ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"23" листопада 2016 р.Справа № 922/3749/16

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Чистякової І.О.

при секретарі судового засідання Сінченко І.В.

розглянувши справу

за позовом Комунального підприємства "Міськелектротранссервіс", м. Харків 3-я особа , яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - Управління комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна Харківської міської ради, м. Харків
до Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1, м. Харків
про стягнення 3327,42 грн.
за участю представників:

позивача - ОСОБА_2, довіреність №2 від 04.01.2016;

відповідача - ОСОБА_1, паспорт серії ММ 446646;

3-я особа - не з'явилась

ВСТАНОВИВ:

Комунальне підприємство "Міськелектротранссервіс" (позивач) звернулось до господарського суду Харківської області з позовом про стягнення з відповідача - Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 заборгованості за договором оренди нежитлового приміщення (будівлі) №5704 від 10.12.2014 в розмірі 3299,65 грн., з яких 2140,02 грн. - сума основного боргу, 766,28 грн. - пеня, 311,65 грн. - інфляційні втрати, 81,70 грн. - 3% річних, а також заборгованості за договором № 99 на відшкодування комунальних послуг від 10.12.2014 в сумі 27,77 грн., з яких 18,90 грн. - сума основного боргу, 6,77 грн. - пеня, 1,43 грн. - інфляційні втрати та 0,67 грн. - 3% річних.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на неналежне виконання відповідачем взятих на себе зобов'язань за договором оренди нежитлового приміщення (будівлі) №5704 від 10.12.2014 та за договором № 99 на відшкодування комунальних послуг від 10.12.2014.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 07 листопада 2016 року було прийнято позовну заяву до розгляду, порушено провадження у справі та призначено її до розгляду у судовому засіданні на 16 листопада 2016 року о 11:30 годині.

Цією ж ухвалою суду залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - Управління комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна Харківської міської ради.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 16 листопада 2016 року розгляд справи відкладено на 23 листопада 2016 р. о 11:00 год.

Представник позивача 21 листопада 2016 р. надав клопотання (вх. №39615) про долучення до матеріалів справи додаткових документів, зазначених у додатку, яке задоволено судом та надані документи долучено до матеріалів справи.

Відповідач 23 листопада 2016 року надав супровідним листом (вх. №39983) квитанцію №742210154 від 22.11.2016 про сплату боргу в сумі 27,72 грн. за договором №99 від10.12.2014 про відшкодування комунальних послуг та квитанцію №742210156 від 22.11.2016 про сплату боргу в сумі 2140,02 грн. за договором оренди нежитлового приміщення (будівлі) №5704 від 10.12.2014, які долучені судом до матеріалів справи.

В судовому засіданні 23.11.2016 представник позивача підтримав позов та просив суд його задовольнити, з підстав викладених у позовній заяві.

Відповідач в судовому засіданні повідомив, що ним 22.11.2016 сплачено повністю борг в сумі 27,72 грн. за договором №99 від 10.12.2014 про відшкодування комунальних послуг та сплачена основна заборгованість в сумі 2140,02 грн. за договором оренди нежитлового приміщення (будівлі) №5704 від 10.12.2014.

3-я особа в судове засідання не з'явилась, про час, дату та місце розгляду справи повідомлена належним чином, згідно діючого законодавства.

Враховуючи те, що норми ст. 65 Господарського процесуального кодексу України, щодо обов`язку господарського суду витребувати у сторін документи і матеріали, що необхідні для вирішення спору, кореспондуються з диспозитивним правом сторін подавати докази, а п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України визначає одним з принципів судочинства свободу в наданні сторонами суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, суд вважає, що господарським судом, в межах наданих ним повноважень, створені належні умови для надання сторонами доказів та здійснені всі необхідні дії щодо витребування додаткових доказів, та вважає за можливе розглянути справу за наявними у ній та додатково поданими на вимогу суду матеріалами та документами.

З'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, всебічно та повно дослідивши матеріали справи та надані учасниками судового процесу докази, заслухавши пояснення представника позивача та відповідача, суд встановив наступне.

10.12.2014 між Управлінням комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна Харківської міської ради (надалі - Орендодавець) та Фізичною особою - підприємцем ОСОБА_1 (надалі - Орендар) було укладено договір оренди нежитлового приміщення (будівлі) № 5704 (надалі - Договір оренди).

