ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
======================================================================
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 листопада 2016 року Справа № 915/1017/16

м.Миколаїв

За позовом: Товариство з обмеженою відповідальністю Фінансова компанія Приватні інвестиції, 04053, м. Київ, вул. Січових Стрільців, 52а, оф. 147

до відповідача: Приватного підприємства Фірми Интерсервис, 57240, Миколаївська область, Вітовський район, с. Партизанське, вул.. Центральна

фактична адреса: 54000, м. Миколаїв, вул. Автомобільна,1

про: зобовязання вчинити певні дії.

Суддя Васильєва Л.І.

П Р Е Д С Т А В Н И К И:

від позивача: ОСОБА_1, довіреність №217 від 04.02.2016 року.

від відповідача: ОСОБА_2, довіреність від 24.10.2016 року

Товариство з обмеженою відповідальністю Фінансова компанія Приватні інвестиції звернулося до суду з позовом про зобовязання відповідача (в особі голови ліквідаційної комісії ОСОБА_3В.) відповідно до ч. 3 ст. 110 Цивільного кодексу України здійснити всі необхідні дії, які встановлені Законом України Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом для порушення справи про банкрутство ПП Фірми Интерсервис.

Ухвалою Господарського суду Миколаївської області від 22.09.2016 року позовну заяву прийнято до розгляду, порушено провадження у справі.

На обґрунтування позовних вимог зазначає, що ТОВ «Фінансова компанія «Приватні інвестиції» набуло право вимоги до ПП Фірма «Интерсервис», що належало ПАТ «Кредобанк» на підставі укладених договорів про відступлення прав за договорами іпотеки та про відступлення прав за договорами застави від 16.12.2011 року.

Вказує, що ПАТ «Кредобанк», а після переходу права вимоги ТОВ «Фінансова компанія «Приватні інвестиції», вело листування з ПП Фірма «Интерсервис» щодо проведення процедури ліквідації боржника та погашення кредиторських вимог, проте кошти від відповідача в рахунок погашення кредиторських вимог не отримувала. Крім того, з 2016 році відповідач ігнорує листи ТОВ «Фінансова компанія «Приватні інвестиції», що дає підстави вважати, що ПП Фірма «Интерсервис» не має майна, за рахунок якого можна задовольнити вимоги кредиторів.

Позивач посилається на те, що відповідач ухиляється від здійснення всіх необхідних дій, передбачених положеннями ч.3 ст. 110, ст.. 111 Цивільного кодексу України та ст.. 11 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», чим порушує право ТОВ «Фінансова компанія «Приватні інвестиції» на отримання коштів в рахунок погашення заборгованості за кредитними договорами.

Відповідач просить в задоволенні позовних вимог відмовити. На обґрунтування заперечень зазначає, що на сьогоднішній день відбувається ліквідація ППФ «Интерсервис» за рішенням власника у відповідності до наказу № 46 від 30.08.2006. Відповідні відомості згідно до законодавства були внесені до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців. Зазначає, що на сьогоднішній день ліквідацію відповідача не завершено, не здійснено оцінку майна, не проведено контролюючим органом відповідних позаплановихперевірок боржника, що виключає можливість звернення боржника до господарського суду із заявою про порушеннясправи про банкрутство.

Вказує, що згідно довідки ППФ «Интерсервис» від 22.11.2016 вих. 07 вартість нерухомого майна, яке належить ППФ «Интерсервис» на правах власності та розташоване в м. Миколаєві по вул. Автомобільній складає 21 149 787 грн., що значно перевищує дебіторську заборгованість боржника, а отже, підстави, передбачені ч.3 ст.110 ЦК України для ліквідації ППФ «Интерсервис» в порядку, встановленому законом про банкрутом відсутні.

