ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

30 листопада 2016 р. Справа № 903/730/16

за позовом Публічного акціонерного товариства Волиньобленерго в особі Луцької міської філії, м. Луцьк

до Дочірньої фірми "ШВЕЙНИК" Відкритого акціонерного товариства Луцького виробничо-торгівельного швейного підприємства "ВОЛИНЬ", м. Луцьк

про стягнення 22934,70 грн.

Суддя Вороняк А. С.

секретар судового засідання Чорний С.О.

за участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_1, довіреність №13/18-184 від 03.06.2016р.

від відповідача: н/з

Права та обовязки розяснені відповідно до ст.ст.20, 22 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України)

Відводу складу суду не заявлено.

Клопотання про фіксацію судового процесу технічними засобами не поступало.

В судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Суть спору: Публічне акціонерне товариство Волиньобленерго в особі Луцької міської філії звернулось з позовом до Дочірньої фірми "ШВЕЙНИК" Відкритого акціонерного товариства Луцького виробничо-торгівельного швейного підприємства "ВОЛИНЬ" про стягнення 22934,70 грн., з них 14990,90 грн. основний борг, 4964,82 грн. пеня, 2627,83 грн. інфляційні втрати, 351,15 грн. 3%(із врахуванням заяви про збільшення позовних вимог, яка було подана до суду 03.11.2016р.) та судових витрат по справі.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на договір постачання електричної енергії №529-1321000 від 28.01.2005р. з додатками до нього, рахунки на оплату електричної енергії за період з вересня 2014р. по жовтень 2016р..

Ухвалою господарського суду Волинської області від 06.10.2016р. було порушено провадження у справі, а справу призначено до розгляду на 19.10.2016р. та зобов'язано сторони надати суду ряд документів, необхідних для об'єктивного розгляду справи по суті.

Ухвалою господарського суду Волинської області від 19.10.2016р. розгляд справи відкладено на 09.11.2016р. через неподання позивачем та відповідачем витребуваних ухвалою господарського суду Волинської області від 06.10.2016р. документів, необхідністю витребування нових доказів.

Ухвалою Господарського суду Волинської області від 09.11.2016р. розгляд справи відкладено на 30.11.2016р. через неподання сторонами всіх витребуваних ухвалами суду документів та необхідність витребування нових доказів.

28.11.2016р. на адресу суду від представника позивача надійшли додаткові пояснення по справі з додатками.

У судовому засіданні 30.11.2016р. представник позивача позов підтримала в повному обсязі(із врахуванням заяви про збільшення позовних вимог, яка було подана до суду 03.11.2016р.), позовні вимоги просили задовольнити.

Відповідач у судове засідання 30.11.2016р. не зявився, компетентного представника не направив, вимог ухвал господарського суду Волинської області від 06.10.2016р., від 19.10.2016р. та від 09.11.2016р. не виконав. Ухвала господарського суду Волинської області від 09.11.2016р. направлялись відповідачу за адресою зазначеною у витязі з ЄДРПОУ, а саме: 43005, Волинська область, м. Луцьк, вул. Привокзальна, буд.13 та повернута відділенням поштового звязку до суду із позначкою За зазначеною адресою не значиться.

В разі якщо ухвалу у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом (пп.3.9.1 п.3 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України №18 від 26.12.2011р.).

Особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог ст.87 ГПК України.

На підставі викладеного суд вважає, що вжив усіх необхідних заходів для повідомлення відповідача про дату та час слухання справи, та з урахуванням вимог ст.69 ГПК України справу розглянуто за наявними матеріалами відповідно до ст.75 ГПК України.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача господарський суд, -

встановив:

28.01.2005р. між Відкритим акціонерним товариством "Волиньобленерго"(правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство Волиньобленерго, згідно статуту(а.с.126-153) в особі Луцької міської філії(далі Постачальник) та Дочірньою фірмою "ШВЕЙНИК" Відкритого акціонерного товариства Луцького виробничо-торгівельного швейного підприємства "ВОЛИНЬ"(далі Споживач) було укладено договір про постачання електричної енергії №529-1321000 з додатками до нього за №2, 3(далі - Договір)(т.1 - а.с.9-17).

Згідно розділу 1 Договору, Постачальник електричної енергії постачає електричну енергію Споживачу, Споживач оплачує Постачальнику електричної енергії її вартість та здійснює інші платежі згідно з умовами цього Договору та додатками до Договору, що є його невідємними частинами.

