ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"29" листопада 2016 р. Справа № 917/923/16

Колегія суддів у складі: головуючий суддя Білецька А.М., суддя Барбашова С.В. , суддя Істоміна О.А.

при секретарі Бєлкіній О.М.

за участю представників сторін:

позивача - не зявився

1-го відповідача - ОСОБА_1 (дов. № 33/2 від 30.08.16 р.)

2-го відповідача - не зявився

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу ТОВ "Білогір'я молокопродукт", м. Гадяч (вх. №2660 П/3) на рішення господарського суду Полтавської області від 09.08.16 року у справі № 917/923/16

за позовом ТОВ "Білогір'я молокопродукт", м. Гадяч, Полтавська обл.

до 1. ТОВ "Україна 2001", смт. Теофіполь, Хмельницька обл.

2. ТОВ "Фаворит-Траст", м. Гадяч, Полтавська обл.

про стягнення 110 084,31 грн.,

ВСТАНОВИЛА:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Білогір'я молокопродукт" звернулось до господарського суду Полтавської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Україна 2001" про стягнення 108 584,31 грн., з яких: 72 776,50 грн. збитки, 9 500,00 грн. штраф, 26 307,81 грн. реальні збитки за неналежне виконання зобов'язання за договором відповідального зберігання №10/47 та до Товариства з обмеженою відповідальністю "Фаворит-Траст" про стягнення 1 500,00 грн. за договором поруки.

Рішенням господарського суду Полтавської області від 09.08.2016 року у справі №917/923/16 (суддя Кульбако М.М.) в задоволенні позову відмовлено.

Позивач не погодився з зазначеним рішенням, звернувся до Харківського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій посилається на порушення норм матеріального і процесуального права при його прийнятті та неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи. Просить скасувати рішення господарського суду Полтавської області від 09.08.2016 року у справі №917/923/16 та прийняти нове, яким позов задовольнити. Стягнути з відповідачів на користь ТОВ "Білогір'я молокопродукт" судовий збір у розмірі пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Позивач вважає, що висновок суду першої інстанції про відсутність підстав для стягнення збитків, є передчасним і не відповідає фактичним обставинам справи, які, на думку позивача, свідчать про відсутність спірного обладнання у позивача та дворазове порушення 1-м відповідачем зобовязання щодо його повернення, що спричинило обєктивне зменшення майнових благ позивача в розмірі ринкової вартості спірного обладнання. Крім того, позивач посилається на понесені ним збитки в звязку з невиконанням, попереднього договору купівлі-продажу обладнання № 1 від 06.08.2015, укладеного з ТОВ "КМЗ-Капітал". Позивач також вважає, що він правомірно вимагає сплати штрафу на загальну суму 10000,00 грн. згідно з п.п. 5.1.2 договору.

1-й відповідач, ТОВ "Україна 2001", у відзиві на апеляційну скаргу з наведеними позивачем доводами не погоджується, просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, оскаржуване рішення без змін.

1-й відповідач зокрема посилається на те, що в матеріалах справи відсутні будь-які докази, які б свідчили, що сторонами договору відповідального зберігання погоджено місце зберігання обладнання за договором відповідального зберігання № 10/47 від 28.11.2012, а також докази, які б підтверджували, що скаржник звертався до ТОВ "Україна 2001" із запитами про надання інформації щодо місця зберігання обладнання, умов його зберігання, стану обладнання. Як зазначає 1-й відповідач, факт того, що спірне обладнання не є втраченим, знищеним або пошкодженим і знаходиться на зберіганні у ТОВ "Україна 2001" доведено довідкою № 1846 від 08.08.2016. 1-й відповідач вважає необґрунтованим розмір заявлених позивачем збитків, а також посилається на відсутність вини та причинно-наслідкового звязку між не виконанням ТОВ "Україна 2001" свого зобовязання щодо повернення обладнання та витратами, які були понесені ТОВ "Білогір'я молокопродукт" на користь ТОВ "КМЗ-Капітал" через не укладання основного договору. Також, 1-й відповідач зазначає про те, що дії щодо повернення обладнання із відповідального зберігання повинні здійснюватись саме і виключно Поклажодавцем , але в матеріалах справи відсутні докази, що такі дії ТОВ «Бшогір'я молокопродукт» намагалось зробити такі дії, і тим більше відсутні докази, що ТОВ «Україна 2001» заважало здійсненню таких дій щодо повернення обладнання із відповідального зберігання.

Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 25.10.2016 розгляд справи відкладено на 29.11.2016.

