КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"30" листопада 2016 р. Справа№ 910/9706/16

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Майданевича А.Г.

суддів: Гаврилюка О.М.

Суліма В.В.

за участю представників сторін: згідно з протоколом судового засідання від 30.11.2016

розглянувши апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Український професійний банк" в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації публічного акціонерного товариства "Український професійний банк" Пантіної Л.О. на рішення Господарського суду міста Києва від 26.07.2016 (повне рішення складено 01.08.2016)

у справі №910/9706/16 (суддя Курдельчук І.Д.)

за позовом Публічного акціонерного товариства "Український професійний банк" в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації Публічного акціонерного товариства "Український професійний банк" Пантіної Л.О.

до Товариства з обмеженою відповідальністю "ФК Аурум Фінанс"

треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача:

1) Національний банк України

2) Фонд гарантування вкладів фізичних осіб

3) ОСОБА_4

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача:

4) приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Чуловський Володимир Анатолійович

про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину,-

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду міста Києва від 26.07.2016 у справі №910/9706/16 у задоволенні позову відмовлено повністю.

Не погодившись з прийнятим рішенням, Публічне акціонерне товариство "Український професійний банк" звернулось до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 26.07.2016 у справі №910/9706/16 та прийняти нове рішення суду, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги апелянт зазначив, що при прийнятті оскаржуваного рішення, судом першої інстанції порушено норми процесуального та матеріального права.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 15.09.2016 у складі колегії суддів: головуючий суддя Майданевич А.Г., судді Гаврилюк О.М., Сулім В.В. прийнято вказану вище апеляційну скаргу до провадження та призначено розгляд справи №910/9706/16 за участю уповноважених представників сторін.

Розгляд справи неодноразово відкладався.

17.10.2016 через відділ забезпечення документообігу та моніторингу виконання документів Київського апеляційного господарського суду від Національного Банку України надійшли письмові пояснення, в яких третя особа-1 просить скасувати рішення суду першої інстанції та задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

20.10.2016 ТОВ «ФК Аурум Фінанс» на підставі ст. 96 Господарського процесуального кодексу України надано суду відзив на апеляційну скаргу, в якому відповідач просить апеляційну скаргу позивача залишити без задоволення, а рішення господарського суду міста Києва від 26.07.2016 у справі №910/9706/16 без змін.

30.10.2016 через відділ забезпечення документообігу та моніторингу виконання документів Київського апеляційного господарського суду від ТОВ «ФК Аурум Фінанс» надійшло клопотання про долучення додаткових документів, в якому відповідач просить долучити :

1.копію акту приймання передачі від 27.10.2015, з якого вбачається, що ОСОБА_7 прийняв оригінали : договору купівлі-продажу земельної ділянки № 403 від 04.03.2008, Витягу з Державного реєстру правочинів №5541135 від 04.03.2008, Державного Акту на право власності на земельну ділянку серія ЯЖ № 136745 від 02.09.2008, Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 18016136 від 06.03.2008, реєстраційного посвідчення № 5263 від 06.03.2008, Договору купівлі-продажу жилого будинку № 401 від 04.03.2008, Витягу з Державного реєстру правочинів № 5541041 від 04.03.2008 та технічного паспорту на садибний (індивідуальний) житловий будинок №4;

2.копію витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію обтяження № 46384421 від 27.10.2015, з якого вбачається, що обтяження припинено.

3.копію витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію обтяження № 46386246 від 27.10.2015, з якого вбачається, що обтяження припинено.

4.копію витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іпотеки № 46385317 від 27.10.2015, з якого вбачається, що іпотеку припинено.

5.копію витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іпотеки № 46386748 від 27.10.2015, з якого вбачається, що іпотеку припинено.

Відповідно до ст. 101 ГПК України додаткові докази приймаються судом, якщо заявник обґрунтував неможливість їх подання до суду першої інстанції з причин, що не залежали від нього.

Обговоривши зазначене клопотання в судовому засіданні, заслухавши думку представників сторін, колегія суддів не приймає вказані докази, оскільки відповідачем не обґрунтовано неможливість їх подання до суду першої інстанції.

Представник позивача брав участь в судових засіданнях в яких надавав пояснення щодо суті спору та просив апеляційну скаргу задовольнити, а рішення господарського суду міста Києва від 26.07.2016 у справі №910/9706/16 скасувати та прийняти нове рішення суду, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Представник відповідача брав участь у судових засіданнях, в яких надавав свої пояснення та просив апеляційну скаргу позивача залишити без задоволення, а рішення господарського суду міста Києва від 26.07.2016 у справі №910/9706/16 - без змін.

