КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"01" грудня 2016 р. Справа№ 910/18307/16

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Зубець Л.П.

суддів: Коршун Н.М.

Алданової С.О.

секретар: Горбунова М.Є.

за участю представників

позивача: не з'явився;

відповідача-1: не з'явився;

відповідача-2: не з'явився;

ПАТ "Перший Український

Міжнародний Банк": Яценко С.А.;

розглядаючи у відкритому судовому засіданні

апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Перший Український

Міжнародний Банк"

на ухвалу Господарського суду міста Києва

від 07.10.2016р., винесену за результатами розгляду

заяви Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова

компанія "СТРОНГ"

про забезпечення позову

у справі №910/18307/16 (суддя Лиськов М.О.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова

компанія "СТРОНГ"

до 1) Аграрної біржі

2) Публічного акціонерного товариства "Банк Форум"

про визнання електронних торгів недійсними

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою суду міста Києва у справі №910/18307/16 від 07.10.2016р. позивача про вжиття заходів до забезпечення позову було задоволено. З метою забезпечення позову вжито заходи до забезпечення позову шляхом заборони:

- відповідачу-1 вчиняти будь-які дії з оформлення результатів електронних торгів з продажу позиції №265Ф11, в тому числі підписувати та надсилати протокол електронних торгів з продажу позиції № 265Ф11-2К замовнику електронних торгів - відповіачу-2;

- відповідчу-2 вчиняти будь-які дії з оформлення результатів електронних торгів з продажу позиції №265Ф11-2К, в тому числі укладати з переможцем електронних торгів - учасником №2 договір купівлі-продажу Лоту №2. Відступлення права вимоги за кредитним договором № 2-0066/13/11-KLMV (позиція №265Ф11-2К) та проводити розрахунки за придбане майно.

Не погоджуючись з винесеною ухвалою суду, Публічне акціонерне товариство "Перший Український Міжнародний Банк" звернулось до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу Господарського суду міста Києва у справі №910/18307/16 від 07.10.2016р. та відмовити позивачу у задоволенні клопотання про вжиття заходів до забезпечення позову.

Вимоги та доводи апеляційної скарги обґрунтовані тим, що місцевим господарським судом було неповно з'ясовано обставини, які мають значення для справи, а також невірно застосовано норми процесуального права, що призвело до безпідставного скасування заходів до забезпечення позову. Зокрема, Публічне акціонерне товариство "Перший Український Міжнародний Банк" звертало увагу суду апеляційної інстанції на наступне:

- оскаржуваною ухвалою порушуються права Публічного акціонерного товариства "Перший Український Міжнародний Банк", як законного та добросовісного власника права вимоги за кредитним договором №2-0066/13/11-КLMV від 29.10.2013р., а також права вимоги за всіма договорами забезпечення до нього, щодо яких було вжито заходи до забезпечення позову, якими обмежується в тому числі безперешкодне користування цими правами;

- відповідно до ст. 67 Господарського процесуального кодексу України законодавець прямо заборонив забезпечувати позови у справах, відповідачем в яких виступає неплатоспроможний банк, шляхом заборони відповідачу вчиняти певні дії;

- постановою правління Національного банку України від 13.03.2014р. №135 відповідача-2 віднесено до категорії неплатоспроможних і з 14.03.2014р. запроваджено тимчасову адміністрацію. Станом на сьогодні відповідач-2 перебуває в стані ліквідації. Зазначена інформаціє є загальнодоступною та загальновідомою, про припинення банку у зв'язку з його неплатоспроможністю зазначено на офіційній інтернет-сторінці банку та в ЄДРПОУ;

- судом при винесенні оскаржуваної ухвали не було зазначено жодного фактичного обґрунтування необхідності вживати заходи до забезпечення позову. Суд лише посилався на фактичні обставини справи, проте як вбачається з самої ухвали - її було винесено без участі представників сторін одночасно з порушенням провадження у справі, тобто жодних фактичних обставин у справі на які міг би посилатися суд не було встановлено на час винесення ухвали, на будь-які інші докази, як того вимагає закон, посилання здійснено не було;

- зі змісту правовідносин, що склалися між сторонами, вбачається, що вжиті судом заходи до забезпечення позову прямо впливають на права та охоронювані законом інтереси осіб, що не є учасниками даного судового процесу, однак судом не було визначено в оскаржуваній ухвалі чи є такі заходи співмірними та адекватними в контексті впливу на права та обов'язки третіх осіб.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 07.11.2016р. (головуючий суддя Зубець Л.П., судді: Алданова С.О., Мартюк А.І.) апеляційну скаргу було прийнято до провадження та призначено до розгляду в судовому засіданні на 17.11.2016р.

