УХВАЛА

24 листопада 2016 року Справа № 913/35/16

Провадження №26/913/35/16

За позовом Дочірньої компанії Газ України Національної акціонерної компанії Нафтогаз України, м. Київ

до Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації Луганськгаз, м. Сєвєродонецьк Луганської області

про стягнення 17374 064,88 грн

Суддя Масловський С.В.

У засіданні брали участь:

від позивача: ОСОБА_1, - представник за довіреністю №182/16 від 27.04.2016;

від відповідача: ОСОБА_2І .- представник за довіреністю №92 від 15.07.2016.

В С Т А Н О В И В:

Дочірня компанія Газ України Національної акціонерної компанії Нафтогаз України звернулася до господарського суду Луганської області з позовом до Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації Луганськгаз про стягнення заборгованості за договором про реструктуризацію заборгованості №14/12-173 від 28.05.2012 у сумі 11980737,25 грн, пені в сумі 2090001,55 грн, штрафу в сумі 542656,95 грн, інфляційних втрат у сумі 2489174,35 грн, 3% річних у сумі 271494,78 грн.

Рішенням господарського суду Луганської області від 10.03.2016 (повне рішення складено 15.03.2016) позовні вимоги задоволено повністю.

Вказане рішення набрало законної сили 26.03.2016 і на його виконання виданий відповідний наказ.

15.11.2016 Публічне акціонерне товариство по газопостачанню та газифікації Луганськгаз звернулося до господарського суду Луганської області з заявою №01-02-54/1986 від 11.11.2016 про відстрочку виконання рішення господарського суду Луганської області від 10.03.2016 на три роки, а саме до 11.11.2019. Відповідач, зазначає, що починаючи з квітня 2014 року, здійснення господарської діяльності у Луганській області стало неможливим у зв'язку з загальновідомим фактом: проведенням антитерористичної операції (АТО) на території Донецької та Луганської області. Критичний фінансовий стан ПАТ «Луганськгаз» та його діяльності, стали результатом виняткових обставин - АТО, захоплення незаконними озброєними формуваннями близько 60% майна ПАТ «Луганськгаз», втрата значної частини території обслуговування підприємства, повязане з захопленням території зменшення на близько 70% обсягів транспортування природного газу, що є основним видом статутної діяльності підприємства, занижені тарифи на транспортування (розподіл) та алгоритм розподілу коштів, незадовільна платі жна дисципліна споживачів природного газу, інші обєктивні обставини в державі. На підтвердження дії форс-мажорних обставин, відповідач надає сертифікат ТПП №6224, відповідно до якого ОСОБА_3 України засвідчує форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили), зокрема дії/бездіяльність третіх осіб/органів державної влади щодо наступних зобовязань, виконання яких передбачено щомісячно: оплата придбаного протягом 2014-2015 року природного газу в частині обсягів виробничо-технологічних витрат та нормативних втрат, які не були враховані при встановленні тарифів на розподіл природного газу, у розмірі 10,9 млн. куб. м., за Договором №13-202-ВТВ на купівлю природного газу, укладеним 04.01.2013 між ПАТ «Нафтогаз України» та ПАТ «Луганськгаз».

Ухвалою господарського суду Луганської області 15.11.2016 прийнято заяву до розгляду та її розгляд призначено на 24.11.2016.

23.11.2016 позивач через канцелярію господарського суду Луганської області подав заперечення на відзив, в яких зазначає, що боржник є підприємством, яке не надає послуги з теплопостачання всім категоріям споживачів та володіє обіговими коштами та активами, на які може бути накладене стягнення. Таким чином, обставини, які ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим, відсутні. Посилання боржника на важкий фінансовий стан не є винятковою обставиною в розумінні ст. 121 ГПК України, за наявності якої можливе надання відстрочки виконання рішення. Стосовно наданої відповідачем копії сертифікату №6224 від 19.04.2016, відповідно до якого ОСОБА_3 палата України засвідчує форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили), зокрема дії/бездіяльність третіх осіб/органів державної влади щодо наступних зобовязань, виконання яких передбачено щомісячно: оплата придбаного протягом 2014-2015 року природного газу в частині обсягів виробничо-технологічних витрат та нормативних втрат, які не були враховані при встановленні тарифів на розподіл природного газу, у розмірі 10,9 млн. куб. м., за Договором №13-202-ВТВ на купівлю природного газу, укладеним 04.01.2013 між ПАТ «Нафтогаз України» та ПАТ «Луганськгаз». Позивач, зазначає, що даний сертифікат ні яким чином не стосується ДК «Газ України» та договору від 28.05.2012 №14/12-173 про реструктуризацію заборгованості. Також, позивач зазначає, що боржником не надано належних доказів платоспроможності підприємства, доказів реальної можливості проведення розрахунків зі стягувачем в майбутньому, тоді як заборгованість боржника виникла з його вини внаслідок неналежного виконання останнім взятих на себе зобовязань. Також, боржником не надано доказів відсутності коштів на банківських рахунках та майна, на яке можливо було б звернути стягнення, у той час як зазначені останнім обставини не є винятковими обставинами в розумінні ст. 121 ГПК України, за наявності яких можливе надання відстрочки виконання рішення, оскільки підприємництво є самостійною ініціативною діяльністю юридичної особи, несприятливі наслідки якої - ризики та майнову відповідальність повністю несе товариство самостійно.

