ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

06 грудня 2016 р. Справа № 903/789/16

Господарський суд Волинської області, розглянувши матеріали по справі

за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1

до відповідача: Волинського обласного управління водних ресурсів

про стягнення 399 940,07грн.

Суддя: С.В. Бондарєв

За участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_2, дов. від 12.07.2016р. б/н

від відповідача: н/з

В судовому засіданні 23.11.2016р. відповідно до ст. 77 ГПК України оголошено перерву до 06.12.2016р. до 10:00год. в зв'язку з необхідністю представлення сторонами додаткових доказів по справі.

Відповідно до ст. 20 Господарського процесуального кодексу України представнику позивача роз'яснено право відводу судді. Відводу судді заявлено не було. В судовому засіданні учаснику судового процесу згідно ст. 22 ГПК України роз'яснено процесуальні права та обов'язки.

В судовому засіданні 06.12.2016 року відповідно до ст. 85 ГПК України оголошено вступну та резолютивну частину рішення.

Суть спору: Позивач- Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 - звернувся до господарського суду з позовом до відповідача- Волинського обласного управління водних ресурсів - про стягнення 402 382,27грн., в т.ч. 205 417,32грн.- основного боргу за виконані на підставі договору на виконання робіт (капітального будівництва об'єкта) №8/13 від 25.10.2013р. роботи, 180 000,55грн.-суми індексу інфляції за період з грудня 2013 року по серпень 2016 року (включно), 16 964,40грн.-3% річних за період з 01.12.2013р. по 31.08.2016р. згідно ст. 625 ЦК України.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на неналежне виконання відповідачем взятих на себе зобов'язань по оплаті виконаних згідго договору на виконання робіт (капітального будівництва об'єкта) №8/13 від 25.10.2013р. робіт.

Ухвалою суду від 31.10.2016р. порушено провадження по справі та призначено її до розгляду на 23.11.2016р. на 09:30год.

Крім того, зобов'язано відповідача представити суду обгрунтовані письмові пояснення на заявлений позов, докази на їх підтвердження.

18.11.2016р. через відділ документального забезпечення та контролю суду від відповідача надійшли до суду пояснення №1384/10/04-16 від 18.11.2016р. (вх.№01-54/10463/16 від 18.11.2016р.), в яких позов в частині стягнення з відповідача 205 417,32грн.-суми основного боргу визнав.

Зазначив, що відповідач зобов'язується оплатити виконані за договором роботи з моменту надходження коштів з державного бюджету від головного розпорядника за відповідною програмою.

Водночас, вказав, що необгрунтованим та безпідставним є нарахування позивачем інфляційних втрат та 3% річних починаючи з грудня 2013 року, оскільки обов'язок з оплати виконаних робіт у відповідача виник з 01.01.2014р.

Долучив до матеріалів справи копії розпорядження від 03.09.2013р. №339, листів №1438/10/02-14 від 18.09.2014р., №1812/10/02-14 від 04.12.2014р., №36/10/02-15 від 06.01.2015р., №981/10/02-16 від 29.08.2016р., №1117/10/01-16 від 27.09.2016р., виписки по рахунку за 30.12.2013р., листа від 12.12.2013р. №16-10/583-32473, звіту про заборгованість за бюджетними коштами на 01.11.2016р.

Розпорядженням керівника апарату господарського суду Волинської області від 21.11.2016р. №01-3/159 "Щодо призначення повторного автоматизованого розподілу судових справ" було відповідно до п. 2.3.50 Положення про автоматизовану систему документообігу суду призначено повторний автоматизований розподіл справи №903/789/16, оскільки згідно з Табелем обліку використання робочого часу, суддя Якушева І.О. з 22.11.2016р. по 27.11.2016р. перебуває у відпустці.

Згідно Протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями господарського суду Волинської області від 21.11.2016р. справу №903/789/16 було розподілено судді Бондарєву С.В.

