РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.11.2016Справа №910/18934/16

За позовом Комунального підприємства теплових мереж «Бориспільтепломережа»
доГоловного територіального управління юстиції у Київській області
простягнення 32199 грн. 45 коп.

Суддя Отрош І.М.

Представники сторін:

від позивача: Свєчкіна Т.С. - представник за довіреністю № 01-08/579 від 20.09.2016;

від відповідача: Сінько А.А. - представник за довіреністю № 9-5/1036 від 10.05.2016.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

18.10.2016 до Господарського суду міста Києва надійшла позовна заява Комунального підприємства теплових мереж «Бориспільтепломережа» з вимогами до Головного територіального управління юстиції у Київській області про стягнення 33864 грн. 51 коп., з яких 23993 грн. 30 коп. основного боргу, 6448 грн. 61 коп. пені, 1679 грн. 53 коп. штрафу, 519 грн. 41 коп. 3% річних та 1223 грн. 66 коп. інфляційних втрат.

Обгрунтовуючи позовні вимоги, позивач вказав на те, що відповідач в порушення норм законодавства України та укладеного між сторонами Договору № 321/51/0515 про закупівлю за державні кошти від 02.06.2015, не здійснив оплату за спожиту теплову енергію у грудні 2015 року, у зв'язку з чим у відповідача виникла заборгованість у розмірі 23993 грн. 30 коп. Крім того, у зв'язку з неналежним виконанням відповідачем обов'язку з оплати вартості спожитої теплової енергії, позивачем було заявлено до стягнення з відповідача пеню у розмірі 6448 грн. 61 коп. за період з 21.01.2016 по 10.10.2016, штраф у розмірі 1679 грн. 53 коп., 3% річних у розмірі 519 грн. 41 коп. за період з 21.01.2016 по 10.10.2016 та інфляційні втрати у розмірі 1223 грн. 66 коп. за період з січня 2016 року по травень 2016 року.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 21.10.2016 порушено провадження у справі № 910/18934/16; розгляд справи призначено на 04.11.2016.

У судовому засіданні 04.11.2016 відповідач подав клопотання про зменшення неустойки (штрафу, пені), в якому просив суд зменшити розміру штрафу та пені, яка підлягає стягненню з відповідача, до 1 грн. 00 коп.

Крім того, у судовому засіданні 04.11.2016 відповідач подав відзив на позовну заяву, в якому відповідач заперечив щодо стягнення з нього грошових коштів у сумі, що перевищує розмір основного боргу (23993 грн. 30 коп.), оскільки бюджетним організаціям не передбачено статті видатків щодо виплати штрафних санкцій. Відповідач зазначив, що у грудні 2015 року заборгованість у сумі 23993 грн. 30 коп. не була взята на облік у Головному територіальному управлінні юстиції в Київській області та не були зареєстровані юридичні та фінансові зобов'язання відповідача, відповідач не мав можливості сплатити вказані грошові кошти позивачу, оскільки здійснює платежі виключно в межах наданих асигнувань з Державного бюджету. З огляду на викладене, відповідач просив суд відмовити у позові Комунального підприємства теплових мереж «Бориспільтепломережа» в частині стягнення грошових коштів понад суму основного боргу (23993 грн.30 коп.).

У судовому засіданні 04.11.2016, відповідно до статті 77 Господарського процесуального кодексу України, оголошено перерву до 22.11.2016.

14.11.2016 до Господарського суду міста Києва від Комунального підприємства теплових мереж «Бориспільтепломережа» надійшла заява про зменшення позовних вимог, в якій позивач просив суд стягнути з відповідача 23993 грн. 30 коп. основного боргу, 4783 грн. 55 коп. пені, 1679 грн. 53 коп. штрафу, 519 грн. 41 коп. 3% річних та 1223 грн. 66 коп. інфляційних втрат.

Відповідно до частини 4 статті 22 Господарського процесуального кодексу України позивач вправі до прийняття рішення по справі збільшити розмір позовних вимог за умови дотримання встановленого порядку досудового врегулювання спору у випадках, передбачених статтею 5 цього Кодексу, в цій частині, відмовитись від позову або зменшити розмір позовних вимог.

