ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.06.2016 р. Справа №917/2243/15

Господарський суд Полтавської області

в складі головуючого судді Кульбако М.М.

за участю представників:

від позивача: не з'явився;

від відповідача: не з'явився;

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Полтава-Сад",

вул. Облачна, 1, с. Розсошенці Полтавського району Полтавської області, 38751

до Публічного акціонерного товариства "Банк "Київська Русь",

вул. Хорива, 11-А, м. Київ, 04071

про визнання недійсним кредитного договору, -

В С Т А Н О В И В :

Товариство з обмеженою відповідальністю "Полтава-Сад" звернулось до господарського суду Полтавської області з позовом до Публічного акціонерного товариства "Банк "Київська Русь" про визнання недійсним кредитного договору, посилаючись на невідповідність договору нормам господарського та цивільного кодексів України, зокрема, на відсутність у директора ТОВ "Полтава-Сад" повноважень для підписання кредитного договору №85583-89 на відкриття відновлювальної кредитної лінії, укладеного між сторонами 26.12.2012р.

Ухвалою господарського суду від 26.10.2015 р. порушено провадження у справі та призначено до розгляду на 17.11.2015 р.

17.11.2015 року від відповідача надійшов відзив на позовну заяву (вх. №16711), в якому проти позову заперечує посилаючись на безпідставність позовних вимог.

02.12.2015 року через канцелярію суду представником позивача подано клопотання №636 від 02.12.2015р. про відкладення розгляду справи, в якому також містилось клопотання про витребування у відповідача доказів.

Вказане клопотання судом задоволено, ухвалою суду від 23.12.2015 р. вказане клопотання судом задоволено, витребувано у відповідача докази наявності повноважень у підписанта оспорюваного кредитного договору на його підписання; надати докази надання грошових коштів за оспорюваним кредитним договором ТОВ "Полтава-Сад"- заяву ТОВ "Полтава-Сад", адресовану ПАТ "Банк "Київська Русь" про надання грошових коштів в якості кредиту за оспорюваним кредитним договором; докази отримання ТОВ "Полтава-Сад" грошових коштів за оспорюваним кредитним договором.

23.12.2015 року від позивача надійшло клопотання (вх №18560) про залучення до участі у справі в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача: ПП "Ювента", ТОВ "Агрофірма "Яковлівська", ПП "Ісіда-Д", ПП "Дорада", ТОВ "Фіорентіна Імпекс", ТОВ "Ювента Агро".

Суд ухвалою від 23.12.2015 року відмовив в задоволенні даного клопотання.

28.12.2015 р. від відповідача надійшли додаткові докази (вх. №18693), які судом долучені до матеріалів справи.

06.01.2016 року від позивача надішли доповнення до позовної заяви (вх. №103).

Крім того, 06.01.2016 року від позивача надійшло клопотання (акр. с. 125-126) про призначення по справі судової почеркознавчої експертизи.

26.01.2016 р. від відповідача надійшли додаткові докази на виконання вимог ухвали суду від 23.12.2015 р., а саме виписки по особовим рахункам на підтвердження отримання позивачем грошових коштів за оспорюваним договором.

Ухвалою господарського суду Полтавської області від 28.01.2016 р. призначено у справі №917/2243/15 судову почеркознавчу експертизу та зупинено провадження на час проведення експертизи до отримання висновку експерта судом.

30.05.2016 року до господарського суду Полтавської області надійшов висновок судово-почеркознавчої експертизи №2911/2912 від 23.05.2016 року (арк.. с. 173-176).

Суд ухвалою від 31.05.2016 року поновив провадження у справі та призначив до розгляду в судовому засіданні 15.06.2016р.

Відповідач в судове засідання не зявився. 15.06.2016 року від відповідача до суду надійшла заява про відкладення розгляду справи в звязку з зайнятістю свого представника.

Суд відмовляє в задоволенні даної заяви виходячи з наступного.

Відповідно до вимог статті 28 ГПК України, справи юридичних осіб в господарському суді ведуть їх органи, що діють у межах повноважень, наданих їм законодавством та установчими документами. Справу від імені підприємства можуть вести керівники підприємств та організацій, інші особи, повноваження яких визначені законодавством або установчими документами. Представниками юридичних осіб можуть бути також інші особи, повноваження яких підтверджуються довіреністю від імені підприємства. Таким чином, відповідач не обмежений у праві вибору іншого представника у випадку відсутності особи, що його представляє.

Відповідно до статті 77 ГПК України господарський суд відкладає в межах строків, встановлених статтею 69 цього Кодексу, розгляд справи, коли за якихось обставин спір не може бути вирішено в даному засіданні, зокрема, через нез'явлення в засідання представників сторін, інших учасників судового процесу.

Статтею 69 ГПК України встановлено, що спір має бути вирішено господарським судом у строк не більше двох місяців від дня одержання позовної заяви. У виняткових випадках за клопотанням сторони, з урахуванням особливостей розгляду спору, господарський суд ухвалою може продовжити строк розгляду спору, але не більш як на п'ятнадцять днів.

