ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

22.11.2016 Справа № 904/8600/16

За позовом Публічного акціонерного товариства "Євраз ОСОБА_1", м. Кривий Ріг Дніпропетровської області

до Приватного підприємства "Промпобутінвест", м. Кривий Ріг Дніпропетровської області

про стягнення 28623,61 грн за договорами оренди майна

Суддя Воронько В.Д.

Представники:

від позивача: провідний юрисконсульт ОСОБА_2, довіреність № 88 від 05.05.2016;

від відповідача: директор ОСОБА_3, паспорт серії АЕ № 735618, виданий Дзержинським РВ Криворізького МУ УМВС України у Дніпропетровській обл. 08.08.1997;

за участю слухача - головного бухгалтера ПП "Промпобутінвест" ОСОБА_4

СУТЬ СПОРУ:

Публічне акціонерне товариство "Євраз ОСОБА_1" (позивач) звернулось до господарського суду Дніпропетровської області з позовом до Приватного підприємства "Промпобутінвест" (відповідач) про стягнення 28623,61 грн заборгованості за договорами оренди нерухомого майна.

Відповідач 18.10.2016 надав відзив на позовну заяву, в якому проти позову заперечив та вказав, що не має заборгованості перед позивачем. До відзиву надано копію платіжного доручення № 1288 від 17.10.2016 на перерахування позивачу 13442,32 грн, що повністю відповідає сумі, яка заявлена до стягнення як заборгованість за договором № 1503 від 31.03.2016.

В судовому засіданні 18.10.2016 відповідно до ст. 77 ГПК України оголошено перерву до 01.11.2016.

Позивач 22.11.2016 подав додаткові пояснення до позову, у якому заявив про часткове погашення боргу відповідачем за договором № 1503 від 31.03.2016.

Заявою від 21.11.2016 №1744 позивач зменшив розмір позовних вимог на суму заборгованості 13442,32 грн за договором № 1503 від 31.03.2016, інші позовні вимоги за договорами № 69 від 31.12.2014 та № 858 від 28.02.2014 залишив незмінними. Суд дійшов висновку, що заява про зменшення розміру позовних вимог не суперечить приписам ст.22 ГПК України, а тому прийнята та врахована при вирішенні спору по суті.

Суд, розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті,

ВСТАНОВИВ:

31.03.2016 між ПП "Промпобутінвест" (далі - орендар, відповідач) та Публічним акціонерним товариством "Євраз ОСОБА_1", яке на підставі Протоколу Загальних зборів акціонерів №29 (7) від 29.04.2016 та внесених змін до статуту з 04.05.2016 має тип та повне найменування товариства - Приватне акціонерне товариство "Євраз ОСОБА_1" (далі - орендодавець, позивач) було укладено договір оренди майна №1503 (далі - договір № 1503), за умовами якого позивач зобов'язався передати відповідачу в строкове платне користування нежитлові приміщення, а також обладнання, розташовані за адресою: м. Кривий Ріг, вул. Ватутіна, буд. 7, загальною площею 249,5 кв.м., а відповідач зобов'язався прийняти приміщення та оплатити користування об'єктом оренди.

Приміщення було фактично передане відповідачу 01.01.2016, що підтверджується Актом прийому-передачі нежитлового приміщення, обладнання та малоцінного інвентарю в оренду.

Пунктом 9.2 договору встановлено період оренди з 01.01.2016 по 31.03.2016.

Відповідно до п.5.1 договору № 1503 розмір орендної плати за користування майном узгоджується сторонами в протоколі узгодження ціни. Згідно з протоколом узгодження ціни, що є додатком №2 до договору № 1503, розмір орендної плати становить 18742,27 грн на місяць.

Пунктом 5.3. договору № 1503 передбачено, що відповідач попередньо сплачує позивачу орендну плату за кожний наступний місяць оренди на підставі рахунку не пізніше 10 числа місяця, що передує місяцю, за який сплачується орендна плата, шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок позивача.

Згідно з п.5.6. договору № 1503 відповідач компенсує позивачу витрати з цілодобового контролю за станом надходження сигналів від автоматичної пожежної сигналізації та технічного обслуговування автоматичної пожежної сигналізації згідно виставленого рахунку за орендованою площею, що становить 2,5% від загальної суми витрат.

