ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАКАРПАТСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

25.11.2016 Справа № 907/596/16

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Елемент Нафта", м. Київ

до відповідача публічного акціонерного товариства "Ужгородський турбогаз", м. Ужгород

про стягнення 805 229,86 грн.

Суддя Бобрик Г.Й.

За участю представників:

від позивача - ОСОБА_1, представник по довіреності № 12 від 08.09.2016 року

від відповідача - ОСОБА_2, представник по довіреності від 05.11.2016 року

Суть спору: товариство з обмеженою відповідальністю "Елемент Нафта", м. Київ заявило позов до публічного акціонерного товариства "Ужгородський турбогаз", м. Ужгород про стягнення 805 229,86 грн., з яких: 654 600,00 грн. основний борг, 39 812,36 грн. пеня, 6 546,00 грн. штраф, 65 460,00 грн. додатковий штраф, 35 055,30 грн. відсотки за користування чужими грошовими коштами, 3 756,20 грн. 3% річних.

Представник позивача у судовому засіданні пояснила, що відповідач отримав 109 100 тонн мазуту М-100 на суму 654 600,00 грн., яку не оплатив. У зв'язку з наявним боргом на підставі п. 8.4 Договору до останнього заявлена вимога про стягнення пені, штрафу, відсотків за користування чужими грошовими коштами та 3% річних. Позовні вимоги вважає законними та обґрунтованими, просить суд їх задоволити в повному обсязі.

Представник відповідача позовні вимоги, в частині стягнення основного боргу визнав. В частині стягнення штрафів, відсотків за користування чужими грошовими коштами та 3% річних заперечує, тому що вважає, що одночасне стягнення штрафу, додаткового штрафу та пені суперечить ст. 61 Конституції України, де до особи за одне й те саме правопорушення не допускається застосування більше одного виду стягнення. Також зазначає, що стягнення процентів за користування грошовими коштами за ставкою 28% за своєю правовою природою підпадає під визначення стягнення пені, що суперечить ст. 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобовязань», яка обмежує нарахування пені подвійною обліковою ставкою.

У судовому засіданні за згодою сторін, відповідно до ст. 77 ГПК України, суд оголошував перерву до 21.11.2016 року до 12:00 год. та до 25.11.2016 року до 15:30 год.

Вивчивши та дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, суд

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Елемент Нафта" (Постачальник) та публічне акціонерне товариство "Ужгородський турбогаз" (Покупець) 17.05.2016 року уклали Договір поставки нафтопродуктів № 129, за умовами якого Постачальник зобовязався, в порядку та на умовах, визначених цим Договором, передати у власність Покупця (поставити), а Покупець зобовязався, в порядку та на умовах, визначених цим Договором, прийняти у свою власність й оплатити нафтопродукти: Мазут М-100 (товар) згідно умов Договору та відповідних додаткових угод до нього.

17.05.2016 року між товариством з обмеженою відповідальністю "Елемент Нафта" та публічним акціонерним товариством "Ужгородський турбогаз» укладено Додаток № 1 до Договору поставки нафтопродуктів № 129 від 17.05.2016 року, згідно якого Постачальник зобовязався поставити у власність Покупця товар, а Покупець прийняти та оплатити товар по цінам та в кількості на наступних умовах: Мазут паливний 100 згідно з ДСТУ 4058-2001 або ГОСТ 10585-99 у кількості 120,00 тонн за ціною 5 000,00 грн./т (без ПДВ). Загальна вартість товару згідно Додатку складає 720 000,00 грн., у тому числі ПДВ 120 000,00 грн.

За умовами п. 5.11 Договору за наслідками поставки товару Постачальник та Покупець оформляють наступні документи: при поставці товару залізничним транспортом на умовах DDP видаткову накладну, акт приймання передачі товару, який складається на підставі даних, в т. ч. кількісних, вказаних в залізничних накладних, акті 5-НР на прийняття товару ( п. 5.11.2 Договору).

Позивач, на виконання умов Договору та Додатку, поставив, а відповідач прийняв 109 100 тонн мазуту М-100 загальною вартістю 654 600,00 грн., що підтверджується видатковою накладною № ЕН-00001211 від 31.05.2016 року, а також актом приймання передачі № ЕН-00001211 від 31.05.2016 року, які долучені до матеріалів справи.

Згідно ч. 1 ст. 712 ЦК України за Договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобовязується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не повязаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобовязується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ст. 692 ЦК України покупець зобовязаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Згідно п. 3 Додатку Покупець зобовязався здійснити оплату поставленої партії товару протягом 30 календарних днів з дати поставки товару на склад Покупця.

Незважаючи на те, що строк оплати сплив 30.06.2016 року, відповідач не сплатив вартість товару в сумі 654 600,00 грн. Отже, сума боргу визнана відповідачем підлягає стягненню з останнього в примусовому порядку.

