ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"21" листопада 2016 р.Справа № 916/2500/16

За позовом ОСОБА_1 акціонерного товариства „АЛЬБА УКРАЇНА

до відповідача ОСОБА_1 підприємства „ПРОГРЕСФАРМ

про стягнення 2 716 957,91грн.

Суддя Літвінов С.В.

Представники:

Від позивача: ОСОБА_2 за довіреністю №б/н від 11.01.2016р.

Від відповідача: ОСОБА_3 за довіреністю №1 від 04.01.2016р.

СУТЬ СПОРУ: Приватне акціонерне товариство „АЛЬБА УКРАЇНА звернулось до господарського суду Одеської області із позовною заявою до ОСОБА_1 підприємства „ПРОГРЕСФАРМ про стягнення заборгованості в розмірі 2 716 957,91грн., яка складається з основного боргу за договором купівлі-продажу №70/09 від 01.09.2009р. в розмірі 2 507 143,82грн., 3% річних в сумі 52 134,85грн. та інфляційних втрат в сумі 157 679,24грн.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 14.09.2016р. було порушено провадження по справі №916/2500/16 із призначенням до розгляду в судовому засіданні.

24.10.2016р. представник позивача надав до суду заяву (вх. ГСОО №2-5611/16) про зміну підстав позову, відповідно якої позивач просить суд стягнути з відповідача заборгованості в розмірі 2 716 957,91грн., яка складається з основного боргу за договором купівлі-продажу №70/09 від 01.09.2009р. в розмірі 2 507 143,82грн., 3% річних в сумі 52 134,85грн. та інфляційних втрат в сумі 157 679,24грн.

Відповідно до приписів ч.4 ст. 22 ГПК України, позивач вправі до прийняття рішення по справі збільшити розмір позовних вимог, відмовитись від позову або зменшити розмір позовних вимог.

Частинами 4, 5 п.3.12 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України, від 26.12.2011, № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" встановлено, що під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення. Підставу позову становлять обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу. Відтак зміна предмета позову означає зміну вимоги, з якою позивач звернувся до відповідача, а зміна підстав позову - це зміна обставин, на яких ґрунтується вимога позивача. Одночасна зміна і предмета, і підстав позову не допускається.

Розглянувши заяву позивача про зміну підстав позову, суд доходить висновку що відповідною заявою позивач допустив одночасну зміну предмету та підстав позов.

Так, предметом позовних вимог ОСОБА_1 акціонерного товариства „АЛЬБА УКРАЇНА викладених в редакції позовної заяви є стягнення заборгованості за договором купівлі-продажу №70/09 від 01.09.2009р., а підставою є неналежне виконання відповідачем умов договору купівлі-продажу №70/09 від 01.09.2009р. щодо поставки товару. В той же час з вищенаведеної заяви вбачається, що наразі предметом є фактично не стягнення з відповідача заборгованості за договором, а повернення сплачених грошових коштів за товар, який був повернутий, підставою ж є поставка та оплата товару не за договором, а за накладними.

У разі подання позивачем заяви, направленої на одночасну зміну предмета і підстав позову, господарський суд повинен відмовити в задоволенні такої заяви і, приєднавши її до матеріалів справи та зазначивши про цю відмову в описовій частині рішення (або в ухвалі, якою закінчується розгляд справи), розглянути по суті раніше заявлені позовні вимоги, якщо позивач не відмовляється від позову. Позивач при цьому не позбавлений права звернутися з новим позовом у загальному порядку (ч.6 п.3.12 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України, від 26.12.2011, № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції").

Отже, враховуючи вищенаведення, суд приєдную заяву до матеріалів справи, відмовляє в її задоволені, та розглядає позовні вимоги ОСОБА_1 акціонерного товариства „АЛЬБА УКРАЇНА в їх первісній редакції викладеної в позовній заяві.

Представник відповідача в судове засідання з'явився, надав відзив на позов (від 10.10.2016р. за вх. №24637/16), відповідно якого позовні вимоги не визнає, вважає їх необґрунтованими безпідставними в звязку з чим просить суд в задоволення позову відмовити повністю.