31.03.2016 відповідачем своєчасно повернуто об'єкт оренди, що підтверджується Актами прийому-передачі нежилого приміщення, обладнання та інвентарю з оренди, однак, на момент припинення дії договору відповідачем не були належно виконані зобов'язання з оплати послуг за оренду майна та за техобслуговування та контроль сигналів АПС.

У зв'язку з чим, позивачем повторно було виставлено рахунки на оплату за лютий-березень 2016 року, рахунки №№152,153 від 31.03.2016 кожен на суму 19214,59 грн, з них 18742,27 грн. - плата за орендні послуги (п.5.1 договору) та 472,32 грн - плата за техобслуговування ти контроль сигналів АПС (п.5.6 договору). На загальну суму 38429,18 грн.

З метою досудового врегулювання спору, у травні 2016 року відповідачу було направлено претензію про сплату заборгованості за договором оренди на суму 38429,18 грн, яка була визнана останнім, що підтверджується листом №60 від 08.06.2016, та 26.05.2016 заборгованість частково погашена відповідачем у сумі 24982,76 грн.

Таким чином залишилась заборгованість з платежів за договором №1503 на суму 13446,42 грн.

Крім того, 31.12.2014 між тими ж сторонами було укладено договір оренди майна №69 (далі - договір № 69), за умовами якого позивач зобов'язався передати відповідачу в строкове платне користування нежитлові приміщення, а також обладнання, розташовані за адресою: м. Кривий Ріг, вул. Ватутіна, буд. 7, загальною площею 35,7 кв.м., а відповідач зобов'язався прийняти приміщення та оплатити користування об'єктом оренди.

Приміщення було фактично передане відповідачу 01.01.2015, що підтверджується Актом прийому-передачі нежитлового приміщення, обладнання та малоцінного інвентарю в оренду.

Пунктом 9.2 договору № 69 встановлено період оренди з 01.01.2015 по 31.12.2015.

Відповідно до п.5.4 договору № 69 розмір компенсації за комунальні послуги та електроенергію перераховується згідно фізичних параметрів додатку № 4, протягом 5 днів з дати отримання рахунку.

Позивачем було виставлено на оплату компенсації комунальної послуги з теплопостачання рахунок №1104 від 29.02.2016 на суму 1000,64 грн.

Об'єкт оренди своєчасно повернуто відповідачем 31.12.2015, що підтверджується Актом прийому-передачі нежилого приміщення, обладнання та інвентарю з оренди, однак, на момент припинення дії договору № 69 відповідачем не було погашено заборгованості з компенсації комунальних послуг.

Позивач рахує наявну заборгованість відповідача за договором №69 у сумі 1000,64 грн.

11.08.2016 позивачем було направлено на адресу відповідача направлено лист вих. №931 від 10.08.2016 з вимогою сплатити рахунок №1104 від 29.02.2016 на суму 1000,64 грн, яка залишена останнім без відповіді та задоволення.

А також, 28.02.2013 між тими ж сторонами було укладено договір оренди майна №858 (далі - договір №858), за яким позивач зобов'язався передати відповідачу в строкове платне користування нежитлові приміщення, а також обладнання, розташовані за адресою: м. Кривий Ріг, вул. Ватугіна, буд. 7, загальною площею 460,9кв.м, а відповідач зобов'язався прийняти приміщення та оплатити користування об'єктом оренди.

Приміщення було фактично передане відповідачу 01.03.2013, про що складено відповідний Акт прийому-передачі нежитлового приміщення, обладнання та малоцінного інвентарю в оренду.

Пунктом 9.2 договору №858 встановлено період оренди з 01.03.2013 по 31.12.2015.

Відповідно до п.5.4 договору №858 розмір компенсації за комунальні послуги відповідач відшкодовує позивачу згідно виставлених рахунків, показників встановлених приладів: водомір Sensus 20 №444766, електролічильник СТЭЛО5 №001097, протягом 5 днів з дати отримання рахунків за виключенням послуг, що використовує позивач.