В судове засідання 17.11.2016р. з'явилися лише представники апелянта. Представники сторін не з'явилися, про поважність причин нез'явлення суд не повідомили, будь-яких заяв або клопотань з цього приводу до суду не надходило.

В судовому засіданні 17.11.2016р. представник апелянта подав клопотання про продовження строку розгляду справи відповідно до ст. ст. 69, 102 Господарського процесуального кодексу України.

Вказане клопотання було задоволено судом.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 17.11.2016р., на підставі ст. ст. 69, 77, 102 Господарського процесуального кодексу України, строк розгляду апеляційної скарги було продовжено на 15 днів, розгляд справи відкладено на 01.12.2016р.

29.11.2016р. через Відділ забезпечення документообігу та моніторингу виконання документів Київського апеляційного господарського суду від Публічного акціонерного товариства "Перший український міжнародний банк" надійшли письмові пояснення до апеляційної скарги.

Протоколом автоматичної зміни складу колегії суддів від 30.11.2016р., у зв'язку з перебуванням судді Мартюк А.І. на лікарняному, було змінено склад суду та передано справу для здійснення апеляційного провадження колегії суддів у складі головуючого судді Зубець Л.П., суддів: Алданової С.О., Корщун Н.М

Ухвалою Київського апеляційного господарського суд у від 30.11.2016р. апеляційну скаргу було прийнято до провадження колегії суддів у складі головуючого судді Зубець Л.П., суддів: Алданової С.О., Коршун Н.М. та призначено справу до розгляду в судовому засіданні на 01.12.2016р.

Відповідно до ч.1 ст. 91 Господарського процесуального кодексу України сторони у справі, прокурор, треті особи, особи, які не брали участь у справі, якщо господарський суд вирішив питання про їх права та обов'язки, мають право подати апеляційну скаргу на рішення місцевого господарського суду, яке не набрало законної сили.

Подаючи апеляційну скаргу, Публічне акціонерне товариство "Перший український міжнародний банк" зазначало про те, що оскаржувана ним ухвала місцевого господарського суду порушує його права та охоронювані законом інтереси.

Згідно з ч.1 ст. 27 Господарського процесуального кодексу України треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, можуть вступити у справу на стороні позивача або відповідача до прийняття рішення господарським судом, якщо рішення з господарського спору може вплинути на їх права або обов'язки щодо однієї з сторін.

До апеляційної скарги та до письмових пояснень апелянтом були надані докази, зокрема витяг з Державного реєстру обтяжень рухомого майна, які свідчать про те, що на момент винесення оскаржуваної ухвали власником права вимоги за кредитним договором №2-0066/13/11-КLMV від 29.10.2013р., а також права вимоги за всіма договорами забезпечення до нього, що реалізовувалися на електронних торгах, які позивач просить визнати недійсним, було Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фактор плюс», а в подальшому стало Публічне акціонерне товариство «Перший Український Міжнародний Банк» (апелянт). Тобто, наявні у справі матеріали свідчать про те, що рішення з даного господарського спору може вплинути на права Публічного акціонерного товариства "Перший український міжнародний банк", у зв'язку з чим вказане товариство має бути залучено до участі у даній справі як третя особа без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачів, оскільки на час винесення оскаржуваної ухвали місцевим господарським судом та подання на неї апеляційної скарги Публічне акціонерне товариство "Перший український міжнародний банк" не було учасником судового процесу у справі №910/18307/16.

Водночас, в судовому засіданні 01.12.2016р. представники Публічного акціонерного товариства "Перший український міжнародний банк" повідомили колегію суддів про те, що назване товариство було залучено Господарським судом міста Києва до участі у даній справі як третя особа без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачів, на підтвердження чого суду була надана копія ухвали Господарського суду міста Києва від 16.11.2016р. у справі №910/18307/16.

