РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.11.2016Справа №910/18604/16

За позовом Приватного акціонерного товариства "ОТІС";

до Комунального підприємства "Дирекція з утримання та обслуговування житлового фонду Святошинського району міста Києва";

про стягнення 34 457,72 грн.

Суддя О. В. Мандриченко

Представники:

Від позивача: Майданник О.І., представник, довіреність № 143 від 25.08.2016 р.;

Від відповідача: не з'явилися.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Позивач у поданій до господарського суду позовній заяві просить стягнути з відповідача 34 457,72 грн. основного боргу, а також 1 378,00 грн. витрат по сплаті судового збору з мотивів, вказаних у позовній заяві.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 13.10.2016 року порушено провадження у справі № 910/18604/16, розгляд справи призначено на 08.11.2016 року.

У судовому засіданні 08.11.2016 р. представник позивача позовні вимоги підтримав, просив позов задовольнити у повному обсязі.

Відповідач був належним чином повідомлений про час, день і місце розгляду справи, що підтверджується поштовим повідомленням про вручення поштового відправлення, яке повернулося на адресу суду і підтверджує факт отримання відповідачем ухвали господарського суду.

Особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 64 та статті 87 ГПК України. Згідно статті 64 Господарського процесуального кодексу України ухвала про порушення провадження у справі надсилається сторонам за повідомленою ними господарському суду поштовою адресою. У разі ненадання сторонами інформації щодо їх поштової адреси, ухвала направляється за адресою місцезнаходження сторін, що зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців.

Відповідач не направив в судове засідання своїх повноважних представників, про причини неявки суд не повідомив.

Будь яких клопотань щодо відкладення розгляду справи на іншу дату від відповідача через канцелярію господарського суду не надходило.

У випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Зважаючи на те, що неявка представника відповідача не перешкоджає всебічному, повному та об'єктивному розгляду всіх обставин справи, суд вважає за можливе розглянути справу за наявними в ній матеріалами в порядку ст. 75 ГПК України.

Розглянувши документи і матеріали, додані до позовної заяви, заслухавши пояснення представника позивача, всебічно і повно з'ясувавши всі обставини справи, оцінивши докази, які мають значення для вирішення спору, господарський суд-

ВСТАНОВИВ:

12 жовтня 2013 року між позивачем та відповідачем було укладено договір № Б2 4Т 543 на капітальний ремонт ліфта (надалі за текстом - договір), відповідно до умов якого, позивач зобов'язався здійснити роботи щодо ремонту ліфта реєстраційний номер 6142, що знаходиться за адресою: м. Київ, Жмеринська, 16, а відповідач зобов'язався оплатити вартість виконаних робіт.

На виконання вказаного договору Приватне акціонерне товариства "ОТІС" виконало роботи для відповідача на загальну суму 11 162,74 грн., що підтверджується наявним у матеріалах справи актом приймання виконаних робіт та довідкою про вартість виконаних будівельних робіт, що підписані та скріплені печатками сторін без зауважень.

Разом з тим, відповідач зі свого боку зобов'язання виконав неналежним чином, оплату позивачу за виконанні роботи не здійснив.

Таким чином, на час розгляду справи у відповідача наявна заборгованість за виконані роботи за договором № Б2 4Т 543 від 12.10.2013 р. у сумі 11 162,74 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 837 ЦК України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно зі ст. 530 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися у встановлений строк (термін), а якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час.

Відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору.

Згідно з ч. 1 ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідач заявлені вимоги не заперечив, обставини прострочки оплати за виконані роботи у своєму письмовому відзиві на позовну заяву мотивував скрутним фінінсовим становищем підприємства.

За таких обставин, враховуючи те, що наявні у справі матеріали свідчать про обґрунтованість вимог позивача щодо стягнення 11 162,74 грн. заборгованості, а відповідач належними і допустимими доказами не довів суду належного виконання ним своїх зобов'язань, позовні вимоги Приватного акціонерного товариства "ОТІС" щодо стягнення суми основного боргу за договором у сумі 11 162,74 грн. визнаються судом такими, що підлягають задоволенню.

Вирішуючи спір в частині стягнення з відповідача пені у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України у розмірі 11 073,83 грн. нарахованої в період з 06.11.2013 по 01.10.2016, суд зазначає наступне.

Частиною 1 статті 230 Господарського кодексу України встановлено, що штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

У відповідності ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

При укладанні договору сторони передбачили, що при порушенні терміну оплати виконаних робіт замовник сплачує підряднику пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, діючої протягом періоду, за який нараховується пеня, за кожен день прострочення від суми договору (п.5.5 договору).

