ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.12.2016 р. Справа № 917/1776/16

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Богодухівський молзадовод", пров. Харківський, 6, м. Богодухів, Харківська область,62106

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Овруцький молочноконсервний комбінат", 37300, Полтавська область, м. Гадяч, вул. Героїв Майдану,82, оф.24

про стягнення 96 309,24 грн. заборгованості за договором від 11.11.2015 року № 11/11-15

Суддя Тимощенко О.М.

Представники сторін:

від позивача - ОСОБА_1, дов. від 16.05.2016 року

від відповідача - не з'явився

В судовому засіданні 06.12.2016 року суд оголосив вступну та резолютивну частини рішення та повідомив дату складання повного рішення у відповідності до ст. 85 ГПК України.

Обставини справи: розглядається позовна заява про стягнення 96 309,24 грн. заборгованості за договором від 11.11.2015 року № 11/11-15, в т.ч. 95917,07 грн. сума основного боргу, 42,54 грн. пені,349,63 грн. -3% річних.

В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги та наполягав на їх задоволенні.

Відповідач відзив на позов не надав, його представник в судове засідання не з'явився.

05.12.2016 року від відповідача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи. В обґрунтування свого клопотання відповідач зазначає, що представник Товариства з обмеженою відповідальністю «Овруцький молочноконсервний комбінат» - ОСОБА_2, здійснює представництво інтересів в Харківському апеляційному господарському суді по справі № 917/1192/16 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Охтирська молочна промислова компанія «Славія» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Овруцький молочноконсервний комбінат» про стягнення грошових коштів, яка призначена до розгляду на 06.12.2016 р. на 11-30 год., тому відповідач не має можливості забезпечити явку повноважного представника для участі в судовому засіданні за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Богодухівський молзавод» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Овруцький молочноконсервний комбінат» про стягнення 96 309,24 грн., яка призначена до розгляду на 06.12.2016 р. на 10-30 год., через поважні причини.

Представник позивача заперечував проти задоволення клопотання відповідача.

Стаття 22 ГПК України зобов'язує сторони та інших учасників процесу добросовісно користуватись належними їм процесуальними правами. Явка в судове засідання представників сторін - це право, а не обов'язок, справа може розглядатись без їх участі, якщо нез'явлення цих представників не перешкоджає вирішенню спору.

Таким чином, відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Відповідно до вимог ст. 28 ГПК України, справи юридичних осіб в господарському суді ведуть їх органи, що діють у межах повноважень, наданих їм законодавством та установчими документами. Справу від імені підприємства можуть вести керівники підприємств та організацій, інші особи, повноваження яких визначені законодавством або установчими документами. Представниками юридичних осіб можуть бути також інші особи, повноваження яких підтверджуються довіреністю від імені підприємства.

Господарський суд з урахуванням обставин конкретної справи може не брати до уваги доводи учасника судового процесу щодо відкладення розгляду справи у зв'язку з відсутністю його представника (з причин, пов'язаних з відпусткою, хворобою, службовим відрядженням, участю в іншому судовому засіданні і т.п.). При цьому господарський суд виходить з того, що у відповідних випадках такий учасник судового процесу не позбавлений права і можливості забезпечити за необхідності участь у судовому засіданні іншого представника згідно з частинами першою-четвертою статті 28 ГПК, з числа як своїх працівників, так і осіб, не пов'язаних з ним трудовими відносинами. Неможливість такої заміни представника підлягає доведенню учасником судового процесу на загальних підставах (статті 32-34 ГПК).

Відповідачем не подано доказів, що представник відповідача, який не мав можливості з'явитись на вказане судове засідання, є єдиним можливим представником підприємства, за відсутності якого справа не може бути розглянута.

Крім того, у поданому клопотанні відповідач не заперечує проти позовних вимог, а лише вказує на участь представника в іншому судовому засіданні. Дана обставина не перешкоджала відповідачу подати суду відзив на позовну заяву.

Застосовуючи згідно з ч. 1 ст. 4 ГПК України, ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» при розгляді справи частину 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, суд зазначає, що праву особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується обов'язок добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (пункт 35 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії» («Union Alimentaria Sanders S.A. v. Spain») від 07.07.1989 р.).

