РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.11.2016Справа №910/15995/16
За позовом Керівника Київської місцевої прокуратури № 3 в інтересах держави в особі

Київської міської ради

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Інком-ЛПГ"

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача Департамент земельних ресурсів

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача Відкрите акціонерне товариство "Київхімволокно"

про повернення земельної ділянки

Суддя Усатенко І.В.

Представники сторін:

від прокуратури Колодяжна А.В. (прокурор)

від позивача Самелюк К.О. (за дов.)

від відповідача Топчій С.М. (за дов.)

від третьої особи 1 Трохлюк А. М. (за дов.)

від третьої особи 2 не з'явились

На підставі ст. 85 Господарського процесуального кодексу України в судовому засіданні 21.11.2016 судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До Господарського суду міста Києва звернувся з позовом керівник Київської місцевої прокуратури № 3 в інтересах держави в особі Київської міської ради до Товариства з обмеженою відповідальністю "Інком-ЛПГ" про повернення частини земельної ділянки (код ділянки 62:068:249) по вул. Магнітогорській, 1 у Деснянському районі м. Києва площею 0,015 га, яка використовується під розміщення автомобільного газозаправочного пункту, привівши земельну ділянку у придатний для використання стан.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що земельна ділянка використовується ТОВ "Інком-ЛПГ" без правовстановлюючих документів на землю.

Ухвалою суду від 02.09.2016 порушено провадження у справі № 910/15995/16, розгляд останньої призначено на 26.09.2016.

26.09.2016 за клопотання представника відповідача розгляд справи перенесено на 19.10.2016.

Відповідачем подано клопотання про зупинення провадження у справі та відзив на позов з додатками. У відзиві відповідач проти позову заперечує, посилаючись на те, що між ним та власником нежитлових приміщень по вул. Магнітогорській, 1 у м. Києві укладено договір оренди офісного приміщення. Орендодавець користується частиною земельної ділянки, необхідної для обслуговування його нерухомого майна, а відповідач як орендар офісу має право розміщувати поряд з орендованим офісом своє майно, в тому числі таке як газозапрвочний пункт. Відповідач вважає, що прокуратурою не доведено факт самовільного зайняття ним спірної земельної ділянки.

Ухвалою суду від 19.10.2016 залучено до участі у справі третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача Департамент земельних ресурсів та третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача Відкрите акціонерне товариство "Київхімволокно". Ухвалою суду від 19.10.2016 за клопотанням представника відповідача продовжено строк вирішення спору, розгляд справи відкладено на 21.11.2016.

Через загальний відділ діловодства суду 17.11.2016 від відповідача надійшло клопотання про витребування у позивача документів на підтвердження вартості спірної земельної ділянки та визначення ціни позову, з якої має бути сплачено судовий збір.

Через загальний відділ діловодства суду 21.11.2016 від прокуратури надійшли письмові пояснення, в яких він зазначає, що відповідач використовує спірну ділянки в своїй господарській діяльності без правовстановлюючих документів та відсутні докази вжиття відповідачем заходів для отримання вказаних документів.

В судове засідання 21.11.2016 третя особа 2 не з'явилась, про причини неявки суд не повідомила, про дату та час судового розгляду була повідомлена належним чином.

В судовому засіданні 21.11.2016 представник відповідача подав копію ухвали від 31.10.2016 про відкриття провадження у адміністративній справі № 826/15042/16 за позовом ТОВ "Інком-ЛПГ" до відділу землеустрою та моніторингу земель Деснянського району Департаменту земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради, головного спеціаліста відділу землеустрою та моніторингу земель Деснянського району Департаменту земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради Іванової Валентини Петрівни про визнання протиправними дій та бездіяльності.

Судом розглянуто клопотання відповідача про зупинення провадження у справі до розгляду адміністративним судом справи про оскарження дій та бездіяльності посадових осіб при проведенні обстеження спірної земельної ділянки та складенні акту від 22.06.2016 № 16-1136-03.

Відповідно до ст.. 79 ГПК України господарський суд зупиняє провадження у справі в разі неможливості розгляду даної справи до вирішення пов'язаної з нею іншої справи, що розглядається іншим судом, а також у разі звернення господарського суду із судовим дорученням про надання правової допомоги до іноземного суду або іншого компетентного органу іноземної держави.