Нормами частини 6 статті 22 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що господарський суд не приймає відмови від позову, зменшення розміру позовних вимог, визнання позову відповідачем, якщо ці дії суперечать законодавству або порушують чиї-небудь права і охоронювані законом інтереси.

Відповідно до положень пункту 3.10 постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" від 26.12.2011 року № 18 визначено, що під збільшенням або зменшенням розміру позовних вимог слід розуміти відповідно збільшення або зменшення кількісних показників за тією ж самою вимогою, яку було заявлено в позовній заяві.

З огляду на те, що заява позивача про зменшення позовних вимог підписана представником позивача, який відповідно до довіреності не обмежений у праві зменшувати позовні вимоги, суд приймає вказану заяву про зменшення позовних вимог, як зменшення позовних вимог в частині пені і розглядає вимоги позивача про стягнення з відповідача 23993 грн. 30 коп. основного боргу, 4783 грн. 55 коп. пені, 1679 грн. 53 коп. штрафу, 519 грн. 41 коп. 3% річних та 1223 грн. 66 коп. інфляційних втрат, що разом становить 32199 грн. 45 коп.

Представник відповідача у судовому засіданні 22.11.2016 надав усні пояснення по суті спору, проти задоволення позову заперечив, підтримав клопотання про зменшення розміру штрафних санкцій, просив його задовольнити.

Представник позивача у судовому засіданні 22.11.2016 надав усні пояснення по справі, позовні вимоги в редакції заяви про зменшення позовних вимог підтримав у повному обсязі, проти задоволення клопотання відповідача про зменшення розміру штрафних санкцій заперечив.

У судовому засіданні 22.11.2016 було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши надані суду докази, суд

ВСТАНОВИВ:

02.06.2015 між Комунальноим підприємством теплових мереж «Бориспільтепломережа» (постачальник) та Головним територіальним управлінням юстиції у Київській області (споживач) укладено Договір № 321/51/0515 про закупівлю за державні кошти, відповідно до умов якого постачальник зобов'язується у 2013 році постачати споживачу теплову енергію (пару та гарячу воду), а споживач - своєчасно оплатити за спожиту теплову енергію.

Відповідно до п. 3.1 Договору № 321/51/0515 від 02.06.2015 сума цього договору становить 174000 грн. 00 коп., з ПДВ.

Відповідно до п. 4.4 Договору № 321/51/0515 від 02.06.2015 при розрахунках за спожиту теплову енергію додаються втрати, пов'язані з втратою тепла через ізоляцію трубопроводів від межі балансової належності до фундаменту будівлі (Додаток № 2).

Згідно з п.п. 5.1, 5.2 Договору № 321/51/0515 від 02.06.2015 строк (термін) постачання теплової енергії - протягом 2015 року; місце постачання теплової енергії - Київська обл., м. Бориспіль (згідно з Додатком № 1).

Відповідно до п. 10.1 цей договір укладається на строк до 31.12.2015. Договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами, однак відповідно до ч. 3 ст. 631 Цивільного кодексу України умови договору застосовуються до відносин між сторонами, що розпочалися з 01.01.2015, а в частині проведення розрахунків за спожиту теплову енергію - до їх повного здійснення.

Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Відповідно до частини 1 статті 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Дослідивши зміст укладеного договору, суд дійшов до висновку, що даний правочин за своєю правовою природою є договором постачання енергетичними ресурсами через приєднану мережу та договором про надання житлово-комунальних послуг.

Відповідно до частини 1 статті 714 Цивільного кодексу України за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов'язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов'язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання.

Нормами частини 2 статті 714 Цивільного кодексу України встановлено, що до договору постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин сторін.

Згідно з частиною 1 статті 275 Господарського кодексу України за договором енергопостачання енергопостачальне підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду (далі - енергію) споживачеві (абоненту), який зобов'язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується.

