ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 листопада 2016 року Справа № 62/171-51/369-2012

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

Т. Дроботової - головуючого
Г. Коробенко, Л. Рогач

за участю представників: прокуратури: Кравчук О.А. - прокурор відділу ГПУ, позивачів: Лазоренко Ю.О. - дов. від 25.08.2015 р., Ходорич О.М. - дов. від 20.10.2016 р. відповідача: не з'явилися (про час і місце судового засідання повідомлено належно)
розглянувши матеріали касаційної скарги Заступника прокурора м. Києва
на ухвалувід 27.09.2016 Київського апеляційного господарського суду
у справі№62/171-51/369-2012 господарського суду міста Києва
за позовомЗаступника прокурора м. Києва в інтересах в особі: -Державної екологічної інспекції в м. Києві -Київської міської ради

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Будінвестгруп"
простягнення матеріальної шкоди в сумі 17000000 грн.

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2011 року Заступник прокурора міста Києва в інтересах держави в особі Державної екологічної інспекції в місті Києві та Київської міської ради звернувся до господарського суду міста Києва з позовом до ТОВ "Будінвестгруп" про стягнення шкоди в сумі 17 000 000 грн., завданої державі внаслідок самовільного знищення газону при проведенні будівельних робіт на земельній ділянці, яка розташована за адресою: 23 км Столичного шосе у Голосіївському районі міста Києва, посилаючись на приписи статей 95, 125, 126, 152, 212 Земельного кодексу України, статті 20, 40, 69 Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища" та статті 50 Закону України "Про охорону земель".

Київська міська рада у поясненнях на позовну заяву підтримала позовні вимоги прокурора, просила їх задовольнити, вказуючи на виявлення Державною екологічною інспекцією факту використання ТОВ "Будінвестгруп" земельної ділянки за адресою: 23 км Столічного шосе у Голосіївському районі міста Києва площею 100 га не за цільовим призначенням, а саме знищення газону, що зафіксовано в акті перевірки від 26.03.2009 року, чим порушено вимоги чинного законодавства та завдано державі шкоду, яка відповідно до статті 1166 Цивільного кодексу України та статті 69 Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища" підлягають стягненню з відповідача.

ТОВ "Будінвестгруп" у відзиві на позовну заяву та додаткових поясненнях просило відмовити у її задоволенні вказуючи на те, що відповідно до Положення про порядок оформлення і погодження документів на знесення чи пересаджування земельних насаджень у м. Києві та відшкодування коштів їх відновлюючої вартості, затвердженого розпорядженням Київської міської державної адміністрації від 13.07.2000 р. № 1158, що було чинним на той час, 14.02.2005 р. Комунальним підприємством по утриманню земельних насаджень Голосіївського району м. Києва було проведено обстеження земельних насаджень на земельній ділянці, переданій ТОВ "Будінвестгруп", внаслідок чого складено акт № 27 від 14.02.2005 р., який був затверджений директором Комунального підприємства та погоджений Київським комунальним об'єднанням земельного будівництва та експлуатації зелених насаджень міста "Київзеленбуд" та Державним управлінням екології та природних ресурсів м. Києва, що передбачено Положенням, відповідно до пункту 4 якого, КО "Київзеленбуд" було виписано відповідачу рахунок № 1300 від 14.08.2006 р. на оплату відновлюючої вартості від знесення зелених насаджень у розмірі 1 422 286,75 грн., які сплачені 28.08.2006 р. у повному розмірі. При цьому, виконання будь - яких інших дій для отримання підприємством ордеру, крім сплати відновлюючої вартості, положенням про порядок оформлення і погодження документів на знесення чи пересаджування земельних насаджень у м. Києві не вимагається, і ордер повинен був бути виданий КО "Київзеленбуд", а не Управлінням охорони навколишнього природного середовища, про що помилково вказує прокурор.