Статтею 79 ГПК України встановлено вичерпний перелік підстав зупинення провадження у справі. Зокрема, відповідно до частини першої статті 79 ГПК господарський суд зупиняє провадження у справі в разі неможливості розгляду даної справи до вирішення пов'язаної з нею іншої справи, що розглядається іншим судом. При цьому пов'язаною з даною справою є така інша справа, у якій інший суд встановлює обставини, що впливають чи можуть вплинути на подання і оцінку доказів у даній справі; в тому числі йдеться про факти, які мають преюдиціальне значення (частини друга - четверта статті 35 ГПК).

Зупинення провадження у справі - це тимчасове або повне припинення всіх процесуальних дій у справі, що викликане настанням зазначених у законі причин, що перешкоджають подальшому руху процесу, і щодо яких невідомо, коли вони можуть бути усунені.

Зі змісту наведеної норми випливає, що причиною зупинення провадження у справі в даному випадку є неможливість її розгляду до вирішення пов'язаної з нею іншої справи, яка розглядається іншим судом.

Суд вважає, що розгляд Окружним адміністративним судом м. Києва справи № 826/15042/16 за позовом ТОВ "Інком-ЛПГ" до відділу землеустрою та моніторингу земель Деснянського району Департаменту земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради, головного спеціаліста відділу землеустрою та моніторингу земель Деснянського району Департаменту земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради Іванової Валентини Петрівни про визнання протиправними дій та бездіяльності не перешкоджає розгляду даної справи, а тому відсутні підстави для зупинення провадження. Оскільки встановлення факту неправомірності чи правомірності дій посадових осіб не спростовує факт наявності автомобільного газозаправного пункту на спірній земельній ділянці. Суд відмовляє відповідачу у задоволенні його клопотання в зв'язку з його необґрунтованістю.

Судом розглянуто клопотання відповідача про витребування документів про вартість спірної земельної ділянки та визначення ціни позову.

Представники позивача, прокуратури та третьої особи 1 заперечували проти задоволення клопотання відповідача.

Суд відмовляє у задоволенні клопотання в зв'язку з його необґрунтованістю.

В судовому засіданні третя особа 1 подала до матеріалів справи копію акту обстеження земельної ділянки № 16-1890-03 від 04.11.2016 та пояснення по справі. У вказаних поясненнях підтримано позовні вимоги, в зв'язку з самовільним зайняттям та експлуатацією земельної ділянки відповідачем.

Заслухавши пояснення представників учасників процесу, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні дані, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд м. Києва, -

ВСТАНОВИВ:

Статтею 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 121 Конституції України, ст.ст. 35, 36-1 Закону України "Про прокуратуру" захист і представництво інтересів держави покладено на органи прокуратури.

Згідно зі ст. 29 ГПК України, прокурор бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, порушену за позовом інших осіб, на будь-якій стадії її розгляду для представництва інтересів громадянина або держави.

Відповідно до ст. 20 Закону України "Про прокуратуру", при виявленні порушень закону прокурор або його заступник у межах своєї компетенції мають право, крім інших заходів прокурорського реагування, звертатись до суду з заявою про захист прав і законних інтересів громадян, держави, а також підприємств та інших юридичних осіб.

Статтею 2 ГПК України передбачено, що прокурор, який звертається до Господарського суду в інтересах держави, у позовній заяві самостійно визначає, у чому полягає порушення інтересів держави, та обґрунтовує необхідність їх захисту, а також вказує орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах.

Рішенням Конституційного Суду України № 3-рп/99 від 08.04.99 про офіційне тлумачення ст. 2 ГПК України визначено, що прокурор або його заступник у кожному конкретному випадку самостійно визначає і обґрунтовує в позовній заяві, у чому полягає порушення матеріальних або інших інтересів держави чи в чому існує загроза інтересам держави, обґрунтовує в позовній заяві необхідність їх захисту та визначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах.

