РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.11.2016Справа №910/20674/16

За позовом Комунального підприємства «Експлуатаційне лінійне управління

автомобільних шляхів»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Северсталь»

про стягнення 52 242,12 грн.

Суддя Сівакова В.В.

Представники сторін:

від позивача Лиска Н.А. - по дов. № 5 від 05.01.2016

від відповідача не з'явився

Суть спору :

На розгляд Господарського суду міста Києва передані вимоги Комунального підприємства «Експлуатаційне лінійне управління автомобільних шляхів» про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Северсталь» 52 242,12 грн. боргу, який виник внаслідок неналежного виконання останнім зобов'язань згідно договору поставки № 17-01/14 від 17.01.2014.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 15.11.2016 порушено провадження у справі № 910/20674/16 та призначено її до розгляду на 29.11.2016.

Позивач в судовому засіданні 29.11.2016 позовні вимоги підтримав повністю.

Відповідач в судове засідання 29.11.2016 не з'явився, письмовий відзив на позов не подав.

Відповідач належним чином повідомлений про призначення справи до розгляду в засіданні господарського суду, про час і місце його проведення, оскільки

Особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 64 та статті 87 ГПК України. (п. 3.9.1. постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції»).

Згідно ст. 64 Господарського процесуального кодексу України ухвала про порушення провадження у справі надсилається сторонам за повідомленою ними господарському суду поштовою адресою. У разі ненадання сторонами інформації щодо їх поштової адреси, ухвала направляється за адресою місцезнаходження сторін, що зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців.

У відповідності до ст. 87 Господарського процесуального кодексу України ухвалу від 15.11.2016 було 16.11.2016 надіслано відповідачу рекомендованою кореспонденцією з повідомленням про вручення на адресу, що зазначена в позовній заяві, а саме: м. Київ, просп. Перемоги, 91, яка згідно витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань станом на 16.11.2016 є місцезнаходженням відповідача.

Проте, конверт разом з ухвалою було повернуто до суду поштовим відділенням зв'язку Київ-115 без вручення адресату з довідкою форми Ф-20 з позначкою «не розшукано».

Стаття 64 Господарського процесуального кодексу України встановлює, що у разі відсутності сторін за адресою місцезнаходження, що зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців ухвала про порушення провадження у справі вважається врученою їм належним чином.

Суд приходить до висновку, що наявних в матеріалах справи документів достатньо для вирішення справи по суті без участі представника відповідача.

В судовому засіданні 29.11.2016, відповідно до ст. 85 Господарського процесуального кодексу України, оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи та заслухавши пояснення представника позивача, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

17.01.2014 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Северсталь» (постачальник) та Комунальним підприємством «Експлуатаційне лінійне управління автомобільних шляхів» (покупець) було укладено договір поставки № 17-01/14 (далі - договір).

Відповідно до п. 1.1 договору постачальник зобов'язується виготовити та передати у власність покупця товар - металопрокат. а покупець прийняти та своєчасно оплатити товар по цінам, в кількості і асортименті, визначених умовами даного договору.

Спір виник в зв'язку з тим, що відповідач в порушення взятих на себе зобов'язань за договором товар не поставив, в зв'язку з чим має повернути сплачені позивачем кошти в розмірі 52 242,12 грн.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню з наступних підстав.

Згідно ст. 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до абзацу 2 ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно з п. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ст. 626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов'язками наділені обидві сторони договору.

Згідно ст. 627 Цивільного кодексу України встановлено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до п. 1. ст. 265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона -постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Дослідивши зміст договору суд дійшов до висновку, що даний правочин за своєю правовою природою є договором поставки.

Відповідно до ст. 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі - продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно з ст. 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови, визначені на розсуд сторін і погодженні ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до п. 2.1. договору постачальник зобов'язується передати у власність покупця товар в кількості та по ціні, визначеною сторонами згідно видаткових накладних, оформлених на поставку кожної партії товару на підставі рахунку на оплату.