Відповідно до п.1.1. Договору оренди Орендодавець передає, а Орендар приймає в строкове платне користування нежитлове приміщення №42 площею 16,1 кв.м., яке належить до комунальної власності територіальної громади м. Харкова, розташоване за адресою: м. Харків, пр. Перемоги, 77-Г, літ. "А-2" та знаходиться на балансі комунального підприємства "Міськелектротранссервіс" (надалі - Балансоутримувач).

Згідно з п.2.1. Договору оренди набуття Орендарем права користування Майном настає після підписання сторонами: цього Договору та акту приймання - передачі Майна.

Відповідно до п.3.1. Договору оренди вартість об'єкту оренди визначається на підставі висновку про вартість Майна і складає 37906,00 грн. станом на 27.10.2014.

Згідно з п.3.2. Договору оренди орендна плата за базовий місяць - листопад 2014 року розрахована згідно з додатком до цього Договору і складає 593,04 грн. без ПДВ. Ставка орендної плати складає 18%.

Відповідно до п.3.5. Договору оренди орендна плата за орендоване майно сплачується Орендарем щомісяця протягом 15 календарних днів наступного місяця.

Згідно з п.3.7. Договору оренди орендна плата перераховується: 30% на поточний рахунок Балансоутримувача (позивач) та 70% до міського бюджету.

Згідно з п.5.1. Договору оренди Орендар має право користуватися орендованим Майном відповідно до його призначення та умов цього Договору.

Цей договір діє з 10 грудня 2014 р. до 10 грудня 2015 р. (п.10.1. Договору оренди).

Відповідно до Акту приймання-передавання нежитлового приміщення (будівлі) від 10.12.2014, Управління комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна Харківської міської ради передало, а Фізична особа - підприємець ОСОБА_1 прийняв в орендне користування нежитлове приміщення, розташоване за адресою: м. Харків, пр. Перемоги, 77-Г, літ. "А-2".

Як вбачається з листа Управління комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна Харківської міської ради №984 від 29.01.2016 року договір оренди з ФОП ОСОБА_1 було розірвано з 30.11.2015.

Згідно акту приймання-передачі нежитлового приміщення (будівлі) від 30.11.2015 Управління комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна Харківської міської ради прийняло, а ФОП ОСОБА_1 передав нежитлове приміщення (будівлю), розташоване адресою: м. Харків, пр. Перемоги, 77-Г, літ."А-2".

Проте, відповідачем не було сплачено орендну плату на користь Балансоутримувача (позивача) за період 31.01.2015 по 30.11.2015, у зв'язку з чим виникла заборгованість по сплаті орендної плати на суму 2140,02 грн.

Таким чином, станом на день звернення позивача до суду з позовом - 03 листопада 2016 року заборгованість відповідача по сплаті орендної плати складала 2140,02 грн.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, суд виходить з наступного.

За змістом ст. 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки, й серед підстав виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, передбачає договори та інші правочини.

Як зазначено в ст. 174 Господарського кодексу України, господарські зобов'язання можуть виникати, зокрема, із господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідносини, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Таке ж положення містить і ст. 173 Господарського кодексу України.

Згідно ст. 627 Цивільного кодексу України, відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно ч. 2 ст. 193 ГК України, кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Як свідчать матеріали справи, між сторонами виникли зобов'язання, які за своєю правовою природою є правовідносинами, що випливають із договору оренди.

Відповідно до ст. 283 Господарського кодексу України за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності; до відносин оренди застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням передбачених цим Кодексом особливостей.

В силу ст. 759 Цивільного кодексу України, наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Орендна плата - це фіксований платіж, який орендар сплачує орендодавцю незалежно від наслідків своєї господарської діяльності; розмір орендної плати може бути змінений за погодженням сторін, а також в інших випадках, передбачених законодавством (ч.1 ст.286 Господарського кодексу України).

Частинами 1, 5 ст. 762 Цивільного кодексу України встановлено, що за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму. Плата за користування майном вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до положень статей 525, 526, 530 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, у встановлений строк (термін) його виконання та вимог цього Кодексу, інших активів цивільного законодавства, одностороння відмова від виконання зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається.