Згідно п.2.2.3 Договору, Споживач зобовязався оплачувати постачальнику електричної енергії вартість електричної енергії згідно з умовами додатків №2 Порядок розрахунків та №3 Порядок зняття показів засобів обліку електричної енергії.

Згідно п.8.1 Договору, оплата електричної енергії та інші платежі здійснюються Споживачем самостійно, шляхом перерахування коштів на відповідні розрахункові рахунки постачальника електричної енергії в терміни, визначені додатком №2 Порядок розрахунків.

Згідно п.8.5 Договору, остаточний розрахунок по всім платежам згідно цього Договору проводиться протягом трьох операційних(банківських) днів з дня отримання рахунків.

Згідно п.2 додатку №2 до Договору Порядок розрахунків, за фактично спожиту електричну енергію Постачальник електричної енергії виписує Споживачу рахунок на оплату електричної енергії, який має бути оплачений протягом 3 операційних днів від дня отримання споживачем рахунку.

На виконання умов Договору позивачем до оплати відповідачу були виписані рахунки:

№529-1321000/09-АЕ за вересень 2014р.; №529-1321000/10-АЕ за жовтень 2014р.; №529-1321000/11/1 за листопад 2014р.; №529-1321000/12/1 за грудень 2014р.; №529-1321000/1/1 за січень 2015р.; №529-1321000/2/1 за лютий 2015р.; №529-1321000/3/1 за березень 2015р.; №529-1321000/4/1 за квітень 2015р.; №529-1321000/5/1 за травень 2015р.; №529-1321000/6/1 за червень 2015р.; №529-1321000/7/1 за липень 2015р.; №529-1321000/8/1 за серпень 2015р.;

№529-1321000/9/1 за вересень 2015р.; №529-1321000/10/1 за жовтень 2015р.; №529-1321000/11/1 за листопад 2015р.; №529-1321000/12/1 за грудень 2015р.; №529-1321000/1/1 за січень 2016р.; №529-1321000/2/1 за лютий 2016р.; №529-1321000/3/1 за березень 2016р.; №529-1321000/4/1 за квітень 2016р.; №529-1321000/5/1 за травень 2016р.; №529-1321000/6/1 за червень 2016р.; №529-1321000/7/1 за липень 2016р.; №529-1321000/8/1 за серпень 2016р; №529-1321000/9/1 за вересень 2016р; №529-1321000/10/1 за жовтень 2016р.(т.1 - а.с.18-30, 162-163). В рахунках зазначено, що останні отриманні відповідачем «поштою».

Згідно розрахунку позивача (банківська картка підприємства за період з 01.09.2014р. по 01.11.2016р.) за вказаний період відповідачу надано електричної енергії(нараховано відповідачу за її постачання) на загальну суму 101896,80 грн., відповідачем сплачено 86905,90 грн., та у звязку з цим просять стягнути з останнього 14990,90 грн. заборгованості(т.1 - а.с.164-166).

Разом з тим, як стверджує позивач в позовній заяві, оплата вартості переданої електричної енергії була здійснена відповідачем з порушенням строків, передбачених п.2 додатку № 2 Порядок розрахунків, тому позивач просить стягнути з відповідача 4964,82 грн. пені(на підставі п.4.2.1 Договору), 2627,83 грн. інфляційні втрати, 351,15 грн. 3% річних(на підставі ст.625 Цивільного кодексу України).

Згідно ч.1 ст.11 Цивільного кодексу України(далі - ЦК України), цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки.

Згідно ст.275 Господарського кодексу України(далі ГК України), за договором енергопостачання енергопостачальне підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду (далі-енергію) споживачеві (абоненту), який зобов'язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечувати безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується.

Згідно ст. 26 Закону України Про електроенергетику, споживання енергії можливе лише на підставі договору з енергопостачальником. Споживач енергії зобов'язаний додержуватись вимог нормативно-технічних документів та договору про постачання енергії.

Згідно ст.144 ГК України, майнові права та майнові обовязки субєктів господарювання виникають з угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, що йому не суперечать.

Згідно ст.173 ГК України та ст.509 ЦК України, зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку.

Згідно ст.193 ГК України та статей 526, 527 ЦК України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цих Кодексів, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник зобовязаний виконати свій обовязок, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено законом або договором, не випливає із суті зобовязання.

Відповідно до ст.216-218 ГК України, учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за порушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій.

Згідно ст.230-232 ГК України, штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання. У разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором.