28.11.2016 ТОВ "Україна 2001" надало додаткові пояснення по справі, в яких, з урахуванням ст. 951 ЦК України та ст. 226 ГК України, зазначає про відсутність підстав для задоволення вимог скаржника щодо відшкодування збитків в розмірі ринкової вартості обладнання, тому що це обладнання не є втраченим, знищеним або пошкодженим. 1-й відповідач також посилається зокрема на відсутність доказів, що обладнання, перелік якого наведено в договорі відповідального зберігання № 10/47 від 28.11.2012р. знаходилось саме в с. Волиця-Польова Хмельницької області, недоліки в оформленні акту про виїзд па демонтаж обладнання від 22.12.2015, відсутність погодження між зберігачем та поклажодавцем будь-яких дій з боку зберігача при отриманні вимоги про повернення обладнання з відповідального зберігання, відсутність доведених фактів наявності порушень з боку ТОВ «Україна 2001» щодо не виконання вимог скаржника про повернення майна з відповідального зберігання.

Позивач в призначене судове засідання не зявився, про причини неявки суд не повідомив, про час та місце судового розгляду справи був повідомлений належним чином.

2-й відповідач, ТОВ "Фаворит-Траст", відзив на апеляційну скаргу не надав, в призначене судове засідання не зявився, про причини неявки суд не повідомив, про час та місце судового розгляду справи був повідомлений належним чином.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представника 1-го відповідача, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції обставин справи та доказів на їх підтвердження, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду встановила наступне.

Як свідчать матеріали справи, 28 листопада 2012 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Білогір'я молокопродукт" (надалі поклажодавець, позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Україна 2001" (надалі зберігач, 1-й відповідач) укладено договір відповідального зберігання №10/47 (надалі договір).

При цьому сторони узгодили наступне:

- зберігач зобов'язується безоплатно зберігати передане поклажодавцем на відповідальне зберігання обладнання, а саме: холодильна установка серія HGM 028І10G, модель: UC-240329824 компресор МТ-28, 380 Вт, об'єм 1000 л та насос молочний BGM-6, номер БГ983 (надалі обладнання) (п. 1.1. договору);

- загальна вартість обладнання, що передається на відповідальне зберігання за цим договором складає суму в розмірі 28 000,00 грн., в тому числі ПДВ (п. 1.2 договору);

- строк зберігання починається з моменту підписання договору та закінчується з моменту повернення обладнання поклажодавцю, але у будь-якому випадку не пізніше 31 грудня 2013 р. (п. 1.4 договору);

- прийом-передача обладнання здійснюється за актом прийому-передачі обладнання на зберігання, який підписується поклажодавцем та зберігачем (додаток №1) (п. 2.1 договору);

- Зберігач зобов'язаний на першу вимогу Поклажодавця повернути Обладнання, навіть якщо строк його зберігання не закінчився (п. 3.2 Договору);

- зберігач зобов'язаний на першу вимогу поклажодавця надати йому можливість вільного доступу до обладнання і перевірки умов зберігання у будь-який зручний для поклажодавця час (п. 3.5 договору);

- поклажодавець має право у будь-який час вимагати у зберігача повного або часткового повернення обладнання, яке знаходиться на зберіганні (п. 4.2 договору);

- зберігач несе відповідальність перед поклажодавцем у випадку втрати, знищення, псування обладнання (п. 5.1 договору);

- за нанесену шкоду обладнанню зберігач відшкодовує повну вартість такої шкоди (п. 5.1.1 договору);

- у разі неповернення зберігачем обладнання поклажодавцю, на першу вимогу останнього, зберігач сплачує на користь поклажодавця штраф в розмірі пяти тисяч гривень та відшкодовує понесені поклажодавцем витрати (в т.ч., але не обмежуючись транспортні витрати, витрати по монтажу-демонтажу обладнання тощо) у повному обсязі (п. 5.1.2. договору);

- за порушення вимог п. 3.5. цього договору, зберігач сплачує на користь поклажодавця штраф у розмірі однієї тисячі гривень та відшкодовує понесені поклажодавцем витрати (в т.ч., але не обмежуючись транспортні витрати, витрати по монтажу-демонтажу Обладнання тощо) у повному обсязі (п. 5.1.5. договору);

- усі штрафні санкції визначені умовами цього договору повинні бути сплачені протягом 1 (одного) банківського дня з моменту отримання вимоги про їх сплату. У випадку невиконання зазначеного терміну сплати, зберігач сплачує на користь поклажодавця пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми протермінованих оплат за кожен день затримки (п. 5.2 договору);

- договір набирає чинності з моменту його підписання і діє до 31 грудня 2013 року. Договір продовжує свою дію якщо жодна із сторін не повідомить письмово іншу сторону про бажання припинити дію договору (п. 8.1 договору).