Наведене свідчить про те, що на час розгляду апеляційної скарги Публічного акціонерного товариства "Перший український міжнародний банк" місцевим господарським судом вже визначено процесуальний статус названого товариства як третьої особи без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачів.

В судовому засіданні 01.12.2016р. представник апелянта підтримав апеляційну скаргу з урахуванням письмових пояснень до неї, просив суд скаргу задовольнити, ухвалу Господарського суду міста Києва у справі №910/18307/16 від 07.10.2016р. скасувати та відмовити позивачу у задоволенні клопотання про вжиття заходів до забезпечення позову.

Представники сторін у судове засідання 01.12.2016р. не з'явилися, про поважність причин нез'явлення суд не повідомили, будь-яких заяв або клопотань з цього приводу до суду не надходило.

Оскільки явка представників сторін та Публічного акціонерного товариства "Перший український міжнародний банк" у судове засідання не була визнана судом обов'язковою, зважаючи на наявні в матеріалах справи докази належного повідомлення сторін та Публічного акціонерного товариства "Перший український міжнародний банк" про місце, дату та час судового розгляду, а також враховуючи обмеженість строку розгляду апеляційних скарг на ухвали місцевого господарського суду, колегія суддів визнала за можливе розглядати справу у відсутності представників сторін за наявними у справі матеріалами.

В судовому засіданні 01.12.2016р. було оголошено вступну та резолютивну частини постанови.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення представника Публічного акціонерного товариства "Перший український міжнародний банк", перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія встановила наступне.

Товариство з обмеженою відповідальністю"Фінансова компанія "СТРОНГ" (далі - позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Аграрної біржі (далі - відповідач-1) та Публічного акціонерного товариства "Банк Форум" (далі - відповідач-2) про визнання недійсними електронних торгів з реалізації активів, належних відповідачу-2, а саме: Лоту №2 «Відступлення права вимоги за кредитним договором №2-0066/13/11-KLMV (різне)», проведених 27.09.2016р. відповідачем-1 та оформлених протоколом електронних торгів з продажу позиції №265Ф11-2К від 27.09.2016р.

Ухвалою Господарського суду міста від 07.10.2016р. за вказаною позовною заявою було порушено провадження у справі №910/18307/16.

До позовної заяви було додано заяву про забезпечення позову шляхом заборони:

- відповідачу-1 вчиняти будь-які дії з оформлення результатів електронних торгів з продажу позиції №265Ф11, в тому числі підписувати та надсилати протокол електронних торгів з продажу позиції №265Ф11-2К замовнику електронних торгів - відповідачу-2;

- відповідачу-2 вчиняти будь-які дії з оформлення результатів електронних торгів з продажу позиції №265Ф11-2К, в тому числі укладати з переможцем електронних торгів - учасником №2 договір купівлі-продажу Лоту №2. Відступлення права вимоги за кредитним договором №2-0066/13/11-KLMV (позиція №265Ф11-2К) та проводити розрахунки за придбане майно.

Заява позивача про забезпечення позову обґрунтована тим, що в порушення вимог діючого законодавства відповідач-1 протиправно не забезпечив можливості позивачу зробити цінову пропозицію та не продовжив електронні торги за Лотом №2 «Відступлення права вимоги за кредитним договором №2-0066/13/11- KLMV», чим протиправно позбавив позивача права і можливості придбати вказаний актив. Позивач вважає, що в даному випадку є підстави вважати, що у разі задоволення позову виконання рішення суду буде ускладнене або й взагалі унеможливлене через вчинення відповідачами дій щодо переходу права власності на майно до учасника №2 та необхідності позивачу вживати додаткові дії для виконання рішення суду та захисту своїх порушених прав.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 07.10.2016р. заяву позивача про вжиття заходів до забезпечення позову було задоволено повністю. При цьому, суд погодився з доводами позивача про те, що існує реальна загроза невиконання можливого рішення суду, а тому застосував заходи забезпечення позову шляхом заборони відповідачу-1 підписувати та надсилати протокол електронних торгів з продажу позицій №265Ф11-2К замовнику електронних торгів - відповідачу-2, а відповідачу-2 - вчиняти дії з оформлення результатів вказаних електронних торгів, проведених з порушеннями.