У відповідності до норм частини 6 та частини 7 статті 276 Господарського кодексу України розрахунки за договорами енергопостачання здійснюються на підставі цін (тарифів), встановлених відповідно до вимог закону. Оплата енергії, що відпускається, здійснюється, як правило, у формі попередньої оплати. За погодженням сторін можуть застосовуватися планові платежі з наступним перерахунком або оплата, що провадиться за фактично відпущену енергію.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил.

Виконавець - суб'єкт господарювання, предметом діяльності якого є надання житлово-комунальної послуги споживачу відповідно до умов договору; споживач - фізична чи юридична особа, яка отримує або має намір отримати житлово-комунальну послугу (ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»).

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на, зокрема, комунальні послуги (централізоване постачання холодної води, централізоване постачання гарячої води, водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо).

Відповідно до ч. 4 ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» виконавцем послуг з централізованого опалення та послуг з централізованого постачання гарячої води для об'єктів усіх форм власності є суб'єкт господарювання з постачання теплової енергії (теплопостачальна організація).

Відповідно до п. 5 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов'язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно відповідно до умов договору в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Розмір плати за комунальні послуги розраховується виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку.

Відповідно до ст. 23 Закону України «Про теплопостачання» господарська діяльність з виробництва, транспортування, постачання теплової енергії підлягає ліцензуванню в порядку, встановленому законом.

Судом встановлено, що Комунальне підприємство теплових мереж «Бориспільтепломережа» здійснює господарську діяльність з виробництва теплової енергії на підставі Ліцензії Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері комунальних послуг, серія АВ №597436 від 13.06.2012; господарську діяльність з транспортування теплової енергії магістральними та місцевими (розподільчими) тепловими мережами на підставі Ліцензії серія АВ № 597437 від 13.06.2012; господарську діяльність з постачання теплової енергії на підставі Ліцензії серія АВ №597438 від 13.06.2012 (копії вказаних ліцензій долучено позивачем до матеріалів справи у судовому засіданні 04.11.2016).

Таким чином, позивач є постачальником теплової енергії та виконавцем послуг з централізованого опалення та послуг з централізованого постачання гарячої води.

Позивачем до позовної заяви долучено копію акту № 00АВ-002790 здачі-прийняття робіт (надання послуг) від 31.12.2015 за Договором № 321/51/0515 від 02.06.2015 на суму 23993 грн. 30 коп.

Вказаний акт № 00АВ-002790 здачі-прийняття робіт (надання послуг) від 31.12.2015 підписаний позивачем, на ньому міститься печатка Комунальне підприємство теплових мереж «Бориспільтепломережа», однак не підписаний відповідачем.

Разом з тим, у вказаному акті зазначено, що якщо протягом 5-ти днів акт здачі-приймання робіт (надання послуг) не повертається та не надається інформація щодо його заперечень, акт вважається підписаним.

При цьому, відповідно до п. 4.8 Договору № 321/51/0515 від 02.06.2015 споживач протягом п'яти днів з моменту отримання акту підписує його та повертає постачальнику. Якщо протягом встановленого строку акт не повертається і не надається інформація щодо його заперечення, послуга вважається наданою та акт підписаним.

Судом встановлено, що вказаний акт № 00АВ-002790 здачі-прийняття робіт (надання послуг) від 31.12.2015 на суму 23993 грн. 30 коп. був направлений відповідачу 02.08.2016, що підтверджується описом вкладення у цінний лист та фіскальним чеком, та був отриманий відповідачем 09.08.2016, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення, копії яких долучено позивачем до позовної заяви).

При цьому, згідно з п. 4.5 Договору № 321/51/0515 від 02.06.2015 розрахунки проводяться шляхом оплати споживачем за спожиту теплову енергію після пред'явлення постачальником платіжних документів та акту.

Позивачем долучено до позовної заяви копію рахунку-фактури № 00АВ-001466 від 31.12.2015 на суму 23993 грн. 30 коп., на яком міститься інформація про його отримання 11.01.2016 представником відповідача (головним спеціалістом). Крім того, з долученої позивачем до позовної заяви копії опису вкладення у цінний лист вбачається, що вказаний рахунок був направлений відповідачу 02.08.2016 (отриманий відповідачем 09.08.2016 відповідно до рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення).