На підставі акту прийому передачі обладнання на відповідальне зберігання від 28.11.2012, який підписаний уповноваженими представниками сторін та скріплений їх печатками, позивачем передано на зберігання 1-му відповідачу обладнання, а саме: холодильну установку та насос молочний (копія акту а.с. 16).

Позивач зазначає, що в серпні 2015 року позивач неодноразово усно звертався до 1-го відповідача з повідомленням про намір повернути передане майно із зберігання. Оскільки дії 1-го відповідача не свідчили про бажання повертати майно (недопуск для огляду, перевірки умов зберігання тощо), позивач письмово листом №566 від 01.10.2015 року повідомив 1-го відповідача про наміри повернути усе майно, передане за договором на відповідальне зберігання, а саме: холодильну установку на 1000 л та насос молочний BGM-6, та зобов'язав відповідача 1 у строк до 16.10.2015 повернути зазначене обладнання. Цим же листом 1-й відповідач був попереджений про явку представників позивача для здійснення демонтажу обладнання в період з 12.10.2015 по 16.10.2015, за адресою розташування обладнання: с. Волиця-Польова, Хмельницької області, та у зв'язку з цим зобов'язаний був надати вільний доступ представникам для проведення такого демонтажу. Листом №688/3 від 17.12.2015 позивач повторно вимагав у 1-го відповідача повернути передане на зберігання обладнання в строк до 25 грудня 2015 року, у зв'язку з чим зобов'язав 1-го відповідача надати вільний доступ представникам позивача на територію розташування обладнання в період з 21.12.2015 по 25.12.2015 для проведення демонтажу. 1-й відповідач вимоги отримав, однак відповіді не надав і жодних дій щодо створення сприятливих умов для демонтажу не вчинив. На підставі надісланих вимог та згідно наказу №192 "Про виїзд на демонтаж обладнання" від 04.12.2015 року, ТОВ "Білогір'я молокопродукт" було створено комісію, яку 22 грудня 2015 делеговано для демонтажу холодильного обладнання за адресою: с. Волиця-Польова, Хмельницької області. Станом на сьогоднішній день обладнання позивачу не повернуто, у вільному доступі до нього відмовлено, жодної інформації про умови зберігання та стан обладнання 1-м відповідачем не надано.

Позивач вказує, що з огляду на це виконання 1-м відповідачем своїх зобов'язань за договором щодо повернення обладнання втратило для ТОВ "Білогір'я молокопродукт" інтерес.

Таким чином, на підставі викладеного позивач, просив стягнути з 1-го відповідача збитки з урахуванням ринкових цін обладнання станом на день подання позовної заяви, а саме: за холодильну установку на 1000л у розмірі 70 276,50 грн. та насос молочний BGM-6 у розмірі 2500,00 грн., а всього 72 776,50 гривень.

На підставі п. 5.1.2. договору позивачем заявлено до стягнення 10 000,00 грн. штрафу в звязку з неодноразовим зверненням до 1-го відповідача з вимогою про повернення обладнання (Лист №566 від 01.10.2015, Лист №688/3 від 17.12.2015).

Крім того, на підставі п. 5.1.5. договору позивачем нарахований 1-му відповідачу штраф в розмірі 1000,00 грн. в звязку з ненаданням поклажодавцю можливості вільного доступу до обладнання згідно акту про виїзд комісії позивача на демонтаж від 22.12.2015.

Крім того, позивач зазначає, що витребування майна із відповідального зберігання було зумовлено намірами здійснити його продаж. Відтак, 06 серпня 2015 року між ТОВ "Білогір'я молокопродукт" та ТОВ "КМЗ-Капітал" було укладено попередній договір про укладення договору купівлі-продажу обладнання №6 (надалі попередній договір, а.с. 26).

Відповідно до п. 1 попереднього договору сторони зобов'язуються у строк до "20" квітня 2016 року (з урахуванням додаткової угоди №2) включно укласти основний договорів купівлі-продажу обладнання.

Відповідно до підписаного сторонами додатку 1 до попереднього договору, ТОВ "Білогір'я молокопродукт" зобов'язується передати у власність ТОВ "КМЗ-Капітал" обладнання, а саме: холодильну установку на 1000 л вартістю 72 384,80 грн. та насос BGM-6 вартістю 2 575,00 грн.

За умовами попереднього договору загальна вартість обладнання становить 74 959,80 грн. ТОВ "КМЗ-Капітал" має сплатити на поточний рахунок ТОВ "Білогір'я молокопродукт" в строк до "01" грудня 2015 року забезпечувальний платіж (завдаток) у розмірі 30% від загальної вартості обладнання, що становить 22 487, 94 грн. (п. 4 попереднього договору).