В судове засідання апеляційної інстанції представники третіх осіб-1,-2,-3,-4 повноважних представників не направили, своїм процесуальним правом, передбаченим статтею 22 ГПК України, не скористались. Враховуючи те, що в матеріалах справи містяться докази належного повідомлення всіх учасників судового процесу про час та місце проведення судового засідання про розгляд апеляційної скарги, приймаючи до уваги те, що ухвалою про призначення справи до розгляду учасників судового процесу було попереджено, що неявка представників сторін без поважних причин у судове засідання не є перешкодою для розгляду апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного господарського суду вважає за можливе розглянути справу без участі в судовому засіданні представників третіх осіб-1,-2,-3,-4.

Статтею 99 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у цьому розділі. Апеляційний господарський суд, переглядаючи рішення в апеляційному порядку, користується правами, наданими суду першої інстанції.

Відповідно до ст. 101 Господарського процесуального кодексу України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд, за наявними у справі та додатково поданими доказами, повторно розглядає справу. Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги та перевіряє законність та обґрунтованість рішення господарського суду у повному обсязі.

Судова колегія Київського апеляційного господарського суду, розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, дослідивши представлені докази в їх сукупності, перевіривши правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права, встановила наступне.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, 27.05.2015 Банком (первісний кредитор) і Товариством (новий кредитор) було укладено Договір, за умовами якого Банк передав Товариству майнові права, а саме:

- за кредитним договором від 12.08.2011 № 497 з усіма додатковими угодами та/або договорами про внесення змін до нього (далі - Кредитний договір), укладеним ОСОБА_7 (позичальник) та Банком;

- за договором застави, укладеним Банком і ОСОБА_7, посвідченим 12.08.2011 державним нотаріусом Першої Синельниківської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області Монич Н. Д., за реєстровим № 695 (далі - Договір застави), відповідно до умов якого в заставу Банку було передано власне рухоме майно позичальника, а саме: трактор колісний, належний позичальнику на підставі свідоцтва про реєстрацію машини серія НОМЕР_3, виданого 25-10.2007 Синельниківським підрозділом Держтехнагляду №16, марки БЕЛАРУС-892, 2007 року випуску, номер шасі (кузова, рами, коляски) НОМЕР_2, реєстраційний номерНОМЕР_4;

- за іпотечним договором, укладеним Банком і ОСОБА_7, посвідченим 12.08.2011 державним нотаріусом Першої синельниківської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області Монич Н. Д., за реєстровим № 694 (далі - Іпотечний договір), відповідно до умов якого в іпотеку Банку було передано власне нерухоме майно позичальника, а саме: житловий будинок №4, загальною площею 89,2 кв.м., що розташований за адресою: Дніпропетровська область, АДРЕСА_1, літера за планом А-1; гараж, літера за планом В-1; погріб, літера П-1; вбиральня, літера Г-1; огорожа, літера № 1-2: бруківка, літера №4; сарай, літера Б-1 та земельну ділянку, загальною площею 0,0983 га. що розташована за адресою: Дніпропетровська область, місто Синельникове, АДРЕСА_1. Цільове призначення (використання) земельної ділянки - для будівництва та обслуговування жилого будинку. Кадастровий номер земельної ділянки - НОМЕР_5 (пункт 1 Договору);

- за відступлення права вимоги за вказаними правочинами новий кредитор сплачує первісному кредитору кошти в українських гривнях у сумі 126 745,38 грн. без ПДВ, які сплачуються новим кредитором первісному кредитору протягом двох банківських днів з дня укладення Договору (пункт 5 Договору).

Місцевим господарським судом встановлено, що відповідно до витягу акта приймання-передачі від 27.05.2015 Банк передав, а Товариство прийняло права вимоги за зобов'язаннями низки боржників та документи, зокрема, за боржником ОСОБА_7 В акті зазначено, що розрахунки за вищевказаним договором проведені в повному обсязі і сторони не мають претензій одна до одної.

Як встановлено судом першої інстанції, 05.06.2015 відповідач направив на адресу позичальника та поручителя (іпотекодавця) повідомлення № 2905/15-02 про відступлення права грошової вимоги та всіх інших пов'язаних з нею прав за Кредитним договором, яке отримано третьою особою-3 - 12.06.2015, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення.

Проте, як вірно зазначено судом першої інстанції, позивач просить суд застосувати наслідки нікчемності правочину, а саме Договору, виходячи з того, що Постановою Правління НБУ від 28.05.2015 № 348 "Про віднесення Публічного акціонерного товариства "Український професійний банк" до категорії неплатоспроможних" Банк було віднесено до категорії неплатоспроможних.

На підставі вказаної постанови виконавчою дирекцією Фонду було прийнято рішення від 28.05.2015 № 107 "Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ "Український професійний банк", яким розпочато процедуру виведення Банку з ринку шляхом запровадження в ньому тимчасової адміністрації з 29.05.2015 по 28.08.2015 включно; уповноваженою особою Фонду було призначено Пантіну Л.О.