Відповідно до ч. 1 ст. 692 Цивільного кодексу України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Відповідно до п. 5.1 договору покупець зобов'язується оплатити отриманий товар не пізніше 30 (тридцяти) календарних днів з дня отримання товару.

Відповідачем було витравлено рахунок № СС001715 від 08.12.2015 про сплату товару загальною вартістю 52 242,12 грн. У рахунку зазначено, що оплата цього рахунку означає погодження з умовами поставки товарів, а саме товар відпускається за фактом надходження коштів на рахунок постачальника.

Позивач платіжним дорученням № 1939 від 09.12.2015 здійснив попередню оплату згідно договору та рахунку № СС001715 від 08.12.2015 за товар в сумі 52 242,12 грн.

Відповідно до п. 3.4 договору прийом товару по кількості та асортименту поводиться покупцем у момент одержання його від постачальника. Покупець зобов'язаний перевірити кількість та асортимент, а також відсутність ознак ушкодження і псування товару й у випадку їхнього виявлення негайно, до закінчення прийому, письмово заявити постачальнику. Усі претензії повинні бути заявлені до закінчення приймання і підписання накладної.

Позивач вказує на те, що 12.12.2015 на адресу позивача було доставлено товар, який не відповідає асортименту та кількості замовлення згідно оплаченого товару за рахунком, а тому не був прийнятий позивачем.

Згідно з п. 3.3 договору перехід права власності на товар відбувається в момент прийняття покупцем товару, з оформленням видаткової накладної та товарно-транспортної накладної, підписаної сторонами.

Доказів в підтвердження поставки позивачу відповідного товару на сплачену позивачем суму відповідачем не подано.

Статтею 629 Цивільного кодексу України встановлено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

За приписами статті 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 525 цього ж кодексу передбачено, що одностороння відмова від виконання зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з ч. 2 ст. 693 Цивільного кодексу України якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

В матеріалах справи наявна вимога № 127/1 від 10.02.2016, в якій позивач вимагав у відповідача протягом 3 (трьох) банківських днів повернути оплату в розмірі 52 242,12 грн., проте належних доказів надіслання її відповідачу не подано.

Разом з цим, відповідно до рішення Конституційного суду України № 15-рп/2002 від 09.07.2002 захист судом прав і свобод людини і громадянина, а також прав юридичної особи, встановлюють юридичні гарантії їх реалізації, надаючи можливість кожному захищати права і свободи будь-якими не забороненими законом засобами (частина п'ята статті 55 Конституції України). Тобто кожна особа має право вільно обирати не заборонений законом засіб захисту прав і свобод, у тому числі судовий захист.

Можливість судового захисту не може бути поставлена законом, іншими нормативно-правовими актами у залежність від використання суб'єктом правовідносин інших засобів правового захисту, у тому числі досудового врегулювання спору.

Обрання певного засобу правового захисту, у тому числі і досудового врегулювання спору, є правом, а не обов'язком особи, яка добровільно, виходячи з власних інтересів, його використовує. Встановлення законом обов'язкового досудового врегулювання спору обмежує можливість реалізації права на судовий захист.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку про обґрунтованість заявлених позивачем вимог про стягнення з відповідача 52 242,12 грн. коштів, сплачених за товар, який фактично поставлений не був.

Зважаючи на вищевказане, позовні вимоги Комунального підприємства «Експлуатаційне лінійне управління автомобільних шляхів» є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню повністю.

Витрати по сплаті судового збору, відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Керуючись ст. ст. 49, 82-85 ГПК України,-

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Северсталь» (03115, м. Київ, просп. Перемоги, 91, ) на користь Комунального підприємства «Експлуатаційне лінійне управління автомобільних шляхів» (69035, м. Запоріжжя, вул. Волгоградська, 23, ) 52 242 (п'ятдесят дві тисячі двісті сорок дві) грн. 12 коп. боргу, 1 378 (одна тисяча триста сімдесят вісім) грн. 00 коп. витрат по сплаті судового збору.

Повне рішення складено 01.12.2016.

СуддяВ.В.Сівакова