Обґрунтовуючи свої заперечення відповідач зазначає, що заборгованість за договором купівлі-продажу №70/09 від 01.09.2009р. у нього відсутня, жодних авансових платежів позивач не проводив, зазначені кошти були ним перераховані як оплату за отриманий за видатковими накладними товар.

Ухвалою господарського суду Одеської області 09.11.2016р. строк розгляду справи був продовжений на пятнадцять днів, в порядку ст.. 69 ГПК України.

В судових засіданнях в порядку ст. 77 ГПК України проголошувались перерви з 10.10.2016р. до 24.10.2016нр. та з 24.10.2016р. до 09.11.2016р.

Справа розглядається в порядку ст. 75 Господарського процесуального кодексу України, за наявними в ній матеріалами.

У судовому засіданні 21.11.2016р. було проголошено вступну та резолютивну частини рішення суду в порядку статті 85 ГПК України.

Розглянувши матеріали справи та заслухавши пояснення представників сторін, суд встановив.

01.09.2009р. між ОСОБА_1 підприємством „ПРОГРЕСФАРМ (Продавець) та ОСОБА_1 акціонерним товариством „АЛЬБА УКРАЇНА (Покупець) був укладений договір купівлі-продажу №70/09, умовами якого передбачено, що Продавець зобовязується передати лікарські засоби та вироби медичного призначення (далі - товар) у власність Покупця, а Покупець зобовязаний прийняти та оплатити їх оплатити їх на умовах договору (п.1.1 договору).

Продавець передає Покупцю товар в асортименті, кількості та по цінам, які будуть визначені у видаткових накладних, які є невідємними частинами договору (п.1.2 договору).

Кількість та асортимент товару зазначаються в видаткових накладних на кожну партію товару, які формуються відповідно до узгодженої сторонами заявки (п.2.1 договору). Кількість, ціну та асортимент товару Продавець та Покупець повинні узгодити на кожну окрему поставку товару (п.2.2 договору).

Пунктом 3.1 договору передбачено, що поставка товару здійснюється партіями. Товарна партія формується Продавцем на підставі узгодженої з Покупцем факсограмної заявки (у вигляді специфікації). У якій зазначається асортимент, кількість, ціна та строк передачі товару, умови платежу (п.3.2 договору). Поставка товару покупцем здійснюється на протязі 5 (пяти) календарних днів з моменту узгодження заявка чи на інших умовах, які зазначені в узгодженій заявці (п.3.5 договору). Доказом передачі товару у власність Покупця є підписані уповноваженими представниками сторін видаткові накладні, оформлені належним чином (п.3.6 договору).

Відповідно п.4.1 договору, ціна на товар визначається за згодою сторін (п. 4,2 договору) nа зазначається у видатковій накладній на кожну товарну партію і розуміються на умовах DDU м. Бориспіль. Загальна ціна договору складає суму всіх поставок, що здійснені на умовах договору. Ціни на товарну партію фіксується в момент отримання Покупцем від Продавця узгодженої заявки і не можуть бути змінені у бік збільшення (п.4.2 договору).

Розділом 5 договору передбачені умови оплати. Так, пунктом 5.1 договору встановлено, що Покупець проводить оплату поставленого товару у формі безготівкового розрахунку шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок Продавця. Оплата поставленого товару проводиться на таких умовах: Покупець сплачує за проданий товар на умовах відстрочення платежу 30 календарних днів з дати надання звіту про продаж товару (п.11.2 договору). У будь-якому випадку. Остаточний розрахунок за поставлену партію товару проводиться на умовах відстрочення платежу 180 календарних днів з дати підписання уповноваженими представниками сторін видаткових накладних (п.5.2 договору). За спільною згодою сторони можуть встановити інші умови оплати кожної товарної партії (п.5.3 договору).

Пунктом 6.1 договору передбачено, що товар вважається зданим Продавцем та прийнятим Покупцем по кількості - з моменту підписання сторонами видаткової накладної. Право власності на товар переходить від Подавця до Покупця з моменту підписання видаткових накладних (п.6.3 договору).