Колегія суддів не погоджується з висновками місцевого господарського суду, вважає їх передчасними та такими, що не ґрунтуються на положеннях діючого законодавства, з наступних підстав.

Підстави забезпечення позову наведені в ст. 66 Господарського процесуального кодексу України, згідно з якою господарський суд за заявою сторони, прокурора чи його заступника, який подав позов, або з своєї ініціативи має право вжити передбачених статтею 67 Господарського процесуального кодексу України заходів до забезпечення позову. Забезпечення позову допускається в будь-якій стадії провадження у справі, якщо невжиття таких заходів може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення господарського суду.

Перелік заходів до забезпечення позову вказаний в ст. 67 Господарського процесуального кодексу України.

При вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв'язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги; запобігання порушенню у зв'язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу. Заходи до забезпечення позову повинні бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Співмірність передбачає співвідношення господарським судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, та майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії (аналогічну правову позицію наведено в постанові пленуму Вищого господарського суду України №16 від 26.12.2011р. „Про деякі питання практики застосування заходів до забезпечення позову").

Колегією суддів враховано, що господарські суди, вживаючи заходи до забезпечення позову, зобов'язані точно вказати, які саме дії забороняється вчиняти відповідачу та іншим особам. Заходами до забезпечення позову не повинна блокуватися господарська діяльність товариства, порушуватися права осіб, що не є учасниками судового процесу, застосовуватися обмеження, не пов'язані з предметом спору.

Згідно зі ст. ст. 32-34 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Метою вжиття заходів щодо забезпечення позову є уникнення можливого порушення прав та охоронюваних законом інтересів юридичної або фізичної особи.

В своїй ухвалі місцевий господарський суд зазначав про те, що предметом розгляду у даній справі є вимоги позивача про визнання недійсними електронних торгів з реалізації активів, належних відповідачу-2, а саме Лоту №2 «Відступлення права вимоги за кредитним договором №2-0066/13/11-KLMV (різне)», які були проведені 27.09.2016р. відповідачем-1 та оформлені протоколом електронних торгів з продажу позиції №265Ф11-2К від 27.09.2016р. За висновком місцевого господарського суду, у випадку задоволення даного позову, рішення суду у даній справі може бути виконано виключно за умови не завершення вищевказаних торгів. При цьому суд погодився з доводами позивача стосовно того, що існує реальна загроза невиконання рішення суду, яке буде винесено у даній справі.

Однак при цьому поза увагою місцевого господарського суду залишилися норми ст. 67 Господарського процесуального кодексу України (в редакції, чинній на дату винесення оскаржуваної ухвали), згідно з ч.7 якої не допускається забезпечення позову у справах, відповідачем у яких є неплатоспроможний банк або Фонд гарантування вкладів фізичних осіб шляхом: накладення арешту на майно або грошові суми, що належать відповідачу; заборони відповідачу вчиняти дії.

Як було з'ясовано колегією суддів, постановою Правління Національного банку України №135 від 13.03.2014р. Публічне акціонерне товариство «Банк Форум» віднесено до категорії неплатоспроможних, у зв'язку з чим виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб було прийнято рішення №14 від 14.03.2014р. про початок виведення Публічного акціонерного товариства «Банк Форум» з ринку та запровадження у ньому тимчасової адміністрації з 14.03.2014р.

Натомість оскаржуваною ухвалою суду було заборонено відповідчу-2 (Публічному акціонерному товариству «Банк Форум») вчиняти будь-які дії з оформлення результатів електронних торгів з продажу позиції №265Ф11-2К, в тому числі укладати з переможцем електронних торгів - учасником №2 договір купівлі-продажу Лоту №2. Відступлення права вимоги за кредитним договором № 2-0066/13/11-KLMV (позиція №265Ф11-2К) та проводити розрахунки за придбане майно. Тобто, суд заборонив відповідачу-2 вчиняти певні дії, що прямо суперечить положенням вищезгаданої ч.7 ст. 67 Господарського процесуального кодексу України.