24.11.2016 відповідач через канцелярію господарського суду Луганської області подав доповнення до заяви про надання відстрочки виконання рішення суду, в яких зазначає, що на адресу ДК "Газ України" від 24.02.2016 року № 01-02-61/315 було надіслано лист з оригіналами спільних протокольних рішень про організацію взаєморозрахунків за природний газ за рахунок коштів загального фонду державного бюджету України (відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 11.01.2005 року №20) на загальну суму 32316,9 тис. грн (з яких 21865,3 тис грн за природний газ 2010 року згідно договору реструктуризації №14/12-173 від 28.05.2012 до договору поставки природного газу № 06/09-2247 від 31.12.09), для проведення взаєморозрахунків за природний газ у лютому 2016 року. Зазначені протокольні рішення були підписані з боку Головного управління Державної казначейської служби України у Луганській області, Департаменту фінансів Луганської обласної адміністрації, Фінансових управлінь місцевих органів влади, Управлінь праці та соціального захисту населення, ПАТ "Луганськгаз". Проте листом ДК "Газ України" №31/123-1627 від 27.04.2016 дані протокольні рішення були повернуті без підписання. У зв'язку проведенням АТО на території Луганської області до теперішнього часу залишається несплаченою дебіторська заборгованість за отриманий природний газ (населення, бюджетних та промислових підприємств) в обсязі 237 млн.грн. Для погашення основного боргу ПАТ "Луганськгаз" готове спрямовувати кошти згідно механізму ПКМУ №20, проте бюджетним розписом на 2016 рік передбачено фінансування у розмірі 742,8 млн.грн. Станом на 21.11.2016 підписані спільні протокольні рішення для проведення розрахунків за природний газ на суму 837,3 млн.грн та проведено і профінансовано протоколів за природний газ на суму 568,6 млн.грн. Крім того, на сьогоднішній день проведено розрахунків за механізмом ПКМУ від 11.01.2005 №20 за електроенергію на суму 141,5 млн.гр. Отже у бюджетному розписі на 2016 рік для Луганської області відсутні кошти для розрахунків згідно механізму ПКМУ №20. Щодо збільшення річного обсягу субвенції нашим підприємством було надіслано листа Голові Луганської обласної, державної адміністрації, Народному депутату України та Прем'єр Міністру України.

24.11.2016 в судовому засіданні позивач просив суд відмовити в задоволені заяви про відстрочку виконання рішення, з причин зазначених у запереченнях №31/13-4357 від 22.11.2016, відповідач просив суд задовольнити подану заяву.

Відповідно до ч. 1 ст. 121 Господарського процесуального кодексу України, при наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим, за заявою сторони, державного виконавця, прокурора чи його заступника або за своєю ініціативою господарський суд, який видав виконавчий документ, у десятиденний строк розглядає це питання у судовому засіданні з викликом сторін, прокурора чи його заступника і у виняткових випадках, залежно від обставин справи, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, ухвали, постанови, змінити спосіб та порядок їх виконання.

Згідно ч. 1 ст. 36 Закону України «Про виконавче провадження» за наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим, державний виконавець за власною ініціативою чи за заявою сторін, а також самі сторони мають право звернутися до суду, який видав виконавчий документ, із заявою про відстрочку або розстрочку виконання, а також про встановлення або зміну способу і порядку виконання.

Вказаними нормами визначено процесуальну можливість вирішення питань, пов'язаних з проблемами, що виникають під час виконання рішення господарського суду. У процесі виконання рішення ймовірне виникнення обставин, що ускладнюють виконання чи роблять його неможливим.

Господарським процесуальним кодексом України не визначено переліку обставин, які свідчать про неможливість виконання рішення чи ускладнення його виконання, у зв'язку з чим суд оцінює докази, що підтверджують зазначені обставини, за правилами статті 43 вказаного Кодексу, і за наявності обставин, які ускладнюють виконання рішення чи унеможливлюють його, господарський суд має право, зокрема, розстрочити виконання рішення, ухвали, постанови.