Зважаючи на викладені вище обставини, клопотання відповідача про відкладення розгляду справи задоволенню не підлягає.

Враховуючи, що неявка відповідача в судове засідання не перешкоджає розгляду спору по суті, суд вважає за можливе здійснити розгляд справи за наявними в ній матеріалами відповідно до статті 75 ГПК України за відсутності представника відповідача.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши представника позивача, дослідивши та оцінивши подані докази, суд встановив:

11 листопада 2015 року між ТОВ «Овруцький молочноконсервний комбінат» (покупець, відповідач) та ТОВ «Богодухівський молзавод» (постачальник, позивач) було укладено договір поставки товарів №11/11-15 ( арк. справи 8-11).

При укладенні договору сторони узгодили, що постачальник зобов'язується передавати у власність покупцю товар (сироватку), а покупець зобов'язується прийняти цей товар та оплатити його вартість (п.1.1).

Відповідно до пункту 5.3. Договору оплата товару здійснюється покупцем на підставі видаткової накладної, у безготівковій формі шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок постачальника протягом 7 (семи) банківських днів з дня отримання покупцем Товару.

Згідно п.5.2. Договору покупець здійснює оплату вартості товару за ціною вказаною у видатковій накладній підписаній сторонами.

Як свідчать матеріали справи, постачальником було здійснено поставку товару сироватки на загальну суму 124717,50грн. за видатковими накладними №БУ-0000278 від 06.09.2016 року та №БУ-0000279 від 07.09.2016 року ( арк. справи 12-13).

В обґрунтування позовних вимог позивач вказує, що відповідачем лише частково оплачено вартість вище вказаного товару на суму 28800,43грн., станом на 31.10.2016 року заборгованість відповідача перед позивачем за поставлену продукцію складає 124717,50грн. - 28800,43грн.=95917,07грн. (основний борг).

На підставі 6.3. Договору позивачем нараховано та заявлено до стягнення з відповідача 42,54грн. пені, а також на підставі ст. 625 ЦК України 3% річних в сумі 349,63грн.

Таким чином, позивач просить суд стягнути з відповідача 96 309,24 грн. заборгованості, в тому числі 95917,07 грн. основного боргу, 42,54 грн. пені,349,63 грн. -3% річних.

При вирішенні спору суд виходить з наступного.

Згідно ст. 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст. 629 Цивільного кодексу України). Відповідно до ст. 631 Цивільного кодексу України, строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права та виконати обов'язки відповідно до договору.

У відповідності до ст. 509 Цивільного кодексу України, ст. 173 Господарського кодексу України, в силу господарського зобов'язання, яке виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання, один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Згідно ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання повинно виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах ставляться.

Матеріали справи свідчать, що між сторонами виникли зобов'язання, що випливають з договору поставки.

В силу ст. 712 Цивільного кодексу України продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Статтею 265 Господарського кодексу України визначено, що за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно з ч. 1 ст. 662 Цивільного кодексу України на продавця покладено обов'язок передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу.

За змістом статті 692 ЦК України покупець зобов'язаний оплатити продукцію (товар) після його прийняття або прийняття товарно-розпорядчих документів на нього, якщо договором чи товарно-розпорядчими документами не визначено іншого строку оплати.

Факт отримання відповідачем товару підтверджується видатковими накладними №БУ-0000278 від 06.09.2016 року та №БУ-0000279 від 07.09.2016 року ( арк. справи 12-13), товарно-транспортними накладними №М279 від 07.09.2016 року, №М278 від 06.09.2016 року ( арк. справи 50,52), спеціалізованими товарними накладними на перевезення молочної сировини ( арк. справи 51,53), оригінали вказаних документів були оглянуті судом в судовому засіданні.

Взяті на себе зобов'язання відповідач виконав не в повному обсязі, отриманий товар оплатив частково, станом на час розгляду справи сума боргу становить 95917,07грн., що не спростовується відповідачем.

