донецький апеляційний господарський суд

Постанова

Іменем України

28.11.2016 справа №908/5397/15

Донецький апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: суддівОСОБА_1 ОСОБА_2, ОСОБА_3
за участю представників сторін від позивача від відповідача-1 від відповідача-2 ОСОБА_4, за довіреністю; не з'явився; не з'явився;

розглянувши апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі регіональної філії "ОСОБА_5 залізниця" Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця", м. Київ
на рішення господарського судуЗапорізької області
від10.10.2016 р. (підписано 18.10.2016 р.)
у справі№ 908/5397/15 (суддя Азізбекян Т.А.)
за позовомПублічного акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі регіональної філії "ОСОБА_5 залізниця" Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця", м. Київ
до відповідачів:1. Товариства з обмеженою відповідальністю "Ферромет 1", м. Запоріжжя; 2. Державного підприємства "Нігинський карєр", с. Сахкамінь, Камянець-подільський район, Хмельницька область
простягнення суми
В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2015 року до господарського суду звернулось Державне територіально-галузеве обєднання "ОСОБА_5 залізниця", м. Київ (позивач) із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Ферромет 1", м. Запоріжжя (відповідач-1) про стягнення 144 203,52 грн.

Рішенням господарського суду Запорізької області від 04.01.2016 р. у задоволенні позовних вимог по даній справі відмовлено.

Ухвалою Донецького апеляційного господарського суду від 17.02.2016 р. первісного позивача у справі було замінено його правонаступником Публічним акціонерним товариством "Українська залізниця" в особі регіональної філії "ОСОБА_5 залізниця" Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця", м. Київ.

Постановою Донецького апеляційного господарського суду від 02.03.2016 р. рішення господарського суду Запорізької області від 04.01.2016 р. залишене без змін.

Постановою Вищого господарського суду України від 24.05.2016 р. рішення господарського суду Запорізької області від 04.01.2016 р. та постанова Донецького апеляційного господарського суду від 02.03.2016 р. були скасовані, а справа передана на новий розгляд до господарського суду Запорізької області, у звязку з тим, що під час розгляду справи судами першої та апеляційної інстанцій не було досліджено питання чи була допущена затримка вагонів з причин, що залежать від вантажовласника ТОВ "Ферромет 1" чи ні.

Ухвалою господарського суду Запорізької області від 09.08.2016 р. у якості другого відповідача до участі у справі було залучено Державне підприємство "Нігинський карєр", с. Сахкамінь, Камянець-подільський район, Хмельницька область (відповідач-2).

Рішенням господарського суду Запорізької області від 10.10.2016 р. у задоволенні позовних вимог по даній справі відмовлено.

Позивач, не погодившись з прийнятим рішенням, подав апеляційну скаргу в якій просить спірне рішення господарського суду скасувати та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

В обґрунтування вимог скарги заявник посилається на те, що рішення судом першої інстанції винесено з порушенням норм матеріального та процесуального права України, що призвело, на думку скаржника, до прийняття незаконного рішення по справі.

Представник позивача в судовому засіданні підтримав доводи апеляційної скарги в повному обсязі, надав пояснення, аналогійні викладеним в апеляційній скарзі.

Представники відповідачів до судового засідання не зявились, про причини неявки судову колегію не повідомили, про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, у звязку з чим судова колегія вважає можливим розглянути апеляційну скаргу у відсутності відповідачів, що не скористались своїм правом на участь в судому засіданні.

Відповідно до статті 101 Господарського процесуального кодексу України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Відповідно до вимог ст. 81-1 Господарського процесуального кодексу України здійснювалась фіксація судового засідання за допомогою технічних засобів.

Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи із наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, 21.01.2015 р. між Державним територіально-галузевим обєднанням "ОСОБА_5 залізниця", правонаступником якого є позивач та відповідачем укладений договір про організацію перевезень вантажів і проведення розрахунків за перевезення та надані залізницею послуги № 2127 (далі Договір), предметом якого відповідно є надання позивачем відповідачу послуг, повязаних з перевезенням вантажів та проведенням розрахунків за надані послуги.

Відповідно до п.п. 3.1-3.3 Договору, відповідач-1 здійснює попередню оплату позивачу на відповідний рахунок. Одержані кошти позивач зараховує на особовий рахунок відповідача-1. Послуги відповідачу-1 за договором надаються за наявності попередньої оплати на його особовому рахунку.

Сума попередньої оплати на особовому рахунку відповідача-1 визначається із розрахунку середньодобового обсягу перевезень за відпрацьовані дні попереднього або поточного місяця. Сторони погодили розмір попередньої оплати у сумі середньодобового обсягу перевезень за пять діб.

Позивач відображає відповідні суми (провізну плату, додаткові збори, плату за користування вагонами (контейнерами), штрафи, пеню) в особовому рахунку відповідача-1 на підставі перевізних документів накопичувальних карток, відомостей плати за користування вагонами (контейнерами) і т. ін., оформлених у паперовому або електронному вигляді.

