КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"30" листопада 2016 р. Справа№ 910/8893/16

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Скрипки І.М.

суддів: Тищенко А.І.

Гончарова С.А.

за участю представників сторін:

від позивача: не з'явились

від відповідача: не з'явились

третя особа: не з'явилася

від третьої особи: не з'явились

розглянувши апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Українська страхова група" на рішення Господарського суду міста Києва від 09.06.2016р.

у справі №910/8893/16 (суддя Курдельчук І.Д.)

за позовом Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія

"Українська страхова група"

до Моторного (транспортного) страхового бюро України

третя особа, яка не заявляє самостінийх вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_2

про стягнення коштів

В судовому засіданні 30.11.2016р. відповідно до ст. ст. 85, 99 ГПК України оголошено вступну та резолютивну частину постанови.

ВСТАНОВИВ:

Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Українська страхова група» звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Моторного (транспортного) страхового бюро України про стягнення 6 761, 25 грн.

Позовні вимоги мотивовано тим, що ПрАТ "СК "УСГ", виплативши відшкодування потерпілому за договором майнового страхування у розмірі 6 761, 25 грн., набуло право вимоги до МТСБУ щодо стягнення сплаченої ним суми, яку мала відшкодувати особа-винуватець дорожньо-транспортної пригоди (далі - ДТП) (водій транспортного засобу, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність згідно із Законом України від 1 липня 2004 року № 1961-ІV "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів") (далі - Закон № 1961-ІV), на підставі підпункту "а" пункту 41.1 статті 41 цього Закону.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 19.05.2016р. залучено до участі у справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - ОСОБА_2.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 09.06.2016р. у справі №910/8893/16 у задоволенні позову відмовлено повністю.

Не погоджуючись з вищезазначеним рішенням, позивач звернувся до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове про задоволення позову.

Апеляційна скарга обґрунтована порушенням судом норм матеріального та процесуального права, не з'ясовано обставини справи, які мають значення для правильного вирішення спору, неправильно та неповно досліджено докази, що призвело до невідповідності висновків суду обставинам справи.

Відповідно до автоматизованого розподілу судової справи між суддями апеляційну скаргу позивача 05.07.2016р. передано на розгляд судді Київського апеляційного господарського суду Скрипці І.М., сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Скрипка І.М., судді Гончаров С.А., Тарасенко К.В.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 07.07.2016р. колегією суддів в зазначеному складі прийнято апеляційну скаргу до провадження та призначено до розгляду.

Під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції, склад колегії суддів змінювався, розгляд справи у відповідності до ст. 77 ГПК України відкладався, останній раз на 30.11.2016р.

Учасники апеляційного провадження в судове засідання апеляційної інстанції 30.11.2016р., будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце розгляду справи, не з'явилися, про причини неявки суд не повідомили. Оскільки їх явка в судове засідання обов'язковою не визнавалась, колегія суддів вважає за можливе розглянути справу у його відсутність за наявними у справі матеріалами.

Відповідно до частини 1 статті 101 ГПК України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу.

Частиною 2 статті 101 ГПК України передбачено, що апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги та перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Згідно статті 99 ГПК України в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у розділі ХІІ ГПК України.

Колегія суддів, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність застосування господарським судом при прийнятті оскарженого рішення норм матеріального та процесуального права, дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а рішення підлягає залишенню без змін, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 01.12.2014р. між позивачем (страховик) та Товариством з обмеженою відповідальністю «ПРО-фарма» (страхувальник; надалі - ТОВ «ПРО-фарма») укладено договір добровільного страхування наземних транспортних засобів, цивільно-правової відповідальності водія та від нещасного випадку з водієм та пасажирами на транспорті № 28-5000-00395 (надалі - Договір), предметом якого є, зокрема: майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов'язані з володінням та/або користуванням та/або розпорядженням застрахованим транспортним засобом автомобілем «Шкода Фабіа», д.н. НОМЕР_1.

Договором визначено, що до страхових випадків належить, зокрема ДТП, а вигодонабувачем є страхувальник.

Строк дії договору встановлено з 08 грудня 2014р. по 07 грудня 2015р.

12.10.2015р. о 15 год. 22 хв. у м. Ужгород по вул. Заньковецької (Грушевського) сталася дорожньо-транспортна пригода (далі - ДТП) за участю застрахованого автомобіля «Шкода Фабіа», д.н.НОМЕР_3, під керуванням працівника ТОВ «ПРО-фарма» ОСОБА_3, та автомобіля «Вольксваген Поло», д.н.НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_2, в результаті чого автомобіль «Шкода Фабіа» отримав механічні пошкодження.

