ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.11.2016р. Справа № 914/2209/15

За позовом:Товариства з обмеженою відповідальністю «Краківський ринок», м. Львів;
до відповідача:Управління комунальної власності Департаменту економічної політики Львівської міської ради, м. Львів;
про:визнання договору оренди недійсним
Суддя Крупник Р.В. Секретар Цяпка О.І.

Представники сторін:
від позивача:ОСОБА_1 представник за довіреністю;
від відповідача: ОСОБА_2 представник за довіреністю.

Представникам сторін та відповідачу розяснено права і обовязки передбачені ст.ст. 20, 22 ГПК України. Заяв про відвід судді та здійснення технічної фіксації судового засідання не надходило.

СУТЬ СПОРУ:

07.07.2015р. на розгляд господарського суду Львівської області надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «Краківський ринок» (надалі Позивач) до Управління комунальної власності Департаменту економічної політики Львівської міської ради (надалі Відповідач) про визнання договору оренди недійсним.

Ухвалою від 09.07.2015р. (суддя Бортник О.Ю.) порушено провадження у справі, її розгляд призначено на 04.08.2015р. В судовому засіданні 04.08.2015р. оголошено перерву до 07.09.2015р.

У звязку з перебуванням судді Бортник О.Ю. на навчанні, було призначено повторний автоматизований розподіл справ між суддями, внаслідок якого справу №914/2209/15 передано на розгляд судді Крупнику Р.В.

Ухвалою від 07.09.2015р. розгляд справи було відкладено на 24.09.2015р. На підставі клопотання відповідача суд зупинив провадження у справі до набрання рішенням господарського суду Львівської області у справі №914/1827/15 законної сили, про що 24.09.2015р. виніс відповідну ухвалу.

Оскільки обставини, які слугували підставою для зупинення провадження були усунуті, 19.10.2016р. суд виніс ухвалу, якою поновив провадження у справі, її розгляд призначив на 31.10.2016р. В судовому засіданні 31.10.2016р. було оголошено перерву до 24.11.2016р.

Представник позивача в судове засідання зявився, позовні вимоги підтримав, просив позов задоволити повністю, через канцелярію суду подав супровідний лист про долучення до матеріалів справи копії висновку судової будівельно-технічної експертизи по господарській справі №914/1827/15 від 29.02.2016р., постанови Львівського апеляційного господарського суду від 30.06.2016р., постанови ВГС України від 05.10.2016р. у справі №914/1827/15.

Обгрунтовуючи позовні вимоги представник зазначив, що 25.02.1998р. представництвом ФДМ України у м. Львові та позивачем укладено договір оренди державного майна №4, на виконання якого орендодавцем було передано, а позивачем як орендарем прийнято в строкове, платне володіння та користування майновий комплекс МДКП «Центральний ринок», склад і вартість якого визначено відповідно до Акта оцінки та передаточного балансу вказаного підприємства, складеного станом на 01.02.1998р. і становить 1279174,80 грн. Вказаний договір оренди укладено на 35 років. Згідно інвентаризаційного опису від 01.02.1998р., до складу основних засобів цілісного майнового комплексу МДКП «Центральний ринок» входить будівля столової. В подальшому, а саме 25.07.2008р. між позивачем та відповідачем було укладено спірний договір оренди нерухомого майна (будівель, споруд, приміщень) №Ш-6423-8, за умовами якого орендодавець (відповідач) на підставі наказу УКВ від 28.01.2008р. №47-0 передав, а орендар (позивач) прийняв у строкове, платне користування нерухоме майно приміщення площею 211,9 кв.м. з індексами №1-11, що знаходиться за адресою м. Львів, вул. Базарна, 11 для кафе-бару з реалізацією товарів підакцизної групи. Станом на день подання позовної заяви, дія договору оренди державного майна №4 від 25.02.1998р. не закінчилася, у встановленому законом порядку договір недійсним не визнавався. На думку позивача, обєкт оренди, визначений у договорі 2008р. був переданий йому ще в 1998р. на підставі договору оренди від 25.02.1998р., оскільки такий увійшов в склад цілісного майнового комплексу. Беручи до уваги наведене, позивач зазначає, що Управління комунальної власності не мало права повторно передавати позивачу в оренду приміщення, яке вже перебувало в користуванні ТОВ «Краківський ринок» з 1998 року, а тому в силу приписів ст. 203, 215 ЦК України договір оренди від 25.07.2008р. №Ш-6423-8 є недійсним.