ТОВ "КМЗ-КАПІТАЛ" виконало свої зобов'язання, перерахувавши на поточний рахунок ТОВ "Білогір'я молокопродукт" забезпечувальний платіж (завдаток) у розмірі 22 487, 94 грн., що підтверджується випискою по банківському рахунку від 21.08.2015 р. (а.с. 33).

Позивач вказує, що оскільки визначене сторонами у попередньому договорі обладнання на сьогоднішній день не повертається зі зберігання на численні вимоги власника (позивача), ТОВ "Білогір'я молокопродукт" прострочило виконання свого зобов'язання перед ТОВ "КМЗ-Капітал" щодо підписання основного договору та передачі цього обладнання.

25 квітня 2016 року ТОВ "КМЗ-Капітал" звернулося до ТОВ "Білогір'я молокопродукт" з претензією про сплату:

- суми забезпечувального платежу (завдатку) в розмірі 22 487, 94 грн.;

- штрафу у розмірі, що дорівнює сумі отриманого забезпечувального платежу і становить 22 487, 94 грн.

- плати за користування грошовими коштами покупця за ставкою 25% річних за весь час користування раніше перерахованими коштами, починаючи з дня отримання коштів включно у сумі 3 819,87 грн. (п. 5.2 попереднього договору).

Позивач зазначає, що з метою уникнення судової тяганини ТОВ "Білогір'я молокопродукт" було змушене виконати вимоги ТОВ "КМЗ-Капітал" та сплатити визначені в претензії кошти, всього у розмірі 48 795,75 грн., що підтверджується належними платіжними документами (а.с.37-39).

Отже, як стверджує позивач, кошти у розмірі 26 307,81 грн. (не враховуючи суму повернутого завдатку) це реальні збитки, яких зазнав позивач, сплативши за невиконання умов попереднього договору, які також, повинні бути відшкодовані відповідачем 1 на користь позивача.

Враховуючи викладене, позивач просив суд стягнути з 1-го відповідача на свою користь збитки в розмірі ціни обладнання, що становлять 72 776,50 грн., штраф відповідно до п. 5.1.2 договору в сумі 9 500,00 грн. та реальні збитки в розмірі 26 307,81 грн.

Крім того, 28.11.2012 р. між Товариством з обмеженою відповідальністю "Фаворит-Транс" (відповідач 2) та ТОВ "Білогір'я молокопродукт" (позивач) укладено договір поруки.

Згідно п. 1.1. договору поруки поручитель зобов'язується на умовах даного договору відповідати за виконання зобов'язань Товариством з обмеженою відповідальністю "Україна 2001" перед Товариством з обмеженою відповідальністю "Білогір'я молокопродукт, що виникли з договору відповідального зберігання №10/47 від 28 листопада 2012 року.

Згідно пункту 2.1. договору поруки порукою забезпечується зобов'язання ТОВ "Україна 2001" відшкодувати ТОВ "Білогір'я молокопродукт" збитки, завдані будь-якими діями боржника, що спричинили неповернення обладнання його власнику, в тому числі, але не виключно втратою, знищенням або псуванням обладнання, переданого на відповідальне зберігання, у розмірі повної вартості такого обладнання або в частині нанесеної шкоди. А також сплатити в повному обсязі на користь кредитора штрафні санкції та додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб'єктам, вартість додаткових робіт, відсотки тощо), понесені останнім, відповідно до умов Основного договору.

Згідно 3.2. договору поруки поручитель відповідає перед кредитором за пунктом 2.1. даного договору - у вигляді обов'язку з виконання зобов'язання боржником за основним договором на суму, що дорівнює 1500,00 грн.

Враховуючи викладене, позивач просив стягнути з 2-го відповідача на свою користь 1 500,00 грн., а саме штраф у розмірі 1 000,00 грн. згідно п. 5.1.5 та штраф в сумі 500,00 грн. згідно п. 5.1.2 договору відповідального зберігання.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції, виходячи з положень статті 951 ЦК України, відповідно до якої поклажедавець набуває права на відшкодування збитків лише у разі втрати або пошкодження речі, а також документальних доказів наявності спірного обладнання у ТОВ "Україна 2001", яке було прийнято на зберігання за договором, дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову в частині стягнення з 1-го відповідача ринкової вартості обладнання в сумі 72 776,50 грн.

