ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"29" листопада 2016 р. Справа № 907/347/16

Львівський апеляційний господарський суд у складі колегії:

головуючого-судді Малех І.Б.

суддів Михалюк О.В.

ОСОБА_1

при секретарі судового засідання Кришталь М.Б.,

розглянувши апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Українська залізниця в особі Регіональної філії Львівська залізниця, вих.№НЮ-953 від 28.10.2016 року

на рішення господарського суду Закарпатської області від 12.10.2016 року, головуючий-суддя Кривка В.П., судді: Васьковський О.В., Ушак І.Г.

у справі № 907/347/16

за позовом: Публічного акціонерного товариства Українська залізниця , м. Київ, в особі Регіональної філії Львівська залізниця, м. Львів

до відповідача: Закарпатського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України, м. Ужгород

про визнання недійсним та скасування рішення адміністративної колегії Закарпатського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету

за участю представників:

від позивача (скаржника) ОСОБА_2

від відповідача ОСОБА_3

ВСТАНОВИВ:

рішенням господарського суду Закарпатської області від 12.10.2016 року в справі № 907/347/16 в позові Публічного акціонерного товариства Українська залізниця в особі Регіональної філії Львівська залізниця до Закарпатського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України про визнання недійсним та скасування рішення адміністративної колегії Закарпатського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету від 29.03.2016 № 3-р/к у справі №04-2/2016 відмовлено повністю.

В апеляційній скарзі, позивач, просить рішення господарського суду Закарпатської області від 12.10.2016 року в справі № 907/347/16 скасувати та прийняти нове рішення, яким позов задоволити. При цьому позивач вказує, про відсутність в діях ПАТ Українська залізниця ознак складу правопорушення, яке передбачене ч. 1 ст. 13 та п. 2 ст. 50 Закону України Про захист економічної конкуренції, в звязку з невідповідністю висновків, викладених у рішенні, ґрунтується на невірних даних та формально не відповідає дійсним обставинам, які існують. Окрім того, апелянт, зазначив, що позивачем не доведено монопольне становище позивача на даному ринку, оскільки не враховано існування іншого субєкта господарювання, а саме Служби комунального господарства в смт. Королево, Виноградівського району, Закарпатської області. Також, позивач вказує, що відсутність в споживача води була виключно з його вини та виходу трійника з ладу, позивач вказав, що внутрішньоквартальні, дворові чи внутрішньобудинкові мережі водопостачання на балансі в залізниці не перебувають.

У відзиві на дану апеляційну скаргу, відповідач, заперечив проти її задоволення, просив, суд, рішення господарського суду Закарпатської області від 12.10.2016 року в справі № 907/347/16 залишити без змін з підстав того, що судом першої інстанції всебічно та в повному обсязі зясовано всі обставини справи, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Представник позивача (скаржника) в судовому засіданні вимоги апеляційної скарги підтримав, просив задоволити в повному обсязі: скасувати рішення господарського суду Закарпатської області від 12.10.2016 року по справі № 907/347/16 та прийняти нове рішення про задоволення позову.

Представник відповідача в судовому засіданні проти вимог апеляційної скарги заперечив, просив оскаржуване рішення залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення, з підстав, наведених у відзиві на апеляційну скаргу (вих.№03.2-18/1213 від 17.11.2016 року).

Розглянувши наявні в справі докази, давши належну оцінку доводам та запереченням, які містяться в апеляційній скарзі, колегія суддів Львівського апеляційного господарського суду дійшла висновку, що рішення господарського суду першої інстанції слід залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення з наступних підстав.

До Закарпатського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України надійшла скарга від 04.01.2016 року гр. ОСОБА_4, щодо незаконного відключення Ужгородською дистанцією водопостачання регіональної філії Львівська залізниця ПАТ Українська залізниця (Т.-1, а.с. 100-112). Розпорядженням адміністративної колегії Закарпатського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України від 04.02.2016 № 2-рп/к, розпочато розгляд справи № 04-2/2016, відносно публічного акціонерного товариства Українська залізниця в особі Ужгородської дистанції водопостачання регіональної філії Львівська залізниця, в звязку з наявністю в його діях ознак порушення законодавства про захист економічної конкуренції, передбаченого пунктом 2 статті 50, частиною 1 та пунктом 1 частини 2 статті 13 Закону України Про захист економічної конкуренції.

