РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.11.2016Справа № 910/19690/16
За позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1

до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства "Укрінбанк" Оберемка Романа Анатолійовича

про зобов'язання вчинити дії, -

Суддя Морозов С.М.

За участю представників сторін:

від позивача: не з'явились;

від відповідача: не з'явились.

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (надалі також - позивач) звернувся до суду з позовною заявою про зобов'язання Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства "Укрінбанк" Оберемка Романа Анатолійовича (надалі також - відповідач) надати Фонду гарантування вкладів фізичних осіб додаткову інформацію щодо виплати йому відшкодування за рахунок коштів Фонду гарантування вкладів фізичних осіб як вкладнику Публічного акціонерного товариства "Укрінбанк" відповідно до Договору банківського рахунку від 27.02.2014 року в сумі 15 025,81 грн.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що у відповідача існує заборгованість перед позивачем у розмірі 15 025,81 грн. за Договором банківського рахунку від 27.02.2014р. та у зв'язку з запровадженням у відповідача тимчасової адміністрації та в подальшому процедури ліквідації, позивач звернувся до Уповноваженої особи на ліквідацію відповідача Білої І.В. з листом, в якому просив останню надати інформацію щодо включення його до Загального реєстру вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, відповіді на якого від відповідача не отримав.

Відповідачем письмового відзиву на позовну заяву, в тому числі й на виконання вимог ухвали суду, до матеріалів справи не надано.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 01.11.2016р. прийнято позовну заяву до розгляду та порушено провадження у справі, розгляд призначено на 29.11.2016р.

В судове засідання 29.11.2016р. представники сторін не з'явились, про час та місце судового засідання були повідомлені належним чином, докази чого містяться в матеріалах справи, проте до суду від позивача надійшло клопотання про забезпечення проведення судового засідання у режимі відеоконференції.

В судовому засіданні 29.11.2016р. судом було розглянуто клопотання позивача про забезпечення проведення судового засідання у справі в режимі відеоконференції та відмовлено в його задоволенні у зв'язку з неможливістю у стислі строки технічно забезпечити проведення судового засідання в порядку, передбаченому ст. 74-1 ГПК України.

Судом враховано, що відповідно до п. 3.9. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України №18 від 26.12.2011р. "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції", розпочинаючи судовий розгляд, суддя має встановити, чи повідомлені про час і місце цього розгляду особи, які беруть участь у справі, але не з'явилися у засідання.

Особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 64 та статті 87 ГПК.

За змістом цієї норми, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

У випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Судом, враховано, що в силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов'язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

Зважаючи на те, що неявка представників сторін, належним чином повідомлених про час та місце судового засідання, не перешкоджає всебічному, повному та об'єктивному розгляду справи, а також зважаючи на достатність в матеріалах справи доказів, необхідних для розгляду всіх обставин справи, суд вважає за можливе розглянути справу за наявними в ній матеріалами в порядку ст. 75 ГПК України.

В судовому засіданні 29 листопада 2016 року було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

27 лютого 2014 року між Публічним акціонерним товариством "Український інноваційний банк" (банк) та позивачем (клієнт) було укладено Договір банківського рахунку (надалі - Договір), відповідно до п. 1.1. якого Банк відкриває Клієнту рахунок НОМЕР_1 та зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, в національній валюті України/іноземній валюті, а також на інші поточні рахунки, відкриті згідно з заявою Клієнта встановленої Національним банком України форми, грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження Клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком.

Відповідно до п. 1.2. Договору банк зобов'язаний вчиняти для Клієнта операції, які передбачені для рахунків даного виду нормативно-правовими актами та цим договором, а Клієнт зобов'язаний сплатити плату за виконання банком операцій за рахунком клієнта згідно Тарифів банку, які встановлюються Банком.

За умовами п. п. 2.2.1., 2.2.2. Договору клієнт має право самостійно розпоряджатися коштами на своїх рахунках, за винятком випадків обмеження права розпорядження рахунком за рішенням суду у випадках, встановлених законом. Отримувати готівкою грошові кошти в національній та іноземній валютах в межах заявленої суми.

Банк, в свою чергу, бере на себе зобов'язання, зокрема, своєчасно виконувати розрахунково-касові операції згідно з вимогами чинного законодавства. Здійснювати прийом та видачу готівкових коштів згідно з вимогами чинного законодавства. Згідно з заявою клієнта надавати письмові виписки за рахунками, в т.ч. на паперових носіях. (п.п.2.3.2., 2.3.4., 2.3.5. Договору).