Представник відповідача в судове засідання зявився, проти позову заперечив, просив відмовити в задоволенні позову. Заперечуючи проти позову представник зазначає, що приміщення, що знаходяться за адресою м. Львів, вул. Базарна, 11, загальною площею 212,1 кв.м. були обєктом орендних правовідносин ще задовго до укладення договору оренди державного майна №4 від 25.02.1998р. та не могли входити до складу цілісного майнового комплексу, оскільки ще з 1996р. приміщення столової площею 212,1 кв.м. перебувало в користуванні інших юридичних осіб і не перебувало на балансі ТОВ «Краківський ринок», що підтверджується договором купівлі-продажу патенту на право оренди будівлі (споруди, приміщення) №441 Б від 03.07.1996р., патентом №423 від 05.07.1996р., договором купівлі-продажу патенту на право оренди приміщення від 03.06.1998р. ААМ №220101, патентом №187/423 від 21.07.1998р., договором оренди нежитлових приміщень №4388 від 19.10.1998р., договором оренди від 22.05.2001р. купівлі-продажу патенту №187/423/ від 21.07.1998р., патентом №566 (187) від 13.06.2001р., договором оренди нерухомого майна від 24.10.2001р. №Ш-0355, договором від 17.11.2006р. №Ш-4848-6. Спірний договір було переукладено на підставі договору від 17.11.2006р. №Ш-4848-8. Також представник відмітив, що відповідно до умов договору лише акт оцінки та передаточний баланс підприємства можуть встановити склад обєкта оренди, про те таких представлено позивачем не було. При укладенні спірного договору сторонами досягнуто згоди щодо всіх його істотних умов, орендар надалі використовує обєкт оренди та частково сплачує орендні платежі, що слід розуміти як погодження істотних умов в процесі його виконання. Крім цього, представник відповідача просить суд застосувати до спірних правовідносин строк позовної давності, оскільки саме з 25.07.2008р. (дати укладення договору оренди) позивач міг довідатися про порушення свого права, натомість з даним позовом ТОВ «Краківський ринок» звернувся після спливу позовної давності. Відтак, представник відповідача просить суд в позові відмовити повністю.

Заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

25.02.1998р. Регіональним відділенням по Львівській області видано наказ №97, яким вирішено у звязку з передачею ТОВ «Краківський ринок» в оренду цілісного майнового комплексу за адресою м. Львів, вул. Базарна, 11 та у відповідності до Закону України «Про оренду державного та комунального майна» надати в оренду ЦМК МДКП «Центральний ринок» за адресою: м. Львів, вул. Базарна, 11 терміном на 35 років, укласти з ТОВ «Краківський ринок» договір купівлі-продажу обігових матеріальних засобів ЦМК МДКП «Центральний ринок».

25.02.1998р. між представництвом Фонду державного майна України у м. Львові (правонаступником якого являється Управління комунальної власності) та ТОВ «Краківський ринок» укладено Договір оренди державного майна №4 (надалі Договір оренди 1998р.), за умовами п. 1.1. якого орендодавець (Представництво ФДМУ у м. Львові) передає, а орендар (ТОВ «Краківський ринок») приймає в строкове, платне володіння та користування майновий комплекс міського державного комунального підприємства «Центральний ринок», склад і вартість якого визначено відповідно до Акта оцінки та передаточного балансу вказаного підприємства, складеного станом на 01.02.1998р. і становить 1279174,80 грн. у тому числі а) передається в оренду майно 1279174,80 грн. із нього: основні фонди за балансовою вартістю 1882078 грн., основні фонди за залишковою вартістю 1279175 грн., інше майно за балансовою вартістю 10227 грн.

На підставі Додаткової угоди до Договору оренди державного майна №4 від 25.02.1998р., датованої 02.10.2000р. до Договору оренди 1998р. були внесені зміни, зокрема, пункт 1.1. викладено в наступній редакції: «Орендодавець передає, а орендар приймає в строкове, платне користування і володіння (фінансову оренду) цілісний майновий комплекс … » далі по тексту.

Цей договір діє з 25.02.1998р. до 25.02.2033р., строком на 35 років (п. 10.1. вказаного Договору).