Договір вступає в силу з моменту його підписання та діє до 31.12.20010р.. У випадку, якщо жодна зі сторін не заявить про свій намір розірвати або змінити договір за 1 місяць до його закінчення, даний договір вважається пролонгованим на наступний і кожний наступний календарний рік (п.11.6 договору).

26.09.2011р. між сторонами по справі була укладена додаткова угода №3, пунктом 1 якої встановлено, що Продавець надає Покупцю скидку в розмірі 10% від митної ціни на продукцію CIPLA, за умов оплати товару на мірі реалізації товару Покупцем.

24.12.2012р. між сторонами по справі була укладена додаткова угода, пунктом 1 якої встановлено, що сторони дійшли взаємної згоди змінити п.11.6 договору і викласти його у наступній редакції: „Цей договір діє з моменту підписання обома сторонами по 31.12.2013р., а в будь-якому випадку до повного виконання сторонами умов цього договору. У разі якщо за 15 днів до закінчення терміну дії цього договору ні одна зі сторін на направила іншій стороні договору відповідну заяву про розірвання договору, цей договір вважається продовженим на наступний календарний рік на тих же умовах, у тому числі з автоматичною пролонгацією на всі наступні періоди дії договору.

01.03.2013р. між сторонами по справі була укладена додаткова угода №1/13, пунктом 1 якої встановлено, що сторони дійшли взаємної згоди про надання постачальником знижки в розмірі 460 000грн. Покупцю за його окремим клопотання із наданням ним розрахунком на прикінці кожного місяця ( з 25 по 30 число) в разі, якщо вартість замовлення товару буде перевищувати 1 500 000грн. щомісячно за виключенням останнього місяця, в якому знижка дорівнює 430 000грн. Знижка, зазначена в п.1 Додаткової угоди розповсюджується на терміни 1 рік щомісячно з моменту підписання донної додаткової угоди( п.2 додаткової угоди).

01.03.2013р. між сторонами по справі була укладена додаткова угода №2/13, пунктом 1 якої встановлено, що сторони домовились, що Покупець має замовити товар у Постачальника за період дії з моменту укладання даної Додаткової угоди до закінчення дії договору на суму 65 000 000грн. Сторони дійшли взаємної згоди про надання Постачальником знижки в розмірі 10 % Покупцю за його окремим клопотання за наданим ним розрахунком на прикінці кожного місяця (з 25 по 30 число) за умови дотримання вимог щодо мінімально граничного розміру замовлення товару, визначеного Додатковою угодою №1/13 від 01.03.2013р. (п.2 додаткової угоди №2/13).

01.04.2013р. між сторонами по справі була укладена додаткова угода №3/13, пунктом 1 якої встановлено, щомісяця ( з 25 по 30 число), Продавець надає Покупцю знижу в розмірі 10% від суми отриманого товару. Знижка надається на підставі акту про коригування вартості товару з обовязковим коригування податкових накладних. Різниця між вартістю такого товару та його кінцевою вартістю після надання знижки зараховується в якості оплати за наступну поставку або повертається Продавцем на розрахунковий рахунок Покупця, як надлишково сплачені кошти (п.2 додаткової угоди №3/13).

01.04.2013р. між сторонами по справі була укладена додаткова угода №4/13, пунктом 1 якої встановлено, щомісяця ( з 25 по 30 число), Продавець надає Покупцю знижу в розмірі 360 000грн. якщо вартість замовлення товару буде перевищувати 1 150 000грн. щомісячно. Знижка, зазначена в п.1 Додаткової угоди розповсюджується на терміни 1 рік щомісячно з моменту підписання донної додаткової угоди( п.2 додаткової угоди №4/13). Знижка надається на підставі акту про коригування вартості товару з обовязковим коригування податкових накладних. Різниця між вартістю такого товару та його кінцевою вартістю після надання знижки зараховується в якості оплати за наступну поставку або повертається Продавцем на розрахунковий рахунок Покупця, як надлишково сплачені кошти (п.3 додаткової угоди №4/13).