Також, суд першої інстанції вважав не доведеним факт наявності причинного зв'язку між протиправними діями або бездіяльністю 1-го відповідача та збитками позивача в сумі 26 307,81 грн., оскільки дії останнього не були перешкодою для укладення основного договору між позивачем та ТОВ "КМЗ-Капітал", при тому, що відповідно до умов попереднього договору покупцю було відомо про місце перебування обладнання. Відтак, вимоги в частині стягнення реальних збитків в сумі 26 307,81 грн., які складаються з штрафу, що дорівнює сумі отриманого забезпечувального платежу в розмірі 22 487, 94 грн. та плати за користування коштами за ставкою 25% річних за весь час користування у сумі 3 819,87 грн., визнані судом першої інстанції необґрунтованими та такими, що задоволенню не підлягають.

Також, суд першої інстанції відмовив в задоволенні позовних вимог в частині стягнення з 1-го відповідача штрафу, оскільки позивач не надав належних і допустимих переконливих доказів на підтвердження того, що 1-й відповідач відмовив позивачу в поверненні переданого на зберігання обладнання.

Вимоги позивача стосовно стягнення з 2-го відповідача суми 1 500,00 грн., з яких 1 000,00 грн. штраф згідно п. 5.1.5 та 500,00 грн. штраф згідно п. 5.1.2 договору відповідального зберігання, визнані місцевим господарським судом такими, що не підлягають задоволенню, з посиланням на те, що позивачем не надано доказів звернення позивача до 2-го відповідача з відповідною вимогою, що передбачено п. 4.1.1 договору поруки.

З висновками суду першої інстанції про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог погоджується колегія суддів, виходячи з наступного.

Згідно із статтею 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини. Положеннями статей 627, 628 Цивільного кодексу України визначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Підставою виникнення між ТОВ "Білогір'я молокопродукт" та ТОВ "Україна 2001" господарських правовідносин є укладений між сторонами 28.11.2012 договір відповідального зберігання №10/47.

Враховуючи правову природу укладеного між сторонами договору, кореспондуючи права та обов'язки його сторін, оцінка правомірності заявлених вимог має здійснюватись з урахуванням приписів законодавства, які регламентують правовідносини з договору зберігання.

Відповідно до статті 936 ЦК України за договором зберігання одна сторона (зберігач) зобов'язується зберігати річ, яка передана їй другою стороною (поклажодавцем), і повернути її поклажодавцеві у схоронності.

Як свідчать матеріали справи, на підставі акту прийому передачі обладнання на відповідальне зберігання від 28.11.2012, який підписаний представниками сторін та скріплений їх печатками, позивачем передано на зберігання 1-му відповідачу обладнання, а саме: холодильну установку та насос молочний. Разом з цим, судом апеляційної інстанції встановлено, що в даному акті не зазначено найменування субєкта господарювання (зберігача), від імені якого складений документ, посади, прізвища та ініціалів відповідальної за здійснення господарської операції особи від зберігача - ТОВ Україна 2001, що є порушенням вимог, які ставляться до первинного документу відповідно до Закону України Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні та п.2.4 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, яким передбачено, що первинні документи повинні мати такі обов'язкові реквізити: найменування підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), дата і місце складання, зміст та обсяг господарської операції, одиниця виміру господарської операції (у натуральному та/або вартісному виразі), посади і прізвища осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, особистий чи електронний підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

За правилами статті 942 ЦК України зберігач зобов'язаний вживати усіх заходів, встановлених договором, законом, іншими актами цивільного законодавства, для забезпечення схоронності речі.

Відповідно до статті 953 ЦК України зберігач зобов'язаний на першу вимогу поклажодавця повернути річ, якщо навіть строк її зберігання не закінчився.

Згідно статті 526 ЦК України зобов'язання повинно виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог , що звичайно ставляться.

Згідно із частинами 1,2 статті 938 ЦК України зберігач зобов'язаний зберігати річ протягом строку, встановленого у договорі зберігання. Якщо строк зберігання у договорі зберігання не встановлений і не може бути визначений виходячи з його умов, зберігач зобов'язаний зберігати річ до пред'явлення поклажодавцем вимоги про її повернення.

Частиною 1 статті 948 ЦК України встановлено, що поклажодавець зобов'язаний забрати річ від зберігача після закінчення строку зберігання.

Статтею 949 ЦК України встановлено, що зберігач зобов'язаний повернути поклажодавцеві річ, яка була передана на зберігання, або відповідну кількість речей такого самого роду та такої самої якості. Річ має бути повернена поклажодавцю в такому стані, в якому вона була прийнята на зберігання, з урахуванням зміни її природних властивостей.

