РІШЕННЯ

30 листопада 2016 року Справа № 913/1083/16

Провадження №19/913/1083/16

За позовом Першого заступника прокуратура Луганської області в інтересах держави в особі ОСОБА_1 міської ради, м.Сєвєродонецьк Луганської області

до Приватного підприємства Айленд, м.Сєвєродонецьк Луганської області

про стягнення 366536 грн 89 коп.

Суддя господарського суду Луганської області Косенко Т.В.

Секретар судового засідання помічник судді Воронько В.В.

У засіданні брали участь:

від заявника - ОСОБА_2, прокурор відділу прокуратури Харківської області за службовим посвідченням;

від позивача представник не прибув;

від відповідача представник не прибув.

С У Т Ь С П О Р У:

Перший заступник прокурора Луганської області в інтересах держави в особі ОСОБА_1 міської ради звернувся до господарського суду Луганської області з позовом до Приватного підприємства Айленд про стягнення 366536 грн 89 коп.

Ухвалою господарського суду від 04.10.2016 призначено розгляд в судовому засіданні питання щодо підтвердження підстав представництва Першим заступником прокурора Луганської області інтересів держави в особі ОСОБА_1 міської ради з заявленими вимогами.

Ухвалою господарського суду Луганської області від 18.10.2016 відкладено розгляд питання щодо підтвердження підстав представництва Першим заступником прокурора Луганської області інтересів держави в особі ОСОБА_1 міської ради з заявленими вимогами.

Ухвалою господарського суду Луганської області від 25.10.2016 підтверджено підстави представництва Першим заступником прокурора Луганської області інтересів держави в особі ОСОБА_1 міської ради з заявленими вимогами, порушено провадження у справі та її розгляд призначений на 02.11.2016.

Ухвалою господарського суду Луганської області від 02.11.2016 розгляд справи відкладений на 15.11.2016.

Заявник письмовими поясненнями №05/2-429 вих-16 від 11.11.2016 з посиланням на приписи ст.ст.152, 157 Земельного кодексу України, ст.ст.224, 225 Господарського кодексу України, ст.22 Цивільного кодексу України, Порядок визначення та відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам, затверджений постановою Кабінету Міністрів України №284 від 19.04.1993 зазначив, що стягненню підлягає сума збитків, яка обумовлена протиправною поведінкою відповідача щодо використання земельної ділянки без правовстановлюючих документів.

Відповідач заявою б/н від 15.11.2016 просив застосувати до справи строк позовної давності, встановлений законом.

Ухвалою господарського суду Луганської області від 15.11.2016 розгляд справи відкладений на 30.11.2016.

Відповідач запереченням б/н від 28.11.2016 проти позовних вимог заперечив та зазначив, що заявник у позові не визначив, яке саме право позивача було порушено відповідачем; що відповідач звертався до позивача з листом №5/12 від 14.12.2012 і листом №1040 від 01.04.2013 позивач повідомив відповідача про те, що питання поновлення договору оренди землі відкладено до реєстрації позивачем речового права на земельну ділянку; що про рішення позивача №2809 від 20.06.2013 Про поновлення договору оренди землі ПП Айленд відповідач дізнався при ознайомленні з матеріалами справи і проекту додаткової угоди про поновлення договору оренди землі №48 від 21.14.2010 не отримував; що за взаємовідносинами сторін з сторони позивача може йтися не про збитки у вигляді упущеної вигоди, а про шкоду, що сталася внаслідок самовільного заняття земельної ділянки.

Сторони не скористалися своїм правом, передбаченим ст.22 Господарського процесуального кодексу України, не забезпечили участі повноважних та компетентних представників у судовому засіданні, хоча про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином.

У судовому засіданні 30.11.2016 оголошено вступну та резолютивну частини судового рішення.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника заявника, господарський суд

В С Т А Н О В И В:

Згідно зі ст.13 Конституції України земля є обєктом права власності українського народу. Від імені українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією.

Відповідно до ст.ст.142-145 Конституції України до матеріальної основи органів місцевого самоврядування, крім інших обєктів, належить земля, управління якою здійснюють територіальні громади через органи самоврядування в межах повноважень шляхом прийняття рішень. Права органів самоврядування захищаються у судовому порядку.

Статтею 121 Конституції України передбачено, що на органи прокуратури України покладається представництво інтересів громадян або держави в судах у випадках, визначених законом.