Позивач вказує, що на виконання умов договору здійснив авансові перерахування грошових коштів за поставку товару в майбутніх періодах на загальну суму 2 838 684,47грн., що підтверджується платіжним дорученням №1341 від 12.09.2013р. на суму 1 238 005,27грн., платіжним доручення №1392 від 30.09.2013р. на суму 558 198,23грн., платіжним доручення №1390 від 30.09.2013р. на суму 235 326,95грн., платіжним доручення № від 30.09.2013р. на суму 709 459,13грн. та банківською випискою на суму 97 694,89грн.

Крім того, перерахування вказаних авансових платежів підтверджується також підписаним між сторонами Актом звірки взаєморозрахунків стоном на 31.12.2013р.

За посиланням позивача, відповідачем в період з вересня 2013р. по квітень 2014р. з урахуванням здійснених позивачем повернень товару, було здійснено поставку товару на загальну суму 331 540,65грн. Жодних поставок з квітня 2014р. відповідачем не здійснювалась, в звязку з чим у нього утворилась заборгованість за оплачений але не поставлений товар на суму 2 507 143,82грн. (2 838 684,47грн. 331 540,65грн.)

19.08.2016р. позивачем на адресу відповідача був надісланий Лист-вимога від 16.08.2016р. за вих. №16-08/16 про сплату заборгованості за договором купівлі-продажу №70/09 від 01.09.2009р. в розмірі 2 507 143,82грн.

Втім, зазначена вимога була залишена відповідачем без відповіді та задоволення.

Посилаючись на неналежне виконання відповідачем своїх зобовязань за договором щодо поставки оплаченого товару, Приватне акціонерне товариство „АЛЬБА УКРАЇНА звернулось до суду з відповідним позовом за захистом свого порушеного права.

Дослідивши в сукупності всі обставини та матеріали справи, проаналізувавши норми чинного законодавства, що регулюють спірні відносини, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позовних вимог з наступних підстав.

Відповідно до ст.1 ГПК України, підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності, мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів.

Завданням суду при здійсненні правосуддя, в силу ст.2 Закону України Про судоустрій України" є, зокрема, захист гарантованих Конституцією України та законами, прав і законних інтересів юридичних осіб.

За змістом положень вказаних норм, правом на предявлення позову до господарського суду наділені, зокрема, юридичні особи, а суд шляхом вчинення провадження у справах здійснює захист осіб, права і охоронювані законом інтереси яких порушені або оспорюються.

Встановивши наявність у особи, яка звернулася з позовом, субєктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, на захист яких подано позов, суд зясовує наявність чи відсутність факту порушення або оспорювання і відповідно ухвалює рішення про захист порушеного права або відмовляє позивачу у захисті, встановивши безпідставність та необґрунтованість заявлених вимог.

Розпорядження своїм правом на захист є диспозитивною нормою цивільного законодавства, яке полягає у наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором.

Так, предметом позову є матеріально-правова вимога позивача до відповідача, а підставою посилання на належне йому право, юридичні факти, що призвели до порушення цього права, та правове обґрунтування необхідності його захисту.

Під захистом права розуміється державно-примусова діяльність, спрямована на відновлення порушеного права субєкта правовідносин та забезпечення виконання юридичного обовязку зобовязаною стороною. Спосіб захисту може бути визначений як концентрований вираз змісту (суті) міри державного примусу, за допомогою якого відбувається досягнення бажаного для особи, право чи інтерес якої порушені, правового результату. Спосіб захисту втілює безпосередню мету, якої прагне досягнути субєкт захисту (позивач), вважаючи, що таким чином буде припинене порушення (чи оспорювання) його прав, він компенсує витрати, що виникли у звязку з порушенням його прав, або в іншій спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав.

Як вище встановлено судом, підставою позову ОСОБА_1 акціонерного товариства „АЛЬБА УКРАЇНА є неналежне виконання відповідачем своїх зобовязань за договором купівлі-продажу №70/09 від 01.09.2009р. щодо поставки оплаченого товару.

Статтею 11 ЦК України передбачено, що цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки.

Згідно з частиною першою ст. 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно ст.. 173 Господарського кодексу України господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Згідно ст. 193 Господарського кодексу України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних вимогах звичайно ставляться.

Статтею 626 Цивільного кодексу України передбачено що, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов'язками наділені обидві сторони договору.