01.10.2015 ТОВ Білогір'я молокопродукт листом №566 надіслало ТОВ Україна 2001 вимогу, у якій просило до 16.10.2015 повернути обладнання, передане за договором на відповідальне зберігання, а саме: холодильну установку на 1000 л та насос молочний BGM-6, та зобов'язав відповідача 1 у строк до 16.10.2015 повернути зазначене обладнання. Цим же листом 1-й відповідач був попереджений про явку представників позивача для здійснення демонтажу обладнання в період з 12.10.2015 по 16.10.2015, за адресою розташування обладнання: с. Волиця-Польова, Хмельницької області, та у зв'язку з цим зобов'язаний був надати вільний доступ представникам для проведення такого демонтажу.

Проте, матеріали справи не містять доказів прибуття представників позивача до 1-го відповідача у період, визначений у листі від 01.10.2015, з метою отримання обладнання.

Листом №688/3 від 17.12.2015 позивач повторно вимагав у 1-го відповідача повернути передане на зберігання обладнання в строк до 25 грудня 2015 року, у зв'язку з чим зобов'язав 1-го відповідача надати вільний доступ представникам позивача на територію розташування обладнання в період з 21.12.2015 по 25.12.2015 для проведення демонтажу.

У вимогах № 566 від 01.10.2015 та № 688/3 від 17.12.2015, копії яких долучено до матеріалів справи містяться лише вимоги, щодо повернення обладнання із відповідального зберігання.

Але, умовами договору відповідального зберігання не встановлено жодних обов'язкових дій, які б повинно було виконані ТОВ «Україна 2001» на виконання таких вимог (наприклад підготувати обладнання до перевезення, або зробити повідомлення про підготовку обладнання до передачі поклажодавцю, або взагалі направити на адресу поклажодавця будь-яку відповідь, доставка цього обладнання до місця, вказаного поклажодавцем, тощо).

Згідно наказу №192 "Про виїзд на демонтаж обладнання" від 04.12.2015 року, ТОВ "Білогір'я молокопродукт" було створено комісію для виїзду на місце розташування обладнання відповідно до договору з ТОВ Україна 2001, здійснення демонтажу та повернення обладнання належного ТОВ Білогір'я молокопродукт (а.с. 24).

Як вбачається з матеріалів справи, 22.12.2015 представниками позивача складений акт у с. Волиця-Польова, Хмельницької області про виїзд на демонтаж обладнання за договором від 28.11.2012 №10/47 про те, що 22.12.2015 комісія прибула до місця розташування обладнання за адресою___________ та яким ТОВ Україна-2001 користується відповідно до договору від 28.11.2012 №10/47. Представники вимагали надати вільний доступ на територію ТОВ Україна-2001 для демонтажу обладнання (а.с.25).

У вказаному акті не зазначено конкретної адреси місця розташування обладнання, з яких підстав обладнання не було демонтоване та не повернуто ТОВ Білогір'я молокопродукт, як і не зазначено про дії чи бездіяльність відповідача.

Колегія суддів звертає увагу, що в матеріалах справи відсутні будь-які докази, які б свідчили, що сторонами договору відповідального зберігання погоджено місце, де ТОВ «Україна 2001» повинно зберігати обладнання за договором відповідального зберігання № 10/47 від 28.11.2012.

Крім того, в матеріалах справи відсутні будь-які докази, яки б підтверджували, що позивач звертався до ТОВ «Україна 2001» із запитами про надання інформації щодо місця зберігання обладнання, умов його зберігання, стану обладнання.

До того ж, згідно виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань ТОВ Україна 2001 зареєстровано за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 70-71).

Акт приймання-передачі обладнання на відповідальне зберігання укладений у м. Гадяч Полтавської області та не містить жодних посилань на те, що обладнання зберігається за адресою: с. Волиця-Польова, Хмельницької області.

За таких обставин, позивачем не обґрунтовано належними та допустимими доказами причин прибуття для отримання та демонтажу обладнанням в с. Волиця-Польова, Хмельницької області, а не за місцем реєстрації відповідача, що позбавляє наданий позивачем акт від 22.12.2015 доказової сили на підтвердження порушення відповідачем господарського зобовязання.

Таким чином, позивачем не доведено належними і допустимими доказами, в розумінні статті 34 ГПК України, прибуття до зберігача - ТОВ Україна 2001 за місцем його реєстрації чи за місцем знаходження обладнання, визначеного у акті прийому-передачі обладнання на відповідальне зберігання від 28.11.2012, для його отримання.

Крім того, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити, що положеннями Цивільного кодексу України на зберігача не покладено обовязку доставки речі, переданої на зберігання поклажодавцю на його вимогу.