З огляду на те, що відповідачем не надано суду доказів наявності будь-яких заперечень щодо розміру спожитої теплової енергії, зазначеної в акті № 00АВ-002790 здачі-прийняття робіт (надання послуг) від 31.12.2015 на суму 23993 грн. 30 коп., суд дійшов висновку, що відповідачем погоджено обсяг поставленої позивачем теплової енергії у грудні 2015 року за Договором № 321/51/0515 від 02.06.2015 на суму 23993 грн. 30 коп. (за актом № 00АВ-002790 здачі-прийняття робіт (надання послуг) від 31.12.2015).

Крім того, розмір поставленої позивачем теплової енергії у грудні 2015 року на суму 23993 грн. 30 коп. (за актом № 00АВ-002790 здачі-прийняття робіт (надання послуг) від 31.12.2015) відповідачем у відзиві на позовну заяву та у судових засіданнях не заперечувався.

Відповідно до п. 4.2 Договору № 321/51/0515 від 02.06.2015 розрахунки за спожиту теплову енергію здійснюються на межі балансової або експлуатаційної належності на підставі показників вузлу обліку згідно з діючими тарифами, затвердженими в установленому порядку. При встановленні вузлу обліку не на межі балансової або експлуатаційної належності, розрахунок за теплову енергію здійснюється з урахуванням втрат на ділянці мережі від межі розподілу до місця встановлення лічильника.

Згідно з п. 4.3 Договору № 321/51/0515 від 02.06.2015 при відсутності на об'єкті вузлу обліку теплової енергії оплата за надані послуги по договору проводяться розрахунковим способом відповідно до визначених у договорі навантажень (Додаток № 1) з у рахуванням середньомісячної температури зовнішнього повітря та кількості годин роботи тепловикористального обладнання в розрахунковому періоді, відповідно до встановлених тарифів та акта здачі-прийняття робіт (надання послуг).

У судовому засіданні 04.11.2016 представник позивача подав письмові пояснення, в яких зазначив, що перелік об'єктів, до яких постачалася теплова енергія у грудні 2015 року за Договором № 321/51/0515 від 02.06.2015, визначений у Додатку № 1 до договору.

Так, у Додатку № 1 зазначено, що теплова енергія за Договором № 321/51/0515 від 02.06.2015 постачається до об'єктів відповідача за адресами: м. Бориспіль, вул. Київський Шлях, буд. 79в; м. Бориспіль, вул. Шевченка, 4; м. Бориспіль, вул. Київський Шлях, 45; м. Бориспіль, вул. Київський Шлях, 63; м. Бориспіль, вул. Франка, 7.

У письмових поясненнях позивач зазначив, що об'єкт, який знаходиться за адресою м. Бориспіль, вул. Київський Шлях, 79в, не обладнаний приладом обліку теплової енергії, у зв'язку з чим розрахунок обсягів спожитої теплової енергії у спірний період проводився розрахунковим методом відповідно до Норм та вказівок по нормуванню витрат палива та теплової енергії на опалення житлових та громадських споруд, а також на господарсько-побутові потреби в Україні та Правил користування тепловою енергією.

Інші об'єкти (за адресами: м. Бориспіль, вул. Шевченка, 4; м. Бориспіль, вул. Київський Шлях, 45; м. Бориспіль, вул. Київський Шлях, 63; м. Бориспіль, вул. Франка, 7) обладнані приладами обліку теплової енергії, з огляду на що розрахунки обсягів спожитої теплової енергії у спірному періоді (грудень 2015 року) були визначені за показниками приладів обліку.

При цьому, позивачем було долучено до матеріалів справи копії нарядів на підключення опалення до об'єктів відповідача, інформацію про підключення житлових будинків до опалення та копії актів використання відповідачем теплової енергії у грудні 2015 року.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що у грудні 2015 року позивач поставив відповідачу теплову енергію за Договором № 321/51/0515 від 02.06.2015 на суму 23993 грн. 30 коп.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно з п. 4.6 Договору № 321/51/0515 від 02.06.2015 розрахунок за спожиту теплову енергію проводиться не пізніше 10-го числа місяця, що настає за розрахунковим.