Таким чином, відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Стаття 22 ГПК України зобов'язує сторони та інших учасників процесу добросовісно користуватись належними їм процесуальними правами.

Застосовуючи згідно з ч. 1 статті 4 ГПК України, статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" при розгляді справи частину 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, суд зазначає, що праву особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується обов'язок добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (пункт 35 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії" (Union Alimentaria Sanders S.A. v. Spain) від 07.07.1989 р.).

Позивач також в судове засідання не зявився. Ухвала суду від 31.05.2016 року, яка направлялася позивачу за адресою: вул.. Облачна, 1, с. Розсошенці , Полтавський район, 38751, повернулася до суду з відміткою поштового відділення "за закінченням терміну зберігання".

Згідно виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців наданої позивачем, позивач зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1, тобто за адресою, вказаною в позовній заяві та на яку направлялася ухвала суду.

Відповідно до ч. 3 п. 3.9.1 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України №18 від 26.12.2011 р. "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою судом стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації -адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб -підприємців) і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

Враховуючи наведене, позивач належним чином та завчасно був повідомлений судом про дату, час і місце проведення судового засідання. Крім того, ухвали суду у даній справі були своєчасно розміщені судом в Єдиному державному реєстрі судових рішень.

В зв'язку з тим, що необхідних для вирішення спору доказів, наявних у матеріалах справи достатньо, встановлений ГПК України строк для вирішення справи закінчується, господарський суд повідомляв належним чином сторін про дату, час і місце судового розгляду, то справа розглядається без участі представників сторін за наявними в ній матеріалами.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши та оцінивши подані сторонами докази, суд встановив, що 26.12.2012 року між Публічним акціонерним товариством "Банк "Київська Русь" (Банк, відповідач) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Полтава Сад" (позичальник, позивач) було укладено кредитний договір №85583-89 на відкриття відновлювальної кредитної лінії з додатками (арк.. с. 7-17).

В подальшому між сторонами були укладені договори про внесення змін до кредитного договору №85583-89.

Обґрунтовуючи свої позовні вимоги позивач на підставі статей 203, 215 ЦК України просить суд визнати недійсним кредитний договір з посиланням на те, що на момент укладення оспорюваного кредитного договору, сторони не погодили його істотної умови, а саме: строк дії договору. Також позивач посилається на те, що на їхньому підприємстві відсутні відомості про уповноваження учасниками (засновниками) Товариства з обмеженою відповідальністю "Полтава Сад" згідно статуту директора ОСОБА_1 на підписання вказаного кредитного договору. Як вказує позивач у своїх доповненнях до позовної заяви директор ОСОБА_1 пояснив, що взагалі не підписував кредитний договір №85583-89 на відкриття відновлювальної кредитної лінії від 26.12.2012 року.

Оцінюючи подані позивачем докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді у судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що вимоги позивача не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Статтею 11 Цивільного кодексу України передбачені підстави виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, цивільно-правовий договір, який є основною правовою формою договору, що опосередковує рух цивільного обороту. За своєю правовою природою будь-який цивільно-правовий договір є правочином.

Статтями 6, 627 ЦК України визначено, що сторони є вільними в укладені договору, в виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту. Загальні положення про договір визначені статям 626-637 ЦК України, а порядок укладення, зміна і розірвання договору статями 638-647, 649, 651-654 ЦК України. Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є обов'язковим для виконання сторонами. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Статтею 203 ЦК України встановлені загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, зокрема, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Загальні підстави і наслідки недійсності правочинів (господарських договорів) встановлені статтями 215, 216 Цивільного кодексу України, статтями 207, 208 Господарського кодексу України. Правила, встановлені цими нормами, повинні застосовуватися господарськими судами в усіх випадках, коли правочин вчинений з порушенням загальних вимог частин першої-третьої, п'ятої статті 203 Цивільного кодексу України і не підпадає під дію інших норм, які встановлюють підстави та наслідки недійсності правочинів, зокрема, статей 228, 229, 230, 232, 234, 235, 10571 Цивільного кодексу України, абзацу другого частини шостої статті 29 Закону України "Про приватизацію державного майна", частини другої статті 20 Закону України "Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)", частини другої статті 15 Закону України "Про оренду землі", статті 12 Закону України "Про іпотеку", частини другої статті 29 Закону України "Про страхування", статті 78 Закону України "Про банки і банківську діяльність", статті 71 Закону України "Про передачу об'єктів права державної та комунальної власності" тощо.

Відповідно до частини 1 статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені, частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 ЦК України.

Відповідно до Постанови Пленуму Верховного суду України №9 від 06.11.2009 р. "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" під час розгляду справ про визнання угоди (правочину) недійсною, господарський суд встановлює наявність тих обставин, з якими закон пов'язує визнання угод недійсними та настання відповідних наслідків, а саме: відповідність змісту угоди вимогам закону, додержання встановленої форми угоди, правоздатність сторін за угодою, у чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. При цьому обставини, що мають істотне значення для вирішення спору повинні підтверджуватись сторонами належними та допустимими доказами відповідно до вимог статей 33, 34 Господарського процесуального кодексу України.