Постановою Правління НБУ від 28.08.2015 № 562 відкликано банківську ліцензію позивача та прийнято рішення про ліквідацію Банку.

На виконання вказаної постанови виконавчою дирекцією Фонду прийнято рішення від 28.08.2015 № 158 "Про початок процедури ліквідації ПАТ "Український професійний банк" та делегування повноважень ліквідатора банку".

Також вказаним рішенням Фонду було припинено здійснення тимчасової адміністрації і розпочато процедуру ліквідації позивача з 31.08.2015 по 30.08.2016; уповноваженою особою Фонду на здійснення ліквідації призначено Пантіну Л.О.

Порядок здійснення тимчасової адміністрації та ліквідації банків регулюється Законом України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" (далі - Закон).

Відповідно до ч. 2 ст. 38 Закону протягом дії тимчасової адміністрації уповноважена особа Фонду зобов'язана забезпечити перевірку правочинів (у тому числі договорів), вчинених (укладених) банком протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації банку, на предмет виявлення правочинів (у тому числі договорів), що є нікчемними з підстав, визначених частиною третьою цієї статті (в редакції чинній на дату введення тимчасової адміністрації у Банку).

Як вбачається з матеріалів справи, на виконання обов'язків, передбачених статтею 38 Закону, Уповноваженою особою згідно з наказом від 29.05.2015 № 26/ТА було створено комісію з перевірки договорів (інших правочинів), укладених Банком. За результатами роботи комісії складено протокол від 24.07.2015 № 10 та встановлено, що:

- Договір укладено з порушенням вимог Постанови № 293/БТ, яка забороняє Банку передавати в забезпечення третім особам майно та активи;

- прийнявши виконання (платежі) за Договором від кредитора з його поточного рахунку в Банку, позивачем було порушено вимоги Постанови № 293/БТ, відповідно до якої всі розрахунки в національній валюті повинні проводитися через кореспондентський рахунок Банку, відкритий у НБУ;

- умови Договору, укладеного Банком і Товариством, прямо передбачають передачу контрагенту, що є одночасно кредитором Банку, майнових прав за кредитними договорами та договорами забезпечення, отже, надають відповідачу як кредитору переваги перед іншими кредиторами, не встановлені для нього законодавством чи внутрішніми документами Банку, що зазначено у пункті 7 частини третьої статті 38 Закону як ознака нікчемності правочину.

У зв'язку з чим, було прийнято рішення про виявлення нікчемних правочинів, зокрема, Договору, а також доручено юридичному департаменту та департаменту корпоративного бізнесу банку здійснити дії щодо направлення повідомлення про нікчемність правочинів згідно із статтею 38 Закону Товариству, всім позичальникам, поручителям, заставодавцям, іпотекодавцям; в разі необхідності розпочати претензійно-позовну роботу щодо застосування наслідків нікчемності правочину; в разі необхідності розпочати роботу щодо поновлення/накладання нового обтяження та заборони відчуження всього забезпечення за вищевказаними кредитними договорами, майнові права за якими були відступлені на умовах нікчемності правочинів.

Місцевим господарським судом також встановлено, що повідомлення від 03.08.2015 № 01-10/3256 про нікчемність Договору було відправлено Товариству з обмеженою відповідальністю "ФК Аурум Фінанс" 04.08.2015 та отримано відповідачем 13.08.2015, що підтверджується повідомленнями про вручення поштового відправлення. У відповідь на вказаний лист відповідач надіслав позивачу відповідь від 11.09.2015 № 1109/15-04, у якому Товариство повідомило про те, що не погоджується з визнанням Договору нікчемним та вважає його належно укладеним та виконаним відповідно до вимог чинного законодавства України, оскільки законні підстави на визнання Договору нікчемним відсутні.

Наказом Уповноваженої особи Фонду на здійснення тимчасової адміністрації у Банку від 07.08.2015 № 137/ТА було зафіксовано факт виявлення комісією з перевірки правочинів (інших договорів) за кредитними операціями нікчемного договору, а саме спірного Договору.

У травні 2016 року Публічне акціонерне товариство "Український професійний банк" в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації публічного акціонерного товариства "Український професійний банк" Пантіної Л.О. звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю "ФК Аурум Фінанс" про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину - договору про відступлення права вимоги від 27.05.2015 №. В якому просить суд застосувати наслідки недійсності правочину та зобов'язати відповідача повернути на користь Банку права майнової вимоги за Договором, оригінали документів, отриманих згідно з актом приймання-передачі від 27.05.2015 та внести зміни до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

При прийнятті оскаржуваного рішення, місцевий господарський суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Не погодившись з прийнятим рішенням, Публічне акціонерне товариство "Український професійний банк" звернулось до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 26.07.2016 у справі №910/9706/16 та прийняти нове рішення суду, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. На думку апелянта, місцевим господарським судом не було враховано ту обставину, що договір про відступлення прав вимоги є нікчемним на підставі п.п. 1, 2, 7 ч. 3 ст. 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" (надалі - Спеціальний Закон), що є підставою для задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Колегія суддів апеляційного господарського суду, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення, дійшла висновку про те, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а оскаржуване рішення місцевого господарського суду підлягає скасуванню, з наступних підстав.