В судовому засіданні 23.11.2016р. представник позивача позовні вимоги підтримав та просив суд задоволити їх в повному обсязі.

В судовому засіданні 23.11.2016р. представник відповідача позов в частині стягнення з відповідача 205 417,32грн.-суми основного боргу визнав.

Зазначив, що відповідач зобов'язується оплатити виконані за договором роботи з моменту надходження коштів з державного бюджету від головного розпорядника за відповідною програмою.

Водночас, вказав, що необгрунтованим та безпідставним є нарахування позивачем інфляційних втрат та 3% річних починаючи з грудня 2013 року, оскільки обов'язок з оплати виконаних робіт у відповідача виник з 01.01.2014р.

В судовому засіданні 23.11.2016р. відповідно до ст. 77 ГПК України оголошено перерву до 06.12.2016р. до 10:00год. в зв'язку з необхідністю представлення сторонами додаткових доказів по справі.

Представник позивача в судовому засіданні 06.12.2016р. звернувся до суду з заявою б/н (вх.№01-65/237/16 від 06.12.2016р.), в якій зменшив розмір позовних вимог та просив суд стягнути з відповідача 399 940,07грн., в т.ч. 205 417,32грн.- основного боргу за виконані на підставі договору на виконання робіт (капітального будівництва об'єкта) №8/13 від 25.10.2013р. роботи, 178 083,05грн.-суми індексу інфляції за період з січня 2014 року по серпень 2016 року (включно) та 16 439,70грн.-3% річних за період з 01.01.2014р. по 31.08.2016р. згідно ст. 625 ЦК України.

Крім того, в заяві б/н (вх.№01-59/204/16 від 06.12.2016р.), у зв'язку із зменшенням розміру позовних вимог до 399 940,07грн. згідно заяви б/н (вх.№01-65/237/16 від 06.12.2016р.) просив суд повернути з Державного бюджету України зайво сплачений судовий збір в розмірі 36,63грн.

Відповідач в судове засідання 06.12.2016р. не з'явився, хоча належним чином був повідомлений про дату, час та місце судового розгляду спору, що стверджується підписом його уповноважного представника в повідомленні про перерву від 23.11.2016р., про що зазначено в протоколі судового засідання від 23.11.2016р.

Вищий господарський суду України у п. 3.9.1 постанови пленуму від 26.12.2011р. №18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" зазначив, що у разі присутності сторони або іншого учасника судового процесу в судовому засіданні протокол судового засідання, в якому відображені відомості про явку сторін (пункт 4 частини другої статті 81-1 ГПК), є належним підтвердженням повідомлення такої сторони (іншого учасника судового процесу) про час і місце наступного судового засідання.

Суд розглянувши, в судовому засіданні 06.12.2016р. заяву позивача б/н (вх.№01-65/237/16 від 06.12.2016р.), зазначає наступне.

Згідно з ч. 4 ст. 22 ГПК України позивач вправі до прийняття рішення по справі зменшити, зібльшити розмір позовних вимог.

Вищий господарський суд України у п. 3.10 постанови пленуму від 26.12.2011р. №18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" вказав, що передбачені частиною четвертою статті 22 ГПК права позивача збільшити або зменшити розмір позовних вимог, відмовитись від позову можуть бути реалізовані до прийняття рішення судом першої інстанції. Під збільшенням або зменшенням розміру позовних вимог слід розуміти відповідно збільшення або зменшення кількісних показників за тією ж самою вимогою, яку було заявлено в позовній заяві. Згідно з частиною третьою статті 55 ГПК ціну позову вказує позивач. Отже, у разі прийняття судом зміни (в бік збільшення або зменшення) кількісних показників, у яких виражається позовна вимога, має місце нова ціна позову, виходячи з якої й вирішується спір.