ТОВ "Будінвестгруп" також посилалось на необґрунтованість доводів прокурора стосовно використання відповідачем земельної ділянки не за цільовим призначенням, оскільки проведення всіх гідротехнічних робіт з інженерної підготовки території проводилось відповідно до діючого законодавства, на підставі дозволу на виконання будівельних робіт та розробленого проекту намиву, який погоджений з усіма необхідними органами. Крім того, у 2006-2007 роках органами охорони навколишнього природного середовища та органами прокуратури проводилась перевірка законності проведення робіт з гідронамиву території, за результатами якої встановлено відсутність будь - яких порушень при проведенні робіт з боку ТОВ "Будінвестгруп" та видано дозвіл заступника Головного державного інспектора України з охорони навколишнього природного середовища № 10 від 10.09.2007 р. про відновлення гідронамивних робіт.

Відповідач наголошував також на невідповідність актів перевірок, на які посилається прокурор на підтвердження своїх вимог, приписам чинного законодавства, зокрема, проведення вказаних перевірок без повідомлення та запрошення посадових осіб ТОВ "Будінвестгруп", а також відсутність в актах перевірок вказівок на виявлення будь - яких порушень та перелік цих порушень.

Рішенням господарського суду міста Києва від 30.01.2012 р., залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 14.05.2012 р., у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Постановою Вищого господарського суду України від 07.08.2012 р. рішення та постанова були скасовані, з направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції з підстав неповного з'ясування судами всіх обставин справи, які мають значення для правильного вирішення спору.

За результатами нового розгляду справи, рішенням господарського суду міста Києва від 23.01.2014 р., залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду 15.05.2014 р., позовні вимоги задоволені повністю, стягнуто з ТОВ "Будінвестгруп" на користь Державного бюджету України та бюджету міста Києва шкоду, завдану державі внаслідок порушення вимог природоохоронного законодавства у розмірі 17 000 000 грн.

Постановою Вищого господарського суду України від 05.08.2014 р. рішення та постанова були скасовані, а справа направлена на новий розгляд до суду першої інстанції з посиланням на необхідність встановлення обставин стосовно підтвердження наявності газону на спірній земельній ділянці відповідними документами.

За результатами нового розгляду справи, рішенням господарського суду міста Києва від 14.10.2014 р., залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 08.12.2015 р., позовні вимоги задоволено повністю; стягнуто з ТОВ "Будінвестгруп" на користь Державного бюджету України та бюджету міста Києва шкоду, завдану державі внаслідок порушення вимог природоохоронного законодавства у розмірі 17 000 000 грн.; стягнуто з ТОВ "Будінвестгруп" в доход Державного бюджету України судовий збір у розмірі 56460,00 грн.

Поза тим, під час апеляційного провадження ТОВ "Будінвестгруп" подало клопотання про призначення судової земельно-технічної експертизи.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 24.02.2015 р. було зупинено провадження у справі та призначено судову земельно-технічну експертизу. Матеріали справи було направлено до Київського науково-дослідного інституту судових експертиз для проведення експертизи.

03.04.2015 року справу було повернуто до Київського апеляційного господарського суду.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 21.04.2015 р. було зупинено апеляційне провадження у справі до виконання ухвали Київського апеляційного господарського суду від 24.02.2015 р. про призначення судової земельно-технічної експертизи.

14.08.2015 р. від Київського науково-дослідного інституту судових експертиз надійшов висновок експерта за результатами проведення судової комплексної земельно-технічної та інженерно-екологічної експертизи № 5113/15-41/5114/15-48 від 06.08.2015 р. з матеріалами справи.

Постановою Вищого господарського суду України від 15.03.2016 р. рішення господарського суду міста Києва від 14.10.2014 р. та постанова Київського апеляційного господарського суду від 08.12.2015 р. були скасовані повторно, а справа направлена на новий розгляд до суду першої інстанції у зв'язку з порушенням судами приписів статей 33, 34, 43, 84, 11112 Господарського процесуального кодексу України, невиконанням вказівок суду касаційної інстанції, викладених в постанові від 05.08.2014 р.