У вказаному рішенні судом зазначено, що інтереси держави можуть збігатися повністю, частково або не збігатися зовсім з інтересами державних органів, державних підприємств та організацій. Інтереси держави потребують здійснення загальнодержавних (політичних, економічних, соціальних та ін.) дій, програм, спрямованих на захист суверенітету, територіальної цілісності, державного кордону У країни, гарантування її державної, економічної, інформаційної, екологічної безпеки, охорону землі як національного багатства, захист прав усіх суб'єктів права власності та господарювання.

У ст. 60 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" визначено, що територіальним громадам сіл, селищ, міст, районів у містах належить право комунальної власності на землю.

Від імені та в інтересах територіальних громад права суб'єкта комунальної власності здійснюють відповідні ради (п.5 ст.16 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні").

Позивачем за вказаним позовом є Київська міська рада, яка відповідно до ст. 9 Земельного кодексу України наділена державою повноваженнями щодо розпорядження землями на території міста Києва.

Згідно з ч. 1 ст. 319 Цивільного кодексу України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Частиною 1 ст. 321 Цивільного кодексу України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Невиконання вимог земельного законодавства та самовільне зайняття земельних ділянок порушує інтереси держави в особі Київської міської ради, яка в даному випадку незаконно позбавлена можливості ефективно та виключно в інтересах територіальної громади міста розпоряджатися землями міста Києва, регулювати земельні відносини з метою створення умов для раціонального використання й охорони земель.

Таким чином, суд вважає правомірним звернення прокуратури з даним позовом до суду.

На запит Київської місцевої прокуратури № 3 № 2277вих-16 від 15.06.2016 головним спеціалістом відділу землеустрою та моніторингу земель Деснянського району Івановою В.П. проведено обстеження земельної ділянки, розташованої по вул. Магнітогорська, 1 у Деснянському районі міста Києва, код ділянки 62:068:249, за результатами якого був складений акт обстеження земельної ділянки № 16-1136-03 від 22.06.2016 року.

Також, на підставі доручення Київської місцевої прокуратури № 3 від 26.10.2016 року № 3758 вих-16, головним спеціалістом відділу землеустрою та моніторингу земель Івановою В.П. проведено обстеження земельної ділянки, розташованої по вул. Магнітогорська, 1 у Деснянському районі міста Києва, код ділянки 62:068:249, за результатами якого був складений акт обстеження земельної ділянки № 16-1890-03 від 04.11.2016 року. Згідно вказаного акту відповідно до бази даних міського земельного кадастру земельна ділянка на вул. Магнітогорська, 1 у Деснянському районі м. Києва площею 1,2448 га обліковується за відкритим акціонерним товариством "Київхімволокно" на підставі технічного звіту по встановленню зовнішніх меж землекористування. Рішення щодо передачі будь-якій юридичній особі зазначеної земельної ділянки у власність (користування) Київська міська рада за поданням Департаменту земельних ресурсів не приймала. Інформація щодо державної реєстрації вказаної земельної ділянки у Державному змеленому кадастрі та державної реєстрації речових прав на неї у базі міського земельного кадастру відсутня. Під час обстеження земельної ділянки з виїздом на місце встановлено, що на частині території зазначеної земельної ділянки (план-схема додається) орієнтовною площею 0,015 га розміщена та експлуатується АГЗП. Господарську діяльність по реалізації скрапленого газу здійснює ТОВ "Інком-ЛПГ" (ЄДРОПУ 36940039). При використанні земельної ділянки під розміщенні та експлуатацію АГЗП вбачається порушення вимог земельного законодавства. А саме: самовільне зайняття земельної ділянки.

З наявного в матеріалах справи витягу з бази даних міського земельного кадастру станом на 01.11.2016 (реєстр земельних ділянок) вбачається, що землекористувачем ділянки код 62:068:0249 за адресою вул. Магнітогорська, 1 зазначено ВАТ "Київхімволокно", проте вид права: не зазначено.

Таким чином, документи, що посвідчують право власності чи користування вищезазначеною земельною ділянкою у Департаменті не зареєстровані.

Згідно інформаційної довідки Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо суб'єкта ТОВ "Інком-ЛПГ" () станом на 16.11.2016 відомості про право власності, інші речові права, іпотеки, обтяження відсутні.

До матеріалів справи долучено фотографії автомобільного газозаправного пункту.

Відповідно до статті 14 Конституції України, статті 1 Земельного кодексу України, статті 2 Закону України "Про охорону земель" земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави.