Згідно зі статтею 638 Цивільного кодексу України договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов.

Дослідивши матеріали справи суд встановив, що у пункті 1.1.2 договору про внесення змін до Кредитного договору сторони погодили кінцевий термін повернення кредиту 15.08.2015 року, а у пункті 1.2. що кредит надається окремими частинами або повною сумою в межах встановленого ліміту кредитної лінії. Останню частини кредиту позичальник може отримати не пізніше 14.08.2015 року.

Отже, у даному кредитному договорі, встановлено строки його виконання сторонами - Банк зобовязаний видати грошові кошти, а позичальник зобов'язаний повернути їх у встановлений строк.

Твердження позивача, що п. 10.1. кредитного договору не встановлює строку дії договору, оскільки він діє по дату виконання сторонами своїх зобов'язань, є безпідставними. Даний пункт встановлює взаємний обов'язок для сторін, щодо виконання умов договору та у випадку виникнення порушень - право пред'явлення вимоги.

Таким чином, суд приходить до висновку, що оспорюваний кредитний договір містить всі необхідні суттєві умови, передбачені законом.

Юридична особа набуває цивільних прав та обов'язків і здійснює їх через свої органи, які діють відповідно до установчих документів та закону. Порядок створення органів юридичної особи встановлюється установчими документами та законом (частина перша статті 92).

Орган або особа, яка відповідно до установчих документів юридичної особи чи закону виступає від її імені, зобов'язана діяти в інтересах юридичної особи, добросовісно і розумно та не перевищувати своїх повноважень (частина третя статті 92).

Відповідно п. 9.10 статуту позивача, виконавчим органом товариства є одноособовий директор, призначений зборами учасників.

Пунктом 9.14 статуту передбачено, що директор товариства має право без доручення діяти від імені товариства, представляти його в усіх державних органах, на підприємствах, в організаціях на Україні та за кордоном, здійснювати угоди ті інші юридичні акти.

Як вбачається з Протоколу загальних і зборів учасників Товариства з обмеженою відповідальністю "Полтава Сад" від 30.03.2007 року, загальні збори прийняли рішення призначити директором Товариства з обмеженою відповідальністю "Полтава Сад" з 30.03.2007 року ОСОБА_1.

Як вбачається з матеріалів справи, кредитний договір підписано директором Товариства з обмеженою відповідальністю "Полтава Сад" ОСОБА_1

В уточненнях до позовної заяви позивачем вказано, що оспорюваний договір директором позивача не підписувався в зв'язку з чим судом призначено по справі почеркознавчу експертизу.

Згідно висновку судово-почеркознавчої експертизи №2911/2912 від 23.05.2016 року (арк.. с. 173-176) підпис від імені ОСОБА_1 у кредитному договорі №85583-89 на відкриття відновлювальної кредитної лінії від 26.12.2012 року виконано за допомогою пасти (паст) для кулькових ручок рукописним способом без попередньої технічної підготовки та використання технічних засобів ОСОБА_1

Таким чином, твердження позивача що підпис у кредитному договорі директор ОСОБА_1 не здійснював, є безпідставним. Крім того, оспорюваний договір містить печатку позивача.

При вирішення даного спору судом приймається до уваги те, що під належністю доказу розуміється наявність об'єктивного зв'язку між змістом судових доказів і фактами, що є об'єктом судового дослідження. Належними слід визнавати докази, які містять відомості про факти, що входять у предмет доказування у справі, та інші факти, що мають значення для правильного вирішення спору. Допустимість доказів означає, що у випадках, передбачених нормами матеріального права, певні обставини повинні підтверджуватися певними засобами доказування або певні обставини не можуть підтверджуватися певними засобами доказування.

Виходячи із змісту статті 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування полягає не лише в поданні особами доказів, а й у доведенні їх переконливості. Отже, обов'язок доказування певних обставин покладається на особу, яка посилається на ці обставини.

Згідно статті 43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі усіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

У процесі розгляду справи не виявлено інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин.

З огляду на вищевикладене, позивачем не надано будь-яких допустимих доказів на підтвердження викладених у позовній заяві обставин. Таким чином, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для визнання недійсним кредитного договору №85583-89 на відкриття відновлювальної кредитної лінії, укладеного між сторонами 26.12.2012р., а вимоги позивача є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Відповідно до статті 44 ГПК України, судові витрати складаються з судового збору, сум, що підлягають сплаті за проведення судової експертизи, призначеної господарським судом, витрат, пов'язаних з оглядом та дослідженням речових доказів у місці їх знаходження, оплати послуг перекладача, адвоката та інших витрат, пов'язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Судовий збір, відповідно до статті 49 Господарського процесуального кодексу України, покладається на позивача.

Керуючись статтями 33, 34, 43, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

В И Р І Ш И В :

1. В задоволенні позову відмовити.

2. Рішення може бути оскаржено до Харківського апеляційного господарського суду через господарський суд Полтавської області на протязі 10 днів.

Повне рішення складено 21.06.2016 р.

Суддя Кульбако М.М.