Відповідач зазначає, що ним на адресу позивача неодноразово направлялися листи про надання згоди на продаж частини майна, що знаходиться в заставі ПАТ «Кредобанк» (від 14.10.2014, 08.04.2015 № 09), однак відповіді отримано не було, а отже посилання позивача в позовній заяві на бездіяльність відповідача не відповідає дійсності.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін у судових засіданнях, дослідивши та оцінивши усі подані у справу докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд,-

встановив:

31.03.2003 року між АТ «ОСОБА_4 (Україна)» (правонаступником якого є «Кредобанк») та ПП Фірма «Интерсервис» було укладено кредитний договір № 34-2003 (з подальшими змінами та доповненнями), відповідно до умов якого банк надав позичальнику кредит в сумі 1 650 000,00 грн.

29.03.2003 року між АТ «ОСОБА_4 (Україна)» (правонаступником якого є ПАТ «Кредобанк») та ПП Фірма «Интерсервис» було укладено кредитний договір № 16-2004 (з подальшими змінами та доповненнями), відповідно до умов якого банк надав позичальнику кредит в сумі 300000,00грн.

29.03.2004 року між АТ «ОСОБА_4 (Україна)» (правонаступником якого є ПАТ «Кредобанк») та ПП Фірма «Интерсервис» було укладено кредитний договір № 17-2004 (з подальшими змінами та доповненнями), відповідно до умов якого банк надав позичальнику кредит в сумі 550 000,00. грн.

З метою забезпечення виконання зобов'язань позичальника за цими кредитними договорами між АТ «ОСОБА_4 (Україна)» (правонаступником якого є ПАТ «Кредобанк») та ПП Фірма «Интерсервис» було укладено договори застави від 18.07.2003 року, від 03.06.2004 року, від 10.06.2004 року та договір іпотеки від 30.03.2004 року (з подальшими змінами та доповненнями).

ПП Фірма «Интерсервис» свої зобов'язань з повернення кредитних коштів не виконала.

30.08.2006 року власником ПП Фірми «Інтерсервіс» було прийнято рішення про ліквідацію підприємства (Наказ № 46 від 30.08.2016р.).

Відомості про ліквідацію ПП Фірми «Інтерсервіс» були внесені до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців 27.12.2007 р., головою ліквідаційної комісії (ліквідатором) обрано (призначено) ОСОБА_3

ВАТ «Кредобанк» було заявлено кредиторські вимоги до ПП Фірма «Интерсервіс», що виникли через невиконання останнім своїх зобов'язань як позичальника за вищезазначеними кредитними договорами.

Листом від 11.12.2006 року № 182 ПП Фірма «Интерсервис» (в особі голови ліквідаційної комісії ОСОБА_3В.) визнало кредиторські вимоги ВАТ «Кредобанк» у сумі 2 912 853,40 грн та включило це вимоги до першої черги як вимоги, що забезпечені заставою.

29.11.2011 року між ПАТ «Кредобанк» та ТОВ «Фінансова компанія «Приватні інвестиції» укладено договір факторингу, відповідно до умов якого ОСОБА_4 відступив Новому кредитору, а Новий кредитор прийняв від Банку права вимоги за Кредитними договорами та за усіма Забезпеченнями відповідно до Забезпечувальних документів, вказаних у Додатку 1.

16.12.2011 року між ПАТ «Кредобанк» та ТОВ «Фінансова компанія «Приватні інвестиції» було укладено договір про відступлення прав за договорами іпотеки, відповідно до умов якого ПАТ «Кредобанк» відступив ТОВ «Фінансова компанія «Приватні інвестиції» права іпотекодержателя за іпотечними договорами.

16.12.2011 року між ПАТ «Кредобанк» та ТОВ «Фінансова компанія «Приватні інвестиції» було укладено Договір про відступлення прав за договорами застави, відповідно до умов якого ПАТ «Кредобанк» відступив ТОВ «Фінансова компанія «Приватні інвестиції» права заставодержателя за договорами застави.