Відповідно до ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками процесу.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач після звернення позивача з позовом до суду сплатив суму боргу в розмірі 2140,02 грн. за договором оренди нежитлового приміщення (будівлі) №5704 від 10.12.2014, що підтверджується квитанцією №742210156 від 22.11.2016.

За таких обставин, провадження у даній справі в частині стягнення суми основного боргу в розмірі 2140,02 грн. за договором оренди нежитлового приміщення (будівлі) №5704 від 10.12.2014, підлягає припиненню відповідно до приписів п.1-1 ч.1 ст. 80 Господарського процесуального кодексу України (відсутній предмет спору), оскільки сума боргу сплачена відповідачем після подання позовної заяви до господарського суду.

Розглядаючи позовні вимоги про стягнення 766,28 грн. - пені, нарахованої за договором оренди нежитлового приміщення (будівлі) №5704 від 10.12.2014 суд виходить з наступного.

За змістом ст. ст. 610, 611 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) за яким передбачено правові наслідки, зокрема сплата неустойки.

Згідно ч.1 та ч.3 ст.549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно ч.2 ст. 343 Господарського кодексу України платник грошових коштів сплачує на користь одержувача цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін, але не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Відповідно до п.3.10. Договору оренди орендна плата перерахована несвоєчасно або не в повному обсязі, стягується на користь Балансоутримувача та міського бюджету відповідно до чинного законодавства з урахуванням пені в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня за кожний день прострочення (включаючи день проплати).

Відповідно до п.7.3. Договору оренди у разі прострочення Орендарем виконання зобов'язання щодо сплати орендної плати в повному обсязі чи частково, нарахування та стягнення пені проводиться до моменту сплати основної суми боргу у встановленому п.3.10. порядку незалежно від строку та моменту, коли зобов'язання повинно бути виконано.

Частиною шостою статті 232 Господарського кодексу України передбачено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Статтею 253 Цивільного кодексу України передбачено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

Виходячи зі змісту зазначених норм, початком для нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання буде день, наступний за днем, коли воно мало бути виконано. Нарахування санкцій триває протягом шести місяців, якщо інше не встановлено законом або договором.

У п.3.10. та 7.3. Договору сторони передбачили інше, а саме нарахування пені до моменту сплати основної суми боргу, включаючи день проплати.

У п. 1.12. Постанови пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань" від 17.12.2013 р. за № 14 господарським судам роз`яснено, що з огляду на вимоги частини першої статті 4-7 і статті 43 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК) господарський суд має з'ясовувати обставини, пов'язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується. У разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то господарський суд з урахуванням конкретних обставин справи самостійно визначає суми пені та інших нарахувань у зв'язку з порушенням грошового зобов'язання, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов'язання, та зазначеного позивачем максимального розміру відповідних пені та інших нарахувань.

Таким чином, суд здійснивши перерахунок пені, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого мало місце невиконання такого зобов'язання, вважає, що позовні вимоги в частині стягнення пені в сумі 766,28 грн. підлягають задоволенню повністю.

Розглядаючи позовні вимоги про стягнення 3% річних та інфляційних втрат, нарахованих за невиконання грошового зобов'язання за договором оренди нежитлового приміщення (будівлі) №5704 від 10.12.2014, суд виходить з наступного.

Згідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Враховуючи порушення відповідачем свого грошового зобов'язання за договором оренди нежитлового приміщення (будівлі) №5704 від 10.12.2014, перевіривши наданий позивачем розрахунок 3% річних та інфляційних втрат, суд дійшов висновку про законність та обґрунтованість позовних вимог в частині стягнення 3% річних в сумі 81,70 грн., а також інфляційних втрат в сумі 311,65 грн., а відтак позов в цій частині також підлягає задоволенню.

Також, судом встановлено, що 10.12.2014 між Комунальним підприємством "Міськелектротранссервіс" (надалі - Власник мереж) та Фізичною особою - підприємцем ОСОБА_1 (надалі - Споживач) було укладено договір про відшкодування комунальних послуг №99 (надалі - Договір).