Постановою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 13.11.2015р. у справі № 308/12624/15-п ОСОБА_2 визнано винною у вчиненні даної ДТП та притягнуто до адміністративної відповідальності за ст.124 КУпАП у вигляді штрафу.

ОСОБА_2 керувала зазначеним транспортним засобом на законних підставах, але її цивільно-правова відповідальність за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю, майну третіх осіб внаслідок експлуатації нею автомобіля «Вольксваген Поло», д.н.НОМЕР_2, на момент ДТП застрахована не була (Поліс АЕ/ 4722798, укладений з ПрАТ «Провідна» був укладений, але не діяв на 12.10.2015р.).

13.10.2013р. власник застрахованого автомобіля «Шкода Фабіа», д.н.НОМЕР_3, звернувся до позивача (ПрАТ "СК "УСГ") із заявою, в якій повідомив про настання страхового випадку (ДТП) і просив виплатити страхове відшкодування на рахунок станції технічного обслуговування (далі - СТО) для здійснення ремонту.

27.10.2015р. позивачем складено страховий акт № КА-6873, відповідно до якого сума страхового відшкодування складає 6 761, 25 грн.

На підставі складеного страхового акта від 27.10.2015р. № КА-6873 ПрАТ "СК "УСГ" виплатило 6 761, 25 грн. страхового відшкодування на рахунок СТО (платіжне доручення № 19596 від 28.10.2015р.) і звернулося з вимогою до МТСБУ про стягнення цього виплаченого страхового відшкодування.

Відповідно до пункту 2.1 статті 2 Закону № 1961-ІV відносини у сфері обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулюються Конституцією України, Цивільним кодексом України (далі - ЦК), Законом України "Про страхування", цим та іншими законами України і нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них. Якщо норми цього Закону передбачають інше, ніж положення інших актів цивільного законодавства України, то застосовуються норми цього Закону.

Згідно із Законом № 1961-ІV МТСБУ є єдиним об'єднанням страховиків, які здійснюють обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів за шкоду, заподіяну третім особам. Участь страховиків у МТСБУ є умовою здійснення діяльності щодо обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (пункт 39.1 статті 39).

МТСБУ має ряд важливих завдань, до яких належить, у тому числі, здійснення виплат із централізованих страхових резервних фондів компенсацій та відшкодувань на умовах, передбачених Законом № 1961-ІV (підпункт 39.2.1 пункту 39.2 статті 39).

Законом № 1961-ІV чітко визначено умови, за яких МТСБУ здійснює відшкодування страхових коштів.

Відповідно до підпункту 43.1.2 пункту 43.1 статті 43 Закону № 1961-ІV для забезпечення виконання зобов'язань членів МТСБУ перед страхувальниками і потерпілими при ньому, крім інших, створено фонд захисту потерпілих у ДТП (фонд захисту потерпілих), призначений для здійснення розрахунків з потерпілими у випадках, передбачених цим Законом.

Відповідно до підпункту "а" пункту 41.1 статті 41 Закону № 1961-ІV МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння, зокрема, транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім шкоди, заподіяної транспортному засобу, який не відповідає вимогам пункту 1.7 статті 1 цього Закону, та майну, яке знаходилося в такому транспортному засобі (положення пункту 1.7 стосуються будь-яких наземних транспортних засобів, отже, винятком є ті види транспортних засобів, які неможливо визнати наземними).

Відповідно до пункту 13.1 статті 13 Закону № 1961-ІV від обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності на території України звільняються учасники бойових дій та інваліди війни, що визначені законом, інваліди І групи, які особисто керують належними їм транспортними засобами, а також особи, що керують транспортним засобом, належним інваліду І групи, у його присутності.

У даній справі цивільно-правова відповідальність водія ОСОБА_2 (винуватця ДТП) на момент ДТП застрахована не була, а сам водій не належить до пільгової категорії осіб, визначених пунктом 13.1 статті 13 Закону № 1961-ІV, які звільнені від обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності на території України.

При цьому МТСБУ не відшкодовує шкоду потерпілим, якщо вони можуть задовольнити вимоги на підставі договорів інших видів страхування. У таких випадках МТСБУ відшкодовується частина шкоди, яка не компенсована за договорами інших видів страхування (пункт 41.3 статті 41 Закону № 1961-ІV).

Таким чином, за наявності договору добровільного страхування страхувальник (потерпілий) може отримати страхове відшкодування від свого страховика за договором добровільного страхування. При цьому МТСБУ відшкодовує потерпілому частину шкоди, яка не компенсована за договором добровільного страхування, у разі якщо винуватець ДТП (власник транспортного засобу) не застрахував свою цивільно-правову відповідальність.