Згідно з ч.1 ст.29 Господарського процесуального кодексу України прокурор бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, порушену за позовом інших осіб, на будь-якій стадії її розгляду для представництва інтересів громадянина або держави. З метою вступу у справу прокурор може подати апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд рішення Верховним Судом України, про перегляд рішення за нововиявленими обставинами або повідомити суд і взяти участь у розгляді справи, порушеної за позовом інших осіб. При цьому прокурор для представництва інтересів громадянина або держави в господарському суді (незалежно від форми, в якій здійснюється представництво) повинен обґрунтувати наявність підстав для здійснення такого представництва, передбачених частинами другою або третьою статті 25 Закону України Про прокуратуру. Для представництва інтересів громадянина в господарському суді прокурор також повинен надати документи, що підтверджують недосягнення повноліття, недієздатність або обмежену дієздатність відповідного громадянина, та письмову згоду законного представника або органу, якому законом надано право захищати права, свободи та інтереси відповідної особи, на здійснення представництва. Невиконання прокурором вимог щодо надання господарському суду обґрунтування наявності підстав для здійснення представництва інтересів громадянина або держави в господарському суді має наслідком повернення поданої ним позовної заяви (заяви, скарги) у порядку, встановленому статтею 63 цього Кодексу.

За змістом ч.3 ст.23 Закону України Про прокуратуру прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший субєкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також уразі відсутності такого органу.

Частиною 4 ст.23 Закону України Про прокуратуру передбачено, що наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді. Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва. Прокурор зобовязаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного субєкта владних повноважень. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу. Наявність підстав для представництва може бути оскаржена громадянином чи її законним представником або субєктом владних повноважень.

Позовні вимоги заявника обґрунтовані тим, що рішенням ОСОБА_1 міської ради №3967 від 25.03.2010 Приватному підприємству Айленд передано у строкове платне користування земельну ділянку, яка знаходиться за адресою: м. Сєвєродонецьк, ш. Будівельників, район буд. 23-а, мікрорайон 79. На підставі вказаного рішення 21.04.2010 між сторонами укладено договір оренди земельної ділянки загальною площею 1,1088 га, кадастровий номер :06:020:0037 під будівництво торгівельно - розважального центру, який зареєстрований ОСОБА_1 міським реєстраційним округом Луганської філії Державного підприємства Центр державного земельного кадастру 14.07.2010 за №48. Пунктом 5 договору зазначено, що нормативна грошова оцінка земельної ділянки становить: на період будівництва - 657961 грн. 92 коп., після завершення будівництва - 3289920 грн. 48 коп. Договір укладено на три роки по 27.02.2013 включно. Під час дії договору інспекцією державного архітектурно - будівельного контролю у Луганській області 14.03.2012 ПП Айленд видано сертифікат №4 серії ЛГ про відповідність закінченого будівництвом обєкту - торговельно - розважального центру за адресою: м. Сєвєродонецьк, ш. Будівельників, район буд. 23-а, мікрорайон 79. ПП Айленд 14.12.2012 звернулося до ОСОБА_1 міської ради з листом про продовження дії договору. Рішенням ОСОБА_1 міської ради №2809 від 20.06.2013 прийнято рішення про поновлення договору оренди землі №48 від 21.04.2010 на земельну ділянку площею 1,1088 га під торговельно - розважальний центр, за адресою: м.Сєвєродонецьк, ш. Будівельників, район буд. 23-а, мікрорайон 79, строком на три роки та зобовязано відповідача в місячний строк укласти у письмовій формі додаткову угоду про поновлення договору оренди. Проте, додаткова угода відповідачем не підписана, для вирішення питання про поновлення або укладення нового договору оренди ПП Айленд не зверталося та до теперішнього часу використовує земельну ділянку без правовстановлюючих документів.

Відповідно до ч.1 ст.6 Закону України Про місцеве самоврядування в Україні первинним субєктом місцевого самоврядування, основним носієм його функцій і повноважень є територіальна громада села, селища, міста.

Згідно з пп.4 п.а) ч.1 ст.33 Закону України Про місцеве самоврядування в Україні до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належать справляння плати за землю.

За змістом ч.1 п.34 ст.26 Закону України Про місцеве самоврядування в Україні вирішення відповідно до закону питань регулювання земельних відносин є виключною компетенцією міської ради.

Відповідно до ч.1 ст.122 Земельного кодексу України сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.