Таким чином, ТОВ «Фінансова компанія «Приватні інвестиції» набуло право вимоги до ПП Фірма «Интерсервис», що належало ПАТ «Кредобанк», за всіма вищезазначеними кредитними договорами, договорами застави та іпотеки.

Посилаючись на те, що відповідач кошти в рахунок погашення кредиторських вимог не сплачує, на листи ТОВ «Фінансова компанія «Приватні інвестиції» не відповідає, що дає позивачу підстави вважати, що майно, за рахунок якого можна задовольнити вимоги кредиторів у відповідача відсутнє, позивач просить суд зобовязати відповідача (в особі голови ліквідаційної комісії ОСОБА_3В.) відповідно до ч. 3 ст. 110 Цивільного кодексу України здійснити всі необхідні дії, які встановлені Законом України Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом для порушення справи про банкрутство ПП Фірми Интерсервис.

Позовні вимоги задоволенню не підлягають з наступних підстав.

Згідно ст. 41 ГПК України господарські суди розглядають справи про банкрутство у порядку провадження, передбаченому цим Кодексом, з урахуванням особливостей, встановлених Законом України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом».

Відповідно до ст.1 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» банкрутство визнана господарським судом неспроможність боржника відновити свою платоспроможність за допомогою процедур санації та мирової угоди і погасити встановлені у порядку, визначеному цим Законом, грошові вимоги кредиторів не інакше як через застосування ліквідаційної процедури.

Неплатоспроможність-це неспроможність суб'єкта підприємницької діяльності виконати після настання встановленого строку грошові зобов'язання перед кредиторами не інакше, як через відновлення його платоспроможності.

Відповідно до вимог Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» під ліквідацією розуміється припинення суб'єкта підприємницької діяльності, визнаного господарським судом банкрутом, з метою здійснення заходів щодо задоволення в порядку цього Закону вимог кредиторів шляхом продажу його майна.

Приписом ч.1 ст.2 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» встановлено, що провадження у справах про банкрутство регулюється цим Законом, Господарським процесуальним кодексом України, іншими законодавчими актами України.

Згідно ст.95 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом » якщо вартості майна боржника - юридичної особи, щодо якого прийнято рішення про ліквідацію, недостатньо для задоволення вимог кредиторів, така юридична особа ліквідується в порядку, передбаченому цим Законом. У разі виявлення зазначених обставин ліквідатор (ліквідаційна комісія) зобов'язаний звернутися до господарського суду із заявою про порушення справи про банкрутство такої юридичної особи.

Обов'язковою умовою звернення до господарського суду із заявою про порушення справи про банкрутство є дотримання боржником порядку ліквідації юридичної особи відповідно до законодавства України.

Відповідно до ч.1 п.1 ст.110 ЦК України юридична особа ліквідується за рішенням її учасників або органу юридичної особи, уповноваженого на це установчими документами, в тому числі, у з в'язку із закінченням строку, на який було створено юридичну особу, досягнення мети, для якої ї створено, а також в інших випадках, передбачених установчими документами.

Згідно ч.3 ст.110 ЦК України, якщо вартість майна юридичної особи є недостатньою для задоволення вимог кредиторів, юридична особа ліквідується в порядку, встановленому законом про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом.

Відповідно до ч.1 ст.105 ЦК України учасники юридичної особи, суд або орган, що прийняв рішення про припинення юридичної особи, зобов'язані протягом трьох робочих днів з дати прийняття рішення письмово повідомити орган, що здійснює державну реєстрацію.

За ч. 2, ч. 5 ст.105 ЦК України після внесення запису про прийняття рішення засновників (учасників) юридичної особи, суду або уповноваженого ними органу про припинення юридичної особи до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб підприємців повідомлення про внесення запису до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб підприємців щодо прийняття рішення засновників (учасників) юридичної особи, суду або уповноваженого ними органу про припинення юридичної особи публікується у спеціалізованому друкованому засобі масової інформації. Строк заявлення кредиторами своїх вимог до юридичної особи, що припиняється, не може становити менше двох і більше шести місяців з дня опублікування повідомлення про рішення щодо припинення юридичної особи.