За результатами нового розгляду справи, рішенням господарського суду міста Києва від 30.06.2016 р. (суддя Головіна К.І.) у позові відмовлено у зв'язку з його необґрунтованістю та недоведеністю.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 27.09.2016 р. (судді: Тищенко О.В., Хрипун О.О., Яковлєв М.Л.) було призначено у даній справі судову інженерно-екологічну експертизу, проведення якої доручено Київському науково-дослідному інституту судових експертиз та поставлено перед експертами питання:

- Який розмір шкоди заподіяний зеленим насадженням міста внаслідок самовільного знищення газону лугового, площею 60,1058га на земельній ділянці, кадастровий номер земельної ділянки - :90:371:0016, площа - 100,0337 га, яка знаходиться за адресою: 23 км Столичного шосе у Голосіївському районі міста Києва з урахуванням висновку судової комплексної земельно-технічної та інженерно-екологічної експертизи № 5113/15-41/5114/15-48 від 06.08.2015 року?

Вказаною ухвалою апеляційного господарського суду у зв'язку з призначенням експертизи було зупинено провадження у справі до отримання висновку експертизи.

Заступник прокурора міста Києва подав до Вищого господарського суду України касаційну скаргу, в якій просить ухвалу Київського апеляційного господарського суду від 27.09.2016 р. скасувати, а справу направити до суду апеляційної інстанції для подальшого розгляду, посилаючись на порушення судом апеляційної інстанції статей 41, 43, 79, 86 Господарського процесуального кодексу України.

Він вважає недоцільним і необґрунтованим зупинення провадження у справі у зв'язку з призначенням експертизи, оскільки розрахунок спірної суми шкоди проведений уповноваженим органом - Державною екологічною інспекцією в місті Києві, крім того, у справі є висновок експерта від 06.08.2015 р. №5113/15-41/5114/15-48.

Від позивачів і відповідача відзивів на касаційну скаргу не надходило.

Заслухавши доповідь судді - доповідача, пояснення присутніх у судовому засіданні учасників процесу, перевіривши наявні матеріали справи на предмет правильності застосування судом апеляційної інстанції норм процесуального права, колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до статті 79 Господарського процесуального кодексу України господарський суд зупиняє провадження у справі в разі неможливості розгляду даної справи до вирішення пов'язаної з нею іншої справи, що розглядається іншим судом, а також у разі звернення господарського суду із судовим дорученням про надання правової допомоги до іноземного суду або іншого компетентного органу іноземної держави.

Господарський суд має право зупинити провадження у справі за клопотанням сторони, прокурора, який бере участь в судовому процесі, або за своєю ініціативою у випадках, зокрема, призначення господарським судом судової експертизи. Про зупинення провадження у справі та його поновлення виноситься ухвала. Ухвалу про зупинення провадження може бути оскаржено.

Таким чином, Господарський процесуальний кодекс України передбачає два види зупинення провадження у справі: обов'язкове, передбачене в процесуальному законі, за наявності якого господарський суд зобов'язаний зупинити провадження у справі (частина 1 статті 79 Господарського процесуального кодексу України); і факультативне, необов'язкове для господарського суду, яке застосовується на його розсуд, зокрема, у випадку призначення господарським судом судової експертизи (частина 2 статті 79 Господарського процесуального кодексу України).

Згідно зі статтею 41 Господарського процесуального кодексу України для роз'яснення питань, що виникають при вирішенні господарського спору і потребують спеціальних знань, господарський суд призначає судову експертизу. Проведення судової експертизи доручається державним спеціалізованим установам чи безпосередньо особам, які відповідають вимогам, встановленим Законом України "Про судову експертизу".

Відповідно до статті 1 Закону України "Про судову експертизу" судова експертиза - це дослідження експертом на основі спеціальних знань матеріальних об'єктів, явищ і процесів, які містять інформацію про обставини справи, що перебуває у провадженні органів досудового розслідування чи суду.

У розумінні приписів наведених норм судова експертиза призначається лише у разі дійсної потреби у спеціальних знаннях для встановлення фактичних даних, що входять до предмета доказування, тобто у разі, коли висновок експерта не можуть замінити інші засоби доказування.

Питання, які ставляться перед експертом, мають бути сформульовані чітко, ясно і таким чином, щоб вони виключали неоднозначне їх розуміння й тлумачення та відповідали тим об'єктам і матеріалам, які направляються на експертизу.

Недопустимим є порушення перед експертом питань, вирішення яких не спрямовано на встановлення даних, що входять до предмета доказування у справі.

