РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.11.2016Справа №910/15675/16

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю

"ТЕХНОХІМРЕАГЕНТ"

до Державної казначейської служби України

про стягнення 9 287,52 грн. матеріальної шкоди

Суддя: Домнічева І.О.

Представники сторін:

від позивача: не з'явився;

від відповідача: не з'явився;

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "ТЕХНОХІМРЕАГЕНТ" звернулось до господарського суду міста Києва з позовом до Державної казначейської служби України про стягнення 9 379,28 грн. матеріальної шкоди.

Ухвалою від 30.08.2016 р. порушено провадження у справі, розгляд справи призначено на 20.09.2016 р.

16.09.16р. через відділ діловодства суду позивачем подано додаткові матеріали по справі та довідку про залишкову суму боргу відповідно до якої зменшує розмірі позовних вимог до 9 287,52 грн. Дана заява відповідає вимогам ст..22ГПК України, тому приймається до розгляду.

Ухвалою від 20.09.2016 р. розгляд справи було відкладено на 04.10.2016 р.

04.10.2016 р. від позивача через відділ діловодства суду надійшло клопотання про розгляд справи у режимі відеоконференції, проведення якої просить доручити господарському суду Запорізької області.

Ухвалою від 10.10.2016 р. клопотання позивача про розгляд справи в режимі відеоконференції задоволено, розгляд справи призначено на 02.11.2016 р.

Судове засідання 02.11.2016 р. не відбулося.

Наступне судове засідання призначене на 16.11.16р.

Позивач та відповідач в судове засідання 16.11.16. не з'явились, вимоги ухвал суду не виконали, письмових пояснень по суті спору не надали, заяв чи клопотань не подали і не надіслали, про причини неявки суд не повідомили, про дату. Час та місце проведення судового засідання були повідомлені належним чином, що підтверджується наявними в матеріалах справи.

У випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору (п. 3.9.2. постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 р. "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції").

Зважаючи на те, що неявка представників сторін не перешкоджає всебічному, повному та об'єктивному розгляду всіх обставин справи, враховуючи предмет спору, а також доказове наповнення матеріалів справи, суд вважає за можливе розглянути справу за наявними в ній матеріалами в порядку ст. 75 ГПК України.

В судовому засіданні 16.11.16 р. оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши наявні в справі матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні дані, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Технохімреагент» звернулось до суду із позовом до Запорізької митниці Міндоходів, у якому просило визнати протиправним та скасувати рішення Запорізької митниці Міндоходів про коригування митної вартості товарів №112050000/2013/000317/2 від 26.04.2013.

Ухвалою судді Запорізького окружного адміністративного суду від 05 грудня 2013 року адміністративний позов товариства з обмеженою відповідальністю «Технохімреагент» залишено без руху та надано строк для усунення недоліків до 17.12.2013 року. Суддя розрахував суму судового збору, яку необхідно сплатити позивачу як за подачу адміністративного позову майнового характеру, оскільки припускав, що рішення Запорізької митниці Міндоходів про коригування митної вартості товарів №112050000/2013/000317/2 від 26.04.2013 впливає на майновий стан позивача.

Позивач оскаржив ухвалу Запорізького окружного адміністративного суду від 05 грудня 2013 року зазначив, що рішення про коригування митної вартості товарів саме по собі не породжує зміни майнового стану фізичної чи юридичної особи, оскільки лише у випадку згоди декларанта із вказаним відмінну, від раніше встановленої ним, суму ввізного мита і податку на додану вартість. Тобто, реалізація вказаного рішення залежить від волевиявлення декларанта, а саме рішення про коригування митної вартості не призводите до зменшення або збільшення майна особи.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 15.03.2016 р. і Постановою Київського апеляційного господарського суду від 17.05.2016 р. у справі 910/31743/15 встановлено, "виходячи зі змісту положень Митного кодексу України за своєю правовою природою сплата декларантом в порядку ст. 52 Митного кодексу України гарантії є добровільним платежем ".

Ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 15 квітня 2014 року апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Технохімреагент» на ухвалу Запорізького окружного адміністративного суду від 05 грудня 2013 року залишено без задоволення. Суд виходив з припущення, що позов щодо коригування митної вартості товарів є позовом майнового характеру, оскільки реалізація такого рішення може призводити до зменшення або збільшення майна позивача.