Згідно з п. 4.1 Договору № 321/51/0515 від 02.06.2015 розрахунковим періодом є календарний місяць.

Відповідно до ч. 5 ст. 254 Цивільного кодексу України, якщо останній день строку припадає на вихідний, святковий або інший неробочий день, що визначений відповідно до закону у місці вчинення певної дії, днем закінчення стоку є перший за ним робочий день.

Таким чином, суд дійшов висновку, що відповідач повинен був сплатити позивачу вартість спожитої у грудні 2015 року теплової енергії у сумі 23993 грн. 30 коп. у строк до 11.01.2016 включно (враховуючи, що 10.01.2016 було вихідним днем (неділя) та беручи до уваги положення ч. 5 ст. 254 Цивільного кодексу України).

Судом встановлено, що відповідач не сплатив позивачу вартість спожитої теплової енергії у грудні 2015 року у розмірі 23993 грн. 30 коп., що не заперечувалось відповідачем у відзиві на позовну заяву та у судових засіданнях, у зв'язку з чим у відповідача виникла заборгованість з оплати спожитої теплової енергії у грудні 2015 року за Договором № 321/51/0515 від 02.06.2015 (за актом № 00АВ-002790 здачі-прийняття робіт (надання послуг) від 31.12.2015) у розмірі 23993 грн. 30 коп.

При цьому, суд зазначає, що відсутність бюджетного фінансування (з огляду на твердження відповідача, викладені у відзиві на позовну заяву) не є підставою для звільнення відповідача (споживача, покупця) від оплати спожитої теплової енергії.

Згідно з частиною першої статті 96 Цивільного кодексу України юридична особа самостійно відповідає за своїми зобов'язаннями, а статтями 525, 526 даного Кодексу і статтею 193 Господарського кодексу України встановлено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді у судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що вимоги позивача підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Зазначене також кореспондується із положеннями статей 525, 526 Цивільного кодексу України.

Стаття 629 Цивільного кодексу України передбачає, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Наявність та обсяг заборгованості Головного територіального управління юстиції у Київській області у розмірі 23993 грн. 30 коп. підтверджуються наявними в матеріалах справи доказами та відповідачем не були спростовані, у зв'язку з чим позовні вимоги Комунального підприємства теплових мереж «Бориспільтепломережа» в частині стягнення з Головного територіального управління юстиції у Київській області суми основного боргу у розмірі 23993 грн. 30 коп. є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі.

Крім того, у зв'язку з неналежним виконанням відповідачем своїх зобов'язань щодо оплати вартості спожитої теплової енергії у грудні 2015 року, позивачем було заявлено до стягнення з відповідача пеню у розмірі 4783 грн. 55 коп. за період з 21.01.2016 по 20.07.2016 (в редакції заяви про зменшення позовних вимог).

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Штрафними санкціями у Господарському кодексі України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання (частина 1 статті 230 Господарському кодексі України).

У відповідності до норм частини 1 статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Відповідно до ч. 3 ст. 549 Цивільного кодексу України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання зобов'язання.

Відповідно до частини 6 статті 232 Господарського кодексу України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Відповідно до п. 7.2 Договору № 321/51/0515 від 02.06.2015 у разі неоплати рахунків за спожиту теплову енергію в строк, вказаний у договорі, споживач зобов'язується сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, також три відсотки річних та пеню за кожний день прострочення у розмірі подвійної облікової ставки НБУ.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок пені, суд дійшов висновку в його необґрунтованості, оскільки позивачем не враховано кількість календарних днів у 2016 році, що становить 366 днів, що повинно бути взято до уваги при розрахунку пені.

За таких обставин, суд здійснив власний розрахунок пені (в межах заявленого позивачем періоду нарахування - з 21.01.2016 по 20.07.2016).