У квітні 2015 року до станції ОСОБА_5 залізниці для відповідача-1 надходили вагони, які за відсутності технічної можливості накопичення вагонів на станції призначення були затримані та перенаправлені у квітні, травні 2015 року до станції Нігин.

Загальний час затримки вагонів на коліях станцій було зафіксовано актами затримки вагонів форми ГУ-23а №21 від 12.04.2015 р., №22 від 13.04.2015 р., №46 від 15.04.2015р., № 49 від 13.04.2015 р., №55 від 15.04.2015 р., №52 від 20.04.2015 р., №28 від 24.04.2015 р., №27 від 25.04.2015 р., №25 від 22.04.2015 р., №27 від 28.04.2015 р. та актами загальної форми ГУ-23 №№ 884, 892, 895, 897, 902, 903, 995, 998, 1004, 1022, 1023, 1034, 1035, 1036, 1039, на підставі яких позивачем була нарахована плата за користування вагонами по відомостям №17040034, №17040035, № 22040047, № 28040058, №28040062, №29040063, № 29040066, №29040067, №12050072 форми ГУ-46 на загальну суму 144 203,52 грн.

З матеріалів справи вбачається, що усі вагони, про які йдеться у позові, прямували на адресу відповідача-1 у порожньому стані і за своїм "юридичним" статусом є "власними вагонами", що належать іншим особам.

Матеріалами справи підтверджено, що усі відомості плати за користування вагонами, що є єдиним розрахунковим документом для обліку часу користування вагонами та стягнення плати за таке користування (п. 3 Правил користування вагонами і контейнерами, затверджених Наказом Міністерства транспорту України від 25.02.1999 № 113 (далі Правила користування)), були підписані відповідачем-1 із зауваженнями про не згоду з нарахуванням цієї плати.

Відтак, посилання позивача в обґрунтування позовних вимог на умови Договору про розрахунки судова колегія вважає безпідставним.

Судова колегія вважає обґрунтованим висновок суду першої інстанції щодо визначеного статтею 119 Статуту спеціального порядку нарахування плати за користування вагонами в тому числі і відносно вагонів, затриманих на підходах до станції призначення.

За приписами пункту 3 Правил користування, облік часу користування вагонами та нарахування плати за користування ними провадиться на станціях відправлення та призначення за Відомістю плати за користування вагонами форми ГУ-46, яка складається на підставі Пам'яток про подавання/забирання вагонів форми ГУ-45, Повідомлення про закінчення вантажних операцій з вагонами, Актів про затримку вагонів форми ГУ-23а, Актів загальної форми ГУ-23.

Пунктом 4 Правил користування встановлено, що відомості плати за користування вагонами, контейнерами складаються на вагони, контейнери, що подаються під навантаження та вивантаження, є документами обліку часу перебування вагонів, контейнерів у пунктах навантаження та вивантаження та на під'їзних коліях і містять розрахунки платежів за користування вагонами, контейнерами.

Згідно з п. 8 Правил користування, у разі затримки вагонів на станції з причин, які залежать від вантажовласника, складається акт загальної форми, який підписується представниками станції і вантажовласника. В акті вказується час (у годинах та хвилинах) початку та закінчення затримки вагонів і їх номери.

Відповідно до п.п. 1, 3 Правил складання актів, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 28.05.2002 №334 (далі Правила складання) при перевезеннях у залежності від обставин, що можуть бути підставою для матеріальної відповідальності залізниці, відправника, одержувача, пасажира, складаються комерційні акти та акти загальної форми.

Акти загальної форми складаються для засвідчення обставин, що виникли в процесі перевезення вантажу, багажу, вантажобагажу і можуть бути підставою для матеріальної відповідальності, у разі затримки вагонів на станції призначення в очікуванні подачі під вивантаження (перевантаження) з причин, що залежать від одержувача, власника залізничної підїзної колії, порту, підприємства.

Підставою для нарахування та стягнення збору за зберігання, в тому числі при затримці вагонів на шляху перевезення, є акт загальної форми ГУ-23 або у разі затримки на підходах до станції призначення форми ГУ-23а, який складається для засвідчення обставин, що виникли в процесі перевезення вантажу, і підписується особами, які беруть участь у засвідченні обставин, що стали підставою для складання акта, але не менше як двома особами, відповідно до Правил складання актів, Правил користування вагонами і контейнерами.