Оскільки, земельна ділянка належить до комунальної власності міста, виключно Київська міська рада має право розпоряджатися нею.

Згідно з ч. 2 ст. 116 Земельного кодексу України набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону (ч. 1 ч. 1 ст. 116 Земельного кодексу України).

Відповідно до ч. 1 ст. 123 Земельного кодексу України надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування здійснюється Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування. Рішення зазначених органів приймається на підставі проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок у разі: надання земельної ділянки із зміною її цільового призначення; формування нової земельної ділянки (крім поділу та об'єднання). Надання у користування земельної ділянки в інших випадках здійснюється на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості). У такому разі розроблення такої документації здійснюється на підставі дозволу, наданого Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування, відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, крім випадків, коли особа, зацікавлена в одержанні земельної ділянки у користування, набуває право замовити розроблення такої документації без надання такого дозволу.

Частиною 2 ст. 123 Земельного кодексу України встановлено, що особа, зацікавлена в одержанні у користування земельної ділянки із земель державної або комунальної власності за проектом землеустрою щодо її відведення, звертається з клопотанням про надання дозволу на його розробку до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, які відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, передають у власність або користування такі земельні ділянки.

Згідно з ч. 1 ст. 124 Земельного кодексу України передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування згідно з їх повноваженнями, визначеними статтею 122 цього Кодексу, чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки (у разі продажу права оренди) шляхом укладення договору оренди земельної ділянки чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки. Передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється за результатами проведення земельних торгів, крім випадків, встановлених частинами другою, третьою статті 134 цього Кодексу.

Згідно зі статтею 1 Закону України "Про землеустрій", проект землеустрою - сукупність економічних, проектних і технічних документів щодо обґрунтування заходів з використання та охорони земель, які передбачається здійснити за таким проектом..

Документація із землеустрою розробляється у вигляді схеми, проекту, робочого проекту або технічної документації (ч. 1 ст. 25 Закону України "Про землеустрій").

Відповідно до п. і) ч. 2 ст. 25 Закону України "Про землеустрій", видом документації із землеустрою, зокрема, технічна документація із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості).

Право ж оренди земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, відповідно до положень ст. 124 Земельного кодексу України у чинній редакції, посвідчується договором оренди земельної ділянки чи договором купівлі-продажу права оренди земельної ділянки.

Таким чином, технічна документація є лише підставою для подальшого оформлення права користування земельною ділянкою та не є правовстановлюючими документами на землю. Внесення спірної земельної ділянки до бази даних міського кадастру може свідчити про використання особою спірної земельної ділянки та не є документом, що посвідчує право користування земельною ділянкою в розумінні статті 126 Земельного кодексу України.

Рішення про передачу вказаної земельної ділянки ТОВ "Інком-ЛПГ" Київською міською радою не приймалися, право власності чи право оренди земельної ділянки не оформлювалось.

Згідно зі ст. 126 Земельного кодексу України право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень".

Згідно з п. 8 ч. 1 ст. 27 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" встановлено, що державна реєстрація права власності та інших речових прав проводиться на підставі державного акта на право приватної власності на землю, державного акта на право власності на землю, державного акта на право власності на земельну ділянку або державного акта на право постійного користування землею, виданих до 1 січня 2013 року.

Відповідно до ст. 28 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" рішення органів державної влади або органів місцевого самоврядування про передачу земельної ділянки у власність або користування (постійне користування, оренду, користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис), користування чужою земельною ділянкою для забудови (суперфіцій), сервітут) можуть прийматися за відсутності державної реєстрації права власності держави чи територіальної громади на таку земельну ділянку в Державному реєстрі прав. Під час проведення державної реєстрації права користування (постійне користування, оренда, користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис), користування чужою земельною ділянкою для забудови (суперфіцій), сервітут) земельними ділянками державної чи комунальної власності, право власності на які не зареєстровано в Державному реєстрі прав, державний реєстратор одночасно з проведенням такої реєстрації проводить також державну реєстрацію права власності на такі земельні ділянки без подання відповідної заяви органами, які згідно із статтею 122 Земельного кодексу України передають земельні ділянки у власність або у користування. Державна реєстрація права власності на земельні ділянки державної чи комунальної власності проводиться з обов'язковим урахуванням пунктів 3 та 4 розділу II "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розмежування земель державної та комунальної власності".