29.03.2016 року за результатами розгляду справи №04-2/2016 відповідачем прийнято рішення №3-р/к (Т.-1 а.с. 18-27), відповідно до якого:

1. Визнано, що публічне акціонерне товариство Українська залізниця в особі Ужгородської дистанції водопостачання регіональної філії Львівська залізниця (ідентифікаційний код 40075815) за результатами діяльності 2015 року та поточного періоду 2016 року, як субєкт природної монополії, займає монопольне (домінуюче) становище на ринку централізованого водопостачання в межах своїх водопровідно-каналізаційних мереж смт. Королево Виноградівського району з частками по 100,0 відсотків відповідно.

2. Визнано дії публічного акціонерного товариства Українська залізниця в особі Ужгородської дистанції водопостачання регіональної філії Львівська залізниця (ідентифікаційний код 40075815) щодо:

- припинення водопостачання споживачу ОСОБА_5 всупереч вимогам Закону України Про житлово-комунальні послуги, Правил користування системами централізованого комунального водопостачання та водовідведення в населених пунктах України, Правил технічної експлуатації систем водопостачання та каналізації населених пунктів України та невиконання своїх зобовязань, передбачених договором № 478/к від 23.01.2014 року, порушенням законодавства про захист економічної конкуренції, передбаченого пунктом 2 статті 50, частиною 1 статті 13 Закону України Про захист економічної конкуренції у вигляді зловживання монопольним (домінуючим) становищем на ринку, шляхом ущемлення інтересів споживача, які були б неможливими за умов існування значної конкуренції на ринку.

- укладення із споживачем ОСОБА_5 договору № 478/к від 23.01.2014 про надання послуг з постачання холодної води і водовідведення, який не відповідає положенням Типового договору, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 року № 630, порушенням законодавства про захист економічної конкуренції, передбаченого пунктом 2 статті 50, пунктом 1 частини 2 статті 13 Закону України Про захист економічної конкуренції у вигляді зловживання монопольним (домінуючим) становищем на ринку шляхом встановлення таких умов реалізації товару, які неможливо було б встановити за умов існування значної конкуренції на ринку.

3. На підставі статті 52 Закону України Про захисту економічної конкуренції за вчинення порушень законодавства про захист економічної конкуренції, зазначених в пункті 2 цього рішення, накладено на публічне акціонерне товариство Українська залізниця в особі Ужгородської дистанції водопостачання регіональної філії Львівська залізниця штраф у розмірі по 34 000,00 (тридцять чотири тисячі) гривень.

4. Зобовязано публічне акціонерне товариство Українська залізниця в особі Ужгородської дистанції водопостачання регіональної філії Львівська залізниця привести договори про надання послуг з централізованого постачання холодної води і водовідведення у відповідність положенням Типового договору, затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 № 630, про що повідомити територіальне відділення у двомісячний строк з дня одержання цього рішення.

Не погоджуючись з цим, позивач вважає, що приймаючи вказане рішення адміністративна колегія неповно з'ясувала обставин, які мають значення для справи; не довела обставин, які мають значення для справи і які визнано встановленими, що призвело до невідповідності висновків, викладених у рішенні, обставинам справи. Зважаючи на це, покликаючись на положення ст. 59 Закону України Про захист економічної конкуренції заявник звернувся до господарського суду з позовом і просить суд визнати недійсним та скасувати зазначене рішення адміністративної колегії Закарпатського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету.

Пунктом 2 статті 50 Закону України Про захист економічної конкуренції (далі - Закон) передбачено, що зловживання монопольним (домінуючим) становищем є порушеннями законодавства про захист економічної конкуренції.

Згідно статті 13 Закону України Про захист економічної конкуренції, зловживання монопольним (домінуючим) становищем на ринку є дії чи бездіяльність суб'єкта господарювання, який займає монопольне (домінуюче) становище на ринку, що призвели або можуть призвести до недопущення, усунення чи обмеження конкуренції, або ущемлення інтересів інших суб'єктів господарювання чи споживачів, які були б неможливими за умов існування значної конкуренції на ринку.