Сума боргу (грн) - за грудень 2015 рокуПеріод простроченняКількість днів простроченняРозмір облікової ставки НБУСума пені за період прострочення, грн.
23993.3021.01.2016 - 28.01.2016822%230.76
23993.3029.01.2016 - 03.03.20163522%1009.55
23993.3004.03.2016 - 21.04.20164922%1413.38
23993.3022.04.2016 - 26.05.20163519%871.89
23993.3027.05.2016 - 23.06.20162818%660.80
23993.3024.06.2016 - 20.07.20162716,5%584.10
Всього:4770,47 грн.
Таким чином, обґрунтованим розміром пені, який підлягає стягненню з відповідача, є 4770 грн. 47 коп., у зв'язку з чим позовні вимоги Комунального підприємства теплових мереж «Бориспільтепломережа» в частині стягнення з Головного територіального управління юстиції у Київській області пені у розмірі 4783 грн. 55 коп. підлягають частковому задоволенню у розмірі 4770 грн. 47 коп.

Також, позивачем було заявлено до стягнення з відповідача штраф у розмірі 1679 грн. 53 коп.

Відповідно до ч. 2 ст. 549 Цивільного кодексу України штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання.

Відповідно до п. 7.2 Договору № 321/51/0515 від 02.06.2015 за прострочення платежу понад 30 днів додатково стягується штраф у розмірі 7% відсотків від вказаної вартості.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок штрафу, суд дійшов висновку в його обґрунтованості, у зв'язку з чим позовні вимоги Комунального підприємства теплових мереж «Бориспільтепломережа» в частині стягнення з Головного територіального управління юстиції у Київській області штрафу у розмірі 1679 грн. 53 коп. підлягають задоволенню у повному обсязі.

При цьому, враховуючи поданий відповідачем відзив на позовну заяву, в якому відповідач зазначив, що має право здійснювати видатки (платежі) виключно в межах наданих асигнувань з Державного бюджету, а заборгованість у розмірі 23993 грн. 30 коп. (за грудень 2015 року) не була взята на облік в Головному територіальному управлінні юстиції в Київській області, суд зазначає, що відсутність бюджетного фінансування не звільняє відповідача як від обов'язку оплатити вартість спожитих житлово-комунальних послуг (поставленої позивачем теплової енергії), так і не є підставою для звільнення відповідача від відповідальності (сплати пені, штрафу) за несплату чи прострочення оплати спожитої теплової енергії.

Крім того, у судовому засіданні 04.11.2016 відповідач подав клопотання про зменшення неустойки (штрафу, пені), в якому просив суд зменшити розміру штрафу та пені, яка підлягає стягненню з відповідача, до 1 грн. 00 коп., у зв'язку з тим, що відповідач є розпорядником бюджетних коштів та має право здійснювати платежі щодо взятих на себе зобов'язань виключно в межах наданих асигнувань з Державного бюджету. При цьому, відповідач зазначив, що належним чином здійснював розрахунки за спожиту теплову енергію за Договором № 321/51/0515 від 02.06.2015 у попередні періоди.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 83 Господарського процесуального кодексу України господарський суд, приймаючи рішення, має право зменшувати у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання.

Згідно зі ст. 233 Господарського кодексу України у разі, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов'язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Частина третя статті 551 Цивільного кодексу України передбачає, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Відповідно до п. 3.17.4 постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції», вирішуючи, в тому числі й з власної ініціативи, питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання (пункт 3 статті 83 ГПК), господарський суд повинен об'єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов'язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов'язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов'язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо.

Суд зазначає, що наведені відповідачем обставини щодо відсутності бюджетного фінансування не є достатніми підставами для зменшення розміру штрафних санкцій, що підлягають стягненню з боржника.

Відповідачем не обґрунтовано та не доведено належними та допустимими доказами винятковості випадку, невідповідності розміру стягуваних штрафних санкцій (пені, штрафу) розміру завданих збитків (суми основного боргу), а також не надано доказів на підтвердження добровільного усунення відповідачем вчиненого порушення та його наслідків.

При цьому, судом враховано дату виникнення заборгованості та строку здійснення відповідачем оплати, та взято до уваги, що станом на дату розгляду справи у суді відповідачем не було вчинено жодних дій для погашення вказаної заборгованості.