Згідно ст.610, 611, ч.1 ст.612 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

У разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Сторони в п.2 додатку № 2 Порядок розрахунків до Договору погодили, що за фактично спожиту електричну енергію постачальник електричної енергії виписує споживачу рахунок на оплату електричної енергії, який має бути оплачений протягом 3 операційних днів від дня отримання споживачем рахунку.

Згідно п.4.2.1 Договору, за внесення платежів, передбачених пунктами 2.2.3-2.2.4 Договору, з порушенням термінів, визначених додатком №2 "Порядок розрахунків", споживач сплачує постачальнику електричної енергії пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожний день прострочення платежу, враховуючи день фактичної оплати. Сума пені зазначається у розрахунковому документі окремим рядком.

Згідно ч.1 ст.530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Відповідно до ч.1 ст.212 ЦК України особи, які вчиняють правочин, мають право обумовити настання або зміну прав та обов'язків обставиною, щодо якої невідомо, настане вона чи ні (відкладальна обставина).

Згідно ч.1-2 ст. 613 ЦК України кредитор вважається таким, що прострочив, якщо він відмовився прийняти належне виконання, запропоноване боржником, або не вчинив дій, що встановлені договором, актами цивільного законодавства чи випливають із суті зобов'язання або звичаїв ділового обороту, до вчинення яких боржник не міг виконати свого обов'язку. Якщо кредитор не вчинив дії, до вчинення яких боржник не міг виконати свій обов'язок, виконання зобов'язання може бути відстрочене на час прострочення кредитора.

Таким чином, термін виконання зобов'язання визначений вказівкою на подію(в нашому випадку отримання рахунку), яка неминуче має настати, та підлягає виконанню з настанням цієї події.

Однак, в матеріалах справи відсутні докази отримання відповідачем рахунків позивача, а відтак строк оплати по них не наступив та відповідно просточення не відбулося.

Слід зазначити, що судом неодноразово було витребувано у позивача докази отримання відповідачем рахунків(ухвали суду від 19.10.2016р. та від 09.11.2016р.), однак позивач таких доказів не надав.

Посилання позивача на реєстри кореспонденції підприємства(т.1 - а.с.192-217, 229-250, т.2 а.с.1-3), не приймаються судом, як належні докази отримання рахунків відповідачем, оскільки вони не засвідчують їх отримання адресатами(відповідачем в даному випадку), що є визначальною подію(датою) для їх оплати чи нарахування пені, процентів річних та втрат від інфляції при простроченні проведення розрахунків, як це погодили сторони в Договорі.

Окрім цього, зазначені реєстри є внутрішніми документами позивача, на них відсутні будь-які відмітки поштового зв'язку про направлення рахунків відповідачу, а також слід зазначити, що в графі «примітка» зазначено «рахунок», без наведення його ідентифікуючих ознак(номер, дата, період, сума тощо).

Таким чином, враховуючи відсутність доказів про отримання відповідачем рахунків, як підстави для проведення оплати за спожиту електричну енергію, суд приходить висновку, що у відповідача не настав договірний обов'язок по оплаті вартості електричної енергії та у позивача не виникло право на нарахування пені, процентів річних та втрат від інфляції, які нараховані безпідставно.

Дана правова позиція також викладена в постанові Вищого господарського суду України у справі №5011-23/5116-2012 від 20.03.2013р..

В силу ст.33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. При цьому вимоги, що предявляються до доказів, визначені ст.34 ГПК України, відповідно до якої, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи; обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Враховуючи викладені обставини, беручи до уваги наявні в матеріалах справи докази та пояснення позивача, господарський суд, оцінюючи їх за своїм переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному й обєктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог, дійшов висновку, що у задоволенні позову позивача про стягнення з відповідача 14990,90 грн. основного боргу, 4964,82 грн. пені, 2627,83 грн. інфляційних втрат, 351,15 грн. 3% річних, слід відмовити.

Судові витрати відповідно до ст.49 ГПК України при відмові в позові покладаються на позивача.

Враховуючи вищевикладене, керуючись ст.ст.32, 33, 43, 44, 49, 82-85 ГПК України, -

вирішив:

У позовних вимогах користь Публічного акціонерного товариства Волиньобленерго в особі Луцької міської філії до Дочірньої фірми "ШВЕЙНИК" Відкритого акціонерного товариства Луцького виробничо-торгівельного швейного підприємства "ВОЛИНЬ" про стягнення 14990,90 грн. основного боргу, 4964,82 грн. пені, 2627,83 грн. інфляційних втрат, 351,15 грн. 3% річних відмовити.

Повний текст рішення складено

05.12.2016

Суддя А. С. Вороняк