Відповідно до п. 5 ст. 12 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" відомості Державного реєстру прав вважаються достовірними і можуть бути використані у спорі з третьою особою, доки їх не скасовано у порядку, передбаченому цим Законом. Будь-які дії особи, спрямовані на набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, зареєстрованих у Державному реєстрі прав, вчиняються на підставі відомостей, що містяться в цьому реєстрі.

Так, згідно з положеннями ч. 1 ст. 21 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" рішення державного реєстратора, витяг з Державного реєстру прав про проведену державну реєстрацію прав надаються в електронній та (за бажанням заявника) в паперовій формі. Рішення державного реєстратора, витяг з Державного реєстру прав про проведену державну реєстрацію прав, отримані в електронній чи паперовій формі за допомогою програмних засобів ведення Державного реєстру прав, мають однакову юридичну силу та використовуються відповідно до законодавства.

Пунктом 3 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 1127 від 25.12.2015, встановлено, що Державна реєстрація прав та облік безхазяйного нерухомого майна проводяться з прийняттям рішень державним реєстратором прав на нерухоме майно (далі - державний реєстратор), які формуються за допомогою програмних засобів ведення Державного реєстру прав в електронній формі з накладенням власного електронного цифрового підпису. Рішення державного реєстратора у день його прийняття за допомогою програмних засобів ведення Державного реєстру прав розміщується на веб-порталі Мін'юсту для доступу до нього заявника з метою перегляду, завантаження та його друку. Моментом отримання заявником рішення державного реєстратора для цілей цього Порядку вважається дата розміщення такого рішення на веб-порталі Мін'юсту для доступу до нього заявника. Рішення державного реєстратора за бажанням заявника, а також за зверненням посадових осіб державних органів, органів місцевого самоврядування у зв'язку із здійсненням ними повноважень, визначених законом, може бути надано у паперовій формі шляхом його друку за допомогою програмних засобів ведення Державного реєстру прав на аркушах паперу форматом А4 (210 х 297 міліметрів) без використання спеціальних бланків, проставлення підпису та печатки державного реєстратора. Рішення державного реєстратора у паперовій або електронній формі мають однакову юридичну силу та містять обов'язкове посилання на Державний реєстр прав..

Пунктами 2, 4 Порядку надання інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 1127 від 25.12.2015 інформація з Державного реєстру прав надається за допомогою програмних засобів ведення цього Реєстру у паперовій або електронній формі, що має однакову юридичну силу та містить обов'язкове посилання на Державний реєстр прав. Інформація з Державного реєстру прав у паперовій формі надається на аркушах паперу форматом А4 (210 х 297 міліметрів) без використання спеціальних бланків, проставлення підпису та печатки державного реєстратора прав на нерухоме майно (далі - державний реєстратор). Інформація з Державного реєстру прав містить актуальні на дату та час її надання відомості про зареєстровані речові права на нерухоме майно та їх обтяження, наявні в ньому, а також відомості з Реєстру прав власності на нерухоме майно, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна та Державного реєстру іпотек, які є архівною складовою частиною Державного реєстру прав, або відомості про відсутність зареєстрованих речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень.

З наведених вище норм Закону вбачається, що документом, який свідчить про наявність права власності на нерухоме майно, зокрема й земельну ділянку, є Інформація з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Крім того, на підтвердження державної реєстрації земельної ділянки заявнику безоплатно видається витяг з Державного земельного кадастру про земельну ділянку. Витяг містить всі відомості про земельну ділянку, внесені до Поземельної книги. Складовою частиною витягу є кадастровий план земельної ділянки. При здійсненні державної реєстрації земельної ділянки їй присвоюється кадастровий номер. (ч. ч. 8, 9 ст. 24 Закону України "Про Державний земельний кадастр").