Згідно з ч. 4 ст.111 ЦК України ліквідаційна комісія (ліквідатор) вживає заходів щодо інвентаризації майна юридичної особи, що припиняється, а також майна її філій та представництв, дочірніх підприємств, господарських товариств, а також майна, що підтверджує її корпоративні права в інших юридичних особах, виявляє та вживає заходів щодо повернення майна, яке перебуває у третіх осіб. У випадках, установлених законом, ліквідаційна комісія (ліквідатор) забезпечує проведення незалежної оцінки майна юридичної особи, що припиняється.

Відповідно до вимог ч.8 ст. 111 ЦК України ліквідаційна комісія після закінчення строку для пред'явлення вимог кредиторами складає проміжний ліквідаційний баланс, який містить відомості про склад майна юридичної особи, що ліквідується перелік пред'явлених кредиторами вимог, а також про результати їх розгляду. Проміжний ліквідаційний баланс затверджується учасниками юридичної особи або органом, який прийняв рішення про ліквідацію юридичної особи .

Відповідно до ч.7 ст.111 ЦК України для проведення перевірок та визначення наявності або відсутності заборгованості із сплати податків, зборів, єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, страхових коштів до Пенсійного фонду України, фондів соціального страхування ліквідаційна комісія (ліквідатор) забезпечує своєчасне надання органам доходів і зборів та Пенсійного фонду України, фондів соціального страхування документів юридичної особи (її філій, представництв), у тому числі первинних документів, регістрів бухгалтерського та податкового обліку.

До моменту затвердження ліквідаційного балансу ліквідаційна комісія (ліквідатор) складає та подає органам доходів і зборів, Пенсійного фонду України та фондів соціального страхування звітність за останній звітний період.

Статтею 78 Податкового Кодексу України, передбачено порядок проведення документальних позапланових перевірок, зокрема, відповідно до п.п.78.1.7 документальна позапланова перевірка здійснюється якщо розпочато процедуру реорганізації юридичної особи (крім перетворення), припинення юридичної особи або підприємницької діяльності фізичної особи - підприємця, закриття постійного представництва чи відокремленого підрозділу юридичної особи, в тому числі іноземної компанії, організації, порушено провадження у справі про визнання банкрутом платника податків або подано заяву про зняття з обліку платника податків.

Як вбачається з матеріалів справи відповідач перебуває в процесі ліквідації за рішенням власника у відповідності до наказу № 46 від 30.08.2006. Відповідні відомості у відповідності до законодавства були внесені до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців.

Станом на день розгляду справи у суді ліквідацію відповідача не завершено. Не здійснено оцінку майна, не проведено контролюючим органом відповідних позапланових перевірок боржника, що виключає можливість звернення боржника до господарського суду із заявою про порушення справи про банкрутство.

З наявної в матеріалах справи довідки відповідача від 22.11.2016 вих. 07, вбачається, що вартість нерухомого майна, яке належить відповідачу на правах власності та розташоване в м. Миколаєві по вул. Автомобільній складає 21 149 787 грн., що значно перевищує суму кредиторських вимог позивача.

Враховуючи наведене, підстави, передбачені ч.3 ст.110 ЦК України, для ліквідації відповідача в порядку, встановленому Законом України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» - відсутні.

За таких обставин позовні вимоги є необґрунтованими та задоволенню не підлягають. Судові витрати слід покласти на позивача згідно ст. 49 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись ст.ст. 44, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд,-

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позову відмовити.

Судові витрати покласти на позивача.

Рішення у відповідності зі ст.85 Господарського процесуального кодексу України набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня підписання рішення, оформленого відповідно до статті 84 цього Кодексу.

Сторони, які беруть участь у справі, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення повністю або частково у порядку і строки встановлені ст.93 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено та підписано 05.12.2016 р.

Суддя Л.I. Васильєва