Згідно цього договору №858 Позивачем було виставлено на оплату компенсації комунальної послуги з теплопостачання рахунок №1105 від 29.02.2016 на суму 14176,55 грн.

Об'єкт оренди своєчасно повернуто відповідачем 31.12.2015, що підтверджується Актом прийому передачі нежилого приміщення, обладнання та інвентарю з оренди, однак, на момент припинення дії Договору №858 відповідачем не було погашено заборгованості з компенсації комунальних послуг.

Наявна заборгованість відповідача перед позивачем за договором №858 складає 14176,55 грн.

11.08.2016 позивачем було направлено на адресу відповідача листа вих. № 932 від 10.08.2016 з вимогою про сплату рахунку №1105 від 29.02.2016 на суму 14176,55 грн, яка також залишена останнім без відповіді та задоволення.

Непогашення відповідачем заборгованості з компенсації комунальних послуг за договорами оренди майна № 1503 від 31.03.2016, № 69 від 31.12.2014 та № 858 від 28.02.2013 у загальній сумі 28 623,61 грн і стало причиною звернення позивача до суду з цим позовом.

17.10.2016 у добровільному порядку відповідачем було сплачено заборгованість за договором оренди майна № 1503 від 31.03.2016 у сумі 13446,42 грн, в результаті чого позивач подав заяву про зменшення в цій частині розміру позовних вимог, яку прийнято судом.

Отже предметом цього спору є стягнення заборгованості з компенсації комунальних послуг у сумі 1000,64 грн за договором оренди майна № 69 від 31.12.2014 та заборгованості з компенсації комунальних послуг у сумі 14176,55 грн за договором оренди майна № 858 від 28.02.2013, що у загальній сумі складають 15177,19 грн.

Дослідивши обставини справи, надані матеріали, оцінивши надані докази у їх сукупності, суд дійшов висновку про необґрунтованість позовних вимог та відмову у задоволенні позову з таких підстав.

Згідно зі ст. 173 Господарського кодексу України, господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Відповідно до ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Господарське зобов'язання виникає, зокрема із господарського договору (ст. 174 Господарського кодексу України).

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст.509 Цивільного кодексу України зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку. Зобовязання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно ст.11 Цивільного кодексу України підставою виникнення цивільних прав і обовязків (зобовязань) є, зокрема, договір.

Статтею 627 Цивільного кодексу України передбачено, що відповідно до ст.6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно ст.629 Цивільного кодексу України договір є обовязковим для виконання сторонами.

За своєю правовою природою укладений між сторонами по справі договір є договором оренди, до якого слід застосовувати відповідні положення Господарського та Цивільного кодексів України.

За приписами ч. 1 ст. 283 Господарського кодексу України за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності. Аналогічні положення містяться в ст. 759 Цивільного кодексу України.

Згідно ст.526 Цивільного кодексу України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст.525 Цивільного кодексу України).

Частинами 1 та 2 ст. 762 Цивільного кодексу України встановлено, що за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму. Якщо розмір плати не встановлений договором, він визначається з урахуванням споживчої якості речі та інших обставин, які мають істотне значення. Плата за користування майном може вноситися за вибором сторін у грошовій або натуральній формі. Форма плати за користування майном встановлюється договором найму.

Порушенням зобов'язання, у відповідності до ст.610 Цивільного кодексу України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання, тобто неналежне виконання.

Приписами ст.530 Цивільного кодексу України, зокрема, встановлено, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Факт користуванням відповідачем на праві оренди майном позивача та повернення його останньому після закінчення дії договорів оренди майна № 69 від 31.12.2014 та № 858 від 28.02.2013 доведено та відповідачем не оспорено, що також підтверджено матеріалами справи.

Так, згідно договорів № 69, № 858 та рахунків № 1105 та № 1104 від 29.02.2016 позивачем був виставлений перерахунок компенсації теплоенергії за минулі періоди (січень, лютий, березень, жовтень, листопад 2015 року) на загальну суму 15177,19 грн.

Відповідач заперечив проти наявності в нього заборгованості перед позивачем.

ОСОБА_1 встановлено, що заявлені позивачем суми не взяті на облік відповідачем з огляду на те, що перерахунок послуг договорами не передбачений, а в орендованому приміщенні за адресою вул. Ватутіна, буд. 7 прилад обліку теплоенергії взагалі відсутній.