Отже, згідно із законодавством України право на землю реалізується шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування. Визначений законодавством порядок набуття права на землю передбачає, зокрема, отримання заявником дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, рішення компетентного органу виконавчої влади або місцевого самоврядування про затвердження документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність або про затвердження документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки, а також про передання у власність чи користування (оренду) визначеної земельної ділянки заявникові, та отримання документів, що посвідчують права заявника на визначену земельну ділянку. Усі перелічені документи можуть свідчити або про вжиття особою заходів до оформлення права на земельну ділянку або про завершення оформлення такого права в установленому законодавством порядку.

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України "Про державний контроль за використанням та охороною земель" самовільне зайняття земельної ділянки - будь-які дії, які свідчать про фактичне використання земельної ділянки за відсутності відповідного рішення органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування про її передачу у власність або надання у користування (оренду) або за відсутності вчиненого правочину щодо такої земельної ділянки, за винятком дій, які відповідно до закону є правомірними..

Пунктом 3.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики розгляду справ у спорах, що виникають із земельних відносин" № 6 від 17.05.2011 роз'яснено, що відповідно до вимог чинного законодавства обов'язковою умовою фактичного використання земельної ділянки є наявність у особи, що її використовує, правовстановлюючих документів на цю земельну ділянку, а відсутність таких документів може свідчити про самовільне зайняття земельної ділянки.

Разом з тим, у вирішенні питання про застосування відповідальності за самовільне зайняття земельної ділянки господарським судам необхідно враховувати, що саме по собі встановлення судом наявності фактичного користування земельною ділянкою без документів, що посвідчують права на неї, не є достатньою підставою для кваліфікації такого використання земельної ділянки як самовільного її зайняття. Господарським судам у вирішенні таких спорів необхідно досліджувати, чи передбачено спеціальним законом отримання правовстановлюючих документів на земельну ділянку для розміщення певних об'єктів, причини відсутності таких документів у особи, що використовує земельну ділянку, наявність у особи права на отримання земельної ділянки у власність чи в користування, вжиття нею заходів до оформлення права на земельну ділянку тощо.

Відповідно до п.3.3 постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики розгляду справ у спорах, що виникають із земельних відносин" № 6 від 17.05.2011 ордер та інші дозвільні документи на право торгівлі надають суб'єкту господарювання право на здійснення підприємницької діяльності, зокрема, на відповідній території, земельній ділянці або у приміщенні. При цьому такий документ не надає права на відповідну земельну ділянку як частину земної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування та з визначеними щодо неї правами в розумінні частини першої статті 79 ЗК України. Отже, розміщення малої архітектурної форми для здійснення підприємницької діяльності за відсутності правовстановлюючих документів на земельну ділянку, на якій вона розміщена, може свідчити про самовільне зайняттям земельної ділянки і тягнути за собою наслідки, визначені статтею 212 ЗК України.

Судом встановлено, що на ділянці знаходиться АГЗП та обладнання газозаправного пункту суб'єкт господарювання ТОВ "Інком-ЛПГ".

Відповідно до п. 1.2 Інструкції щодо вимог пожежної безпеки під час проектування автозаправних станцій, затвердженої Наказом Міністерства України з питань надзвичайних ситуацій та у справах захисту населення від наслідків Чорнобильської катастрофи № 376 від 06.12.2005, стаціонарний автомобільний газозаправний пункт (далі - АГЗП-стаціонарний) - автозаправна станція, технологічне обладнання якої призначене для заправлення автотранспорту тільки скрапленим вуглеводневим газом із стаціонарних резервуарів ємністю відповідно до ДБН В.2.5-20-2001 "Інженерне обладнання будинків і споруд. Газопостачання" (далі - ДБН В.2.5-20-2001); тимчасовий автомобільний газозаправний пункт (далі - АГЗП-тимчасовий) - автозаправна станція, технологічне обладнання якої призначене для заправлення автотранспорту тільки скрапленим вуглеводневим газом із автогазозаправника заводського виготовлення з резервуаром ємністю відповідно до ДБН В.2.5-20-2001.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 04.09.2015 у справі № 826/13187/15 за позовом Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у м. Києві до Товариства з обмеженою відповідальністю "Інком-ЛПГ" про застосування заходів реагування позов задоволено повністю. Постановлено застосувати заходи реагування у вигляді повного зупинення роботи АГЗП TOB "Інком-ЛПГ" за адресою: вул. Магнітогорська, 1 у Деснянському районі в м. Києві, (). Визначити спосіб виконання судового рішення у порядку, передбаченому наказом МНС України від 21.10.2004 № 130 «Про затвердження Інструкції про порядок та умови застосування органами державного пожежного нагляду запобіжних заходів», зареєстрованому в Міністерстві юстиції України 08.11.2004 за № 1416/10015, шляхом відключення джерела електроживлення, накладання печаток на розподільчі електрощити та вхідні двері приміщень АГЗП TOB "Інком-ЛПГ" за адресою: вул. Магнітогорська, 1 у Деснянському районі в м. Києві, ().