За таких обставин, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду дійшла висновку, що позивачем не вчинені всі необхідні дії для отримання обладнання, оскільки надіслання ТОВ Білогіря молокопродукт вимоги ТОВ Україна 2001 свідчить лише про обовязок відповідача повернути обладнання поклажодавцю, яке здійснюється за місцем його зберігання за умови прибуття останнього для його отримання.

З урахуванням викладеного, зважаючи на відсутність доказів того, що обладнання, перелік якого наведено в договорі відповідального зберігання № 10/47 від 28.11.2012 знаходилось саме в с. Волиця-Польова Хмельницької області, невідповідність акту про виїзд па демонтаж обладнання від 22.12.2015 дійсним обставинам справи та наявність явних недоліків в його оформленні, відсутність погодження між зберігачем та поклажодавцем конкретних дій при зверненні позивача з вимогою про повернення обладнання з відповідального зберігання, а також за відсутності належних та допустимих доказів того, що відповідач відмовив позивачу в поверненні переданого на зберігання обладнання, колегія суддів вважає недоведеним факт наявності порушень з боку ТОВ «Україна 2001» щодо не виконання вимог позивача про повернення майна з відповідального зберігання, ТОВ «Україна 2001», в звязку з чим заявлені позовні вимоги про стягнення з 1-го відповідача штрафу на підставі п. 5.1.2. договору в звязку з неодноразовим зверненням до 1-го відповідача з вимогою про повернення обладнання (Лист №566 від 01.10.2015, Лист №688/3 від 17.12.2015), та на підставі п. 5.1.5. договору штрафу в розмірі 1000,00 грн. в звязку з ненаданням поклажодавцю можливості вільного доступу до обладнання згідно акту про виїзд комісії позивача на демонтаж від 22.12.2015, є безпідставними та такими, що задоволенню не підлягають.

Відповідно до статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

За приписами статті 623 Цивільного кодексу України боржник, який порушив зобов'язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки, розмір збитків, завданих порушенням зобов'язання, доказується кредитором, збитки визначаються з урахуванням ринкових цін, що існували на день добровільного задоволення боржником вимоги кредитора у місці, де зобов'язання має бути виконане, а якщо вимога не була задоволена добровільно, - у день пред'явлення позову, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з статтею 224 ГК України учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов'язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб'єкту, права або законні інтереси якого порушено. Під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов'язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Статтею 225 ГК України встановлено, що до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб'єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов'язання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов'язання другою стороною; матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом. Законом щодо окремих видів господарських зобов'язань може бути встановлено обмежену відповідальність за невиконання або неналежне виконання зобов'язань. При визначенні розміру збитків, якщо інше не передбачено законом або договором, враховуються ціни, що існували за місцем виконання зобов'язання на день задоволення боржником у добровільному порядку вимоги сторони, яка зазнала збитків, а у разі якщо вимогу не задоволено у добровільному порядку, - на день подання до суду відповідного позову про стягнення збитків.

Відповідно до статті 951 ЦК України збитки, завдані поклажодавцеві втратою (нестачею) або пошкодженням речі, відшкодовуються зберігачем: у разі втрати (нестачі) речі - у розмірі її вартості; у разі пошкодження речі - у розмірі суми, на яку знизилася її вартість. Якщо внаслідок пошкодження речі її якість змінилася настільки, що вона не може бути використана за первісним призначенням, поклажодавець має право відмовитися від цієї речі і вимагати від зберігача відшкодування її вартості.

Факт того, що спірне обладнання не є втраченим, знищеним або пошкодженим і знаходиться на зберіганні у ТОВ «Україна 2001» доведено довідкою № 1846 від 08.08.2016 (а.с. 154).

Крім іншого, в цій довідці зазначено, що через відсутність у ТОВ „Україна 2001" оригіналів договору відповідального зберігання № 10/47 від 28.11.2012 та акту прийому-передачі обладнання, який є додатком до цього договору «ТОВ Україна 2001» не має підстав облікувати вищезазначене майно в бухгалтерському обліку на позабалансовому субрахунку 023 "Матеріальні цінності на відповідальному зберіганні".

Відповідно до частини 5 статті 226 ГК України у разі невиконання зобов'язання про передачу їй індивідуально визначеної речі (речей, визначених родовими ознаками) управнена сторона має право вимагати відібрання цієї речі (речей) у зобов'язаної сторони або вимагати відшкодування останньою збитків.

Отже, для застосування такої міри відповідальності, як стягнення (реальних) збитків, потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення: протиправної поведінки; збитків; причинного зв'язку між протиправною поведінкою боржника та збитками; вини.