Як встановлено судом, 01.09.2009р. між ОСОБА_1 підприємством „ПРОГРЕСФАРМ (Продавець) та ОСОБА_1 акціонерним товариством „АЛЬБА УКРАЇНА (Покупець) був укладений договір купівлі-продажу №70/09, умовами якого передбачено, що Продавець зобовязується передати лікарські засоби та вироби медичного призначення (далі - товар) у власність Покупця, а Покупець зобовязаний прийняти та оплатити їх оплатити їх на умовах договору.

Згідно ст. 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ч.1 ст.664 ЦК України обов'язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент: вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов'язок продавця доставити товар; надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару.

Частина 1 статті 692 ЦК України встановлює, що покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Як вказує позивач, на підставі пункту 5.3 договору, сторони домовились, що за спільною згодою можуть встановити інші умови оплати кожної товарної партії. За його переконанням сторони домовились про авансове перерахування грошових коштів за поставки товарів в майбутніх періодах.

Проте суд не погоджується з відповідними посиланнями позивача, оскільки як вже зазначалось вище, пунктом 5.2 договору встановлено, що оплата поставленого товару проводиться на таких умовах: Покупець сплачує за проданий товар на умовах відстрочення платежу 30 календарних днів з дати надання звіту про продаж товару (п.11.2 договору). У будь-якому випадку. Остаточний розрахунок за поставлену партію товару проводиться на умовах відстрочення платежу 180 календарних днів з дати підписання уповноваженими представниками сторін видаткових накладних.

В той же час, дійсно пунктом 5.3 сторони перебачили можливість за взаємною згодою встановити інші умови оплати кожної товарної партії (п.5.3 договору).

Проте, згідно положень п.11.4 договору, зміна та доповнення до даного договору вноситься за спільним узгодженням сторін та оформлюється як додаток до нього, за підписами обох сторін.

Як встановлено судом, за час дії договору сторонами неодноразову укладались додаткові угоди, про що судом було зазначено в рішенні вище, проте всі вони стосувались надання знижок та жодна з ним не передбачала зміну умов оплати, який визначений п.5.2 договору. Який передбачає оплату на умовах відстрочення платежу, а не на умовах авансового перерахування грошових коштів.

Отже твердження позивача, що перераховані ним грошові кошти в розмірі 2 838 684,47грн., що підтверджується платіжним дорученням №1341 від 12.09.2013р. на суму 1 238 005,27грн., платіжним доручення №1392 від 30.09.2013р. на суму 558 198,23грн., платіжним доручення №1390 від 30.09.2013р. на суму 235 326,95грн., платіжним доручення № від 30.09.2013р. на суму 709 459,13грн. та банківською випискою на суму 97 694,89грн., як авансові платежі в рахунок майбутніх поставок є хибними.

Також, з наданих в якості доказів перерахування за договором грошових коштів, платіжних доручень №1341 від 12.09.2013р., №1392 від 30.09.2013р., №1390 від 30.09.2013р., № від 30.09.2013р. вбачається, що кошти згідно призначення платежу були перераховані: „за мед.зг.накл. №14970, №4597, №7732, №8158, №19062, №4594, №9395, №9323, №9632, №9632, №8158, №8836, №10063, №10474, №11048, №11623, №11701, №11956, №12656, №13181, №12869, №14371, №15144, №15868, №16412, №16975, №17655, №18169, №15852, №15865, №16398, №16974, №17232, №17653, №18168, №19061. Жодних посилань на договір або авансове перерахування за договором, відповідні платіжні доручення не містять.

Відповідно п. 3.6 договору, доказом передачі товару у власність Покупця є підписані уповноваженими представниками сторін видаткові накладні, оформлені належним чином. Право власності на товар переходить від Подавця до Покупця з моменту підписання видаткових накладних (п. 6.3 договору).

Відповідно ст. 1 Закону України Про бухгалтерській облік та фінансову звітність в Україні первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

В силу вимог ст.9 Закону України Про бухгалтерській облік та фінансову звітність в Україні є первинними документами, які фіксують факти здійснення господарських операцій, та повинні містити такі обовязкові реквізити як назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

При досліджені, наявних в матеріалах справи видаткових накладних та товарно-транспортних накладних, судом встановлено відсутність в них зміст господарської операції, а саме посилання на їх видачу саме за цим договором.