Разом з тим, з матеріалів справи вбачається, що залізнична підїзна колія, на яку мали подаватися спірні порожні вагони, належить не відповідачу-1, а відповідачу-2, з яким позивачем був укладений Договір про експлуатацію залізничної підїзної колії при станції Нігин ОСОБА_5 залізниці № 899 від 05.05.2009р. (далі "Договір 899", т. 2 а.с. 36-38). Саме у Договорі 899 врегульовані питання порядку подачі на підїзну колію та забирання з неї усіх вагонів; часу перебування вагонів на підїзній колії під вантажними операціями; порядку та обсягу послуг, які має сплачувати власник цієї колії позивачу.

Зокрема, п. 16 Договору 899 визначено, що плату за користування вагонами сплачує саме власник підїзної колії відповідач-2, що повністю кореспондується із приписами ст. 73 Статуту залізниць, за якою відповідальність перед позивачем за користування вагонами контрагентом несе підприємство, якому належить підїзна колія.

Згідно зі ст. 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог, так і заперечень.

Відповідно до ст. 34 ГПК України, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

В даному випадку, доказом затримання вагонів з причин, що залежать від відповідача-1 можуть бути акти загальної форми (форма ГУ-23) складені ст. Балин, ст. Дунаївці, ст. Ярмолинці Південно-Західної залізниці, оскільки відповідно до п. 3 Правил складання актів, вказаний акт повинен складатися безпосередньо під час виявлення обставин, що зумовили складання даного акту, для засвідчення саме цих обставин.

Проте, акти загальної форми (форма ГУ-23), які повинні складатися попутною станцією (ст. Балин, ст. Дунаївці, ст. Ярмолинці Південно-Західної залізниці), відсутні.

Крім того, рішенням господарського суду Хмельницької області у справі № 924/1622/15 від 17.11.2015, яке набрало законної сили 30.11.2015, за позовом ПАТ "Українська залізниця" до ДП "Нігинський кар'єр" встановлено, що у березні квітні 2015 по станції ОСОБА_5 була затримана група вагонів вантажовласника з причини неможливості приймання вагонів вантажовласником та відсутністю технічної можливості накопичення вагонів на станції призначення, які в подальшому були переправлені на станцію Нігин, тобто з вини відповідача-2 по даній справі. В подальшому група вагонів була затримана на станції Нігин з причин, що залежали від вантажовласника ДП "Нігинський кар'єр", стягнуто плату за користування вагонами за відомостями форми ГУ-46 у загальній сумі 262 647,36 грн.

Отже судова колегія вважає цілком обґрунтованим висновок суду першої інстанції про те, що акти про затримку вагонів (форма ГУ-23а) № 21 від 12.04.15 (початок затримки вагонів), № 22 від 13.04.15 (закінчення затримки вагонів), так само, як і акти (форма ГУ-23а) №49 від 13.04.15 (початок затримки вагонів 24 одиниць) та № 46 від 15.04.15 (закінчення затримки вагонів 24 одиниць), №55 від 15.04.15 (початок затримки вагонів 13 одиниць), №52 від 20.04.15 (закінчення затримки вагонів 13 одиниць - 41), акт №28 від 24.04.15 (початок затримки вагонів), акт №27 від 25.04.15 (закінчення затримки вагонів), акт № 28 від 24.04.15 та № 27 від 25.04.15, акт №25 від 22.04.15 та №27 від 28.04.15 (29 вагонів), не є належними доказами для стягнення плати за користування вагонами.

За таких підстав, з урахуванням наведеного, судова колегія дійшла висновку, що рішення господарського суду про відмову у задоволенні позовних вимог є законним та обґрунтованим, оскільки факт вини відповідача-1 в затримці вагонів на коліях станцій ОСОБА_5, Дунаївці, Ярмолинці, Нігин ОСОБА_5 залізниці у квітні 2015 року матеріалами справи не доведений.

Перевіривши висновок суду першої інстанції в частині припинення провадження у справі відносно відповідача-2 на підставі п. 1-1 ст. 80 Господарського процесуального кодексу України, судова колегія також вважає його обґрунтованим.

З урахуванням вищевикладеного, судова колегія Донецького апеляційного господарського суду дійшла висновку, що рішення господарського суду Запорізької області від 10.10.2016 року у справі № 908/5397/15 ґрунтується на всебічному, повному та обєктивному розгляді всіх обставин справи, які мають суттєве значення для вирішення спору, відповідає нормам матеріального та процесуального права, а доводи апеляційної скарги не спростовують висновку суду першої інстанції.

Відповідно до вимог ст.49 Господарського процесуального кодексу України судові витрати по розгляду апеляційної скарги відносяться на позивача.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 102, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі регіональної філії "ОСОБА_5 залізниця" Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця", м. Київ залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Запорізької області від 10.10.2016 року у справі № 908/5397/15 залишити без змін.

Постанову може бути оскаржено до Вищого господарського суду України у касаційному порядку через Донецький апеляційний господарський суд протягом двадцяти днів з дня набрання постановою апеляційного господарського суду законної сили.

Головуючий О.В. Стойка

Судді І.В. Зубченко

ОСОБА_3