Податковим кодексом України, який набув чинності 01.01.2011, зокрема, встановлено, що плата за землю загальнодержавний податок, який справляється у формі земельного податку та орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності (п.п.14.1.147 п.14.1 ст.14), а орендна плата за земельні ділянки державної і комунальної власності обовязковий платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою (п.п.14.1.136 п.14.1 ст.14).

Статтею 181 Закону України Про місцеве самоврядування в Україні передбачено, що орган місцевого самоврядування може бути позивачем та відповідачем у судах загальної юрисдикції, зокрема, звертатися до суду, якщо це необхідно для реалізації його повноважень і забезпечення виконання функцій місцевого самоврядування.

Таким чином, оскільки ОСОБА_1 міська рада могла самостійно звернутися до суду з вимогою про стягнення збитків у сумі 366536 грн 89 коп., але не зробила цього, тому Перший заступник прокурора Луганської області правомірно звернувся до суду з даним позовом.

Рішенням ОСОБА_1 міської ради №3967 від 25.03.2010 Про продовження строку оренди земельних ділянок, зокрема, затверджено технічні документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право на земельні ділянки Приватному підприємству Айленд під будівництво торговельно-розважального центру за адресою: м.Сєвєродонецьк, ш.Будівельників, район б.23-а, мікрорайон 80 (пп.1.2 п.1 рішення); продовжено строк оренди земельних ділянок строком на 3 роки Приватному підприємству Айленд, земельна ділянка кадастровий №:06:020:0037 площею 1,1088 га (56 кв. м) за адресою: м.Сєвєродонецьк, ш.Будівельників, район б.23-а, мікрорайон 79. Категорія земель землі житлової та громадської забудови; функціональне призначення земельної ділянки землі комерційного використання під будівництво торговельно-розважального центру) (пп.2.2 п.2 рішення).

21.04.2010 між ОСОБА_1 міською радою (позивач, орендодавець) та Приватним підприємством Айленд (відповідач, орендар) був укладений договір оренди землі №48, за умовами якого орендодавець на підставі рішення сесії ОСОБА_1 міської ради за №3967 від 25.03.2010, надає, а орендар приймає в строкове платне користування земельну ділянку землі комерційного використання (під будівництво торговельно-розважального центру), яка знаходиться за адресою: м.Сєвєродонецьк, ш.Будівельників, район б.23-а, мікрорайон 79 (п.1 договору).

Відповідно до п.2 в оренду передається земельна ділянка загальною площею 1,1088 га, в т.ч.: капітальна одноповерхова будівля 0,5054, тимчасова будівля 0,0054 га, під спорудами 0,0205, під проїздами, проходами та площадками 0,5775 га.

Нормативна грошова оцінка земельної ділянки кадастровий №:06:020:0037 становить: на період будівництва 657961 грн 92 коп. після завершення будівництва 3289920 грн 48 коп. (п.5 договору).

Згідно з п.8 договору його укладено на 3 роки строком по 27.02.2013 включно. Після закінчення строку договору орендар має переважне право поновлення його на новий строк. У цьому разі орендар повинен не пізніше ніж за 60 днів до закінчення дії договору повідомити письмово орендодавця про намір продовжити його дію.

Орендна плата відповідно до п.9 договору вноситься орендарем самостійно у грошовій формі та розмірі: 19738 грн 86 коп. на рік, на період будівництва, що складає 3% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки та 328992 грн 05 коп. на рік, після завершення будівництва, що складає 10% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки.

Згідно з п.14 договору земельна ділянка передається в оренду: під будівництво торговельно-розважального центру.

Відповідно до п.20 договору після припинення дії договору орендар повертає орендодавцеві земельну ділянку згідно з актом приймання-передачі протягом 3-х днів у стані, не гіршому порівняно з тим, у якому він одержав її в оренду. Орендодавець у разі погіршення корисних властивостей орендованої земельної ділянки, повязаних із зміною її стану та несвоєчасного звільнення земельної ділянки має право на відшкодування збитків у розмірі, визначеному сторонами. Якщо сторонами не досягнуто згоди про розмір відшкодування збитків, спір розвязується у судовому порядку.

Дія договору припиняється у разі: закінчення строку, на який його було укладено; придбання орендарем земельної ділянки у власність; викупу земельної ділянки для суспільних потреб або примусового відчуження земельної ділянки з мотивів суспільної необхідності в порядку, встановленому законом (п.35 договору).