Згідно п. 2.2.3. Договору сторони погодили, що при здійсненні розрахунків клієнт самостійно обирає платіжні інструменти, передбачені нормативно-правовими актами Національного банку України.

У відповідності до п. п. 6.1., 6.3. Договору він набирає чинності з дати підписання його Сторонами і діє протягом необмеженого строку. Дія цього Договору може бути припинена за згодою Сторін у разі подання від Клієнта заяви про закриття рахунку. Банк має право припинити дію цього Договору в односторонньому порядку та закрити рахунок у випадках, передбачених чинним законодавством України, а також у разі відсутності операцій за рахунок впродовж одного року.

На підставі вказаного договору позивачу було відкрито у Банку рахунок у національній валюті України/іноземній валюті № 0008.

Як вбачається з матеріалів справи на вказаному рахунку обліковуються грошові кошти в розмірі 15 528,81 грн.

У зв'язку з запровадженням у відповідача, передбачених Законом України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" процедури тимчасової адміністрації та в подальшому процедури ліквідації, позивач звернувся до Уповноваженої особи на ліквідацію відповідача Білої І.В. з листом, в якому просив останню надати інформацію щодо включення його до Загального реєстру вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.

Вказаний лист залишився без відповіді зі сторони відповідача, у зв'язку з чим позивач звернувся до суду за захистом свого порушеного права.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що вимоги позивача не підлягають задоволенню з наступних підстав.

На підставі постанови Правління Національного банку України від 24 грудня 2015 року № 934 "Про віднесення Публічного акціонерного товариства "Український інноваційний банк" до категорії неплатоспроможних» та рішення Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб № 239 від 24.12.2015 року в Публічному акціонерному товаристві "Український інноваційний банк" запроваджено тимчасову адміністрацію строком на три місяці з 25.12.2015 року по 24.03.2016 року.

22 березня 2016 року Виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на підставі постанови Правління Національного банку України № 180 від 22.03.2016 року "Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію Публічного акціонерного товариства "Укрінбанк", було прийнято рішення №385 про припинення здійснення тимчасової адміністрації у Публічному акціонерному товаристві "Укрінбанк" з 23.03.2016 року та початок процедури ліквідації Публічного акціонерного товариства "Укрінбанк" з 23.03.2016 року по 22.03.2018 року включно. Уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб та ліквідацію Публічного акціонерного товариства "Український інноваційний банк" призначено Білу Ірину Володимирівну.

Рішенням Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб № 1705 від 01.09.2016 року призначено уповноваженою особою Фонду, якій делегуються повноваження ліквідатора відповідача з 02.09.2016р. Оберемка Романа Анатолійовича.

Зазначена інформація відображена на офіційному сайті Фонду (http://www.fg.gov.ua) та у розумінні статті 35 ГПК України є загальновідомою і не потребує доказуванню.

Нормами ст. 321 Цивільного кодексу України передбачено, що за загальним правилом право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні, окрім у випадках і лише в порядку, встановлених законом.

За приписами ч.ч. 1-3 ст. 1066 Цивільного кодексу України за договором банківського рахунка банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. Банк має право використовувати грошові кошти на рахунку клієнта, гарантуючи його право безперешкодно розпоряджатися цими коштами. Банк не має права визначати та контролювати напрями використання грошових коштів клієнта та встановлювати інші, не передбачені договором або законом, обмеження його права розпоряджатися грошовими коштами на власний розсуд.

Відповідно до ч. 1 ст. 1074 Цивільного кодексу України (із змінами і доповненнями, внесеними згідно із Законами України від 18.05.2010 року № 2258-VI, від 04.11.2010 року № 2677-VI) обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпоряджання рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов'язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванням тероризму, передбачених законом.

Отже, починаючи з 09.03.2011 року (дата набрання чинності Законом України від 04.11.2010 №2677-VI) випадки обмеження прав Клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, можуть бути передбачені в спеціальному законі.

Процедура щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків врегульована Законом України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", який є спеціальним законом у даних правовідносинах.

Нормами п.16 ст.2 зазначеного Закону встановлено, що тимчасова адміністрація - процедура виведення банку з ринку, що запроваджується Фондом стосовно неплатоспроможного банку в порядку, встановленому цим Законом.

Відповідно до п. 6 ст. 2 Закону ліквідація банку це процедура припинення банку як юридичної особи відповідно до законодавства.

