ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 листопада 2016 року Справа № 916/444/16

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

Корнілової Ж.О.- головуючого (доповідач),
Грека Б. М.,
Малетича М.М.,
розглянувши матеріали касаційної скарги
Державного підприємства "Іллічівський морський торговельний порт"
на постанову Одеського апеляційного господарського суду від 10.08.2016
у справі№ 916/444/16 Господарського суду Одеської області
за позовомДержавного підприємства "Іллічівський морський торговельний порт"
ДоТовариства з обмеженою відповідальністю "ТРАНС-СЕРВІС"
Про за участю від позивача: від відповідача:стягнення 53843,18 грн. Ніц А.С., не з'явились,

ВСТАНОВИВ:

Державне підприємство "Іллічівський морський торговельний порт" 25.02.2016 звернулось до Господарського суду Одеської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "ТРАНС-СЕРВІС" про стягнення 53843,18 грн. заборгованості.

Позов обґрунтовано тим, що на підставі заявки агента ТОВ "Глобал ЛТД" від 05.01.2015 № 007/2015 та листа Товариства з обмеженою відповідальністю "ТРАНС-СЕРВІС" від 05.01.2015 № 005/01, 05.01.2015 проведено перешвартування судна "YUANNING SEA" від причалу № 12 до причалу № 1 для подальшого дозавантаження. Товариством з обмеженою відповідальністю "ТРАНС-СЕРВІС" здійснено дозавантаження користуючись причалом № 1. Державне підприємство "Іллічівський морський торговельний порт" виставило ТОВ "Транс-Сервіс" рахунок № ПР/12215 від 30.09.2015 на відшкодування 53843,18 грн. плати за сервітут причалу № 1 під час виконання вантажних робіт на судні "YUANNING SEA" за період з 05.01.2015 21:55 по 10.01.2015 13:05. Порт є сервітуарієм причалу № 1 відповідно до договору від 06.02.2015 № 46-пд -ІЛФ-15/55-о.

Рішенням Господарського суду Одеської області від 10.05.2016 у справі № 916/444/16 (суддя Оборотова О.Ю.) порту відмовлено у задоволенні позову.

Постановою Одеського апеляційного господарського суду від 10.08.2016 (у складі колегії суддів: Головея В.М.- головуючого, Гладишевої Т.Я., Савицького Я.Ф.) рішення Господарського суду Одеської області від 10.05.2016 у справі № 916/444/16 залишено без змін.

Рішення та постанову мотивовано тим, що портом не надано суду належних та допустимих доказів про підтверджування факту надання послуг, суми, яка підлягає стягненню з відповідача; та про припинення договірних відносин 31.12.2014.

Не погоджуючись з постановою Одеського апеляційного господарського суду від 10.08.2016 у справі № 916/444/16, Державне підприємство "Іллічівський морський торговельний порт" звернулось до Вищого господарського суду України із касаційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Одеської області від 10.05.2016 та постанову Одеського апеляційного господарського суду від 10.08.2016 у справі № 916/444/16, і прийняти нове рішення про задоволення позову у повному обсязі.

Заслухавши суддю-доповідача Корнілову Ж.О., обговоривши доводи касаційної скарги, заслухавши представника позивача, перевіривши правильність застосування норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Вищого господарського суду України вважає, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Судами встановлено, що Державне підприємство "Іллічівський морський торговельний порт" є сервітуарієм причалу № 1 відповідно до договору № 46-Пд-ІЛФ-15/55-о від 06.02.2015. Предметом даного договору є право Державного підприємства "Іллічівський морський торговельний порт" обмеженого користування ряду причалів Адміністрації порту, у тому числі причалу № 1. Умови даного договору регламентують взаємовідносини сторін відповідно до чинного законодавства України.

Між Державним підприємством "Іллічівський морський торговельний порт" (порт) та Товариством з обмеженою відповідальністю "ТРАНС-СЕРВІС" (вантажовласник) укладено договір про перевантаження експортних вантажів навалом за прямим варіантом від 27.08.2013 №186/э.

Відповідно до п.1.1. договору від 27.08.2013 № 186/э портом прийнято на себе зобов'язання вивантажити із залізничних вагонів і/або автотранспорту, завантажити на судна за прямим варіантом "судно-вагон"/"судно-автомашина" та документально оформити експортні зернові вантажі (пшениця, кукурудза, ячмінь, насіння ріпаку) навалом, а вантажовласник планує до перевантаження 100000 т вантажу та зобов'язується оплатити надані йому портом послуги в погодженому цим договором порядку.

На підставі п. 3.2. договору від 27.08.2013 № 186/э послуги, не зазначені у п.3.1, надаються портом на підставі заявок вантажовласника та сплачуються за вільними тарифами порту, чинними на день надання цих послуг. У випадках відсутності вільних тарифів плата за ці послуги здійснюється за фактичними витратами.

Між сторонами 23.12.2013 укладено додаткову угоду до договору від 27.08.2013 № 186/э.