14.07.2010 земельна ділянка була передана відповідачеві за актом передачі-прийняття земельної ділянки в натурі.

Рішенням ОСОБА_1 міської ради №411 від 27.03.2012 Про присвоєння адреси торгівельно-розважальному центру, розташовану по ш.Будівельників, р-н буд.23-а, мк-н №79, зокрема, присвоєно торгівельно-розважальному центру, розташовану по ш.Будівельників, район б.23-а, замовником будівництва якого є Приватне підприємство Айленд, адресу: м.Сєвєродонецьк, ш.Будівельників, №23-б.

24.12.2012 Приватне підприємство Айленд звернулося до ОСОБА_1 міської ради з листом №5/12 від 14.12.2012, в якому повідомило про намір продовжити строк договору оренди земельної ділянки №48 від 21.04.2010 на тих же умовах.

ОСОБА_1 міська рада листом №1040 від 01.04.2013 повідомило Приватне підприємство Айленд про те, що рішенням ОСОБА_1 міської ради №2586 від 28.03.2013 Про розгляд питання щодо поновлення договорів оренди землі вирішено питання про поновлення договорів оренди землі розглянути після здійснення державної реєстрації за територіальною громадою права комунальної власності на земельну ділянку.

20.06.2013 ОСОБА_1 міською радою було прийнято рішення №2809 від 20.06.2013 Про поновлення договору оренди землі ПП Айленд, відповідно до п.1 якого вирішено поновити відповідачу договір оренди землі №48 від 21.04.2010 на земельну ділянку площею 1,1088 га (11088 кв. м) під торгівельно-розважальний центр на 3 роки за умови сплати орендарем орендної плати з коефіцієнтами, затвердженими рішенням сесії ОСОБА_1 міської ради №516 від 28.04.2011, які діяли в період строку дії зазначеного договору оренди землі та укладення і державної реєстрації відповідної додаткової угоди. Також п.3 вказаного рішення зобовязано Приватне підприємство Айленд в місячний термін укласти у письмовій формі додаткову угоду про поновлення договору оренди землі та здійснити заходи для державної реєстрації права оренди земельної ділянки у встановленому законодавством порядку.

Статтею 1 Закону України Про оренду землі передбачено, що оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності.

Відповідно до ст.2 Закону України Про оренду землі відносини, повязані з орендою землі, регулюються Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, цим Законом, законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цих Законів, а також договором оренди землі.

Відповідно до ст.13 Закону України Про оренду землі договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобовязаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобовязаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Згідно ч.1 ст.15 Закону України Про оренду землі істотними умовами договору оренди землі, зокрема, є орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, способу

та умов розрахунків, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату.

Розмір орендної плати за землю визначається сторонами у договорі, в тому числі може визначатися шляхом встановлення відсоткового відношення до нормативної грошової оцінки земельної ділянки, що відповідає чинному законодавству України, зокрема, приписам ч.1 ст.15, ст.21 Закону України Про оренду землі.

Частиною 1 ст.21 Закону України Про оренду землі передбачено, що орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою згідно з договором оренди землі.

Відповідно до ст.33 Закону України Про оренду землі (в редакції, чинній коли у відповідача виникло переважне право на поновлення договору оренди земельної ділянки) по закінченню строку, на який було укладено договір оренди землі, орендар, який належно виконував обовязки за умовами договору, має переважне право перед іншими особами на укладення договору оренди землі на новий строк (поновлення договору оренди

землі). Орендар, який має намір скористатися переважним правом на укладення договору оренди землі на новий строк, зобовязаний повідомити про це орендодавця до спливу строку договору оренди землі у строк, встановлений цим договором, але не пізніше ніж за

місяць до спливу строку договору оренди землі. У разі смерті орендодавця до спливу строку дії договору оренди землі орендар, який має намір скористатися переважним правом на укладення договору оренди землі на новий строк, зобовязаний повідомити про

це спадкоємця земельної ділянки протягом місяця з дня, коли йому

стало відомо про перехід права власності на земельну ділянку. До листа-повідомлення про поновлення договору оренди землі орендар додає проект додаткової угоди. При поновленні договору оренди землі його умови можуть бути змінені за згодою сторін. У разі недосягнення домовленості щодо орендної плати та інших істотних умов договору переважне право орендаря на укладення договору оренди землі припиняється. Орендодавець у місячний термін розглядає надісланий орендарем