У грудні 2014 року підприємство ТОВ «ЛОГІСТ-ХІМ» звернулось до суду з позовом до Запорізької митниці Міндоходів в якому з урахуванням уточнених вимог, просило суд визнати протиправними та скасувати картки відмови Запорізької митниці Міндоходів № 112050000/2014/00413 від 26.08.2014р. року, № 112050000/2014/00545 від 26.08.2014 року та рішення про коригування митної вартості товарів № 112040000/2014/000238/2 від 24.06.2014р.

року та № 112050000/2014/000318/2 від 26.08.2014 року. Сплатило судовий збір в розмірі 73,08 грн. за ставкою подання адміністративного позову немайнового характеру.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 11 січня 2016 року № К/800/48020/15 підтверджено, що за змістом положень статті 4 Закону України «Про судовий збір» у редакції, що була чинною на день подання позивачем позову у даній справі (грудень 2014 року) ставка судового збору за подання позову немайнового характеру складала 0,06 розміру мінімальної заробітної плати (73,08 грн.).

На думку позивача, внаслідок висунутих Запорізьким окружним адміністративним судом вимог про сплату судового збору в розмірі як за подачу адміністративного позову майнового характеру (ухвала від 05 грудня 2013 року), позивача позбавлено доступу до правосуддя. За звернення до Запорізького окружного адміністративного суду позивач сплатив 34,41 грн. судового збору і не отримав доступу до правосуддя. За подання апеляційної скарги на ухвалу суду позивач сплати 57,35 грн. судового збору і не отримав правосудного рішення. Встановленням штучного обмеження доступу до правосуддя позивач позбавили можливості оскаржити рішення Запорізької митниці Міндоходів про коригування митної вартості товарів №112050000/2013/000317/2 від 26.04.2013 і, як наслідок, позбавили підстав для повернення суми надміру сплачених митних платежів у розмірі 9287,52 грн. Вказана сума сплачена позивачем відповідно до рішення митниці №112050000/2013/000317/2 і її розмір підтверджується розділом "В ПОДРОБИЦІ РОЗРАХУНКІВ" митної декларації 112050000/2013/009925.

Як стверджує позивач, сплату судового збору в розмірах 34,41 грн. і 57,35 грн. обумовлено саме протиправними діями і рішеннями суді Запорізького окружного адміністративного суду, який для різних категорій позивачів по різному визначає характер позовів (майновий/немайновий) щодо одного ж самого пердмету (оскарження рішень митниці про коригування митної вартості товарів". Відповідно до ст. 1173 Цивільного кодексу України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою незалежно від вини цих органів. Загальною підставою деліктної відповідальності є протиправне, шкідливе, винне діяння завдавана шкоди (цивільне правопорушення). В таких деліктних зобов'язаннях заподіювач шкоди та відповідач не збігаються.

Обгрунтовуючи позовну вимоги позивач зазначає, що причинний зв'язок між протиправною поведінкою судді Запорізького окружного адміністративного суду і шкодою, завданою позивачу у формі витрат на сплату судового збору обумовлений тим, що оскільки б у випадку однакового застосування положень статті 4 Закону України «Про судовий збір» до всіх категорій позивачів, ТОВ «Технохімреагент» мало б доступ до правосуддя, оскаржило б рішення Запорізької митниці Міндоходів про коригування митної вартості товарів №112050000/2013/000317/2 від 26.04.13р. і мав підстави для повернення надміру сплачених митних платежів у розмірі 9287,52 грн.

Спір у справі виник у зв'язку із спричиненням позивачу матеріальної шкоди у розмірі 9 287,52 грн., завданих протиправною поведінкою судді Запоріжського окружного адміністративного суду. В зв'язку з чим просить стягнути з відповідача з урахуванням заяви про зменшення розміру позовних вимог 9 287,52 грн.

Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 6 від 23.03.12. «Про судове рішення» рішення господарського суду має ґрунтуватись на повному з'ясуванні такого: чи мали місце обставини, на які посилаються особи, що беруть участь у процесі, та якими доказами вони підтверджуються; чи не виявлено у процесі розгляду справи інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин; яка правова кваліфікація відносин сторін, виходячи з фактів, установлених у процесі розгляду справи, та яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору.

