ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД СУМСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

30.11.2016 Справа № 920/725/13

Господарський суд Сумської області у складі судді Соп'яненко О.Ю.

при секретарі судового засідання Буренко Я.В.,

за участю представників сторін:

Сумське об'єднане УПФУ Сумської області - Щербина О.А.

АТ "Укренсімбанк" - Сотник Ю.В.,

кредитор по заробітній платі - ОСОБА_3

Ліквідатор - Іваненко Н.О.

Степанівська селищна рада - Мащенко С.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні господарського суду Сумської області матеріали справи № 920/725/13

за заявою голови ліквідаційної комісії ПАТ "Сумиоблагротехсервіс" Іваненко Н.О.

до боржника - Публічного акціонерного товариства "Сумиоблагротехсервіс"

про визнання банкрутом

встановив:

В листопаді 2016 року до господарського суду надійшла заява від 17.11.2016 року кредитора ОСОБА_3 про визнання кредиторських вимог в сумі 115 093,80 грн. (вх. 10325).

Ухвалою господарського суду від 17.11.2016 року розгляд вказаної заяви було призначено до розгляду на 30.11.2016 року.

В судовому засіданні ОСОБА_3 підтримав подану заяву.

Ліквідатор наплавила суду відзив на заяву кредитора, відповідно до якого не визнає заявлених вимог.

Перевіривши матеріали справи, дослідивши подані документи, заслухавши пояснення учасників судового процесу, суд встановив наступне.

Матеріали справи свідчать, що в листопаді 2016 року до господарського суду надійшла заява від 17.11.2016 року ОСОБА_3 про визнання кредиторських вимог на суму 115 093,80 грн. (а.с. 78 Том 14).

З даної заяви вбачається, що вимоги в заявленій сумі складаються з середнього заробітку за період з 27.05.2013 року по 27.10.2016 року.

Постановою господарського суду від 27.05.2013 року боржника у даній справі визнано банкрутом, відкрито ліквідаційну процедуру та призначено ліквідатором Іваненко Н.О.

Відповідно до статті 38 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" (в редакції Закону України №4212-VI від 22.12.2011р.) з дня прийняття господарським судом постанови про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури: строк виконання всіх грошових зобов'язань банкрута вважається таким, що настав; у банкрута не виникає жодних додаткових зобов'язань (у тому числі зі сплати податків і зборів (обов'язкових платежів), крім витрат, безпосередньо пов'язаних із здійсненням ліквідаційної процедури; припиняється нарахування неустойки (штрафу, пені), процентів та інших економічних санкцій за всіма видами заборгованості банкрута тощо.

Кредитор ОСОБА_3, конкурсні та поточні вимоги якого визнані судом, вважає, що визнання боржника банкрутом не звільняє його (боржника) від виплати середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку, що, на його думку, підтверджується ст. ст. 116, 117 КЗпП України, ч. 5 ст. 19 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", постановою Верховного Суду України від 02.07.2014 р. у справі № 6-76цс14 та Рішенням Конституційного Суду України № 4рп/2012 від 22.02.2012 р.

Проте, позиція заявника є хибною, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення.

Згідно зі ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені ст. 116 КЗпП України, при відсутності спору про їх розмір, підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Законом України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" (в редакції Закону №4212-VI від 22.12.2011р.) встановлено, що з винесенням ухвали про порушення провадження у справі про банкрутство вводиться мораторій на задоволення вимог кредиторів; дія мораторію на задоволення вимог кредиторів не поширюється на виплату заробітної плати (ч. 9 ст. 16, ч. 5 ст. 19 Закону).

Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 02.07.2014 р. у справі № 6-76цс14.

Однак, слід зауважити, що з визнанням боржника банкрутом відповідно до ст. 38 Закону про банкрутство господарська діяльність банкрута завершується, у банкрута не виникає жодних додаткових зобов'язань, а дії ліквідатора спрямовуються на формування ліквідаційної маси, продаж майна банкрута та проведення розрахунків з кредиторами відповідно до черговості, визначеної ст. 45 Закону про банкрутство.

Рішення Конституційного Суду України № 4рп/2012 від 22.02.2012 р., на яке посилається заявник, стосується строків звернення працівника до суду з заявою про вирішення трудового спору в порядку, передбаченому ч. 1 ст. 233 КЗпП України, та не відноситься до даної справи, оскільки спір щодо дотримання чи порушення строків звернення до суду відсутній.

Таким чином, оскільки постанова про визнання боржника банкрутом у даній справі винесена 27.05.2013р. та відкрита ліквідаційна процедура, у банкрута не виникло і не могло виникнути додаткових зобов'язань перед кредитором, середній заробіток після відкриття ліквідаційної процедури, так само як і будь-які інші зобов'язання, не нараховується.

Враховуючи вищевикладене, проаналізувавши норми чинного законодавства України, суд дійшов висновку про відсутність законних підстав для визнання вимог ОСОБА_3 в сумі 115 093,80 грн., які нараховані за період після визнання боржника банкрутом та відкриття ліквідаційної процедури у справі, а саме: з 27.05.2013 року по 27.10.2016 року.

Керуючись ст. 38 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" (в редакції Закону №4212-VI від 22.12.2011р.), статтею 86 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ухвалив:

1. У задоволенні заяви від 17.11.2016 року кредитора ОСОБА_3 про визнання кредиторських вимог в сумі 115 093,80 грн. (вх. 10325) - відмовити.

2. Копію даної ухвали направити кредитору, ліквідатору.

Суддя О.Ю. Соп'яненко