою сторін передаватися спори з договірних та інших цивільно-правових відносин, що виникають при здійсненні зовнішньоторговельних та інших видів міжнародних економічних зв'язків, якщо комерційне підприємство хоча б однієї із сторін знаходиться за кордоном, зазначаючи, при цьому, юридичну адресу Відповідача на території України. Таким чином, позивач вказує на відсутність у договірних відносинах сторін спору іноземного елементу. Однак, така позиція Позивача є не обґрунтованою з наступних підстав.

Як зазначалося вище, сторонами Договору є «Порт» (Позивач), та «Замовник», а саме компанія «Pacifik International Lines (Pte)», Сінгапур (як ОСОБА_3), та Відповідач (як ОСОБА_3) . При цьому, враховуючи агентський характер стосунків між ОСОБА_3 і Відповідачем, правовідносини за Договором встановлені де-юре між Оператором-нерезидентом та Позивачем. Предметом же Договору є комплекс робіт/ послуг з обробки та зберігання різних зовнішньоекономічних (експортних, імпортних) і транзитних вантажів в контейнерах. Тобто, це свідчить про той факт що Договір за своїм суб'єктним складом та предметом є зовнішньоекономічним контрактом. До того ж, сама проформа Договору розроблена та надана на підписання Позивачем, який повністю усвідомлював його зовнішньоекономічний характер, та той факт, що мова при цьому йде про залучення до обробки в Порту вантажопотоків із зовнішньоекономічними вантажами, які перевозяться Оператором-нерезидентом.

При цьому, Позивач не обмежений у своєму праві на судовий захист шляхом звернення до Міжнародного комерційного арбітражного суду при Торгово-промисловій палаті України з позовом до компанії «Pacifik International Lines (Pte)» (Сінгапур) та ТОВ «Піл Україна», як співвідповідачів.

Посилання Позивача на положення Закону України «Про міжнародне приватне право» є недоречним, оскільки Сторони самостійно обрали у Договорі місце вирішення спору, застосовне право тощо. Окремо слід зазначити, що п. 7 ч. 1 ст. 76 вказаного закону, на який посилається Позивач в апеляційній скарзі, не містить вказаного Позивачем положення про те, що за результатами дослідження дійсності арбітражної угоди господарський суд вирішує питання щодо необхідності і можливості припинення провадження по справі і направлення сторін до арбітражу.

Посилання позивача на положення ч.1 ст.8 Закону України «Про міжнародний комерційний арбітраж» з урахуванням обставин даної справи та змісту позовної заяви, також не можуть бути прийняті до уваги судовою колегією, з огляду на наступне.

Відповідно із ч.1, ч.2 ст.8 Закону України «Про міжнародний комерційний арбітраж» суд, до якого подано позов у питанні, що є предметом арбітражної угоди, повинен, якщо будь-яка із сторін попросить про це не пізніше подання своєї першої заяви щодо суті спору, припинити провадження у справі і направити сторони до арбітражу, якщо не визнає, що ця арбітражна угода є недійсною, втратила чинність або не може бути виконана.

У разі подання позову, зазначеного у п.1 цієї статті, арбітражний розгляд проте може бути розпочато або продовжено і арбітражне рішення може бути винесено, поки сперечання про підсудність чекають розвязання в суді.

Як вбачається із змісту позовної заяви ДП «МТП «Чорноморськ», останнє не ставить під сумнів дійсність арбітражного застереження у Договорі, її чинність та неможливість її виконання.

За таких обставин, посилання позивача на ст.8 Закону України «Про міжнародний комерційний арбітраж» є недоречним та у місцевого господарського суду з врахуванням арбітражного застереження у Договорі були відсутні підстави для прийняття позову скаржника до провадження.

При цьому, слід зазначити, що Позивач в апеляційній скарзі фактично підмінює відмову у прийнятті позовної заяви за ст. 62 ГПК України на припинення провадження у справі, передбачене ст. 80 ГПК України.

Відповідно до приписів ст. 62 ГПК України та розділу IX ГПК України, відмова у прийнятті позовної заяви здійснюється судом до відкриття провадження по справі та не потребує заяви іншої сторони про неможливість розгляду спору у господарських судах України.

У п.3.2. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» вказано, що питання про прийняття позовної заяви вирішується суддею, який має право відмовити у її прийнятті у випадках, передбачених статтею 62 ГПК України. Перелік підстав відмови в прийнятті позовної заяви, встановлений частиною першою цієї статті, є вичерпним.

На підставі пункту 1 частини першої статті 62 ГПК України суддя відмовляє у прийнятті позовної заяви, якщо спір непідвідомчий господарському суду, зокрема, коли його вирішення законодавством України віднесено до компетенції іншого органу або заява взагалі не підлягає розглядові в судовому порядку.

Отже, неможливість вирішення справи у господарському суді через наявне арбітражне застереження є підставою для відмови у прийнятті позовної заяви до відкриття провадження по справі (п. 1 ч. 1 ст. 62 ГПК України), а також для припинення провадження у справі за заявою однієї із сторін (п. 1 ст. 80 ГПК України).

При цьому, у справах Вищого господарського суду України, на які посилається Позивач, мало місце саме припинення провадження у справі за п. 1 ст. 80 ГПК України, а не відмова у відкритті провадження за п. 1 ст. 62 ГПК України.

Таким чином, наявне арбітражне застереження, що міститься в п. 7.1. Договору, є правомірною підставою відмови у прийнятті господарським судом 1 інстанції позовної заяви ДП «МТП «Чорноморськ».

За таких обставин апеляційна скарга ДП «МТП «Чорноморськ» підлягає залишенню без задоволення, ухвала господарського суду Одеської області від 26.10.16 р. без змін.

Згідно із ст.49 ГПК України судовий збір за подачу апеляційної скарги покладається на скаржника.

Керуючись ст.ст. 49,79,99,101-106 ГПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

1. Апеляційну скаргу Державного підприємства "Морський торговельний порт "Чорноморськ" залишити без задоволення, ухвалу господарського суду Одеської області від 26.10.2016р. без змін.

2. Позовну заяву із доданими до неї матеріалами повернути скаржнику.

Постанова в порядку ст. 105 ГПК України набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанову апеляційної інстанції може бути оскаржено в касаційному порядку.

Повний текст постанови складено 02.12.2016р.

Головуючий суддя Петров М.С.

Суддя Разюк Г.П.

Суддя Колоколов С.І.