На переконання суду зазначена обставина підтверджує факт поставки товару, проте не за договором купівлі-продажу, перераховані грошові кошти на їх підставі платіжними дорученнями №1341 від 12.09.2013р., №1392 від 30.09.2013р., №1390 від 30.09.2013р., № від 30.09.2013р. не можуть вважатись як такими що перераховані у вигляді авансових платежів за договором купівлі-продажу №70/09 від 01.09.2009р., а тому твердження позивача про наявність у відповідача заборгованості саме за договором є помилковими.

Посилання позивача, на той факт що доказом перерахування авансових платежів є Акт звірки взаєморозрахунків, судом до уваги не приймається оскільки згідно ст. 9 України Про бухгалтерській облік та фінансову звітність в Україні, відповідний документ не є первинним документом бухгалтерського обліку та не фіксує факту здійснення господарських операцій, як то оплата грошових коштів в вигляді авансових перерахувань.

Отже враховуючи вищенаведене, суд доходить висновку, що звертаючись з позовом про стягнення з ОСОБА_1 підприємства „ПРОГРЕСФАРМ заборгованість за договором купівлі-продаж №710/09 від 01.09.2009р. у вигляді перерахованих за цим договором авансових платежів, Приватне акціонерне товариство „АЛЬБА УКРАЇНА не вірно визначило спосіб захисту свого порушеного права, оскільки матеріалами справи не підтверджується, а взагалі спростовується вчинення сторонами дій щодо постави товару та його оплати саме за договором купівлі-продаж №710/09 від 01.09.2009р., в звязку з чим суд доходить висновку про відмову з задоволенні позовних вимог щодо стягнення основної заборгованість за договором купівлі-продаж №710/09 від 01.09.2009р. в сумі 2 507 143,82грн.

Що ж стосується позовних вимог, про стягнення з ОСОБА_1 підприємства „ПРОГРЕСФАРМ 3% річних в сумі 52 134,85грн. та інфляційних втрат в сумі 157 679,24грн. суд зазначає, що оскільки відповідні вимоги є похідними від вимоги про стягнення основного боргу за договором купівлі продажу, в задоволені якої було вище відмовлено, в задоволені зазначених вимог слід також відмовити.

Відповідно до вимог ст.ст. 32, 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. При цьому, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Рішення прийнято на підставі наданих сторонами доказів, оскільки згідно із ст.33, 38 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень; самостійно визначити і надати суду ті докази на підтвердження своїх доводів, які вважає необхідними, належними і достатніми. Докази витребовуються судом у ході розгляду справи лише у разі подання відповідного клопотання - на суд не покладено обов'язку вказувати стороні, які докази вона повинна подати на підтвердження свої вимог чи заперечень, або проводити розшук тих чи інших доказів з власної ініціативи.

При цьому, суд приймає до уваги строк розгляду справи, достатність часу у будь-якої із сторін для надання доказів на підтвердження власних доводів, для спростування обставин чи доводів протилежної сторони та для подання суду клопотання про витребування таких доказів у інших осіб.

За приписами ст. 43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Оцінюючи надані сторонами докази в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 акціонерного товариства „АЛЬБА УКРАЇНА про стягнення заборгованості за договором купівлі-продажу №70/09 в розмірі 2 716 957,91грн., не відповідають фактичним обставинам справи та вимогам чинного законодавства, тому не підлягають задоволенню судом.

З огляду на вищевикладені обставини справи, з урахуванням положень чинного законодавства, враховуючи пояснення учасників судового процесу, суд дійшов до висновку, про відмову у задоволені позовних вимог ОСОБА_1 акціонерного товариства „АЛЬБА УКРАЇНА у повному обсязі.

Судові витрати по сплаті судового збору покладаються на позивача згідно зі ст.ст.44,49 ГПК України у звязку з відмовою в задоволенні позову.

Керуючись ст.ст.32, 33, 44, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. В задоволені позову відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повний текст рішення складено та підписано 28 листопада 2016 р.

Суддя С.В. Літвінов