ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"23" листопада 2016 р.Справа № 922/3027/16

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Шарко Л.В.

при секретарі судового засідання Васильєвой Л.О.

розглянувши справу

за позовом ТОВ "Хабконстракт", м. Львів
до Харківського орендного заводу "Спортінвентар" м. Харків
про стягнення 168944,40 грн.
за участю представників:

позивача - позивача - ОСОБА_1, довіреність № 02-09-2016 від 02.09.2016 року (повноваження перевірені секретарем господарського суду Львівської області);

відповідача - не з'явився,

Судове засідання проведено в режимі відеоконференцзв'язку з господарським судом Львівської області.

ВСТАНОВИВ:

ТОВ "Хабконстракт" (м. Львів) звернулось до господарcького суду Харківської області з позовною заявою, в якій просить стягнути з Харківського орендного заводу "Спортінвентар" (м. Харків) заборгованість за договором №14-П1/15 від 14.07.15р. в сумі 168944,40 грн. Судові витрати просить покласти на відповідача.

Ухвалою суду від 12.09.16р. за позовною заявою було порушено провадження у справі та призначено до розгляду у відкритому судовому засіданні на 03.10.16р.

Ухвалою суду від 27.10.16р. за клопотанням представника позивача строк вирішення спору продовжено по 23.11.16р.

Представник позивача в судовому засіданні 23.11.16р. підтримав позовні вимоги, просив суд позов задовольнити.

Представник відповідача в судове засідання 23.11.16р. не з`явився, вимоги ухвали суду про порушення провадження у справі не виконав, відзив на позов не надав.

Згідно п. п. 4.1.1 п. 4.1. Нормативів і нормативних строків пересилання поштових відправлень та поштових переказів, затверджених наказом Міністерства транспорту та зв`язку України № 1149 від 12.12.2007р. нормативні строки пересилання простої письмової кореспонденції операторами поштового зв'язку (без урахування вихідних днів об'єктів поштового зв'язку) місцевої - Д+2, де Д - день подання поштового відправлення до пересилання в об'єкті поштового зв'язку або опускання простого листа чи поштової картки до поштової скриньки до початку останнього виймання.

Відповідно до п. 4.2. Нормативів і нормативних строків пересилання поштових відправлень та поштових переказів, затверджених наказом Міністерства транспорту та зв`язку України №1149 від 12.12.2007р. при пересиланні рекомендованої письмової кореспонденції зазначені в пункті 4.1 нормативні строки пересилання збільшуються на один день.

Судом перевірено адресу відповідача, згідно з наданого позивачем витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців (а.с. № 53-57), станом на 28.09.16 року, місцезнаходження відповідача 61010, Харківська обл., м. Харків, вул. Миргородська, 4, та саме на цю адресу надсилались процесуальні документи, а позивачем позовна заява.

Відповідно до вимог частин 1,3 ст.18 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних та фізичних осіб-підприємців", якщо відомості, які підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, були внесені до нього, то такі відомості вважаються достовірними і можуть бути використані в спорі з третьою особою, доки до них не внесено відповідних змін.

Як визначено у п. 3.9.1 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 року, особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 64 та статті 87 ГПК. За змістом цієї норми, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

Враховуючи вищезазначене, суд приходить до висновку, що відповідач був належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи й відсутність представника відповідача не перешкоджає розгляду справи по суті.

Беручи до уваги, що відповідно до ст. 33 ГПК України, обовязок доказування і подання доказів покладено на сторони, а також те, що ухвалами суду від 12.09.16р., 03.10.16р. та 15.11.16р. сторін було повідомлено, що у разі неявки їх представників у судове засідання та ненадання витребуваних судом документів, суд має право розглянути справу за наявними в ній матеріалами.

Суд, згідно зі ст. 75 ГПК України, розглядає справу за наявними матеріалами.

Розглянувши матеріали справи, проаналізувавши доводи позовної заяви, повно та всебічно дослідивши обставини справи та докази на їх підтвердження, суд встановив наступне.

14.07.2015 року між Харківським орендним заводом "Спортінвентар" (надалі - Постачальник, Відповідач), та Товариством з обмеженою відповідальністю "Хабконстракт" (надалі - Покупець, Позивач) було укладено договір №14-П1/15 постачання товару (надалі - Договір).

Відповідно до п. 1.1. Договору, Постачальник зобов'язується поставити і передати у власність Покупцю дитячі мотузкові атракціони (далі за текстом - Товар), а Покупець зобов'язується приймати Товар та своєчасно здійснювати його оплату на умовах даного Договору.

Відповідно до п. 2.1. Договору, якість Товару, що постачається, повинна відповідати вимогам нормативно-технічної документації виробника та затвердженим діючим ТУ та ДСТ України.

Відповідно до п.2.2. Договору, підтвердженням якості з боку Постачальника є сертифікат якості/відповідності (паспорт або інший документ, що його замінює), оригінал або засвідчена копія якого надається Постачальником разом із кожною партією Товару.

Відповідно до п.5 Паспорту дитячого майданчику (дитячого мотузкового парку), гарантійний строк експлуатації становить 1 рік.

На виконання умов Договору Відповідач здійснив поставку Товару, що підтверджується накладною №1407-4/П1-15 від 15.09.2015р на суму 163724,40 грн.