Факт передачі в оренду позивачеві майнового комплексу МДКП «Центральний ринок» підтверджується відповідним Актом прийому-передачі №4 від 25.02.1998р.

З матеріалів справи вбачається, що 24.10.2001р. між Управлінням ресурсів Львівської міської ради та ТОВ «Краківський ринок» укладено Договір оренди нерухомого майна (будівель, споруд, приміщень) №Ш-0355, відповідно до якого орендодавець передає, а орендар приймає в строкове, платне користування нерухоме майно (приміщення), що знаходиться за адресою: м. Львів, вул. Базарна, 11, загальною площею 211,9 м2, відповідно до технічного паспорту, виданого БТІ від 30.05.2001р. №274, що перебуває на балансі ЖЕК-401, терміном до 03.07.2006р.

В подальшому, а саме 17.11.2006р. між Управлінням комунального майна та ТОВ «Краківський ринок» на підставі наказу УКМ від 03.08.2006р. №478-О та договору оренди нерухомо майна від 24.10.2001р. №Ш-0355 укладено договір оренди нерухомого майна (будівель, споруд, приміщень) №Ш-4848-6 від 17.11.2006р., згідно якого у строкове, платне користування ТОВ «Краківський ринок» передано нерухоме майно приміщення, що знаходиться за адресою: м. Львів, вул. Базарна, 11, загальною площею 211,9 кв.м., з індексами з 1 по 11, відповідно до даних технічного паспорта ЛОДК БТІ та ЕО від 30.05.2001р., інв. №274, терміном до 16.11.2007р.

25.07.2008р. між сторонами на підставі наказу УКВ від 28.01.2008р. №47-0, договору оренди від 17.11.2006р. №Ш-4848-6 укладено спірний договір оренди нерухомого майна (будівель, споруд, приміщень) №Ш-6423-8 (надалі Договір), на виконання якого відповідач (орендодавець) передав, а позивач (орендар) прийняв у строкове, платне користування нерухоме майно, що знаходиться на балансі ЛКП «Добробут-401».

Згідно п. 1 Договору, обєктом оренди є приміщення, що знаходиться за адресою: м. Львів, вул. Базарна, 11, загальною площею 211,9 м2, з індексами приміщень 1-11 відповідно до даних технічного паспорту, виданого БТІ від 30.05.2001р. №274.

Цільове призначення обєкта оренди для кафе-бару з реалізацією товарів підакцизної групи (положення п. 2.1. Договору).

Відповідно до п. 4.1. Договору, термін його дії з 25.07.2008р. до 24.07.2011р.

На підставі наведеного, господарським судом встановлено, що за договорами оренди від 24.10.2001р., 17.11.2006р. та 25.07.2008р. у користування відповідача передавався один і той же обєкт.

Сторонами не заперечується, що станом на день розгляду справи, Договір є чинним, оскільки після закінчення строку на який його було укладено, жодна зі сторін не виявила бажання припинити договірні відносини. У відзиві на позов відповідач стверджує, що позивач користується обєктом оренди та частково сплачує орендні платежі.

Як зазначає в позовній заяві позивач, до основних засобів МДКП «Центральний ринок» (який було передано в 1998р. в оренду ТОВ «Краківський ринок») належить приміщення столової, яке в свою чергу було передано в оренду позивачу на підставі спірного Договору, що на його думку, підтверджується інвентаризаційним описом основних засобів МДКП «Центральний ринок», складеного станом на 01.02.1998р. Відтак, позивач просить суд визнати недійсним договір оренди від 25.07.2008р. №Ш-6423-8.

Встановивши наведені обставини справи, суд вважає, що в задоволенні позовних вимог слід відмовити, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Договором в силу приписів ч. 1 ст. 626 ЦК України є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Статтею 759 ЦК України передбачено, що за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк. Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору найму (оренди).

Згідно ч. 1 ст. 10 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» (в редакції від 20.06.2007р.) істотними умовами договору оренди є, зокрема, об'єкт оренди (склад і вартість майна з урахуванням її індексації).

Як вбачається з п. 1.1. Договору оренди державного майна №4 від 25.02.1998р. в користування позивача за вказаним договором було передано майновий комплекс МДКП «Центральний ринок», склад і вартість якого визначена відповідно до Акта оцінки та передаточного балансу вказаного підприємства.