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 19.10.2016 № 826/13187/15 відмовлено Товариству з обмеженою відповідальністю "Інком-ЛПГ" у задоволенні заяви про скасування заходів реагування.

Згідно ч. 3 ст. 35 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Вказаними судовими рішеннями встановлено, що використання АГЗП здійснюється ТОВ "Інком-ЛПГ".

Згідно з статті 212 Земельного кодексу України самовільно зайняті земельні ділянки підлягають поверненню власникам землі або землекористувачам без відшкодування затрат, понесених за час незаконного користування ними.

Приведення земельних ділянок у придатний для використання стан, включаючи знесення будинків, будівель і споруд, здійснюється за рахунок громадян або юридичних осіб, які самовільно зайняли земельні ділянки.

Повернення самовільно зайнятих земельних ділянок провадиться за рішенням суду.

Враховуючи вищезазначене, суд вважає позовні вимоги заступника керівника Київської місцевої прокуратури № 3 в інтересах держави в особі Київської міської ради щодо зобов'язання Товариства з обмеженою відповідальністю "Інком-ЛПГ" повернути Київській міській раді земельну ділянку код ділянки 62:068:249 площею 0,015 га, що знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Магнітогорська, 1 привівши її у придатний для використання стан є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню.

Відповідно до ч.1 статті 32 ГПК України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Згідно з ч.1 статті 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Статтею 34 ГПК України передбачено, що господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Судом не приймаються до уваги доводи відповідача про те, що ним використовується спірна земельна ділянка для зберігання свого майна як орендарем офісного приміщення у нежитловій будівлі по вул. Магнітогорській, 1 у м. Києві, оскільки, за договором оренди № 456 від 01.08.2013 відповідачу йому надано право користуватись нежитловим приміщенням без зазначення адреси. Акт приймання-передачі нерухомого майна відповідачу до матеріалів справи не долучений. Право користування будь-якою земельною ділянкою вказаним договором не передбачено.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до статті 44 ГПК України, судові витрати складаються з судового збору, сум, що підлягають сплаті за проведення судової експертизи, призначеної господарським судом, витрат, пов'язаних з оглядом та дослідженням речових доказів у місці їх знаходження, оплати послуг перекладача, адвоката та інших витрат, пов'язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Згідно ч. 5 статті 49 ГПК України, витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача.

На підставі викладеного, керуючись ч.1 ст. 32, ч.1 ст. 33, ст.ст. 34, 44, ч. 5 ст. 49, ст.ст. 82 - 85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Зобов'язання товариства з обмеженою відповідальністю "Інком-ЛПГ" (02094, м. Київ, вулиця Червоногвардійська, будинок 5, кв. 205, ) повернути Київській міській раді (01044, м. Київ, вул. Хрещатик, 36, ідентифікаційний код: 22883141) частину земельної ділянки (код ділянки 62:068:249) площею 0,015 га, що знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Магнітогорська, 1 у Деснянському районі м. Києва, яка використовується під розміщення автомобільного газозаправного пункту, привівши земельну ділянку у придатний для використання стан.

3. Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю "Інком-ЛПГ" (02094, м. Київ, вулиця Червоногвардійська, будинок 5, кв. 205, ) на користь прокуратури міста Києва (03150, м. Київ, вулиця Предславинська, будинок 45/9, ідентифікаційний код: 02910019, р/р 1062, ДКСУ м. Києва, МФО 820172) витрати по сплаті судового збору в розмірі 1378 (одна тисяча триста сімдесят вісім) грн. 00 коп.

4. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Відповідно до частини 5 статті 85 ГПК України, рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Дата підписання рішення:28.11.2016

Суддя І.В.Усатенко