У даній встановлено, що згідно з договором від 01 грудня 2014р. № 28-5000-00395, крім цивільно-правової відповідальності водія, у добровільному порядку застраховано автомобіль «Шкода Фабіа», д.н.НОМЕР_3, що є іншим видом страхування, та надано можливість потерпілому (ТОВ "ПРО-фарма", страхувальник) отримати страхове відшкодування на відновлення пошкодженого автомобіля від позивача (ПрАТ "СК "УСГ", страховик).

Заподіяння потерпілому (ТОВ "ПРО-фарма") шкоди внаслідок винних дій водія ОСОБА_2 у ДТП породило деліктне зобов'язання, в якому праву потерпілого вимагати відшкодування завданої шкоди в повному обсязі кореспондує відповідний обов'язок особи, яка завдала шкоди, відшкодувати заподіяну шкоду. Водночас така ДТП є підставою для виникнення зобов'язання згідно з договором добровільного страхування, в якому потерпілий має право вимоги до страховика (ПрАТ "СК "УСГ").

Зазначені зобов'язання не виключали одне одного.

Потерпілому (ТОВ "ПРО-фарма") належало право вимоги в обох видах зобов'язань - деліктному та договірному.

Він на власний розсуд обрав спосіб здійснення свого права шляхом звернення вимоги до страховика (ПрАТ "СК "УСГ"), від якого отримав страхове відшкодування на відновлення пошкодженого автомобіля.

Відповідно до положень статті 993 ЦК України, статті 27 Закону України "Про страхування" страховик, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, може вимагати від страховика, що застрахував цивільно-правову відповідальність винуватця ДТП (власника транспортного засобу), відшкодування зроблених витрат. У випадку відсутності у винуватця ДТП договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (далі - договір ОСЦПВ) позов про відшкодування шкоди страховик може пред'явити безпосередньо до винуватця ДТП.

Згідно з пунктом 36.4 статті 36 Закону № 1961-ІV виплата страхового відшкодування (регламентна виплата) здійснюється безпосередньо потерпілому (іншій особі, яка має право на отримання відшкодування) або погодженим з ним особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна, сплатили страхове відшкодування за договором майнового страхування (крім регламентної виплати, передбаченої підпунктом "а" пункту 41.1 статті 41 цього Закону).

Аналогічне правило викладено в пункті 3.6 Положення про централізований страховий резервний фонд захисту потерпілих у ДТП (затверджено протоколом Координаційної ради МТСБУ від 6 грудня 2012р. № 31/2012), за змістом якого МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих компенсує витрати страховика за договором майнового страхування в межах здійсненого ним страхового відшкодування виключно у разі настання ДТП з вини осіб, які звільнені від обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів згідно з пунктом 13.1 статті 13 Закону №1961-ІV та у разі, коли відповідальною за шкоду, спричинену внаслідок ДТП, є особа, відповідальність якої застрахована за договором ОСЦПВ іншим страховиком-членом МТСБУ, що визнаний банкрутом та/або ліквідований.

При відсутності договору ОСЦПВ у винуватця ДТП страховик потерпілого, що виплатив страхове відшкодування за договором добровільного страхування, не набуває права звернення до МТСБУ, оскільки в пункті 36.4 статті 36 Закону №1961-ІV прямо зазначено, що у такій ситуації у МТСБУ не виникає обов'язку здійснювати відповідне відшкодування (регламентні виплати) страховикам.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 26.10.2016р. у справі №910/1439/16, прийнятій між даними сторонами справи з подібних правовідносин.

З огляду на викладене, місцевий господарський суд дійшов вірного висновку про відмову в позові.

Згідно ст. ст. 32-34 ГПК України доказами у справі є будь - які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Доказування полягає не лише в поданні особами доказів, а й у доведенні їх переконливості, що скаржником зроблено не було.

Таким чином, застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права відповідає встановленим обставинам справи, що свідчить про відсутність підстав для скасування або зміни оскаржуваного рішення.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 85, 99, 101-105 ГПК України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Українська страхова група" на рішення Господарського суду міста Києва від 09.06.2016р. у справі №910/8893/16 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 09.06.2016р. у справі №910/8893/16 залишити без змін.

3. Матеріали справи №910/8893/16 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена до Вищого господарського суду України протягом двадцяти днів з дня її прийняття.

Головуючий суддя І.М. Скрипка

Судді А.І. Тищенко

С.А. Гончаров