Суд зазначає, що такий документ, як передаточний баланс МДКП «Центральний ринок» в матеріалах справи відсутній, однак наявним є Інвентаризаційний опис основних засобів МДКП «Центральний ринок» станом на 01.02.1998р., згідно якого до основних засобів МДКП «Центральний ринок» віднесено зокрема, столову цегляну 1960 року, вартістю 98930-47, що знаходиться по вул. Базарній, 11 у м. Львові.

Разом з тим, з п. 1 оскаржуваного Договору вбачається, що його предметом виступає приміщення загальною площею 211,9 м2, яке знаходиться за адресою: вул. Базарна, 11 у м. Львові з цільовим призначенням кафе-бар з реалізацією товарів підакцизної групи.

Відповідно до ч. 3 ст. 35 ГПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Так, у п. 2.6. постанови Пленуму ВГС України №18 від 26.12.2011р. зазначається, що преюдиціальне значення процесуальним законом надається саме обставинам, встановленим судовими рішеннями (в тому числі в їх мотивувальних частинах), а не правовій оцінці таких обставин, здійсненій іншим судом.

У рішенні від 24.03.2016р. у справі №914/1827/15 господарським судом Львівської області (залишеним без змін постановою Львівського апеляційного господарського суду від 30.06.2016р., постановою ВГС України від 05.10.2016р.) на підставі висновку №3236 судової будівельно-технічної експертизи по господарській справі №914/1827/15 від 29.02.2016р. було встановлено, що приміщення столової, площею 211,9 кв.м., яке вказане в технічному паспорті №274 від 30.05.2001р. та розташоване за адресою: м. Львів, вул. Базарна, 11 (яке було передано позивачу первинно в оренду згідно Договору оренди від 24.10.2001р., а згодом в оренду на підставі оскаржуваного договору) входить до складу цілісного майнового комплексу МДКП «Центральний ринок», розташованого за адресою: м. Львів, вул. Базарна, 11 (який було передано в оренду позивачу згідно Договору оренди від 25.02.1998р.).

Частиною 1 ст. 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

У відповідності до ч.ч. 1-5 ст. 203 ЦК України (в редакції від 12.04.2008р.) зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Згідно ч. 1 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

З позовної заяви вбачається, що позивач вважає, що оскаржуваний Договір, який був укладений між ним та відповідачем є недійсним, оскільки станом на момент укладення Договору, майно вже перебувало в користуванні ТОВ «Краківський ринок», а тому відповідач не мав права передавати його знов.

Суд зазначає, що волевиявлення сторін при укладенні спірного Договору (який був укладений на підставі договору оренди від 24.10.2001р., 17.11.2006р.) мало бути спрямоване на встановлення юридичних наслідків, а саме для орендодавця одержання за користування приміщенням встановлену договором орендну плату, а правовим наслідком для позивача одержання обєкта оренди для здійснення господарської діяльності.

Натомість, уклавши спірний Договір оренди, правовий наслідок а саме одержання майна в користування для позивача не настав, оскільки обєкт оренди за спірним договором вже був переданий йому в 1998р. на підставі Договору оренди 1998р. в складі цілісного майнового комплексу МДКП «Центральний ринок», який в свою чергу, як на момент підписання Договору, так і станом на день розгляду справи є чинним оскільки укладений терміном до 25.02.2033р., доказів визнання його недійсним в судовому порядку сторонами надано не було.

Відтак, зважаючи на те, що право тимчасового володіння та користування вказаного вище приміщення належало ТОВ «Краківський ринок» за Договором оренди державного майна №4 від 25.02.1998р., у відповідача було відсутнє майнове право на укладення оскаржуваного Договору оренди нерухомого майна (будівель, споруд, приміщень), оскільки такий не був спрямований на реальне настання правових наслідків для обох його сторін.

Разом з тим, у визнанні вказаного договору недійсним слід відмовити, виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що у додаткових поясненнях по справі від 28.10.2016р. відповідач просить суд крім підстав, описаних вище відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог з підстав пропуску ТОВ «Краківський ринок» строку позовної даності для звернення до суду.

Позивач проти поданої заяви заперечує та зазначає, що про фактичний склад приміщень він довідався лише у липні 2014р., після складення головним спеціалістом контрольно-інвентаризаційного відділу Львівської міської ради акту перевірки обєкта оренди від 03.07.2014р., а тому строк позовної давності ним не пропущено.