В оскаржуваному рішенні адміністративної колегії Закарпатського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України вказано, що публічне акціонерне товариство Українська залізниця в особі Ужгородської дистанції водопостачання регіональної філії Львівська залізниця (ідентифікаційний код 40075815) за результатами діяльності 2015 року та поточного періоду 2016 року, як субєкт природної монополії, займає монопольне (домінуюче) становище на ринку централізованого водопостачання в межах своїх водопровідно-каналізаційних мереж смт. Королево Виноградівського району з частками по 100,0 відсотків відповідно.

Порядок визначення монопольного (домінуючого) становища суб'єктів господарювання на ринку встановлюється Методикою визначення монопольного (домінуючого) становища суб'єктів господарювання на ринку, затвердженої розпорядженням Антимонопольного комітету України від 05.03.02р. №49-р, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 01.04.02р. за №317/6605 (із змінами) (далі по тексту - Методика), яка призначена для аналізу діяльності суб'єктів господарювання, груп суб'єктів господарювання та споживачів з виробництва, реалізації, придбання товарів, надання послуг, виконання робіт на загальнодержавних та регіональних ринках.

Підпункт 2.1. пункту 2 вказаної Методики містить перелік можливих дій для визначення монопольного (домінуючого) становища суб'єктів господарювання, а тому є диспозитивною нормою. Застосування цього переліку залежить від конкретного порушення конкурентного законодавства та включає як структурні, так і поведінкові показники, що характеризують стан конкуренції на ринку. Приймаючи до уваги, що приписи Методики не містять імперативних норм, щодо обов'язкового застосування при визначенні монопольного (домінуючого) становища всіх передбачених нею показників в їх сукупності, тому твердження позивача про не проведення відповідачем аналізу та оцінки обставин, необхідних для визначення монопольного становища, не підтверджується матеріалами справи.

Так як вбачається із змісту оспорюваного рішення, відповідачем визначено об'єкт аналізу, зокрема: суб'єкт господарювання - публічне акціонерне товариство Українська залізниця в особі Ужгородської дистанції водопостачання регіональної філії Львівська залізниця, яка здійснює свою діяльність з надання послуг з централізованого водопостачання на підставі ліцензії серії АГ № 500056 від 28.02.2012, конкретний товар, який відпускається суб'єктом господарювання - послуги з централізованого водопостачання, при цьому обґрунтовано зазначено, що виходячи з приписів Закону України Про житлово-комунальні послуги та Закону України Про питну воду та питне водопостачання взаємозамінні товари (товарні групи), з огляду на умови отримання послуги з централізованого водопостачання, відсутні. Також ця послуга не може бути замінена послугою з існуючих альтернативних джерел, а споживачі послуги, які її отримують, не можуть відмовитись від послуги з централізованого водопостачання, яку надає Підприємство. Отже, товарними межами ринку за показниками взаємозамінності, подібності призначення, споживчих властивостей та умов використання товару визначено послуга з централізованого водопостачання.

З урахуванням цього також обґрунтовано визначено територіальні (географічні) межі ринку послуг з централізованого водопостачання, оскільки ліцензійними умовами провадження господарської діяльності з централізованого водопостачання та водовідведення визначено поняття системи централізованого водопостачання як комплекс об'єктів, споруд, розподільних водопровідних мереж, повязаних єдиним технологічним процесом виробництва та транспортування питної води споживачам. Тому територіальні межі ринку централізованого водопостачання визначаються територією, на якій розташовані мережі, за допомогою яких надається послуга з централізованого водопостачання.

Таким чином територіальними (географічними) межами ринку централізованого водопостачання визначено смт. Королево Виноградівського району в межах діючих водопровідно-каналізаційних мереж по яким позивачем надається послуга з водопостачання. Відповідно до рішення виконавчого комітету Королівської селищної ради від 23.06.2009 року №67 Про встановлення (погодження) тарифів на комунальні послуги з централізованого водопостачання, а також визначення виконавця вище зазначених послуг на території с. Королево, позивач, визначений як єдиний виконавець комунальних послуг з централізованого водопостачання та водовідведення. Вказану обставину також додатково підтверджено і листом Королівської селищної ради №02-08/1041 від 09.09.2016 року. (Т.-1, а.с. 212-213).