Відповідно до ст.546 ЦК України, виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Правочин щодо забезпечення виконання зобов'язання вчиняється у письмовій формі (ст.547 ЦК України).

Відповідно до частини 1 статті 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ст.549 ЦК України).

Частиною 6 статті 232 Господарського кодексу України передбачено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконане.

В п. 6.3 договору сторони визначили, що за прострочення здійснення платежів за цим Договором винна сторона сплачує іншій стороні пеню в розмірі 0,001%, від суми прострочення платежу за кожний день прострочення.

Позивачем ( з урахуванням п.5.3 Договору) нараховано на підставі п. 6.3 Договору 42,54 грн. пені.

Згідно із ст. 3 Закону України від 22.11.1996 р. № 543/96-ВР "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" (із змінами та доповненнями) розмір пені за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань не повинен перевищувати подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який нараховувалась пеня.

На підставі вищевикладеного та з урахуванням положень Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" судом було здійснено перерахунок заявленої позивачем до стягнення пені за допомогою калькулятору ""ЛІГА: ЗАКОН" та встановлено, що її сума (з урахуванням подвійної облікової ставки НБУ) за підрахунками суду є вищою, ніж сума заявлена відповідачем. Отже, нарахована позивачем пеня в сумі 42,54 грн. не перевищує розмір подвійної облікової ставки НБУ, що діяла за періоди вказані позивачем в розрахунку, не порушує приписів Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" та підлягає задоволенню судом. Розрахунок пені, здійснений судом в матеріалах справи ( арк. справи 54, 57).

Крім того, судом на підставі ст. 625 ЦК України було здійснено перерахунок заявлених позивачем до стягнення 3% річних в сумі 349,63 грн. за допомогою калькулятору "ЛІГА: Закон" та встановлено, що їх нарахування є правомірними та такими, що підлягають задоволенню в межах заявлених сум, оскільки при перевірці їх розміру судом не було виявлено їх завищення з боку позивача. Розрахунок річних, здійснений судом в матеріалах справи ( арк. справи 55-56).

Відповідно до ч. 1 ст. 8 Конституції України в Україні визначається та діє принцип верховенства права. Ст. 129 Конституції України передбачає, що суддя, здійснюючи правосуддя, є незалежним та керується верховенством права. Згідно ст. 3 Цивільного Кодексу України загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, неприпустимість позбавлення права власності, крім випадків, встановлених Конституцією України та законом; свобода договору; свобода підприємницької діяльності; судовий захист цивільного права та інтересу; справедливість, добросовісність та розумність.

Таким чином, на підставі матеріалів справи суд дійшов висновку, що позовні вимоги обґрунтовані, підтверджуються наявними доказами ( в мат.справи), відповідачем не заперечуються і не спростовуються, а тому підлягають задоволенню.

З урахуванням приписів статті 49 ГПК України судовий збір відшкодовується позивачу за рахунок відповідача.

На підставі матеріалів справи та керуючись ст. ст. 43, 49, 75, 82-85 ГПК України, суд -

В И Р І Ш И В :

1. Позов задовольнити.

2.Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Овруцький молочноконсервний комбінат" ( 37300, Полтавська область, м. Гадяч, вул. Героїв Майдану,82, оф.24, ідентифікаційний код 368994050) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Богодухівський молзадовод" (пров. Харківський, 6, м. Богодухів, Харківська область,62106 , ідентифікаційний код 36537542) 96 309,24 грн. заборгованості, в тому числі 95917,07 грн. основного боргу, 42,54 грн. пені,349,63 грн. -3% річних, а також 1378 грн. витрат по сплаті судового збору.

Видати наказ із набранням рішенням законної сили.

Повне рішення складено 07.12.2016 року.

Суддя Тимощенко О.М.

Примітка : Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його прийняття, а у разі, якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення, воно набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня підписання рішення, оформленого відповідно до статті 84 цього Кодексу. Рішення може бути оскаржено протягом десяти днів з дня прийняття рішення, а у разі якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення - з дня підписання рішення, оформленого відповідно до статті 84 цього Кодексу. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційною інстанцією