При стягненні збитків у вигляді упущеної вигоди також необхідно встановлення заходів, вжитих стороною для одержання такої вигоди. За відсутністю хоча б одного з цих елементів цивільно-правова відповідальність не настає.

Позивачу слід довести, що протиправні дії чи бездіяльність заподіювача є причиною, а збитки, які виникли у потерпілої особи - безумовним наслідком такої протиправної поведінки.

При цьому, слід враховувати, що збитки мають реальний характер та у разі, якщо сторона вважає, що її права були порушені та нею понесені збитки, вона повинна довести як розмір збитків, так і факт їх понесення.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що позивачем не доведено знищення або пошкодження відповідачем обладнання, визначеного у акті приймання-передачі 28.11.2012, а відповідачем підтверджено наявність у нього цього майна, а отже позивачем не понесено збитків у вигляді втрати чи пошкодження майна. Вказане свідчить про відсутність правових підстав для задоволення позову в частині стягнення з 1-го відповідача ринкової вартості обладнання в сумі 72 776,50 грн.

Також, позивачем не доведено наявності причинного зв'язку між протиправними діями або бездіяльністю відповідача та збитками позивача в сумі 26 307,81 грн., оскільки дії останнього не були перешкодою для укладення основного договору між позивачем та ТОВ "КМЗ-Капітал", при тому, що відповідно до умов попереднього договору покупцю було відомо про місце перебування обладнання, а за умовами п. 3 даного договору демонтаж, навантаження на транспорт, вивезення з місця передачі обладнання здійснюється силами та за рахунок покупця, тобто ТОВ "КМЗ-Капітал".

Таким чином, у позивача не було реальних перепон для укладання основного договору купівлі-продажу обладнання з ТОВ "КМЗ-Капітал". Відтак, вимоги в частині стягнення реальних збитків в сумі 26 307,81 грн., які складаються з штрафу, що дорівнює сумі отриманого забезпечувального платежу в розмірі 22 487, 94 грн. та плати за користування коштами за ставкою 25% річних за весь час користування у сумі 3 819,87 грн., позивачем не обґрунтовані та задоволенню не підлягають.

Колегія суддів вважає, що позивачем не доведено наявності обставин, з якими законодавство взагалі пов'язує можливість відшкодування збитків.

Так, позивачем не доведено як факту порушення 1-м відповідачем своїх зобовязань за договором, так і протиправної поведінки відповідача, яка полягала у неповерненні обладнання, переданого за актом приймання-передачі від 28.11.2012, так і його вини у тому, що це обладнання не було отримано позивачем, а отже відсутні визначальні складові елементи складу цивільного правопорушення такі як: факт порушення зобов'язання (протиправна дія або бездіяльність) відповідачем; причинний зв'язок між порушенням зобов'язання і збитками; вина особи, оскільки не доведено порушення нею своїх зобовязань. Зазначене свідчить про безпідставність заявлених вимог в частині стягнення з ТОВ "Україна 2001" збитків за неналежне виконання зобов'язання за договором відповідального зберігання №10/47.

В звязку з викладеним, вимоги позивача стосовно стягнення з 2-го відповідача суми 1 500,00 грн., з яких 1 000,00 грн. штраф згідно п. 5.1.5 та 500,00 грн. штраф згідно п. 5.1.2 договору відповідального зберігання, задоволенню не підлягають.

Відповідно до статті 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно зі статтею 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до статті 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду вважає, що при прийнятті оскаржуваного рішення господарський суд Полтавської області забезпечив дотримання вимог чинного законодавства щодо всебічного, повного та обєктивного дослідження усіх фактичних обставин справи, через що підстави для його скасування відсутні. Доводи, викладені в апеляційній скарзі, не знайшли свого підтвердження при апеляційному перегляді рішення, у звязку з чим апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Білогір'я молокопродукт" слід залишити без задоволення, рішення господарського суду Полтавської області - без змін.

Відповідно до статті 49 ГПК України судові витрати за апеляційною скаргою покладаються на заявника апеляційної скарги ТОВ "Білогір'я молокопродукт".

Керуючись ст.ст. 49, 99, 101, 102, ч. 1 ст. 103, ст. 105 Господарського процесуального кодексу України, Харківський апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Білогір'я молокопродукт", м.Гадяч, Полтавська область залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Полтавської області від 09.08.16 року у справі № 917/923/16 залишити без змін.

Постанова набирає чинності з дня її проголошення і може бути оскаржена до Вищого господарського суду України протягом 20-ти днів.

Головуючий суддя Білецька А.М.

Суддя Барбашова С.В.

Суддя Істоміна О.А.