Крім цього, відповідно до статті 5 Закону України Про природні монополії ринок централізованого водопостачання та водовідведення віднесено до сфери діяльності субєктів природних монополій.

З метою запровадження механізму реалізації частини другої статті 5 Закону України Про природні монополії, який набрав чинності з 8 січня 2013 року, та відповідно до пункту 11 частини третьої статті 7 Закону України Про Антимонопольний комітет України, було прийнято розпорядження Антимонопольного комітету України від 28 листопада 2012 року № 874-р Про затвердження Порядку складання та ведення зведеного переліку субєктів природних монополій, зареєстроване в Міністерстві юстиції України 19.12.2012 за №2119/22431.

Цим Порядком визначається порядок складання та ведення Антимонопольним комітетом України зведеного переліку суб'єктів природних монополій (далі - Зведений перелік) з метою виконання положень Закону України Про природні монополії.

До Зведеного переліку включаються суб'єкти господарювання (юридичні особи), які виробляють (реалізують) товари на ринках, що перебувають у стані природної монополії та включені до реєстрів субєктів природних монополій у відповідних сферах органами, що здійснюють державне регулювання у сфері природних монополій.

Складання та ведення Зведеного переліку здійснюються Комітетом на підставі реєстрів субєктів природних монополій у сфері житлово-комунального господарства, що формуються національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері комунальних послуг

Відповідно до зведеного переліку субєктів природних монополій , який розміщений на сайті Антимонопольного комітету України, Позивач, є субєктом природної монополії на ринку послуг з централізованого водопостачання в Закарпатській області (Т.-1, а.с. 217-220). При цьому оскільки, послуги централізованого водопостачання та водовідведення полягають у необхідності застосування певних інженерних мереж та, відповідно до ст. 5 Закону України "Про природні монополії", віднесені до сфери діяльності суб'єктів природної монополії, то позивач здійснюючи свою діяльність на ринках з централізованого водопостачання та водовідведення в межах своїх мереж, перебуває у стані природної монополії.

Таким чином приймаючи до уваги вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що матеріалами справи не спростовується рішення відповідача в частині визнання Публічне акціонерне товариства Українська залізниця в особі Ужгородської дистанції водопостачання регіональної філії Львівська залізниця за результатами діяльності 2015 року та поточного періоду 2016 року, як субєктом природної монополії, зайняття монопольного (домінуюче) становища на ринку централізованого водопостачання в межах своїх водопровідно-каналізаційних мереж в смт. Королево Виноградівського району з частками по 100,0 відсотків відповідно.

Доводи апелянта з даного приводу не заслуговують на увагу, оскільки спростовуються вищенаведеним в сукупності та не підтверджені належними та допустимими доказами.

Згідно частини 2 статті 22 Закону України Про питну воду та питне водопостачання на споживача покладені обов'язки своєчасно вносити плату за використану питну воду відповідно до встановлених тарифів на послуги централізованого водопостачання; у разі внесення не в повному обсязі плати за використану питну воду обмежувати власне використання питної води до рівня екологічної броні питного водопостачання, забезпечувати безперешкодний доступ відповідальних представників підприємств питного водопостачання до власних водопровідних мереж та обладнання для контролю за рівнем споживання питної води, а також для виконання відключення і обмеження споживання відповідно до встановленого порядку.

Відповідно частини 2 статті 23 Закону України Про питну воду та питне водопостачання, підприємства питного водопостачання мають право у разі внесення споживачем не в повному обсязі плати за використану питну воду обмежити його питне водопостачання до рівня екологічної броні питного водопостачання.

Статтею 1 вказаного Закону визначено термін екологічна броня питного водопостачання як мінімальний рівень використання питної води споживачами (крім населення), необхідний для запобігання виникненню надзвичайних ситуацій техногенного або природного характеру.