лист-повідомлення з проектом додаткової угоди, перевіряє його на відповідність вимогам закону, узгоджує з орендарем (за необхідності) істотні умови договору і, за відсутності заперечень, приймає рішення про поновлення договору оренди землі (щодо земель

державної та комунальної власності), укладає з орендарем додаткову угоду про поновлення договору оренди землі. За наявності заперечень орендодавця щодо поновлення договору оренди землі орендарю направляється лист-повідомлення про прийняте орендодавцем рішення. У разі якщо орендар продовжує користуватися земельною ділянкою після закінчення строку договору оренди і за відсутності

протягом одного місяця після закінчення строку договору листа-повідомлення орендодавця про заперечення у поновленні договору оренди землі такий договір вважається поновленим на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені договором. У цьому випадку укладання додаткової угоди про поновлення договору

оренди землі здійснюється із: власником земельної ділянки (щодо земель приватної

власності); уповноваженим керівником органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування без прийняття рішення органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування про поновлення договору оренди землі (щодо земель державної або комунальної власності). Керівник органу виконавчої влади або органу місцевого

самоврядування, який уповноважений підписувати додаткову угоду до договору оренди землі щодо земельної ділянки державної або комунальної власності, визначається рішенням цього органу. Додаткова угода до договору оренди землі про його поновлення

має бути укладена сторонами у місячний строк в обовязковому порядку. Відмова, а також наявне зволікання в укладенні додаткової угоди до договору оренди землі може бути оскаржено в суді.

Відповідач скористався своїм переважним правом на поновлення договору оренди землі та 24.12.2012 звернувся до ОСОБА_1 міської ради з листом №5/12 від 14.12.2012, в якому повідомив про намір продовжити строк договору оренди земельної ділянки №48 від 21.04.2010 на тих же умовах. Проекту додаткової угоди до вказаного листа відповідачем додано не було.

Як вже зазначалось, в п.8 договору сторони визначили строк дії договору по 27.02.2013 включно.

Суд зауважує, що чинне законодавство, за умови продовження використання орендарем земельної ділянки державної або комунальної власності, передбачає можливість автоматичної пролонгації договору оренди земель державної або комунальної власності, проте за умови обовязкового укладення між сторонами відповідної додаткової угоди та без прийняття відповідним компетентним органом рішення про поновлення строку відповідного договору, але за умови укладення між сторонами у місячний строк в обовязковому порядку додаткової угоди. За відсутності відповідної додаткової угоди такий договір не може вважатись поновленим.

В порушення приписів ст.33 Закону України Про оренду землі між сторонами угоди про поновлення договору оренди землі №48 від 21.04.2010 укладено не було, відповідачем не оскаржувались дії або бездіяльність ОСОБА_1 міської ради, повязані із зволіканням щодо поновлення даного договору.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про те, що договір оренди землі №48 від 21.04.2010, який укладений між ОСОБА_1 міською радою та Приватним підприємством Айленд, припинився 28.02.2013.

Відповідно до п.20 договору після припинення дії договору орендар повертає орендодавцеві земельну ділянку згідно з актом приймання-передачі протягом 3-х днів у стані, не гіршому порівняно з тим, у якому він одержав її в оренду.

Частиною 1 ст.34 Закону України Про оренду землі передбачено, що у разі припинення або розірвання договору оренди землі орендар зобовязаний повернути орендодавцеві земельну ділянку на умовах, визначених договором. Орендар не має права утримувати земельну ділянку для задоволення своїх вимог до орендодавця.

Доказів передачі відповідачем ОСОБА_1 міській раді спірної земельної ділянки Приватним підприємством Айленд не надано.

Таким чином з 28.02.2013 відповідач використовував і продовжує використовувати спірну земельну ділянку без правовстановлюючих документів, що є порушенням приписів ст.ст.125, 126 Земельного кодексу України

Відповідно до ч.2 ст.152 Земельного кодексу України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не повязані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Власникам землі та землекористувачам відшкодовуються збитки, заподіяні внаслідок неодержання доходів за час тимчасового невикористання земельної ділянки (п.д ч.1 ст.156 Земельного кодексу України).

Частиною 1 ст.157 Земельного кодексу України передбачено, що відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам здійснюють органи виконавчої влади, органи місцевого самоврядування, громадяни та юридичні особи, які використовують земельні ділянки, а також органи виконавчої влади, органи місцевого самоврядування, громадяни та юридичні особи, діяльність яких обмежує права власників і землекористувачів або погіршує якість земель, розташованих у зоні їх впливу, в тому числі внаслідок хімічного і радіоактивного забруднення території, засмічення промисловими, побутовими та іншими відходами і стічними водами.