Відповідно до частини 5 статті 42 Господарського процесуального кодексу України висновок судового експерта для господарського суду не є обов'язковим і оцінюється господарським судом за правилами, встановленими статтею 43 цього Кодексу.

Статтею 43 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Як убачається з матеріалів справи, суд апеляційної інстанції ухвалою від 27.09.2016 р. зупинив провадження у справі, мотивуючи це необхідністю проведення у справі судової інженерно-екологічної експертизи та посилаючись на приписи пункту 1 частини другої статті 79 Господарського процесуального кодексу України.

Проте, суд апеляційної інстанції не визначив та не обґрунтував чи є зупинення провадження з підстав призначення експертизи невідворотною та необхідною обставиною, яка дійсно потребує для вирішення питань, спеціальних знань, які мають значення для правильного вирішення спору або можуть вплинути на вирішення питання по суті заявлених вимог, суд не мотивував підстав, з яких він не може розглянути спір за наявними матеріалами справи.

При цьому, колегією суддів враховується, що за приписами статті 101 Господарського процесуального кодексу України, апеляційний господарський суд переглядає справу, зокрема, за наявними у ній доказами, які зібрані місцевим господарським судом, і покладені в основу рішення цього суду; апеляційний суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність та обґрунтованість рішення місцевого суду у повному обсязі.

Тобто суд апеляційної інстанції при здійсненні перегляду рішення у справі в порядку приписів статті 101 Господарського процесуального кодексу України самостійно надає оцінку наявним в матеріалах справи доказам, доводам сторін, та досліджує правовідносини, які склались між сторонами.

Водночас, статтею 86 Господарського процесуального кодексу України встановлені вимоги щодо змісту ухвали, у разі якщо господарський спір не вирішується по суті, зокрема, ухвала має містити мотиви її винесення з посиланням на законодавство, висновок з розглянутого питання.

Отже, ухвала про зупинення провадження у справі повинна відповідати вимогам статті 86 вказаного Кодексу, а також містити викладення обставин, що зумовили зупинення провадження у справі.

Проте, оскаржувана ухвала суду апеляційної інстанції, наведеним приписам не відповідає.

Крім того, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Так, відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Обов'язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66 - 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08 листопада 2005 року у справі "Смірнова проти України"). Роль національних судів полягає у швидкому та ефективному розгляді справ (§ 51 рішення Європейського суду з прав людини від 30 листопада 2006 року у справі "Красношапка проти України").

Апеляційний господарський суд не врахував, що необґрунтоване зупинення провадження у даній справі призводить до затягування строків розгляду справи і перебування в стані невизначеності учасників процесу.

Враховуючи наведене та те, що зупинення провадження у справі у зв'язку з призначенням експертизи є не обов'язком суду, а правом, при реалізації якого, суд повинен навести обґрунтовані мотиви необхідності вчинення такої процесуальної дії, як зупинення провадження у справі саме у зв'язку з її призначенням, що зумовлює, щонайменш, викладення (наведення) судом в ухвалі про зупинення провадження у справі фактичних даних, які входять до предмету доказування у даній справі та які не можуть бути самостійно встановлені судом, а виключно судовими експертами, позаяк їх встановлення потребує спеціальних знань, чого судом апеляційної інстанції зроблено не було, то оскаржувана у справі ухвала суду апеляційної інстанції підлягає скасуванню, а справа - направленню до Київського апеляційного господарського суду для здійснення апеляційного провадження.

Відтак доводи касаційної скарги знайшли своє підтвердження.

Відповідно до статті 11110 Господарського процесуального кодексу України підставами для скасування або зміни рішення місцевого чи апеляційного господарського суду або постанови апеляційного господарського суду є порушення або неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права.

Керуючись статтями 1117, 11110, 11111, 11113 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України

П О С Т А Н О В И В :

Ухвалу Київського апеляційного господарського суду від 27.09.2016 р. у справі № 62/171-51/369-2012 господарського суду міста Києва скасувати, справу направити до Київського апеляційного господарського суду для здійснення апеляційного провадження.

Касаційну скаргу задовольнити.

Головуючий суддя Т. Дроботова

Судді: Г. Коробенко

Л. Рогач