Відтак, у спорах пов'язаних з виконанням банком, у якому введена тимчасова адміністрація чи почата процедура його ліквідації, своїх зобов'язань перед його кредиторами, норми вказаного Закону є спеціальними, а даний Закон є пріоритетним відносно інших законодавчих актів України у цих правовідносинах.

Відповідно до ч. 2 ст. 1 зазначеного Закону метою цього Закону є захист прав і законних інтересів вкладників банків, зміцнення довіри до банківської системи України, стимулювання залучення коштів у банківську систему України, забезпечення ефективної процедури виведення неплатоспроможних банків з ринку та ліквідації банків.

Статтею 36 даного Закону врегульовані наслідки запровадження тимчасової адміністрації. Так, відповідно до п. 1 ч. 5 ст. 36 цього Закону під час тимчасової адміністрації не здійснюється задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку.

Судом враховано, що п. 1 ч. 6 ст. 36 даного Закону передбачено, що обмеження, встановлене пунктом 1 частини п'ятої цієї статті, не поширюється на зобов'язання банку щодо виплати коштів за вкладами вкладників за договорами, строк яких закінчився, та за договорами банківського рахунку вкладників. Зазначені виплати здійснюються в межах суми відшкодування, що гарантується Фондом.

Однак, в розумінні п. 4 ч. 1 ст. 2 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" у цьому Законі термін "вкладник" вживається у значені "фізична особа (крім фізичних осіб - суб'єктів підприємницької діяльності), яка уклала або на користь якої укладено договір банківського вкладу (депозиту), банківського рахунку або яка є власником іменного депозитного сертифіката".

Відтак, враховуючи дану норму, фізичні особи - суб'єкти підприємницької діяльності та юридичні особи не підпадають під визначення поняття "вкладник" у розумінні вищевказаного Закону. Тому, на них не поширюється виняток з обмеження, встановленого пунктом 1 частини 5 статті 36 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб".

Даний Закон не дає визначення поняття "кредитор банку". Визначення терміну "кредитор банку" міститься у статті 2 Закону України "Про банки і банківську діяльність", та під яким розуміється - юридична або фізична особа, яка має документально підтверджені вимоги до боржника щодо його майнових зобов'язань.

Відповідно до ч. 4 ст. 44 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" Фонд розпочинає процедуру ліквідації банку не пізніше наступного робочого дня після офіційного отримання рішення Національного банку України про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку, крім випадку, коли ліквідація здійснюється за ініціативою власників банку.

У відповідності до п. 1 ч. 2 ст. 46 Закону з дня початку процедури ліквідації банку припиняються всі повноваження органів управління банку (загальних зборів, спостережної ради і правління (ради директорів)) та органів контролю (ревізійної комісії та внутрішнього аудиту).

Позивач має документально підтверджені грошові вимоги до ПАТ "Укрінбанк" на загальну суму 15 025,81 грн., що обліковуються на його рахунку № 0008.

Положеннями ст. 45 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" встановлено, що протягом 30 днів з дня опублікування відомостей про відкликання банківської ліцензії, ліквідацію банку кредитори мають право заявити Фонду про свої вимоги до банку.

Як вбачається з матеріалів справи позивач звернувся до Уповноваженої особи на ліквідацію відповідача Білої І.В. з листом від 30.03.2016р., в якому просив останню надати інформацію щодо включення його до Загального реєстру вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб. Крім того, позивач просив у випадку, якщо його не включено до такого переліку - включити до такого та надати інформацію щодо порядку та строків отримання виплати на підставі ст. 26 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" суми грошових коштів у розмірі 15 025,81 грн. (докази направлення та отримання листа позивача від 30.03.2016р. містяться в матеріалах справи).

Проте, як зазначає позивач, що також не спростовано відповідачем відповіді на свій лист від 30.03.2016р. він не отримав.

Частиною 2 та 3 ст. 37 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" передбачено, що Фонд безпосередньо або уповноважена особа Фонду у разі делегування їй повноважень має право, зокрема, вчиняти будь-які дії та приймати рішення, що належали до повноважень органів управління і органів контролю банку. Уповноважена особа Фонду діє від імені банку в межах повноважень Фонду.

Ст. 48 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" визначено перелік повноважень уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, до яких, в тому числі, належить складання реєстру акцептованих вимог кредиторів (внесення змін до нього) та здійснення заходів щодо задоволення вимог кредиторів.

Частиною 2 ст. 49 вищевказаного Закону визначено порядок здійснення уповноваженою особою Фонду заходів щодо підготовки задоволення вимог кредиторів, та передбачено, зокрема, складання реєстру акцептованих вимог кредиторів. В силу частини 3 вказаної статті реєстр акцептованих вимог кредиторів та зміни до нього підлягають затвердженню виконавчою дирекцією Фонду.