Частиною 3 ст.157 Земельного кодексу України передбачено, що порядок визначення та відшкодування збитків власникам землі і землекористувачам встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету міністрів України від 19.04.1993 № 284 Про Порядок визначення та відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам був затверджений Порядок визначення та відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам (далі Порядок).

Пунктом 3 вказаного Порядку передбачено, що власникам землі та землекористувачам відшкодовуються збитки, заподіяні вилученням (викупом) та тимчасовим зайняттям земельних ділянок, встановленням обмежень щодо їх використання, погіршенням якості ґрунтового покриву та інших корисних

властивостей земельних ділянок або приведенням їх у непридатний для використання стан та неодержанням доходів у звязку з тимчасовим невикористанням земельних ділянок.

Згідно з п.3 Порядку відшкодуванню підлягають, зокрема, збитки власників землі і землекористувачів, у тому числі орендарів, включаючи і неодержані доходи, якщо вони обґрунтовані. При цьому неодержаний доход - це доход, який міг би одержати власник землі, землекористувач, у тому числі орендар, із земельної ділянки і який він не одержав внаслідок її вилучення (викупу) або тимчасового зайняття, обмеження прав, погіршення якості землі або приведення її у непридатність для використання за

цільовим призначенням у результаті негативного впливу, спричиненого діяльністю підприємств, установ, організацій та громадян.

Статтею 16 Цивільного кодексу України та ст.20 Господарського кодексу України передбачені способи захисту цивільних прав та інтересів, зокрема, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди.

Згідно із ст.611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема відшкодування збитків.

Особа, яка порушила зобовязання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом (ч.1 ст. 614 Цивільного кодексу України).

Згідно із ч.ч.1, 2 ст.22 Цивільного кодексу України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у звязку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Відповідно до ст.224 Господарського кодексу України учасник господарських відносин, який порушив господарське зобовязання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки субєкту, права або законні інтереси якого порушено. Під збитками розуміються витрати, зроблені управленою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управлена сторона одержала б у разі належного виконання зобовязання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Згідно з приписами ч.1 ст.225 Господарського кодексу України до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим субєктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобовязання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобовязання другою стороною; матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом.

Для застосування такої міри відповідальності, як відшкодування збитків, потрібна наявність наступного юридичного складу: протиправна поведінка, дія чи бездіяльність особи; шкідливий результат такої поведінки (збитки); причинний звязок між протиправною поведінкою та збитками; вина правопорушника. Слід довести, що протиправна дія чи бездіяльність заподіювача є причиною, а збитки, які виникли у потерпілої особи, - наслідком такої протиправної поведінки. Тобто, протиправна дія є причиною, а шкода - наслідком протиправної дії. Відсутність будь-якої з зазначених ознак виключає настання цивільно-правової відповідальності відповідача у вигляді покладення на нього обовязку з відшкодування збитків.

Застосовуючи викладене до правовідносин, що склалися між сторонами у даній справі, суд констатує, що внаслідок використання спірної земельної ділянки відповідачем без правовстановлюючих документів, оскільки договір оренди землі №48 від 21.04.2010 припинився (протиправна поведінка) позивач був позбавлений можливості отримати дохід від орендної плати за землю (збитки у формі упущеної вигоди). При цьому останнє перебуває у безпосередньому причинно-наслідковому звязку з порушенням відповідачем умов договору. Бездіяльність відповідача з приводу належного оформлення права користування спірною земельною ділянкою є винною в силу положень ч.1 ст.614 Цивільного кодексу України, оскільки відповідачем не доведено, що ним вжито всіх залежних від нього заходів щодо належного виконання зобовязання.

Таким чином, судом встановлена наявність всіх елементів юридичного складу, необхідного для відшкодування відповідачем збитків, завданих використанням земельної ділянки загальною площею 1,1088 га без правовстановлюючих документів.

Відповідно до листа ОСОБА_1 міської ради від 01.09.2016 №4259 розмір місячної орендної плати у 2013-2014 роках за спірну земельну ділянку складав 27416 грн 00 коп., у 2016 році 49069 грн 63 коп.