Згідно з ч. 2 ст. 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" протягом дії тимчасової адміністрації Фонд зобов'язаний забезпечити перевірку правочинів (у тому числі договорів), вчинених (укладених) банком протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації банку, на предмет виявлення правочинів (у тому числі договорів), що є нікчемними з підстав, визначених частиною третьою цієї статті.

Статтею 215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Пунктом 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року № 9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" визначено, що судам відповідно до статті 215 ЦК необхідно розмежовувати види недійсності правочинів: нікчемні правочини - якщо їх недійсність встановлена законом (частина перша статті 219, частина перша статті 220, частина перша статті 224 тощо), та оспорювані - якщо їх недійсність прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує їх дійсність на підставах, встановлених законом (частина друга статті 222, частина друга статті 223, частина перша статті 225 ЦК тощо).

Нікчемний правочин є недійсним через невідповідність його вимогам закону та не потребує визнання його таким судом.

Відповідно до ч. 3 ст. 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" правочини (у тому числі договори) неплатоспроможного банку є нікчемними зокрема, з таких підстав (пункти 1,2,7):

- банк безоплатно здійснив відчуження майна, прийняв на себе зобов'язання без встановлення обов'язку контрагента щодо вчинення відповідних майнових дій, відмовився від власних майнових вимог;

- банк до дня визнання банку неплатоспроможним взяв на себе зобов'язання, внаслідок чого він став неплатоспроможним або виконання його грошових зобов'язань перед іншими кредиторами повністю чи частково стало неможливим;

- банк уклав правочини (у тому числі договори), умови яких передбачають платіж чи передачу іншого майна з метою надання окремим кредиторам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку;

Згідно з приписів ч. 4 ст. 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" фонд:

1) протягом дії тимчасової адміністрації, а також протягом ліквідації повідомляє сторони за договорами, зазначеними у частині другій статті 38 цього Закону, про нікчемність цих договорів та вчиняє дії щодо застосування наслідків нікчемності договорів;

2) вживає заходів до витребування (повернення) майна (коштів) банку, переданого за такими договорами;

3) має право вимагати відшкодування збитків, спричинених їх укладенням.

Як вже зазначалось, Уповноваженою особою Фонду відповідачу направлено повідомлення про нікчемність правочинів від 03.08.2015 № 01-10/3256, в якому повідомлено про нікчемність договору відступлення права вимоги. Проте, у відповідь на вказаний лист відповідач надіслав позивачу відповідь від 11.09.2015 № 1109/15-04, у якому Товариство повідомило про те, що не погоджується з визнанням Договору нікчемним та вважає його належно укладеним та виконаним відповідно до вимог чинного законодавства України, оскільки законні підстави на визнання Договору нікчемним відсутні.

При цьому, у разі отримання повідомлення Фонду про нікчемність правочину на підставах, передбачених частиною третьою цієї статті, кредитор зобов'язаний повернути банку майно (кошти), яке він отримав від такого банку, а у разі неможливості повернути майно в натурі - відшкодувати його вартість у грошових одиницях за ринковими цінами, що існували на момент вчинення правочину. Такий нікчемний договір не може бути використаний для визначення ринкової ціни (ч. 5 ст. 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб").

Відповідач оригінали документів не повернув, наслідком чого і стало звернення позивача до суду з цим позовом.

З позовної заяви вбачається, що спірний правочин підпадає під критерії нікчемності, визначені п. 1, 2, 7 ч. 3 ст. 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", а як на підставу для віднесення їх до нікчемних Уповноваженою особою Фонду зазначено, що станом на дату укладення таких договорів відповідач був кредитором позивача, зокрема, за договором № 315-УОК на приєднання до договору комплексного банківського обслуговування суб'єктів господарювання від 18.05.2015 та депозитним договором № 245 строкового банківського вкладу "Депозитна лінія "Гнучка" від 20.05.2015.

Разом з цим, спірним договором про відступлення права вимоги позивач відступив відповідачу право вимоги за кредитним договором № 497 від 12.08.2011, фактично надавши відповідачу як кредитору позивача переваги, прямо не встановлені для нього законодавством чи внутрішніми документами банку.