Судом приймається заява позивача б/н (вх.№01-65/237/16 від 06.12.2016р.), розцінюється як заява про зменшення розміру позовних вимог, оскільки в даному випадку має місце зменшення періоду нарахування 3% річних та суми індексу інфляції, а відтак і кількісних показників за вимогою позивача про стягнення з відповідача суми індексу інфляції та 3% річних, спір вирішується виходячи з нової ціни позову - 399 940,07грн.

Згідно із ч. 3 ст. 22 ГПК сторони зобов'язані добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами, виявляти взаємну повагу до прав і охоронюваних законом інтересів другої сторони, вживати заходів до всебічного, повного та об'єктивного дослідження всіх обставин справи. У разі неподання учасником судового процесу з неповажних причин або без повідомлення причин матеріалів та інших доказів, витребуваних господарським судом, останній може здійснити розгляд справи за наявними в ній матеріалами та доказами (Інформаційний лист Вищого господарського суду України від 15.03.2010р. №01-08/140 "Про деякі питання запобігання зловживанню процесуальним правами у господарському судочинстві").

Неподання або несвоєчасне подання доказів з неповажних причин, спрямоване на штучне затягування судового процесу, суперечить, зокрема, вимогам статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, учасником якої є Україна, стосовно права кожного на розгляд його справи судом упродовж розумного строку.

Беручи до уваги приписи ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод стосовно розгляду справи упродовж розумного строку, враховуючи те, що відповідач належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи, явку відповідача не було визнано обов'язковою, відповідач мав час для подачі суду доказів та явку в судове засідання на власний розсуд, та даною можливістю не скористався, господарський суд, заслухавши пояснення представника позивача, визнав зібрані докази достатніми для розгляду спору за наявними в справі матеріалами відповідно до ст. 75 ГПК України, -

встановив:

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, 25 жовтня 2013р. між позивачем - Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 (підрядником) та відповідачем - Волинським обласним управлінням водних ресурсів (замовником) було укладено договір №8/13 на виконання робіт (капітального будівництва об'єкта) (а.с. 10-12).

Відповідно до п. 1, 2, 3 вказаного договору, замовник доручає, а підрядник забезпечує відповідно до проектної документації та умов договору виконання будівельно-монтажних робіт з капітального ремонту. Об'єкт капітального ремонту-відновлення пропускної здатності русла річки Стохід з метою запобігання підтопленню земель і сільських територій Ковельського та Рожищенського районів Волинської області. Адреса розташування об'єкта: с. Борщагівка Ковельського району Волинської області. Основні параметри об'єкта капітального ремонту (техніко-економічні показники) гідротехнічна споруда - 7,47 км. Склад та обсяги робіт, що доручаються до виконання підряднику, визначені проектною документацією, яка є невід'ємною частиною договору. Склад та обсяги робіт можуть бути переглянуті в процесі будівництва у разі внесення змін до проектної документації у порядку, зазначеному у п. 53 Загальних умов укладення та виконання договорів підряду в капітальному будівництві, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 01.08.2005р. №668.

Згідно пунктів 4, 6, 7 договору передбачено, що підрядник розпочне виконання робіт з жовтня 2013р. і завершить виконання в грудні 2013р. Строки виконання робіт (капітального ремонту об'єкта) можуть змінюватись із внесенням відповідних змін у договір у разі не виділення передбачених планом бюджетних коштів, виникнення форс-мажорних обставин. Договірна ціна робіт визначається на основі кошторисної документації, що є невід'ємною частиною договору є твердою і складає 413,98432 тисяч гривень.

Згідно п. 23 договору фінансування робіт здійснюється за рахунок коштів державного бюджету.

Пунктом 24 договору сторони передбачили, що розрахунки за виконані роботи будуть здійснюватися із урахуванням положень загальних умов на підставі типових форм №КБ-2в, №КБ-3 проміжними платежами в міру виконання робіт за видами.

Даний договір підписано сторонами, підписи скріплені відтиском їх круглих печаток.