Таким чином, враховуючи викладене суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог першого заступника прокурора Луганської області про стягнення з відповідача збитків за період з серпня 2013 по березень 2014 року в сумі 219328 грн 00 коп., за період з червня по серпень 2016 року в сумі 147208 грн 89 коп.

Заявою б/н від 15.11.2016 відповідач просив застосувати до позовних вимог строк позовної давності.

Розглядаючи вказану заяву, господарський суд виходить з наступного.

Відповідно до ст.256 Цивільного кодексу України позовну давність - строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно з ст.257 Цивільного кодексу України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Частиною 1 ст.260 Цивільного кодексу України встановлено, що позовна давність обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями 253-255 цього Кодексу.

Частиною 1 ст.261 Цивільного кодексу України передбачено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Статтею 253 Цивільного кодексу України встановлено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою повязано його початок.

Відповідно до ч.ч.3-4 ст.267 Цивільного кодексу України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Відповідно до ч.ч.1, 2, 4 ст.29 Господарського процесуального кодексу України прокурор бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, порушену за позовом інших осіб, на будь-якій стадії її розгляду для представництва інтересів громадянина або держави. У разі прийняття господарським судом позовної заяви, поданої прокурором в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, зазначений орган набуває статусу позивача. Прокурор, який бере участь у справі, несе обовязки і користується правами сторони, крім права на укладення мирової угоди.

Підпунктом 4.1 п.4 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013 №10 Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів передбачено, що початок перебігу позовної давності визначається за правилами статті 261 ЦК України. Якщо у передбачених законом випадках з позовом до господарського суду звернувся прокурор, що не є позивачем, то позовна давність обчислюватиметься від дня, коли про порушення свого права або про особу, яка його порушила, довідався або мав довідатися саме позивач, а не прокурор.

Суд зауважує, що заявником визначено збитки у формі упущеної вигоди, а саме неотриманий дохід від орендної плати за земельну ділянку.

Відповідно до п.288.7 ст.288 Податкового кодексу України податковий період, порядок обчислення орендної плати, строк сплати та порядок її зарахування до бюджетів застосовується відповідно до вимог статей 285-287 цього розділу.

Згідно з п.287.3 ст.287 Податкового кодексу України податкове зобовязання щодо плати за землю, визначене у податковій декларації на поточний рік, сплачується рівними частками власниками та землекористувачами земельних ділянок за місцезнаходженням земельної ділянки за податковий період, який дорівнює календарному місяцю, щомісяця протягом 30 календарних днів, що настають за останнім календарним днем податкового (звітного) місяця.

Прокурор звернувся до суду з даним позовом 29.09.2016, що підтверджується відбитком поштового штемпелю на конверті, а збитки заявлені за період з серпня 2013 по березень 2014 року в сумі 219328 грн 00 коп. та за період з червня по серпень 2016 року в сумі 147208 грн 89 коп.

Враховуючи вкладені приписи законодавства за зобовязаннями зі сплати орендної плати за користування земельною ділянкою за серпень 2013 року строк позовної давності спливає 31 вересня 2016 року, тобто перший заступник прокурора Луганської області звернувся до господарського суду в межах 3 річного строку позовної давності, тому вказана заява відповідача про застосування позовної давності задоволенню не підлягає.

Враховуючи викладене, позов підлягає задоволенню повністю.

Судові витрати зі сплати судового збору покладаються на відповідача відповідно до приписів ст.ст.44, 49 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись ст.ст.44, 49, 82, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

В И Р І Ш И В:

1. Позов Першого заступника прокурора Луганської області в інтересах держави в особі ОСОБА_1 міської ради до Приватного підприємства Айленд задовольнити повністю.

2. Стягнути з Приватного підприємства Айленд, шосе Будівельників, б.23-Б, м.Сєвєродонецьк Луганської області, ідентифікаційний код 32418971, на користь ОСОБА_1 міської ради, бульвар Дружби Народів, б.32, м.Сєвєродонецьк Луганської області, ідентифікаційний код 26204220, збитки в сумі 366536 грн 89 коп.

3. Стягнути з Приватного підприємства Айленд, шосе Будівельників, б.23-Б, м.Сєвєродонецьк Луганської області, ідентифікаційний код 32418971, на користь прокуратури Луганської області, вул.Б.Ліщини, б.27, м.Сєвєродонецьк Луганської області, ідентифікаційний код 02909921, судовий збір у сумі 5498 грн 06 коп., про що видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Відповідно до статті 85 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 05.12.2016.

Суддя Т.В. Косенко