Суд першої інстанції не погодився з посиланнями позивача на наявність правових підстав для віднесення договору відступлення права вимоги до нікчемних на підставі п.п. 1, 2, 7 ч. 3 ст. 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб".

З вказаною позицією суд апеляційної інстанції не погоджується, з огляду на наступне.

Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" правочини (у тому числі договори) неплатоспроможного банку є нікчемними, зокрема, у разі якщо банк безоплатно здійснив відчуження майна.

Суд апеляційної інстанції не приймає доводи відповідача про те, що оскільки спірний правочин був оплатним, а тому останній не може бути віднесено до нікчемних на підставі вказаного пункту. При цьому, доказами оплати такого правочину, на думку відповідача, є оригінал платіжного доручення № 77 від 27.05.2015, відповідно до якого відповідач перерахував на рахунок позивача 126745,38 грн. за відступлення права вимоги.

Разом з цим, суд апеляційної інстанції приймає доводи апелянта, що вказане платіжне доручення фактично виконано не було, а тому позивач на підставі спірного правочину безоплатно здійснив відчуження майна.

Так, відповідно до Постанови Національного банку України від 21 січня 2004 року №22 "Про затвердження Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті", платіжне доручення - це розрахунковий документ, що містить письмове доручення платника обслуговуючому банку про списання зі свого рахунку зазначеної суми коштів та її перерахування на рахунок отримувача. При цьому, відповідно до п. 1.12. банк (філія, відділення), який не може виконати розрахунковий документ на списання/примусове списання/стягнення коштів з рахунку клієнта банку в установлений законодавством України термін, якщо немає/недостатньо коштів на своєму кореспондентському рахунку, зобов'язаний: узяти розрахунковий документ платника/стягувача на обліковування за відповідним позабалансовим рахунком; надіслати письмове повідомлення платнику/стягувачу про невиконання його розрахункового документа із зазначенням причини: "Немає/недостатньо коштів на кореспондентському рахунку банку"; ужити заходів для відновлення своєї платоспроможності.

Разом з цим, з матеріалів справи вбачається, що залишок коштів у національній валюті на кореспондентському рахунку ПАТ "УПБ" станом на 27.05.2016 становить всього 43 805,61 грн. Таким чином з урахуванням того, що платіжне доручення № 77 від 27.05.2015 виконано банком не було, фактично кошти за відступлення права вимоги не надійшли на кореспондентський рахунок позивача.

Відхиляючи доводи банку щодо нікчемності спірних договорів, місцевий господарський суд виходив з того, що умовами спірного договору передбачено обов'язок нового кредитора здійснити перерахування на користь позивача грошових коштів за набуте право вимоги, тобто, відчуження майнових прав відбулося не безоплатно. Однак, такий висновок суду першої інстанції є передчасним, оскільки сама лише наявність умови у договорах щодо подальшої оплати не дає підстави вважати правочин оплатним.

Відтак, приймаючи рішення, місцевий господарський суд не надав належної оцінки доводам позивача, що банк відмовився від власних майнових вимог до позичальника на користь третьої особи, передавши право вимоги та позбавивши себе цього права, безоплатно, оскільки кошти за відступлене право вимоги банком не отримано.

Аналогічна правова позиція зазначена в постанові Вищого господарського суду України від 03.08.2016 у справі № 910/933/16.

При цьому, судом апеляційної інстанції не приймаються доводи відповідача про порушення позивачем п. 1.12 Інструкції як на підставу для залишення позову без задоволення, відповідно до якого банк був зобов'язаний надіслати письмове повідомлення платнику/стягувачу про невиконання його розрахункового документа із зазначенням причини, оскільки таке порушення Інструкції щодо повідомлення хоч і мало місце, проте не впливає на ту обставину, що кошти за відступлене право вимоги не було отримано банком, оскільки коштів на кореспондентському рахунку банку було недостатньо для виконання платіжного виконання доручення відповідача (про що не міг не бути обізнаний банк).

Стосовно доводів позивача на нікчемність спірного договору з посиланням на п. 2 ч. 3 ст. 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Відповідно до вказаного пункту, правочини (у тому числі договори) неплатоспроможного банку є нікчемними, за якими банк до дня визнання його неплатоспроможним взяв на себе зобов'язання, внаслідок чого він став неплатоспроможним або виконання його грошових зобов'язань перед іншими кредиторами повністю чи частково стало неможливим. Суд апеляційної інстанції погоджується з доводами місцевого господарського суду, що позивачем не надано доказів того, що саме внаслідок укладення спірного правочину банк став неплатоспроможним. Разом з цим, доводи апелянта, що позивачем було укладено ряд договорів із відповідачем, внаслідок чого він став неплатоспроможним, судом апеляційної інстанції також не приймаються, оскільки виходячи з предмету та підстав позову, суд не досліджує правовідносини позивача та відповідача, які виходять за межі предмету доказування у даній справі.