Відповідно до частини 3 статті 16 Закону України Про житлово-комунальні послуги, комунальні послуги надаються споживачам безперебійно, виключно за винятком часу перерв на:

проведення ремонтних і профілактичних робіт виконавцем/виробником за графіком, погодженим з виконавчими органами місцевих рад або місцевими державними адміністраціями згідно з нормативними документами. Допустима тривалість перерв у наданні послуг, їх періодичність встановлюються Кабінетом Міністрів України на підставі стандартів, нормативів, норм, порядків та правил експлуатації, проведення випробувань теплових мереж, поточного і капітального ремонтів, реконструкції об'єктів житлового фонду;

міжопалювальний період для систем опалення, рішення про початок та закінчення якого приймається виконавчими органами відповідних місцевих рад або місцевими державними адміністраціями виходячи з кліматичних умов згідно з правилами та іншими нормативними документами;

ліквідацію наслідків аварій або дії обставин непереборної сили. Перерва у наданні комунальних послуг, яка виникла внаслідок аварії або дії обставин непереборної сили мас бути ліквідована у найкоротші терміни, що визначаються нормативними документами. Якщо ліквідація наслідків аварії або дії обставин непереборної сили потребує більше однієї доби, виконавець/виробник спільно з органами місцевого самоврядування здійснює заходи щодо зменшення її негативного впливу на споживачів.

З системного аналізу, наведеного вище нормативного матеріалу вбачається, що для населення не встановлено граничного рівня обмеження, що можна тлумачити, як взагалі відсутню можливість залишати громадян без водокористування.

Як вбачається зі змісту оспорюваного рішення, а також пояснень представника позивача, припинення водопостачання споживачу гр. ОСОБА_5, (з яким було укладено договір № 478/к від 23.01.2014 про надання послуг з постачання холодної води) обґрунтовується позивачем, зокрема відсутністю його обовязку як постачальника з ремонту внутрішнього водопроводу споживача (власника дворогосподарства) за рахунок виробника послуги водопостачання. Проте такі доводи є безпідставні та такими, що суперечать вищевказаним положенням законодавства. Згідно п. 20 Договору № 478/к від 23.01.2014 про надання послуг з постачання холодної води, укладеного позивачем з споживачем гр. ОСОБА_5 точкою розподілу, в яких здійснюється передача послуг від виконавця споживачеві є місце підключення мереж будинку до мереж виконавця (проте сторонами не визначено чітко точку розподілу, в якій здійснюється передача послуг від виконавця споживачеві, при цьому позивачем не надано узгодженої сторонами план-схеми, тощо). Таким чином, у даному випадку, за відсутності визначення сторонами у договорі іншого, згідно положень п. 11.1.1. Правил технічної експлуатації систем водопостачання та водовідведення населених пунктів України", межею внутрішньої системи водопроводу є зовнішня поверхня стіни будівлі споживача гр. ОСОБА_5 Більше того, матеріалами справи встановлено, що прорив труби мав місце в дворогосподарстві гр. ОСОБА_6, а не споживача гр. ОСОБА_5

За таких обставин, приймаючи до уваги вищенаведене нормативне обґрунтування, суд погоджується з висновкам відповідача, що дії публічного акціонерного товариства Українська залізниця в особі Ужгородської дистанції водопостачання регіональної філії Львівська залізниця, щодо припинення водопостачання споживачу ОСОБА_5, всупереч вимогам Закону України Про житлово-комунальні послуги, Правил користування системами централізованого комунального водопостачання та водовідведення в населених пунктах України, Правил технічної експлуатації систем водопостачання та каналізації населених пунктів України та невиконання своїх зобовязань, передбачених договором № 478/к від 23.01.2014 року, є порушенням законодавства про захист економічної конкуренції, передбаченого пунктом 2 статті 50, частиною 1 статті 13 Закону України Про захист економічної конкуренції у вигляді зловживання монопольним (домінуючим) становищем на ринку, шляхом ущемлення інтересів споживача, які були б неможливими за умов існування значної конкуренції на ринку.

Відповідно до частин третьої, четвертої статті 179 Господарського кодексу України (далі ГК України) укладення господарського договору є обов'язковим для сторін, якщо він заснований на державному замовленні, виконання якого є обов'язком для суб'єкта господарювання у випадках, передбачених законом, або існує пряма вказівка закону щодо обов'язковості укладення договору для певних категорій суб'єктів господарювання чи органів державної влади або органів місцевого самоврядування.

