У Х В А Л А

21.11.2016 Справа № 910/21682/15

За заявою Товариства з обмеженою відповідальністю фірма "Астарта-Київ"

до Державного підприємства "Конярство України"

про банкрутство

За заявою ОСОБА_1

до Державного підприємства "Конярство України"

про стягнення середнього заробітку

Суддя Чеберяк П.П.

Представники сторін:

Від заявника не з'явилися

Від боржника ОСОБА_1 - представник

Арб. керуючий не з'явився

За участю прокурора прокуратури м. Києва Лиховида О.С.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ :

У провадженні Господарського суду м. Києва перебуває справа № 910/21682/15 за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю фірма "Астарта-Київ" про банкрутство Державного підприємства "Конярство України" на стадії процедури розпорядження майном, введеної ухвалою Господарського суду м. Києва від 15.10.2015.

12.10.2016 до Господарського суду м. Києва звернувся ОСОБА_1 із заявою про стягнення середнього заробітку.

Ухвалою Господарського суду м. Києва від 19.10.2016 справу призначено до розгляду на 07.11.2016.

Ухвалою Господарського суду м. Києва від 07.11.2016 задоволено клопотання боржника та відкладено розгляд справи на 21.11.2016.

У судовому засіданні 21.11.2016 розглядалась заява ОСОБА_4 про стягнення середнього заробітку.

Представник боржника щодо задоволення поданої заяви заперечив.

ОСОБА_1 у судове засідання не з'явився, про причини неявки суд не повідомив.

Представник боржника у судове засідання не з'явився, про причини неявки суд не повідомив.

Згідно ч. 4 ст. 10 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" суд, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство, вирішує усі майнові спори з вимогами до боржника, у тому числі спори про визнання недійсними будь-яких правочинів (договорів), укладених боржником; стягнення заробітної плати; поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника, за винятком спорів, пов'язаних із визначенням та сплатою (стягненням) грошових зобов'язань (податкового боргу), визначених відповідно до Податкового кодексу України, а також справ у спорах про визнання недійсними правочинів (договорів), якщо з відповідним позовом звертається на виконання своїх повноважень контролюючий орган, визначений Податковим кодексом України.

Наведена норма кореспондується з положеннями п.7 ч.1 ст. 12 Господарського процесуального кодексу України, згідно якого господарським судам підвідомчі, зокрема, справи у спорах з майновими вимогами до боржника, стосовно якого порушено справу про банкрутство, у тому числі справи у спорах про визнання недійсними будь-яких правочинів (договорів), укладених боржником; стягнення заробітної плати; поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника, за винятком спорів, пов'язаних із визначенням та сплатою (стягненням) грошових зобов'язань (податкового боргу), визначених відповідно до Податкового кодексу України, а також справ у спорах про визнання недійсними правочинів (договорів), якщо з відповідним позовом звертається на виконання своїх повноважень контролюючий орган, визначений Податковим кодексом України.

Звертаючись з заявою про стягнення середнього заробітку ОСОБА_1 посилався на наявність між ним та боржником трудових відносин. При цьому, вказав, що 16.04.2014 був прийнятий на посаду юрисконсульта до філії "Запорізький кінний завод № 86" ДП "Конярство України" відповідно до наказу № 96-к, а 25.06.2015 наказом філії № 180-к було звільнений з займаної посади за згодою сторін згідно п. 1 ст. 36 Кодексу законів про працю України.

Заявник зазначає, що при звільненні його з підприємства боржником не було проведено остаточного розрахунку, що передбачено ст. ст. 47 та 116 Кодексу законів про працю України.

Зокрема, відповідно до листа господарства від 07.09.2016 за вих. № 314 при нарахуванні компенсації невикористаної відпустки не було враховано суму індексації заробітної плати за період з червня 2014 по травень 2015, що призвело до не нарахування суми невикористаної відпустки в сумі 18 грн. 19 коп.

Згідно видаткового касового ордеру № 404 від 13.09.2016 боржником виплачено кошти за компенсацію невикористаної щорічної відпустки в сумі 14 грн. 64 коп.

Таким чином, заявником нараховано середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 25.06.2015 по 13.09.2016 в розмірі 56 114 грн. 52 коп.

При цьому, будь яких належних та допустимих доказів доказів, які б підтверджували викладені в заяві обставини ОСОБА_1 не додано.

Статтею 47 Кодексу законів про працю України передбачено, що власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Згідно з частиною 1 ст. 116 Кодексу законів про працю України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Відповідно до п. 6 Постанови Пленуму Верхового Суду України від 24.12.1999 № 13 "Про практику застосування судами законодавства про оплату праці" оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов'язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов'язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення.

За змістом ст. 117 Кодексу законів про працю України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника.

Відповідно до ст. 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь які фактичні обставини, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Згідно ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 34 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд приймає ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

З огляду на встановлені обставини та наведені норми, суд дійшов висновку щодо відсутності правових підстав для задоволення заяви ОСОБА_1 про стягнення середнього заробітку в розмірі 56 114 грн. 52 коп.

Керуючись ст. 10 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", ст.ст. 32-34, 49, 86 Господарського процесуального кодексу України,

УХВАЛИВ:

1. В задоволенні заяви ОСОБА_1 про стягнення середнього заробітку в розмірі 56 114 грн. 52 коп. відмовити.

2. Копію ухвали направити ОСОБА_1, Державному підприємству "Конярство України" та розпоряднику майна боржника арбітражному керуючому Атаманенко С.В.

Суддя П.П. Чеберяк