Щодо посилань позивача на нікчемність спірного договору з посиланням на п. 7 ч. 3 ст. 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Як вбачається з матеріалів справи та зазначено Уповноваженою особою Фонду, на дату укладення договорів відповідач був кредитором позивача за відповідним договором № 315-УОК на приєднання до договору комплексного банківського обслуговування суб'єктів господарювання від 18.05.2015 та за депозитним договором № 245 строкового банківського вкладу "Депозитна лінія "Гнучка" від 20.05.2015, на яких обліковувались кошти, що відповідно до приписів чинного законодавства залишки грошових коштів на рахунках юридичних осіб не гарантуються державою, а задовольняються у встановленій черговості, що значний розмір коштів на поточному рахунку відповідача обумовлював ризик повного або часткового незадоволення вимог такого кредитора (у разі прийняття рішення про ліквідацію позивача), а відтак, умови спірних договорів, за якими позивач відступив відповідачу право вимоги за кредитним договором № 497 від 12.08.2011, фактично надали відповідачу як кредитору позивача переваги, прямо не встановлені для нього законодавством чи внутрішніми документами банку.

Відповідно до приписів пункту 7 частини третьої статті 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» правочини (у тому числі договори) неплатоспроможного банку є нікчемними у випадку якщо банк уклав правочини (у тому числі договори), умови яких передбачають платіж чи передачу іншого майна з метою надання окремим кредиторам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку.

Як встановлено судом апеляційної інстанції, позивачем відповідачу було відкрито рахунок № .

Згідно з частиною першою статті 1066 ЦК України за договором банківського рахунка банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком.

Банк не має права визначати та контролювати напрями використання грошових коштів клієнта та встановлювати інші, не передбачені договором або законом, обмеження його права розпоряджатися грошовими коштами на власний розсуд (частина третя статті 1066 ЦК України), проте, банк має право використовувати грошові кошти на рахунку клієнта, гарантуючи його право безперешкодно розпоряджатися цими коштами (частина друга статті 1066 ЦК України).

Статтею 1074 ЦК України встановлено, що обмеження прав клієнта щодо розпорядження грошовими коштами, які знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпорядження рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов'язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванням тероризму, передбачених законом.

Відповідно до частини першої статті 1089 ЦК України за платіжним дорученням банк зобов'язується за дорученням платника за рахунок грошових коштів, що розміщені на його рахунку у цьому банку, переказати певну грошову суму на рахунок визначеної платником особи (одержувача) у цьому чи в іншому банку у строк, встановлений законом або банківськими правилами, якщо інший строк не передбачений договором або звичаями ділового обороту.

Отже, зобов'язальні правовідносини, що склалися між сторонами на підставі Договору комплексного банківського обслуговування суб'єктів господарювання від 18.05.2015 та депозитним договором № 245 строкового банківського вкладу «ДЕПОЗИТНА ЛІНІЯ «ГНУЧКА» від 20.05.2015 року, мають майново-грошовий характер, а відтак, у цьому випадку відповідач є кредитором позивача за майновою вимогою щодо розпорядження належними йому коштами.

Вказаного висновку дійшов Верховний суд України в постановах від 25.03.2015 у справі № 910/9232/14 (3-24гс15) та від 01.04.2015 у справі № 910/5560/14, в той час як згідно з приписами частиною першою статті 111-28 ГПК України висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 111-16 цього Кодексу, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Процедура щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків врегульована Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Відповідно до приписів чинного законодавства, у випадку ліквідації банку залишки грошових коштів на рахунках юридичних осіб не гарантуються державою (на відміну від фізичних осіб, яким Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» встановлено суму граничного розміру відшкодування коштів за вкладами, яка не може бути меншою 200 000), а задовольняються у порядку черговості, встановленої Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Водночас відповідач, будучі кредитором позивача за укладеним з ним договором банківського рахунку та розрахувавшись за Договором відступлення права вимоги з відкритого у позивача рахунку № , фактично, в рахунок погашення майнових вимог на суму 126 745,38 грн. (кошти, які перебували на рахунку позивача, відкритого у відповідача), отримав від позивача майнові вимоги до ОСОБА_7 за кредитним договором № 497 від 12.08.2011 та, відповідно, враховуючи віднесення Позивача до категорії неплатоспроможних, отримав переваги щодо задоволення майнових вимог перед іншими кредиторами позивача, які (переваги) не встановлені для відповідача законодавством чи внутрішніми документами позивача.

За таких обставин, уповноважена особа Фонду на здійснення тимчасової адміністрації у позивача правомірно в силу приписів п.п. 1, 7 ч. 3 ст. 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" віднесла договір відступлення права вимоги від 27.05.2015 до нікчемних.