З матеріалів справи слідує, що сторонами була проведена річна інвентаризація розрахунків станом на 01.11.2015 згідно із Законом України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність України" від 16.07.1999 №966-ХІУ, за якою заборгованість по оренді та компенсації комунальних послуг склала 28555,57 грн. Відповідачем 23.11.2015 за платіжним дорученням №755 було сплачено на рахунок позивача заборгованість у сумі 28555,57 грн.

За змістом п.5.4 договорів оренди майна № 69 від 31.12.2014 та № 858 від 28.02.2013 розмір компенсації за комунальні послуги нараховується протягом 5 днів з моменту отримання рахунку.

При цьому сторонами не визначено конкретного розміру сум, що підлягають компенсації, не вказано порядок їх нарахування, позивач не надав документів, які б свідчили про наявність підстав для здійснення додаткових нарахувань після проведення між сторонами повних розрахунків за ті послуги, що були надані і вартість яких сторонами погоджена в підписаних двома сторонами актах здачі-прийняття послуг.

Матеріалами справи підтверджено, що відповідачем був проведений повний розрахунок з позивачем за договорами оренди майна № 69 від 31.12.2014 та № 858 від 28.02.2013, заборгованість за якими відсутня, а право позивача на перерахунок компенсації теплоенергії після виконання договору не передбачений жодним документом чи законодавством.

Відповідно до ч.3 ст. 632 ЦК України зміна ціни в договорі після його виконання не допускається.

Суд вважає доведеним той факт, що перерахунок позивачем компенсації теплоенергії після виконання договору є безпідставним та необгрунтованим, а тому позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Згідно ст. 43 Господарського процесуального кодексу (далі ГПК України) України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

У відповідності з приписами ст.ст. 33, 34 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень; докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

На підставі ст. 43 ГПК України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Таким чином, враховуючи викладене, у задоволенні позову слід відмовити.

Витрати по сплаті судового збору у сумі 1378,00 грн відповідно до ст.ст. 44, 49 Господарського процесуального кодексу України покладаються на позивача.

Крім того, слід зазначити, що при зверненні до суду позивач сплатив судовий збір у загальній сумі 4134,00 грн за платіжними дорученнями № 1106, № 1107, № 1108 від 23.09.2016 на суму 1378,00 грн кожне.

Згідно до ч.1 ст.4 Закону України "Про судовий збір" судовий збір справляється у відповідному розмірі від мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, встановленої законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому відношенні до ціни позову та у фіксовану розмірі.

Частиною 2 вказаної статті передбачено, що ставки судового збору встановлюються в таких розмірах: із позовної заяви майнового характеру сплачується 1,5 відсотки ціни позову, але не менше 1 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 150 розмірів мінімальних заробітних плат; із позовної заяви немайнового характеру 1 розмір мінімальної заробітної плати.

З 01.01.2016 набрав чинності Закон України "Про державний бюджет України на 2016 рік", яким мінімальна заробітна плата з 01 січня 2016 року встановлена у розмірі 1378,00 грн.

Враховуючи приписи чинного законодавства, судовий збір у процентному співвідношенні до ціни позову за вимогами майнового характеру у цій справі складає 1378,00 грн. З огляду на що існує переплата судового збору у сумі 2756,00 грн, яка за змістом п.1 ч.1 ст. 7 Закону України "Про судовий збір" підлягає поверненню заявнику у разі внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом, але за умови подання ним клопотання.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 43, 22, 33, 34, 43, 49, 82, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

1. У задоволенні позову відмовити.

2. Витрати по сплаті судового збору у сумі 1378,00 грн покласти на позивача.

В судовому засіданні відповідно до ст. 85 Господарського процесуального кодексу України оголошено вступну та резолютивну частину рішення.

Рішення суду може бути оскаржене протягом десяти днів з дня підписання рішення шляхом подання апеляційної скарги до Дніпропетровського апеляційного господарського суду через господарський суд Дніпропетровської області.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повний текст рішення складено та підписано 25.11.2016.

Суддя ОСОБА_5