На виконання умов договору № 8/13 від 25.10.2013р. позивач за жовтень 2013р. - грудень 2013р. виконав, передбачені договором, роботи по капітальному ремонту із відновлення пропускної здатності русла річки Стохід, з метою запобігання підтоплення земель і сільських територій Ковельського та Рожищенського районів Волинської області, на загальну суму 205 417,32грн., що підтверджується довідками про вартість виконаних будівельних робіт та витрат типової форми №КБ-3 (а.с. 13, 18) та актами приймання виконаних будівельних робіт типової форми №КБ-2в за жовтень - грудень 2013р. (а.с. 14-17, 19-22), які підписані повноважними представниками сторін та скріплені відтисками круглих печаток без зауважень.

Однак, відповідач взяті на себе зобов'язання щодо оплати робіт по договору №8/13 від 25.10.2013р. не виконав, а тому заборгованість відповідача перед позивачем становить 205 417,32грн. Додатково дана заборгованість підтверджується актом звірки взаєморозрахунків станом на 15.08.2016р., який підписаний сторонами та скріплений відтисками круглих печаток (а.с. 25).

13.03.2015р. та 26.05.2015р. відповідач у відповідях на претензії за №364/10/04-15 та №697/10/04-15 вказав, що не в змозі виконати свої зобов'язання за договором від 25.10.2013р. № 8/13, у зв'язку з відсутністю коштів у головного розпорядника Волинської облдержадміністрації (а.с.23-24).

Згідно статті 526 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України (далі ГК України) суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

За змістом ст.16 Цивільного кодексу України, особа має право звертатися із позовом до суду за захистом свого порушеного права або інтересу.

Відповідно до ст. 11 Цивільного кодексу України та ст. 174 Господарського кодексу України договір є підставою для виникнення цивільних прав і обов'язків (господарських зобов'язань).

Згідно зі ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ст. 628 Цивільного кодексу України). Відповідно до ст. 629 цього Кодексу договір є обов'язковим для виконання сторонами.

У відповідності із ст. 628 Цивільного кодексу України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Укладений договір №8/13 від 25.10.213р. на виконання робіт (капітального будівництва об'єкта) предметом судового розгляду не виступав, недійсним судом в цілому або частково не визнавався, у зв'язку з чим в господарського суду відсутні підстави вважати зазначений договір недійсним або неукладеним.

Як встановлено судом, між сторонами виникли цивільні права та обов'язки на підставі договору підряду №8/13 від 25.10.213р. (на виконання робіт (капітального будівництва об'єкта), які регулюються § 1 (Загальні положення про підряд) Главою 61 ЦК України (Підряд) (ст.ст.837-864 ЦК України).

Згідно зі ст.837 Цивільного кодексу України, за договором підряду одна сторона зобов'язується виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти і оплатити виконану роботу.

Відповідно до ст. 843 цього ж Кодексу, у договорі підряду визначається ціна роботи або способи її визначення.

Статтею 854 ЦК України передбачено, що якщо договором підряду не передбачена попередня оплата виконаної роботи, замовник зобов'язаний сплатити підрядникові обумовлену ціну після остаточної здачі роботи.

Як встановлено судом, заборгованість в сумі 205 417,32 грн. за виконані будівельні роботи позивачем підтверджена належними доказами, визнана відповідачем, є підставною та підлягає до стягнення в повному обсязі.

При цьому, судом не приймаються до уваги доводи відповідача про відсутність бюджетних коштів на фінансування підрядних робіт виконаних за договором на виконання робіт (капітального будівництва об'єкта) №8/13 від 25.10.2013р., як обставини для звільнення відповідача від їх оплати, оскільки в разі відсутності таких коштів, Волинське обласне управління водних ресурсів було вправі та мало фактичну можливість призупинити виконання умов договору з моменту виявлення відсутності коштів для оплати робіт, а не приймати їх результати.