Правові наслідки недійсності правочину встановлені статтею 216 ЦК України. Так, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю.

У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути пред'явлена будь-якою заінтересованою особою.

А тому суд апеляційної інстанції вважає, що позовні вимоги про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину підлягають задоволенню та підлягає задоволенню позовна вимога про зобов'язання Товариства з обмеженою відповідальністю "ФК АУРУМ ФІНАНС" повернути оригінали документів, які останній отримав згідно актів приймання-передачі від 27.05.2015, а саме документи щодо позичальника банку - ОСОБА_7:

- кредитний договір № 497 від 12.08.2011;

- договір застави, посвідчений 12.08.2011 державним нотаріусом Першої синельниківської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області Монич Н.Д., за реєстровим № 695;

- іпотечний договір, посвідчений 12.08.2011 державним нотаріусом Першої синельниківської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області Монич Н.Д., за реєстровим № 694;

- договір купівлі-продажу земельної ділянки, посвідчений 04.03.2008 приватним нотаріусом Синельниковського міського нотаріального округу Ситник О.В., за реєстровим № 403;

- витяг з Державного реєстру правочинів № 5541135 від 04.03.2008;

- державний акт на право власності на нерухоме майно № 18016136 від 06.03.2008;

- реєстраційне посвідчення на земельну ділянку, розташовану за адресою : Дніпропетровська область, АДРЕСА_1, будинок 4 від 06.03.2008;

- договір купівлі-продажу земельної ділянки, посвідчений 04.03.2008 приватним нотаріусом Синельниковського міського нотаріального округу Ситник О.В., за реєстровим № 401;

- витяг з Державного реєстру правочинів № 5541041 від 04.03.2008;

- технічний паспорт на житловий будинок №4, що розташований за адресою: Дніпропетровська область, АДРЕСА_1.

Враховуючи викладене, рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні вказаних позовних вимог підлягає скасуванню з прийняттям нового рішення про задоволення позову в цій частині.

Щодо позовної вимоги про зобов'язання ТОВ "ФК АУРУМ ФІНАНС" повернути на користь ПАТ "Український професійний банк" право майнової вимоги за договором про відступлення прав вимоги від 27.05.2015, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком місцевого господарського суду, що така позовна заява не підлягає задоволенню, оскільки не є ефективним способом захисту права, оскільки майнові права, хоча за приписами ст. 190 Цивільного кодексу України, є майном, однак є неспоживною річчю, що, відповідно, не має уречевленої форми, а тому, не може бути фізично повернуто позивачу. А з огляду на те, що договір відступлення права вимоги є нікчемним, право вимоги, що є об'єктом такого договору, вважається таким, що не перейшло до нового кредитора.

Не підлягають також задоволенню позовні вимоги про внесення змін до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (п. 4 прохальної частини позовної заяви) та до Державного реєстру обтяжень рухомого мана (п. 5 прохальної частини позовної заяви).

Так, відповідно до абзацу другого частини першої статті 2 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" державна реєстрація речових прав на нерухоме майно - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Разом з цим, з позовних вимог заявлених у даній справі вбачається, що позивач просив внести зміни до Державного реєстру, не вказуючи осіб, яких необхідно зобов'язати внести такі зміни до Державного реєстру.

При цьому за змістом статті 9 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" державний реєстратор є державним службовцем, крім випадку, коли державним реєстратором є нотаріус як спеціальний суб'єкт, на якого покладаються (делегуються) функції державного реєстратора прав на нерухоме майно. Відповідно до частини другої статті 30 цього Закону дії або бездіяльність державного реєстратора, державного кадастрового реєстратора, нотаріуса, державного виконавця можуть бути оскаржені до адміністративного суду. Суди повинні мати на увазі, що під діями також слід розуміти рішення, прийняті зазначеними суб'єктами владних повноважень з питань реєстрації.

Отже, з урахуванням нікчемності договору про відступлення права вимоги від 27.05.2015, позивач не позбавлений права звернутись до державного реєстратора або до нотаріуса (як спеціального суб'єкту у передбачених законом випадках) із заявою про внесення змін до Державного реєстру.

Окремими підставами відмови в задоволенні позовних вимог, крім вищевикладеного є відсутність будь-якого нормативного обґрунтування заявлених вимог, порушення прав в розумінні ст. 1 ГПК України.

З урахуванням вказаних вище норм, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції підлягає частковому скасуванню на підставі пунктів 1, 4 частини 1 статті 104 ГПК України.

Судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно в порядку ст. 49 ГПК України.