З огляду на викладене суд не вбачає підстав для задоволення клопотання відповідача про зменшення розміру штрафних санкцій (пені, штрафу), що підлягають стягненню з відповідача, до 1 грн.

Крім того, після подання відповідачем клопотання про зменшення розміру штрафних санкцій (04.11.2016), позивачем 14.11.2016 було подану заяву про зменшення розміру позовних вимог (в частині пені), яка була прийнята судом до розгляду.

До того ж, позовні вимоги Комунального підприємства теплових мереж «Бориспільтепломережа» в частині стягнення з Головного територіального управління юстиції у Київській області пені задоволено судом частково.

Також, позивачем було заявлено до стягнення з відповідача 3% річних у розмірі 519 грн. 41 коп. за період з 21.01.2016 по 10.10.2016.

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно з пунктом 4.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17 грудня 2013 року N 14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» сплата трьох процентів від простроченої суми (якщо інший розмір не встановлений договором або законом) не має характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним утримуваними коштами, належними до сплати кредиторові.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок 3% річних, суд дійшов висновку в його необґрунтованості, оскільки позивачем не враховано кількість календарних днів у 2016 році, що становить 366 днів, що повинно бути взято до уваги при розрахунку 3% річних.

За таких обставин, суд здійснив власний розрахунок 3% річних (в межах заявленого позивачем періоду нарахування).

Сума боргу (грн) за грудень 2015 рокуПеріод простроченняКількість днів простроченняРозмір процентів річнихЗагальна сума процентів
23993.3021.01.2016 - 10.10.20162643%519,20 грн.
Таким чином, обґрунтованим розміром 3% річних, що підлягає стягненню з відповідача, є 519 грн. 20 коп., у зв'язку з чим позовні вимоги Комунального підприємства теплових мереж «Бориспільтепломережа» в частині стягнення з Головного територіального управління юстиції у Київській області 3% річних у розмірі 519 грн. 41 коп. підлягають частковому задоволенню у розмірі 519 грн. 20 коп.

Крім того, позивачем було заявлено до стягнення з відповідача інфляційні втрати у розмірі 1223 грн. 66 коп. за період з січня по травень 2016 року.

Згідно з положеннями пунктів 3.1 та 3.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17 грудня 2013 року N 14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 ЦК України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті. Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов'язання.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок інфляційних втрат, суд дійшов висновку в його обгрунтованості, у зв'язку з чим позовні вимоги Комунального підприємства теплових мереж «Бориспільтепломережа» в частині стягнення з Головного територіального управління юстиції у Київській області інфляційних втрат у розмірі 1223 грн. 66 коп. підлягають задоволенню у повному обсязі.

Згідно з частиною 1 статті 49 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись ст. 43, ч. 1 ст. 49, ст.ст. 82, 82-1, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Головного територіального управління юстиції у Київській області (04071, м. Київ, вул. Ярославська, буд. 5/2; ідентифікаційний код: 34481907) на користь Комунального підприємства теплових мереж «Бориспільтепломережа» (08300, Київська обл., м. Бориспіль, вул. Київський шлях, буд. 41-А; ідентифікаційний код: 13712452) суму основного боргу у розмірі 23993 (двадцять три тисячі дев'ятсот дев'яносто три) грн. 30 коп., пеню у розмірі 4770 (чотири тисячі сімсот сімдесят) грн. 47 коп., штраф у розмірі 1679 (одна тисяча шістсот сімдесят дев'ять) грн. 53 коп., 3% річних у розмірі 519 (п'ятсот дев'ятнадцять) грн. 20 коп., інфляційні втрати у розмірі 1223 (одна тисяча двісті двадцять три) грн. 66 коп. та судовий збір у розмірі 1309 (одна тисяча триста дев'ять) грн. 71 коп.

3. В іншій частині позову відмовити.

4. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Відповідно до частини 5 статті 85 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Київського апеляційного господарського суду шляхом подання, протягом 10 днів з дня складання повного рішення, апеляційної скарги через Господарський суд міста Києва.

Повне рішення складено: 28.11.2016

Суддя І.М. Отрош