Відповідно до ч. 1 ст. 193 ГК України субєкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобовязання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобовязання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Частиною 1 ст. 530 ЦК України передбачено, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

За ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

У разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплати неустойки (ст. 611 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання.

Частиною 6 ст. 231 ГК України встановлено, що штрафні санкції за порушення грошових зобовязань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

В п. 8.4. Договору сторони встановили, що у разі не оплати, несвоєчасної або неповної оплати товару Покупець оплачує Постачальнику пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період прострочення, від суми невиконаних зобовязань, штраф у розмірі 1% від суми вартості поставленого, але не оплаченого товару. У разі якщо прострочення відповідачем оплати склало більше, ніж 15 календарних днів, то Покупець зобов'язаний сплатити Постачальнику додатковий штраф у розмірі 10 % від вартості поставленого, але не оплаченого товару, відсотки за користування чужими грошовими коштами за ставкою 28 % від суми заборгованості, за весь період прострочення.

На підставі наведеного, позивач заявив вимогу про стягнення з відповідача пені у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період прострочення, від суми невиконаних зобовязань 654 600,00 грн. За розрахунками позивача, наведеними в позовній заяві, загальна сума пені за період прострочення з 01 липня 2016 року по 08 вересня 2016 року складає 39 812,36 грн.

Штраф у розмірі 1% від суми вартості поставленого, але не оплаченого товару, складає 6 546,00 грн. (654 600,00 грн. X 1 %).

Додатковий штраф у розмірі 10 % від вартості поставленого, але не оплаченого товару, складає 65 460,00 грн. (654 600,00 грн. X 10 %)

Відсотки за користування чужими грошовими коштами за ставкою 28 % від суми заборгованості, за весь період прострочення, складають 35 055,30 грн. за період прострочення з 01 липня 2016 року по 08 вересня 2016 року.

Згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України 3% річних від суми боргу 654 600,00 грн., складає 3 756,20 грн. за період прострочення з 01 липня 2016 року по 08 вересня 2016 року.

Зважаючи на викладене, позовні вимоги є законними та обґрунтованими, не спростовані відповідачем, підлягають до задоволення в повному обсязі шляхом стягнення з відповідача 654 600,00 грн. основного боргу, 39 812,36 грн. пені, 6 546,00 грн. штрафу, 65 460,00 грн. додаткового штрафу, 35 055,30 грн. відсотків за користування чужими грошовими коштами, 3 756,20 грн. 3% річних.

Заперечення відповідача щодо неправомірного стягнення одночасно штрафу, додаткового штрафу, пені та відсотків за користування чужими грошовими коштами суд не приймає до уваги, оскільки сторони в п. 8.4 Договору передбачили відповідальність за неоплату, несвоєчасну або неповну оплату товару, у вигляді сплати штрафу, додаткового штрафу, пені та відсотків за користування чужими грошовими коштами. Окрім того, відповідно до правових позицій Верховного суду України, одночасне стягнення з учасника господарських відносин, який порушив господарське зобов'язання за договором, штрафу та пені не суперечить ст. 61 Конституції України, оскільки згідно зі ст. 549 ЦК України пеня та штраф є формами неустойки, а відповідно до ст. 230 ГК України - видами штрафних санкцій, тобто є окремими та самостійними видами юридичної відповідальності. У межах одного виду відповідальності може застосовуватися різний набір санкцій.

Судовий збір, відповідно до ст. 49 ГПК України, суд покладає на відповідача.

Керуючись ст. ст. 22, 33, 34, 44 - 49, 77, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задоволити повністю.

2. Стягнути з публічного акціонерного товариства "Ужгородський турбогаз" (88000, м. Ужгород, вул. Болгарська, 3; ) на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Елемент Нафта" (01010, м. Київ, Хрестовий провулок, буд. 2, офіс 402; ) суму 805 229,86 вісімсот п'ять тисяч двісті двадцять дев'ять гривень 86 коп., з яких: 654 600,00 грн. основного боргу, 39 812,36 грн. пені, 6 546,00 грн., штрафу, 65 460,00 грн. додаткового штрафу, 35 055,30 грн. відсотків за користування чужими грошовими коштами, 3 756,20 грн. 3% річних) та суму 12 078,46 (дванадцять тисяч сімдесят вісім гривень 46 коп.) на відшкодування сплачених судових витрат.

Рішення набирає законної сили відповідно до ст. 85 Господарського процесуального кодексу України та може бути оскаржене до Львівського апеляційного господарського суду.

Вступну та резолютивну частини рішення проголошено 25.11.2016 троку.

Повне рішення складено 30.11.2016 року.

Суддя Бобрик Г.Й.