Розглянувши заяву відповідача про застосування строків позовної давності, суд вважає, що вказана заява є обґрунтованою.

Відповідно до ст. 256, 257 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

При вирішенні в даній справі питання про застосування строків позовної давності, суд бере до уваги обовязкові, в силу вимог ст. 111-28 ГПК України, правові позиції Верховного Суду України, котрі він виклав в постанові від 29.10.2014р. у справі №6-152цс14, зміст котрої зводиться до того, що для визначення моменту виникнення права на позов важливим є як об'єктивні (сам факт порушення права), так і суб'єктивні (особа дізналася або повинна була дізнатися про це порушення) моменти.

Відповідно, для визначення початку перебігу позовної давності має значення не тільки безпосередня обізнаність особи про порушення її прав, а і об'єктивна можливість цієї особи знати про обставини порушення її прав. При цьому, допускається презумпція обізнаності особи про стан своїх суб'єктивних прав, яка в свою чергу повинна довести, з якого моменту їй стало (могло стати) відомо про порушення її права.

Враховуючи наведене суд зазначає, що з моменту підписання Договору оренди державного майна №4 від 25.02.1998р. та акту приймання-передачі майна від 25.02.1998р. позивачу, як стороні вказаного правочину, було відомо, що до складу орендованого майна входить приміщення столової, оскільки ще 01.02.1998р. комісією у складі директора позивача та представників ФДМУ проведено інвентаризаційний опис ЦМК МДКП «Центральний ринок» де відображено це приміщення. Крім цього, підписуючи ще договір оренди від 24.10.2001р. №Ш-0355 (на підставі котрого укладався спірний договір) ТОВ «Краківський ринок» було обізнане із площею обєкта, який передавався в оренду за цим договором, його місцем розташуванням та іншими технічними характеристиками, а відтак мав обєктивну можливість знати про те, що цей обєкт та приміщення столової, яке він отримав в оренду за договором від 25.02.1998р. є одним і тим же приміщенням, а також про те, що договір який він укладає порушує його права.

Як зазначив Пленум ВГС України в п. 2.2. Постанови від 29.05.2013р. №10 «Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів», перш ніж застосовувати позовну давність, господарський суд повинен з'ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв'язку зі спливом позовної давності - за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення.

Оскільки в процесі розгляду справи судом було встановлено, що приміщення, які були передані позивачу за Договором входять до складу цілісного майнового комплексу МДКП «Центральний ринок» та відповідно були передані ТОВ «Краківський ринок» ще 25.02.1998р. на підставі Договору оренди державного майна №4, позовні вимоги про визнання Договору оренди нерухомого майна (будівель, споруд, приміщень) №Ш-6423-8 від 25.07.2008р. є обґрунтованими.

Слід зазначити, що питання пропуску/непропуску ТОВ «Краківський ринок» строку позовної давності при зверненні з аналогічним позовом до суду досліджувалося господарським судом при розгляді справи №914/1827/15, де було встановлено, що про порушення свого права, зокрема, щодо передачі йому в оренду приміщення, яке вже знаходилося в його користуванні, позивач міг довідатися ще 24.10.2001р., укладаючи договір оренди нерухомого майна (будівель, споруд, приміщень) №Ш-0355 (на підставі якого в подальшому укладено спірний договір), а не як стверджує позивач після складення 03.07.2014р. головним спеціалістом контрольно-інвентаризаційного відділу Львівської міської ради акту перевірки обєкта оренди, відповідно, встановлений цивільним законодавством трирічний строк позовної давності для звернення з даним позовом до суду закінчився 24.10.2004р.

Підсумовуючи наведене суд зазначає, що незважаючи на доведеність та обґрунтованість позовних вимог, позов задоволенню не підлягає, оскільки позивачем було пропущено строк позовної давності для звернення до суду з даним позовом.

Відповідно до ст. 49 ГПК України у звязку із відмовою в позові судовий збір залишається за позивачем.

Керуючись ст.ст. 2, 4-3, 12, 32, 33, 34, 43, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. В позові відмовити повністю.

2. Рішення набирає законної сили відповідно до ст. 85 ГПК України та може бути оскаржене до Львівського апеляційного господарського суду в порядку і строки, передбачені ст.ст. 91-93 ГПК України.

В судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини рішення. Повний текст рішення складено та підписано 05.12.2016 р.

Суддя Крупник Р.В.