Відповідно до ст. 43 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд відзначає наступне.

Відповідно до статті 16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним з способів захисту цивільних прав та інтересів є відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди.

Відшкодування матеріальної шкоди за своєю правовою природою є відшкодування позадоговірної шкоди, тобто деліктною відповідальністю.

Загальні положення про цивільно-правову відповідальність за завдання позадоговірної шкоди втілено у статті 1166 Цивільного кодексу України, відповідно до якої майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам юридичної особи, а також шкода, завдана її майну, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно із ч. 1 ст. 1173 Цивільного кодексу України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Таким чином, для застосування такої міри відповідальності, як стягнення шкоди, згідно приписів ст. 56 Конституції України та ст. 1173 Цивільного кодексу України потрібна наявність таких елементів складу цивільного правопорушення: протиправної поведінки; розміру шкоди; причинного зв'язку між протиправною поведінкою боржника та шкодою.

Спеціальна правова конструкція ст. 1173 Цивільного кодексу України на відміну від загальних елементів складу цивільного правопорушення, необхідних для наявності підстав для стягнення шкоди, виключає такий елемент як наявність вини.

За таких обставин, необхідною підставою для притягнення органу державної влади (у даному випадку органу Державної митної служби України) до відповідальності у вигляді стягнення шкоди є факти неправомірних дій цього державного органу, наявність шкоди та причинний зв'язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою. Причому, неправомірність рішення, дій або бездіяльності органу державної влади має підтверджуватись відповідним рішенням суду, яке буде мати преюдиційне значення для справи про відшкодування шкоди.

За відсутності хоча б одного з цих (трьох) елементів цивільна відповідальність не настає.

При цьому, причинний зв'язок між протиправною поведінкою та шкодою полягає у тому, що наслідки у вигляді шкоди настають лише в результаті неправомірної поведінки відповідача, і є обов'язковою умовою відповідальності та виражається в тому, що шкода має виступати об'єктивним наслідком поведінки завдавача шкоди.

Стаття 56 Конституції України проголошує право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Дане положення Основного Закону України реалізується нормами статті 1173 Цивільного кодексу України, якими закріплено спеціальний випадок відшкодування шкоди, що має певні особливості порівняно з загальними правилами про деліктну відповідальність.

Отже, зазначеною правовою нормою встановлено відповідальність за завдання шкоди особливим суб'єктом, здійснення ним особливих функцій, тощо.

Суб'єктом відповідальності за даною статтею є держава, Автономна Республіка Крим, орган місцевого самоврядування, які відшкодовують шкоду, завдану безпосереднім заподіювачем шкоди - органом державної влади, органом Автономної Республіки Крим та органом місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень.

У цивільному праві під шкодою розуміється пошкодження чи знищення суб'єктивного цивільного права, блага чи інтересу.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Отже, саме на позивача покладається обов'язок довести підставність своїх вимог, а саме наявність шкоди, протиправність поведінки її заподіювача та причинний зв'язок такої поведінки із заподіяною шкодою, і для настання цивільно-правової відповідальності відповідача за заподіяння матеріальної шкоди позивачеві необхідно довести наявність усієї сукупності вищезазначених ознак складу цивільного правопорушення, які необхідні для відшкодування шкоди в порядку ст. 1173 Цивільного кодексу України, тоді як відсутність хоча б однієї з цих ознак виключає настання відповідальності.

Відтак, оскільки позивачем не доведено належними та допустимими доказами вчинення неправомірних дій завданою протиправною поведінкою судді Запоріжського окружного адміністративного суду та причинно-наслідкового зв'язку між протиправною поведінкою судді Запоріжського окружного адміністративного суду та наявністю шкоди позивача, з огляду на недоведеність викладених у позові обставин щодо неправомірності дій судді Запоріжського окружного адміністративного суду та завдання такими діями шкоди позивачеві, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову.

Відповідно до ст. 49 ГПК України, на позивача покладаються витрати по сплаті судового збору.

Враховуючи вищевикладене, керуючись ст. ст. 33, 34, 49, 82-85, 116-118 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили в порядку, встановленому ст. 85 Господарського процесуального кодексу України. Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку та в строки, встановлені ст. 93 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено 21.11.16 р.

Суддя І.О. Домнічева