Відстрочка або розстрочка виконання рішення, ухвали, постанови, зміна способу та порядку їх виконання допускаються у виняткових випадках і залежно від обставин справи.

До заяви мають бути додані докази, які підтверджують обставини, викладені в заяві щодо неможливості чи утруднення виконання рішення.

Згідно з п. 7.1.1. постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 9 від 17.10.2012 «Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України» відстрочка - це відкладення чи перенесення виконання рішення на новий строк, який визначається господарським судом. Наприклад, відстрочка може надаватись за рішенням, у якому господарським судом визначено певний строк звільнення приміщення, повернення майна тощо.

Відповідно до п. п. 7.2. постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 9 від 17.10.2012 «Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України» підставою для відстрочки, розстрочки, зміни способу та порядку виконання рішення можуть бути конкретні обставини, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим у строк або встановленим господарським судом способом.

Суд відзначає, що особа, яка подала заяву про розстрочку або відстрочку виконання рішення, повинна довести наявність обставин, що ускладнюють або роблять неможливим виконання рішення господарського суду у даній справі, тобто тягар доказування покладається саме на особу, яка подала заяву про розстрочку виконання рішення. Доказування повинно здійснюватися за загальними правилами відповідно до статей 32, 33 Господарського процесуального кодексу України.

Так, за змістом статті 32 Господарського процесуального кодексу України, наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору встановлюються на підставі доказів - фактичних даних.

Докази, у відповідності зі статтею 34 Господарського процесуального кодексу України, повинні відповідати, зокрема, вимогам належності та допустимості.

Відповідач зазначає, що обставини які ускладнюють та унеможливлюють виконання рішення суду є те, що він знаходиться в скрутному матеріальному становищі. В будь-якому випадку відсутність коштів, не є винятковими обставинами, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим та не є підставою для відстрочки або розстрочки виконання рішення.

У відповідності до п.2 ст. 218 Господарського кодексу України не вважаються обставинами, які звільняють боржника від відповідальності, зокрема, відсутність у боржника необхідних коштів.

Тоді як, згідно ст. 124 Конституції України судові рішення є обов'язковими до виконання на всій території України.

Відповідно до статті 17 закону України «про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

В розумінні статті 1 першого протоколу до конвенції про захист прав та основних свобод людини, кошти, належні заявникам на підставі судових рішень, які є остаточними та підлягають виконанню є майном («Бурдов проти Росії» (Burdov v. Russia), заява №59498/00, рішення від 7 травня 2002 р., п.40).

Враховуючи викладене, розглянувши наявні матеріали справи, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, а також беручи до уваги заперечення позивача, суд вважає, що заявник не обґрунтовує відстрочення виконання судового рішення на три роки, не надає жодних доказів на підтвердження того, що зможе виконати судове рішення в зазначений термін. За таких обставин це порушить принцип пропорційності, справедливої рівноваги, та покладе надмірний тягар у звязку з триваючою невизначеністю на позивача, що призведе до порушення статті 1 першого протоколу до конвенції про захист прав та основних свобод людини. Таку саме позицію висловив ЄСПЛ у справі «Рисовський проти України» (Rysovskyy v. Ukraine) від 20 жовтня 2011 року, заява № 29979/04.

Але, суд вважає, що підприємство знаходиться у стані економічної кризи, що посилена проведенням антитерористичної операції. Дана обставина носить винятковий характер та перешкоджає повному відновленню виробничої діяльності підприємства, збитки якого не покриваються отриманим прибутком. (Таку саме позицію висловив ВГСУ в постанові №905/390/15 від 07.06.2016). Накладення арешту на рахунки відповідача призведе до зупинення діяльності підприємства, яке обслуговує систему газопостачання м. Луганськ та Луганської області та є газорозподільним підприємством Луганської області.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що вимога відповідача про відстрочку виконання рішення строком на три роки підлягає задоволенню частково та вважає за необхідне відстрочити виконання рішення на два місяці, а саме до 24.01.2017.

Керуючись ст. ст. 32, 33, 86, 121 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд вирішив,-

УХВАЛИВ:

1. Заяву публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації Луганськгаз №01-02-54/1986 від 11.11.2016 про відстрочку виконання рішення господарського суду Луганської області від 10.03.2016 на три роки задовольнити частково.

2. Надати публічному акціонерному товариству по газопостачанню та газифікації Луганськгаз () відстрочку виконання рішення господарського суду Луганської області у справі №913/35/16 від 10.03.2016 строком на два місяці до 24.01.2017.

Ухвала набирає законної сили з моменту її винесення.

Ухвалу може бути оскаржено в порядку, встановленому Господарським процесуальним кодексом України.

Суддя С.В. Масловський