Місцевим господарським судом встановлено, що фактичні витрати позивача за користування причалом № 1 за договором між Державним підприємством "Іллічівський морський торговельний порт" та Державним підприємством "Адміністрацією морських портів України" за січень 2015 року склали 300288, 73 грн.

Судами встановлено, що на підставі доручення від 20.12.2014 № 1 та доручення від 03.01.2015 № 2 відповідачем доручено позивачу відвантаження пшениці 4,5,6 класу врожаю 2014 року.

На підставі заявки агента ТОВ "Глобал ЛТД" від 05.01.2015 № 007/2015 та листа Товариства з обмеженою відповідальністю "ТРАНС-СЕРВІС" від 05.01.2015 № 005/01, 05.01.2015 проведено перешвартування судна "YUANNING SEA" від причалу № 12 до причалу № 1 для подальшого дозавантаження. Товариством з обмеженою відповідальністю "ТРАНС-СЕРВІС" здійснено дозавантаження користуючись причалом № 1.

Державним підприємством "Іллічівський морський торговельний порт" виставлено Товариству з обмеженою відповідальністю "ТРАНС-СЕРВІС" рахунок № Пр/12215 від 30.09.2015 на відшкодування 53843,18 грн. плати за сервітут причалу № 1 під час виконання вантажних робіт на судні "YUANNING SEA" у період з 05.01.2015 21:55 по 10.01.2015 13:05.

Листом від 09.10.2015 № 743/05.3-22 Державного підприємства "Іллічівський морський торговельний порт" направлено Товариству з обмеженою відповідальністю "ТРАНС-СЕРВІС" акт передачі-прийняття послуг від 30.09.2015 № Пр/12215 з рахунком до нього (2 примірники) для підписання та оплати.

Відповідно до ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

За приписами ст. 403 Цивільного кодексу України сервітут визначає обсяг прав щодо користування особою чужим майном. Сервітут може бути встановлений на певний строк або без визначення строку. Особа, яка користується сервітутом, зобов'язана вносити плату за користування майном, якщо інше не встановлено договором, законом, заповітом або рішенням суду. Сервітут не підлягає відчуженню. Сервітут не позбавляє власника майна, щодо якого він встановлений, права володіння, користування та розпоряджання цим майном.

Відповідно до ст. 638 Цивільного кодексу України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Положеннями ст. ст. 626, 629 Цивільного кодексу України закріплено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ст. ст. 173, 175 Господарського кодексу України цивільно-правові зобов'язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов'язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку, визнається майново-господарським зобов'язанням. Майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

Відповідно до ст. 193 Господарського Кодексу України, яка кореспондується з положеннями ст. 526 Цивільного Кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобов`язань не допускається, крім випадків, передбачених законом. (ч.ч.1, 7 ст. 193).

Частиною 2 ст. 218 Господарського Кодексу України передбачено, що учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення. У разі якщо інше не передбачено законом або договором, суб'єкт господарювання за порушення господарського зобов`язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов`язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності.

Судами встановлено, що Державне підприємство "Іллічівський морський торговельний порт" є сервітуарієм причалу № 1 відповідно до договору від 06.02.2015 № 46-Пд-ІЛФ-15/55-о.

Судом встановлено, що правовідносини між сторонами врегульовані договором про перевантаження експортних вантажів навалом за прямим варіантом від 27.08.2013 № 186/э в редакції додаткової угоди від 23.12.2013.

Відповідно до п. 3 додаткової угоди від 23.12.2013 сторони домовились про внесення змін до першого абзацу пункту 7.1. договору № 186/э в наступній редакції:

"Даний договір набуває чинності з дати укладання договору та діє до 31.12.2014."

Судами не з'ясовано, чи був позивач сервітуарієм у період з 05.01.2015 по 10.01.2015 на підставі договору про встановлення сервітуту нерухомого майна від 06.02.2015 № 46-ПД-ІЛФ-15/55-о?

Судами не надано належну оцінку акта передачі-прийняття послуг № Пр 12215 від 30.09.2015 ( а.с.9).

Відповідно до статті 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Визнання однією стороною фактичних даних і обставин, якими інша сторона обґрунтовує свої вимоги або заперечення, для господарського суду не є обов'язковим.

Відповідно до статті 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Беручи до уваги наведене, враховуючи, що оскаржувані рішення прийняті судами за неповновстановленими обставинами, ці рішення підлягають скасуванню за передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись статтями 1115, 1117, 1119-11112 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Державного підприємства "Іллічівський морський торговельний порт" на постанову Одеського апеляційного господарського суду від 10.08.2016 у справі № 916/444/16 Господарського суду Одеської області частково задовольнити.

Рішення Господарського суду Одеської області від 10.05.2016 та постанову Одеського апеляційного господарського суду від 10.08.2016 у справі № 916/444/16 Господарського суду Одеської області скасувати, а справу передати на новий розгляд до Господарського суду Одеської області.

Головуючий,суддя:Корнілова Ж.О.
Судді: Грек Б. М.
Малетич М.М.