Згідно ч. 6 статті 232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня коли зобов'язання мало бути виконано.

В пункті 2.5. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 14 від 17.12.2013 року "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" зазначено, що: "Щодо пені за порушення грошових зобов'язань застосовується припис частини шостої статті 232 ГК України. Даним приписом передбачено не позовну давність, а період часу, за який нараховується пеня і який не повинен перевищувати шести місяців від дня, коли відповідне зобов'язання мало бути виконане; законом або укладеним сторонами договором може бути передбачено більшу або меншу тривалість цього періоду. Його перебіг починається з дня, наступного за останнім днем, у який зобов'язання мало бути виконане, і початок такого перебігу не може бути змінений за згодою сторін. Необхідно також мати на увазі, що умова договору про сплату пені за кожний день прострочення виконання зобов'язання не може розцінюватися як установлення цим договором іншого, ніж передбачений частиною шостою статті 232 ГК України, строку, за який нараховуються штрафні санкції".

Статтями 1, 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" від 22.11.96 р. № 543-96-ВР (з змінами), платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочення платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

З урахуванням викладеного, судом здійснено перерахунок розміру пені, який становить 763,96 грн, а саме:

Сума боргу (грн)Період простроченняКількість днів простроченняРозмір облікової ставки НБУРозмір подвійної облікової ставки НБУ в деньСума пені за період прострочення
11162.7406.11.2013 - 14.04.20141606.5000 %0.036 %*636.12
11162.7415.04.2014 - 06.05.2014229.5000 %0.052 %*127.84

Таким чином, вимога позивача щодо стягнення пені підлягає частковому задоволенню в розмірі 763,96 грн., що нарахована в період з 06.11.2013 по 06.05.2014.

Також позивачем заявлено вимогу про стягнення з відповідача 3% річних у розмірі 975,29 грн. та інфляційних втрат у розмірі 9 867,86 грн.

Судом встановлено, що відповідач у встановлений договором строк свого обов'язку по оплаті виконаних робіт не здійснив, допустивши прострочення виконання зобов'язання, тому дії відповідача є порушенням договірних зобов'язань (ст. 610 Цивільного кодексу України), і він вважається таким, що прострочив (ст. 612 Цивільного кодексу України), відповідно є підстави для застосування встановленої законом або договором відповідальності.

Відповідно до частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Суд погоджується з обґрунтованим, арифметично вірним розрахунком 3 % річних та інфляційних втрат, що міститься в додатку до позовної заяви, тому позовні вимоги про стягнення 3 % річних в розмірі 975,29 грн. та інфляційних втрат у розмірі 9 867,86 грн. підлягають задоволенню в повному обсязі.

Відповідач просив відстрочити виконання рішення.

Однак, суд проаналізувавши вказані доводи відповідача, приходить до висновку, що доказів в підтвердження викладених обставин відповідачем до суду не подано, а посилання на важкий фінансовий стан не підтверджений належними та допустимими доказами. Таким чином суд вважає, що вказане клопотання не обґрунтоване та не належним чином мотивоване, а отже не підлягає задоволенню.

За таких обставин суд прийшов до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають частковому повністю.

Судові витрати позивача по сплаті судового збору відповідно до положень статті 49 Господарського процесуального кодексу України покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 32, 33, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ:

1. Позовні задовольнити частково.

2. Стягнути з Комунального підприємства "Дирекція з утримання та обслуговування житлового фонду Святошинського району міста Києва" (03134, м. Київ, вул. Симиренка, 17; ідентифікаційний код 36037999) на користь Приватного акціонерного товариства "ОТІС" (03062, м. Київ, вул. Чистяківська, буд. 32; ідентифікаційний код 14357579) основну суму боргу у розмірі 11 162 (одинадцять тисяч сто шістдесят дві) грн. 74 коп., пеню у розмірі 763 (сімсот шістдесят три) грн. 96 коп., інфляційні втрати у розмірі 9 867 (дев'ять тисяч вісімсот шістдесят сім) грн. 86 коп., 3 % річних у розмірі 975 (дев'ятсот сімдесят п'ять) грн. 29 коп. та витрат по сплаті судового збору у розмірі 965 (дев'ятсот шістдесят п'ять) грн. 70 коп.

3. У задоволенні іншої частини позову відмовити.

4. Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

5. Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Суддя О.В. Мандриченко
Дата складання рішення 14.11.2016 р.