Як уже зазначалося вище, місцевий господарський суд зазначав про реальну загрозу невиконання рішення суду, яке буде винесено у даній справі, при цьому в оскаржуваній ухвалі суду відсутні посилання на докази, які б свідчили про існування такої загрози.

Однак саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача (відповідачів) від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення заяви про вжиття заходів до забезпечення позову (аналогічна правова позиція викладена в п.3 постанови пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування заходів до забезпечення позову» №16 від 26.12.2011р.).

Згідно зі ст. ст. 32, 34 Господарського процесуального кодексу України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Фактично в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази, які б свідчили про те, що невжиття заходів до забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення господарського суду у даній справі.

Також поза увагою суду на час винесення оскаржуваної ухвали у даній справі залишилася та обставина, що в провадженні Господарського суду міста Києва вже перебувала справа №910/17975/16 між тими ж сторонами про той же предмет та з тих же підстав.

Вказані обставини знайшли своє відображення в ухвалі Господарського суду міста Києва від 16.11.2016р. у справі №910/18307/16, якою було залишено позов без розгляду саме з посиланням на те, що в провадженні Господарського суду міста Києва перебуває справа №910/17975/16.

Однак судом апеляційної інстанції переглядається відповідність судового рішення (в даному випадку - ухвали) вимогам діючого законодавства саме на час прийняття такого рішення.

В оскаржуваній ухвалі місцевого господарського суду відсутнє обґрунтування щодо співмірності заходів до забезпечення позову із заявленими позивачем вимогами, що також є однією з передумов для вжиття таких заходів.

Відповідно до ст. 4-3 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

З вищенаведеного слідує, що закон встановлює рівні можливості сторін і гарантує їм право на захист своїх інтересів. Принцип рівності учасників судового процесу перед законом і судом є важливим засобом захисту їх прав і законних інтересів, що унеможливлює ущемлення будь-чиїх процесуальних прав. Це дає змогу сторонам вчиняти передбачені законодавством процесуальні дії, реалізовувати надані їм законом права і виконувати покладені на них обов'язки. Особи, які беруть участь у справі, вправі вільно розпоряджатися своїми матеріальними і процесуальними правами, в тому числі подавати докази на підтвердження обставин, на які вони посилаються.

Згідно зі ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

В матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази на підтвердження наявності підстав для застосування заходів до забезпечення позову, що свідчить про порушення місцевим господарським судом норм ст. ст. 66, 67 Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до ст. 104 Господарського процесуального кодексу України підставами для скасування або зміни рішення місцевого господарського суду є:

1) неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які місцевий господарський суд визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні місцевого господарського суду, обставинам справи;

4) порушення або неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права.

В ст. 43 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

За результатами перегляду справи доводи апеляційної скарги підтвердилися, у зв'язку з чим колегія суддів дійшла висновку про те, що скарга підлягає задоволенню, а ухвала Господарського суду міста Києва у справі №910/18307/16 від 07.10.2016р. - скасуванню.

Зважаючи на задоволення апеляційної скарги Публічного акціонерного товариства "Перший Український Міжнародний Банк", відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, судові витрати за її подання підлягають відшкодуванню апелянту за рахунок позивача.

Враховуючи викладене, керуючись ст. ст. 4-2, 4-3, 32-34, 49, 66, 67, 75, 77, 99, 101-106 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Перший Український Міжнародний Банк" задовольнити.

2. Ухвалу Господарського суду міста Києва у справі №910/18307/16 від 07.10.2016р. скасувати.

3. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "СТРОНГ" на користь Публічного акціонерного товариства "Перший Український Міжнародний Банк" 1 378,00 грн. (одну тисячу триста сімдесят вісім гривень 00 копійок) судового збору, сплаченого за подання апеляційної скарги.

4. Доручити Господарському суду міста Києва видати наказ із зазначенням необхідних реквізитів стягувача та боржника.

5. Матеріали справи повернути до Господарського суду міста Києва.

6. Постанова набирає законної з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом 20 днів до Вищого господарського суду України.

Головуючий суддя Л.П. Зубець

Судді Н.М. Коршун

С.О. Алданова