При укладенні господарських договорів сторони можуть визначати зміст договору на основі:

вільного волевиявлення, коли сторони мають право погоджувати на свій розсуд будь-які умови договору, що не суперечать законодавству;

примірного договору, рекомендованого органом управління суб'єктам господарювання для використання при укладенні ними договорів, коли сторони мають право за взаємною згодою змінювати окремі умови, передбачені примірним договором, або доповнювати його зміст;

типового договору, затвердженого Кабінетом Міністрів України, чи у випадках, передбачених законом, іншим органом державної влади, коли сторони не можуть відступати від змісту типового договору, але мають право конкретизувати його умови;

договору приєднання, запропонованого однією стороною для інших можливих суб'єктів, коли ці суб'єкти у разі вступу в договір не мають права наполягати на зміні його змісту.

Згідно з приписами частини третьої статті 184 ГК України укладення господарських договорів на основі примірних і типових договорів повинно здійснюватися з додержанням умов, передбачених статтею 179 цього Кодексу, не інакше як шляхом викладення договору у вигляді єдиного документа, оформленого згідно з вимогами статті 181 цього Кодексу та відповідно до правил, встановлених нормативно-правовими актами щодо застосування примірного або типового договору.

Закон України Про житлово-комунальні послуги визначає основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов'язки. Положення коментованого Закону є нормативним актом спеціальної дії, який регулює відносини, що виникають між виробниками, виконавцями, споживачами у процесі створення, надання та споживання житлово-комунальних послуг.

Приписами статей 3, 6, 203, 626, 627 ЦК України визначені загальні засади цивільного законодавства, зокрема поняття договору і свободи договору та сформовані загальні вимоги до договорів як різновиду правочинів (вільне волевиявлення учасника правочину).

Відповідно до частини першої статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно з пунктом 2 частини першої статті 208 ЦК України правочин між фізичною і юридичною особами належить вчиняти у письмовій формі, за виключенням випадків, передбачених частиною першою статті 206 цього Кодексу.

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору (частина перша статті 638 ЦК України). Інші випадки визнання договору укладеним зазначені у статтях 642, 643 ЦК України.

Частина перша статті 628 ЦК України передбачає, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до змісту статей 6, 627 ЦК України свобода договору полягає в праві сторін вільно вирішувати питання при укладенні договору, виборі контрагентів та погодженні умов договору.

Закріпивши принцип свободи договору, ЦК України разом з тим визначив, що свобода договору не є безмежною, оскільки відповідно до абзацу другого частини третьої статті 6 та статті 627 цього Кодексу при укладенні договору, виборі контрагентів, визначенні умов договору сторони не можуть діяти всупереч положенням цього Кодексу та інших актів цивільного законодавства.

Зазначені положення узгоджуються з приписами частини першої статті 203, частини першої статті 215 ЦК України, відповідно до яких підставою недійсності правочинів є суперечність їх актам цивільного законодавства.

Учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: власник, споживач, виконавець, виробник. Виробник послуг може бути їх виконавцем.

Статті 20, 21 Закону України Про житлово-комунальні послуги визначають обов'язки споживача та виконавця житлово-комунальних послуг.

Пунктом 1 частини третьої статті 20 Закону України Про житлово-комунальні послуги передбачений обов'язок споживача укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору. Цей обов'язок кореспондується з обов'язком виконавця, визначеному пунктом 3 частини другої статті 21 цього Закону підготувати та укласти зі споживачем договір на надання житлово-комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов його виконання згідно з типовим договором.

Надання послуг з централізованого водопостачання та водовідведення для споживачів регулюється Правилами надання послуг централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення. Правила регулюють відносини на ринку між споживачами та виконавцями послуг з централізованого водопостачання та водовідведення незалежно від форм власності та підпорядкованості.

Форма та зміст (умови) Типового договору затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 № 630 Про затвердження правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення (далі - постанова № 630), в якому передбачено права та обов'язки споживача, права та обов'язки виконавця даних послуг, відповідальність сторін, порядок встановлення факту неналежного надання або ненадання послуг та розв'язання спорів.