Частина 2 ст. 617 ЦК України та ч. 2 ст. 218 ГК України передбачають, що відсутність у боржника необхідних коштів, а також порушення зобов'язань контрагентами правопорушника не вважаються обставинами, які є підставою для звільнення боржника від відповідальності за порушення зобов'язання.

Окрім того, статтею 1 ЦК України визначено, що однією із ознак майнових відносин є юридична рівність їх учасників, в тому числі й органів державної влади, а тому самі лише обставини, пов'язані з фінансуванням установи чи організації з державного бюджету України та відсутністю у ньому коштів, не виправдовують бездіяльність замовника та не заперечують обов'язку такого органу, який виступає стороною зобов'язального правовідношення, від його виконання належним чином.

Судом також враховуються положення ч. 1 ст. 96 ЦК України згідно якої юридична особа самостійно відповідає за своїми зобов'язаннями.

На цьому зауважено і в постанові Рівненського апеляційного господарського суду у справі №903/1313/14.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Суд зазначає, що передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції є способом захисту його майнового права та інтересу, суть якого полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів.

Враховуючи зазначене, позивачем правомірно нараховано 3% річних за період з 01.01.2014р. по 31.08.2016 року в розмірі 16 439,70 грн. та суми індексу інфляції за період з січня 2014р. по серпень 2016р. (включно) в розмірі 178 083,05грн. (з врахуванням заяви позивача про зменшення розміру позовних вимог б/н (вх.№01-65/237/16 від 06.12.2016р.)).

Розрахунки нарахування 3% річних та суми індексу інфляції перевірено судом за допомогою комплексної системи інформаційно-правового забезпечення "ЛІГА:ЗАКОН ЕЛІТ" 9.1.3.

Згідно ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Статтею 43 ГПК України передбачено, що господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Оцінюючи подані стороною докази, що ґрунтується на повному, всебічному й об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку про те, що заявлені позивачем вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі.

Оскільки, спір до суду доведений з вини відповідача, то витрати по сплаті судового збору в сумі 5 999,10 грн. згідно ст. 49 ГПК України слід покласти на нього.

Як зазначено в пункті 2.9. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 21.02.2013р. № 7 "Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України" у разі ж зменшення розміру позовних вимог зайво сплачена сума судового збору підлягає поверненню (пункт 1 частини першої статті 7 Закону).

В заяві б/н (вх.№01-59/204/16 від 06.12.2016р.), у зв'язку із зменшенням розміру позовних вимог до 399 940,07грн. згідно заяви б/н (вх.№01-65/237/16 від 06.12.2016р.) представник позивача просив суд повернути йому з Державного бюджету України зайво сплачений судовий збір в розмірі 36,63грн.

На підставі ст. 7 Закону України "Про судовий збір" позивачу слід повернути з Державного бюджету 36,63грн. судового збору, як зайво сплаченого.

Враховуючи викладене, господарський суд, керуючись ст.ст. 11, 16, 526, 625, 626, 628, 837, 843, 854 Цивільного кодексу України, ст.ст. 174, 193 Господарського кодексу України, ст.ст. 33-34, 44, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, -

вирішив:

1. Позов задоволити повністю.

2. Стягнути з Волинського обласного управління водних ресурсів (43005, м. Луцьк, вул. 8 Березня, 1, )

на користь Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, код НОМЕР_1)

399 940,07грн., в т.ч. 205 417,32грн. - основного боргу, 178 083,05грн. - суми індексу інфляції, 16 439,70грн. - 3% річних та 5 999,10 грн. судового збору.

3. Повернути Фізичній особі-підприємцю ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, код НОМЕР_1) з Державного бюджету України 36,63грн. зайво сплаченого судового збору, сплаченого згідно банківської квитанції №0.0.629138372.1 від 06.10.2016р. (оригінал банківської квитанції №0.0.629138372.1 від 06.10.2016р. знаходиться в матеріалах справи (а.с. 8).

Повний текст рішення складено

06.12.2016

Суддя С. В. Бондарєв