Разом з тим, при вирішенні даного спору, суд відзначає наступне.

Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 16.03.2016 року у справі №826/1162/16, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 14.04.2016 року, визнано незаконною та скасовано постанову Правління НБУ №934 від 24.12.2015 року «Про віднесення Публічного акціонерного товариства «Український інноваційний банк» до категорії несплатоспроможних», визнано незаконним та скасовано рішення виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб №239 від 24.12.2015 року «Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ «УКРІНБАНК» та делегування повноважень тимчасового адміністратора банку».

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 31.08.2016 року у справі №К/800/11968/16 постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 16.03.2016 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 14.04.2016 року у справі №826/1162/16 залишено без змін.

Крім того, постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 29.04.2016 року, яка залишена без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 13.07.2016 року у справі № 826/5325/16, скасовано постанову Правління Національного банку України № 180 від 22.03.2016 року «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «Укрінбанк» та рішення виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб № 385 від 22.03.2016 року «Про початок процедури ліквідації ПАТ «Укрінбанк» та делегування повноважень ліквідатора банку».

Відповідно до ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України у разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Із змісту статті 162 Кодексу адміністративного судочинства України випливає, що в разі задоволення позову про визнання протиправним рішення суб'єкта владних повноважень чи його окремих положень суд повинен зазначити про це в судовому рішенні та одночасно застосувати один із встановлених законом способів захисту порушеного права позивача: про скасування або визнання нечинними рішення чи окремих його положень.

Скасування акта суб'єкта владних повноважень як способу захисту порушеного права позивача застосовується тоді, коли спірний акт не породжує жодних правових наслідків від моменту прийняття такого акта.

Натомість, визнання акта суб'єкта владних повноважень нечинним означає втрату чинності таким актом з моменту набрання чинності відповідним судовим рішенням або з іншого визначеного судом моменту після прийняття такого акта. (п. 10.2 постанови Пленуму Вищого адміністративного суду "Про судове рішення в адміністративній справі" №7 від 20.05.2013 року).

Враховуючи те, що постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 16.03.2016 року у справі №826/1162/16, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 14.04.2016 року та ухвалою Вищого адміністративного суду України від 31.08.2016 року, яка набрала законної сили, визнано незаконною та скасовано постанову Правління НБУ №934 від 24.12.2015 року «Про віднесення Публічного акціонерного товариства «Український інноваційний банк» до категорії несплатоспроможних», визнано незаконним та скасовано рішення виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб №239 від 24.12.2015 року «Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ «УКРІНБАНК» та делегування повноважень тимчасового адміністратора банку», а також те, що постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 29.04.2016 року, яка залишена без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 13.07.2016 року у справі № 826/5325/16 скасовано постанову Правління Національного банку України № 180 від 22.03.2016 року «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «Укрінбанк» та рішення виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб № 385 від 22.03.2016 року «Про початок процедури ліквідації ПАТ «Укрінбанк» та делегування повноважень ліквідатора банку», суд відзначає, що постанови Правління НБУ №934 від 24.12.2015 року «Про віднесення Публічного акціонерного товариства «Український інноваційний банк» до категорії несплатоспроможних» та № 180 від 22.03.2016 року «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «Укрінбанк» не породжують жодних правових наслідків з моменту їх прийняття.

Як було зазначено вище, застосування Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" можливе до неплатоспроможного банку, яким відповідно до ст. 2 названого закону є банк, щодо якого Національний банк України прийняв рішення про віднесення до категорії неплатоспроможних у порядку, передбаченому Законом України "Про банки і банківську діяльність", натомість у даному випадку у зв'язку зі скасуванням в судовому порядку запровадження у відповідача тимчасової адміністрації та процедури ліквідації, правові підстави для його застосування відсутні.

Згідно ст. 34 ГПК України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до ст. 1 Господарського процесуального кодексу України підприємства, установи, організації, інші юридичні особи мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів.

Обов'язок доказування та подання доказів відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України розподіляється між сторонами виходячи з того, хто посилається на певні юридичні факти, які обґрунтовують його вимоги та заперечення.

Підсумовуючи вищенаведене, виходячи із заявлених позивачем вимог та наявних у справі доказів, суд не знаходить підстав для задоволення даного позову.

Витрати по сплаті судового збору, відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України у зв'язку з відмовою в позові, покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст. 33, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. В задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.

2. Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 05.12.2016р.

Суддя С.М. Морозов