З аналізу змісту частини третьої статті 6, частини першої статті 630 ЦК України, постанови № 630 вбачається, що умови Типового договору, що набули юридично обов'язкового значення в силу актів цивільного законодавства, є обовязковими для сторін договору, які не мають права відступити від їх положень, врегулювати свої відносини на власний розсуд, а лише мають право конкретизувати його умови

Відповідно до п. 2.2.10 Ліцензійних умов провадження господарської діяльності з централізованого водопостачання та водовідведення, затверджених постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері комунальних послуг, від 10.08.2012 № 279, зареєстрованою у Міністерстві юстиції України 31.08.2012 за № 1468/21780, встановлено, що ліцензіат не має права зловживати монопольним становищем у будь-якій формі.

Аналізом договору про надання послуг з постачання холодної води і водовідведення № 478/к від 23.01.2014 року, укладеного Ужгородською дистанцією водопостачання із споживачем ОСОБА_5 встановлено, що він не відповідає Типовому договору.

В договорі відсутні чітко визначені вищезазначеними нормативними актами обовязки виробника (виконавця), передбачені Типовим договором, а саме:

- інформування споживача протягом доби з дня виявлення недоліків у роботі внутрішньобудинкових інженерних систем та/або інженерного обладнання, що розташовані за межами багатоквартирного будинку або житлового будинку (у разі його особистого звернення - невідкладно), про причини та очікувану тривалість зупинення надання послуг або обмеження їх кількості, а також про причини порушення якісних показників надання послуг;

- усунення аварії та інші порушення порядку надання послуг, а також виконання заявки споживачів у строк, установлений законодавством та договором;

- ведення обліку скарг (заяв, вимог, претензій) споживачів щодо кількості та якості надання послуг, а також обліку їх розгляду;

- відшкодовування збитків, завданих майну та/або приміщенню споживача та/або членів його сім'ї, шкоду, заподіяної його життю чи здоров'ю внаслідок неналежного надання або ненадання послуг, а також моральної шкоди в порядку та розмірі, які визначаються відповідно до законодавства і договору;

- сплати споживачу неустойки (штрафу, пені) у разі ненадання послуг або надання послуг неналежної якості у порядку та у випадках, передбачених законодавством і договором;

- здійснення перерахунку розміру плати у разі ненадання послуг.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що в рішенні від 29.03.2016 № 3-р/к у справі №04-2/2016 доведено зловживання Публічним акціонерним товариством Українська залізниця в особі Ужгородської дистанції водопостачання регіональної філії Львівська залізниця монопольним (домінуючим) становищем на досліджуваному ринку, оскільки назване товариство укладало зі споживачем ОСОБА_7 договір про надання послуг з централізованого постачання холодної води №478/к від 23.01.2014 року, який підготовлений товариством як виконавцем, що займає монопольне становище на досліджуваному ринку, (договір) відступає від положень Типового договору і така невідповідність звужує права споживача послуг, обов'язки виконавця послуг та не надає споживачу необхідної інформації у повному обсязі, що є порушенням законодавства про захист економічної конкуренції, і вчинення такого порушення позивачем встановлено оспорюваним рішенням Територіального відділення.

Відповідно до ст.ст.33, 34 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно ст.43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Враховуючи наведене, апеляційний господарський суд, вважає, що рішення господарського суду першої інстанції прийняте, з урахуванням всіх обставин справи та з дотриманням норм чинного законодавства, а тому підстави для його зміни чи скасування відсутні.

Відповідно до ст.ст. 99, 101, 103, 105 ГПК України, Львівський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Рішення господарського суду Закарпатської області від 12.10.2016 року в справі № 907/347/16 залишити без змін.

2. Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Українська залізниця в особі Регіональної філії Львівська залізниця залишити без задоволення.

3. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку.

4. Матеріали справи направити на адресу місцевого господарського суду.

Повний текст постанови виготовлений 05.12.2016 р.

Головуючий Малех І. Б.

Судді Михалюк О.В.

ОСОБА_1