Керуючись статтями 32-34, 36, 43, 49, 99, 101-105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд,-

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Український професійний банк" в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації ПАТ "УПБ" Пантіної Л.О. на рішення Господарського суду міста Києва від 26.07.2016 у справі № 910/9706/16 задовольнити частково.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 26.07.2016 у справі №910/9706/16 - скасувати в частині відмови в задоволенні позовних вимог про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину - договору про відступлення прав вимоги від 27.05.2015, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуловським В.А. та зареєстрованого за №6326, що був укладений між ПАТ "УПБ" та ТОВ "ФК АУРУМ ФІНАНС" та в частині відмови в задоволенні позовних вимог про зобов'язання Товариство з обмеженою відповідальністю "ФК АУРУМ ФІНАНС" повернути Публічному акціонерному товариству "Український професійний банк" оригінали документів, які останній отримав згідно актів приймання-передачі від 27.05.2015, а саме документи щодо позичальника банку -ОСОБА_7: кредитний договір № 497 від 12.08.2011; договір застави, посвідчений 12.08.2011 державним нотаріусом Першої синельниківської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області Монич Н.Д., за реєстровим № 695; іпотечний договір, посвідчений 12.08.2011 державним нотаріусом Першої синельниківської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області Монич Н.Д., за реєстровим № 694; договір купівлі-продажу земельної ділянки, посвідчений 04.03.2008 приватним нотаріусом Синельниковського міського нотаріального округу Ситник О.В., за реєстровим № 403; витяг з Державного реєстру правочинів № 5541135 від 04.03.2008; державний акт на право власності на нерухоме майно № 18016136 від 06.03.2008; реєстраційне посвідчення на земельну ділянку, розташовану за адресою : Дніпропетровська область, АДРЕСА_1, будинок 4 від 06.03.2008; договір купівлі-продажу земельної ділянки, посвідчений 04.03.2008 приватним нотаріусом Синельниковського міського нотаріального округу Ситник О.В., за реєстровим № 401; витяг з Державного реєстру правочинів № 5541041 від 04.03.2008; технічний паспорт на житловий будинок №4, що розташований за адресою: Дніпропетровська область, АДРЕСА_1.

Застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину - договору про відступлення прав вимоги від 27.05.2015, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуловським В.А. та зареєстрованого за №6326, що був укладений між ПАТ "УПБ" та ТОВ "ФК АУРУМ ФІНАНС"; зобов'язати Товариство з обмеженою відповідальністю "ФК АУРУМ ФІНАНС" (02121, м. Київ, вул. Колекторна, буд. 3, ) повернути Публічному акціонерному товариству "Український професійний банк" (02660, м. Київ, вул. Марини Раскової, буд. 15, ) оригінали документів, які останній отримав згідно актів приймання-передачі від 27.05.2015, а саме документи щодо позичальника банку -ОСОБА_7: кредитний договір № 497 від 12.08.2011; договір застави, посвідчений 12.08.2011 державним нотаріусом Першої синельниківської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області Монич Н.Д., за реєстровим № 695; іпотечний договір, посвідчений 12.08.2011 державним нотаріусом Першої синельниківської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області Монич Н.Д., за реєстровим № 694; договір купівлі-продажу земельної ділянки, посвідчений 04.03.2008 приватним нотаріусом Синельниковського міського нотаріального округу Ситник О.В., за реєстровим № 403; витяг з Державного реєстру правочинів № 5541135 від 04.03.2008; державний акт на право власності на нерухоме майно № 18016136 від 06.03.2008; реєстраційне посвідчення на земельну ділянку, розташовану за адресою : Дніпропетровська область, АДРЕСА_1, будинок 4 від 06.03.2008; договір купівлі-продажу земельної ділянки, посвідчений 04.03.2008 приватним нотаріусом Синельниковського міського нотаріального округу Ситник О.В., за реєстровим № 401; витяг з Державного реєстру правочинів № 5541041 від 04.03.2008; технічний паспорт на житловий будинок №4, що розташований за адресою: Дніпропетровська область, АДРЕСА_1.

3. В решті рішення Господарського суду міста Києва від 26.07.2016 у справі №910/9706/16 - залишити без змін.

4. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "ФК АУРУМ ФІНАНС" (02121, м. Київ, вул. Колекторна, буд. 3, ) на користь Публічного акціонерного товариства "Український професійний банк" (02660, м. Київ, вул. Марини Раскової, буд. 15, ) судовий збір у розмірі 2 756 (дві тисячі сімсот п'ятдесят шість) грн. за розгляд справи в суді першої інстанції та 3 031 (три тисячі тридцять одна) грн. 60 коп. за розгляд справи в суді апеляційної інстанції.

5. Видачу наказів доручити Господарському суду міста Києва.

6.Матеріали справи № 910/9706/16 повернути до місцевого господарського суду.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена у встановленому чинними законодавством порядку.

Головуючий суддя А.Г. Майданевич

Судді О.М. Гаврилюк

В.В. Сулім