Відповідно до п.1.1. Договору "Власник мереж" забезпечує обслуговування і поточний ремонт електромереж, мереж водопостачання, каналізації та опалення (при їх наявності), а "Споживач" відшкодовує "Власнику мереж" витрати, пов'язані з їх використанням та утриманням, за адресою: м. Харків, пр. Перемоги, 77-Г.

Згідно з п.2.1.1. Договору "Власник мереж" зобов'язується виконувати комплекс робіт, пов'язаних з утриманням та експлуатацією мереж водопостачання, каналізації та опалення (при їх наявності).

Відповідно до п.2.1.2. Договору "Власник мереж" зобов'язується надавати "Споживачу" можливість користуватися комунальними послугами.

Згідно з п.2.2.1. Договору Споживач зобов'язується до укладення окремих договорів з комунальними підприємствами відшкодовувати "Власнику мереж" витрати за користування електроенергією, каналізацією, водою, тепловою енергією, шляхом оплати на розрахунковий рахунок "Власника мереж", згідно з виставленими рахунками.

Відповідно до п.3.1. Договору щомісяця не пізніше 15 числа місяця, наступного за звітним, "Споживач" зобов'язаний вносити оплату "Власнику будівлі", згідно розрахунку, по відшкодуванню комунальних послуг.

Згідно з п.3.2. Договору у разі виникнення прострочення в оплаті за цим договором "Споживач" сплачує "Власнику будівлі" пеню, в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діє в період, за який сплачується пеня.

Проте, відповідачем не було сплачено позивачу за договором №99 на відшкодування комунальних послуг від 10.12.2014 виставлені рахунки, які долучені до матеріалів справи та заборгованість відповідача за договором №99 на відшкодування комунальних послуг від 10.12.2014 склала 18,90 грн., що також підтверджується актами наданих послуг за договором, що підписані сторонами та долучені до матеріалів справи.

Враховуючи порушення відповідачем свого грошового зобов'язання за даним договором позивачем заявлено до стягнення 18,90 грн. основного боргу, 6,77 грн. пені, 1,43 грн. - інфляційних втрат та 0,67 грн. 3% річних.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач після звернення позивача з позовом до суду сплатив суму боргу за договором №99 від 10.12.2014 про відшкодування комунальних послуг в повному обсязі, що підтверджується квитанцією №742210154 від 22.11.2016.

За таких обставин, провадження у даній справі в частині стягнення суми боргу в розмірі 27,77 грн. підлягає припиненню відповідно до приписів п.1-1 ч.1 ст. 80 Господарського процесуального кодексу України (відсутній предмет спору), оскільки сума боргу сплачена відповідачем після подання позовної заяви до господарського суду.

На підставі вище викладеного, суд дійшов висновку, що позовні вимоги Комунального підприємства "Міськелектротранссервіс" підлягають задоволенню частково в сумі 1159,63 грн., з яких сума пені - 766,28 грн., інфляційні втрати - 311,65 грн. та 3% річних в сумі 81,70 грн.

Врешті частині позову в сумі 2167,79 грн. провадження у справі підлягає припиненню на підставі п.1-1. ч.1 ст. 80 Господарського процесуального кодексу України.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд керується положеннями ст. 49 Господарського процесуального кодексу України та покладає на відповідача витрати по сплаті судового збору в розмірі 1378,00 грн.

З огляду на наведене, відповідно до ст.ст. 173, 193, 230, 286 Господарського кодексу України, ст.ст. 6, 509, 525-526, 530, 626, 627, 762, Цивільного України та керуючись статтями ст. ст. 1, 4, 12, 26, 32, 33, 43, 44-49, 75, п.1-1 ч.1 ст. 80, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково в сумі 1159,63 грн.

Стягнути з Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 (61055, АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) на користь Комунального підприємства "Міськелектротранссервіс" (61001, м. Харків, вул. Актюбінська, 24, ) пеню в сумі 766,28 грн., інфляційні втрати в сумі 311,65 грн., 3% річних в сумі 81,70 грн. та витрати по сплаті судового збору в сумі 1378 грн.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Врешті частині позову припинити провадження.

Повне рішення складено 28.11.2016 р.

Суддя ОСОБА_3