Позивач оплатив Товар в повному обсязі, а також оплатив 5220 грн. за доставку товару до м. Львова, що підтверджується відповідними платіжними дорученнями, що додаються до цієї позовної заяви.

В судовому засіданні 23.11.16р. представник позивача вказує, що після початку використання дитячих мотузкових атракціонів, в подальшому, було встановлено неналежну якість товару, що підтверджується фотографіями, які було додано позивачем до позовної заяви.

18.08.16р. позивачем було направлено відповідачу претензію з вимогою про заміну товару неналежної якості.

Дану претензію було залишено відповідачем без виконання.

Вищевикладене слугувало підставою для звернення з позовом до суду, в якому позивач просить суд стягнути з відповідача на свою користь сплачену за товар грошову суму в розмірі 168944,40 грн.

Надаючи правову кваліфікацію доказам, які надані позивачем та викладеним обставинам з урахуванням фактичних та правових підстав позовних вимог, суд виходить з наступного.

За загальним положенням цивільного законодавства, зобовязання виникають з підстав, зазначених у статті 11 Цивільного кодексу України. За приписами частини 2 цієї статті підставами виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема є договір та інші правочини та юридичні факти. Підставою виникнення цивільних прав та обовязків є дії осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також дії, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обовязки.

У відповідності із ст. 173 Господарського кодексу України та ст. 509 Цивільного кодексу України, господарським визнається зобовязання, що виникає між субєктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим кодексом, в силу якого один субєкт господарювання (зобовязана сторона, у тому числі боржник) зобовязаний вичинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого субєкту (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо) або утримуватися від певних дій, а інший субєкт (управлена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобовязаної сторони виконання її обовязків.

Господарські зобовязання можуть виникати, зокрема з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать (ст. 174 Господарського кодексу України).

Відповідно до ч.7 ст.179 Господарського кодексу України, господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Згідно ст. 629 Цивільного кодексу України, договір є обовязковим для виконання сторонами.

Згідно ст. 525 Цивільного кодексу України, одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до положень ч. 1, 2 ст. 712 ЦК України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ч. 1 ст. 673 ЦК України, продавець повинен передати покупцеві товар, якість якого відповідає умовам договору купівлі-продажу.

Частиною 1 ст. 674 ЦК України, відповідність товару вимогам законодавства підтверджується способом та в порядку, встановленими законом та іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до положень ч. 1, 2, 3 ст. 675 ЦК України, товар, який продавець передає або зобов'язаний передати покупцеві, має відповідати вимогам щодо його якості в момент його передання покупцеві, якщо інший момент визначення відповідності товару цим вимогам не встановлено договором купівлі-продажу. Договором або законом може бути встановлений строк, протягом якого продавець гарантує якість товару (гарантійний строк). Гарантія якості товару поширюється на всі комплектуючі вироби, якщо інше не встановлено договором.

Положеннями ч. 1, 2 ст. 680 ЦК України передбачено, що покупець має право пред'явити вимогу у зв'язку з недоліками товару за умови, що недоліки виявлені в строки, встановлені цією статтею, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо на товар не встановлений гарантійний строк або строк придатності, вимога у зв'язку з його недоліками може бути пред'явлена покупцем за умови, що недоліки були виявлені протягом розумного строку, але в межах двох років, а щодо нерухомого майна - в межах трьох років від дня передання товару покупцеві, якщо договором або законом не встановлений більший строк.

Як вбачається з матеріалів справи, а саме паспорту дитячого майданчику (дитячий мотузковий парк) (а.с. № 18) в розділі гарантійні зобов`язання вказано про те, що гарантія не розповсюджується на:

- експлуатаційний знос шнурів, канатів, любих деталей і вузлів елементів, вузлів плетіння при відсутності ознак виробничого дефекту; зменшення пружності шнурів, поролону, кріпильних стрічок, експлуатаційне розтягнення канатів.

Слід звернути увагу, що паспортом до дитячого майданчику (дитячий мотузковий парк) (а.с. № 18-19) чітко встановлено перелік складових частин, на які не розповсюджується гарантія виробника.

Як вбачається з матеріалів справи, саме ті складові частини (шнури, канати), щодо неналежної якості яких позивачем поданий позов, являються тими складовими частинами дитячого мотузкового парку, на які гарантія не розповсюджується.

Відповідно до статті 55 Конституції України, статей 15,16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно статті 43 ГПК України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Відповідно до вимог статті 32 ГПК України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність або відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до статті 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Зважаючи на те, що позивачем не було доведено належними та допустимими доказами факт неналежної якості товару, а також, звертаючи увагу на те, що на складові частини (шнури, канати) гарантія не розповсюджується, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог.

Таким чином, вимоги позивача є необґрунтованими, тому такими, що не підлягають задоволенню.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат суд керується ст. 49 ГПК України. У спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки в задоволенні позову відмовлено повністю, судові витрати у даній справі залишаються за позивачем у повному обсязі.

На підставі викладеного та керуючись ст. 55 Конституції України; ст.ст. 15, 16, 509, 598, 612, 673, 674, 675, 680 Цивільного кодексу України; ст.ст. 173, 174, 179, 193, 197 Господарського кодексу України; ст.ст. 1, 4, 12, 32, 33, 43, 44, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення десятиденного строку для оскарження. Зазначений строк обчислюється з дня підписання повного тексту рішення. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 28.11.2016 р.

Суддя ОСОБА_2