ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

28.11.2016 Справа № 904/8468/16

За позовом Комунального підприємства "КРИВБАСВОДОКАНАЛ", Кривий Ріг

до Житлово-будівельного кооперативу "ВОСТОК-31", м. Кривий Ріг

про стягнення боргу, пені, 3% річних та втрат від інфляції за договором

Суддя Ярошенко В.І.

Представники:

від позивача: ОСОБА_1 - представник за дов. № 41 від 16.05.2016

від відповідача: ОСОБА_2 - представник за дов. б/н від 27.11.2016

ОСОБА_3 - представник за дов. б/н від 27.11.2016

СУТЬ СПОРУ:

Комунальне підприємство "Кривбасводоканал" звернулось до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом до Житлово-будівельний кооператив "Восток-31" про стягнення основного боргу у розмірі 29718, 62 грн., пені у сумі 5172, 07 грн., трьох відсотків річних у розмірі 518, 45 грн. та інфляційних втрат у сумі 1335, 97 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем своїх зобов'язань за договором про надання послуг з централізованого постачання холодної води і водовідведення № 326 від 13.02.2006 в частині повної та своєчасної оплати наданих послуг.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 28.09.2016 порушено провадження у справі та її розгляд призначено на 07.11.2016.

У судовому засіданні 07.11.2016, відповідно до ст. 77 Господарського процесуального кодексу України, оголошено перерву до 28.11.2016. Після перерви розгляд справи продовжено.

28.11.2016 відповідач подав заяву, в якій зазначив, що визнає суму основного боргу у розмірі 29718. 62 грн. та просив суд максимально зменшити розмір штрафних санкцій та розстрочити виконання рішення суду на 12 місяців.

Позивачем у судовому засіданні 28.11.2016 подано акт звірки взаєморозрахунків.

У судовому засіданні 28.11.2016 оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, всебічно та повно зясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, обєктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення її по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

13.02.2006 між Комунальним підприємством "Кривбасводоканал" (далі - позивач, виконавець) та Житлово-будівельним кооперативом "Восток-31" (далі - відповідач, споживач) було укладено договір про надання послуг з централізованого постачання холодної води і водовідведення № 326 (далі - договір).

Відповідно до п. 1.1 договору, виконавець зобов'язується надавати споживачеві вчасно та відповідної якості послуги з централізованого постачання холодної води (водопостачання) і водовідведення, а споживач зобов'язується своєчасно оплачувати надані послуги за встановленими тарифами у строки і на умовах, передбачених договором.

Згідно з п. 1.8 договору, споживач, для узгодження акту про кількість отриманих послуг направляє свого представника для складання та підписання акту, у відділ Водозбуту КП "Кривбасводоканал" не пізніше 25 числа кожного місяця (у лютому 23 числа).

Пунктом 3.1 договору встановлено, що розрахунки за надані послуги здійснюються споживачем у грошовій формі протягом п'яти банківських днів після пред'явлення платіжної вимоги, рахунку або квитанції.

На виконання умов договору, позивач за період жовтень 2015 - лютий 2016 року надав відповідачеві послуги з водопостачання та водовідведення, на суму 38872, 80 грн., що підтверджується підписаними обома сторонами актами (арк. с. 16-20), та виставив відповідачу рахунки на оплату вищевказаної суми (арк. с. 21-34).

Відповідач здійснив часткову оплату наданих послуг, у зв'язку з чим у нього утворилась заборгованість перед позивачем у розмірі 29718, 62 грн., про що сторони дійшли згоди, підписавши акт звірки взаєморозрахунків станом на 26.09.2016 (арк. с. 58).

Згідно ст. 173 Господарського кодексу України (далі ГК України), господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Відповідно до ч. 1 ст. 175 ГК України, майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно з ч. 1 ст. 901 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором (ч.1 ст. 903 ЦК України).

Згідно з приписами ст. 193 ГК України та ст. ст. 525, 526 ЦК України цивільні та господарські зобовязання мають бути виконані належним чином відповідно до закону та договору. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

На час розгляду спору у господарському суді відповідачем не заперечено факт отримання послуг водопостачання та водовідведення за представленими актами та не надано доказів повної його оплати на суму 29718, 62 грн., а відтак, позовна вимога про стягнення з відповідача суми основного боргу підлягає задоволенню у повному обсязі у розмірі 29718, 62 грн.

За порушення відповідачем виконання грошового зобов'язання позивачем нараховано три відсотки річних за період з 05.09.15 по 22.08.2016 у розмірі 518, 45 грн. та інфляційні втрати за період з 05.09.15 по 22.08.2016 у сумі 1335, 97 грн.

Відповідно ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошових зобов'язань на вимогу кредитора, зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 відсотка річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з рахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Тобто, у разі неналежного виконання боржником грошового зобов'язання виникають нові додаткові зобов'язання, які тягнуть за собою втрату матеріального характеру.

За своїми ознаками, індекс інфляції є збільшенням суми основного боргу у зв'язку з девальвацією грошової одиниці України, а три відсотки річних є платою за користування чужими коштами в цей період прострочки виконання відповідачем його договірного зобов'язання, і за своєю правовою природою вони є самостійними способами захисту цивільних прав і забезпечення виконання цивільних зобов'язань.

Відповідно до п. 3.2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" від 17.12.2013 № 14 (далі Постанова Пленуму Вищого господарського суду України № 14) індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць.

Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Відповідно до ст. 55 Господарського процесуального кодексу України, суд, перевіривши правильність нарахування трьох відсотків річних, задовольняє дану вимогу повністю у розмірі 518, 45 грн.

Щодо позовних вимог про стягнення з відповідача інфляційних втрат, господарський суд задовольняє дану вимогу частково у сумі 934, 84 грн., оскільки позивачем при нарахуванні інфляційних втрат не було враховано положення пункту 3.2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 14, відповідно до якого індекс інфляції визначається, виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця помноженої на індекс інфляції з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж.

У зв'язку з несвоєчасним виконання відповідачем своїх зобов'язань щодо оплати наданих послуг, позивач нарахував відповідачу пеню у розмірі 1109, 19 грн. за період з 06.01.2015 по 26.05.2015.

Відповідно до положень ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Статтею 611 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Відповідно до п. 5.6 договору, при несвоєчасній оплаті споживач зобов'язаний сплатити пеню за надані послуги на власні потреби і іншим споживачам, в розмірі 0, 5 % від суми платежу за кожний день прострочення, але не більше подвійної облікової ставки НБУ.

Згідно з ч. 2 ст. 218 Господарського кодексу України, учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов'язання. У разі, якщо інше не передбачено законом або договором, суб'єкт господарювання за порушення господарського зобов'язання несе господарсько-правову відповідальність.

Відповідно до ч. 1. ст. 216 Господарського кодексу України, учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

У сфері господарювання, згідно з ч. 2 ст. 217 та ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України, застосовуються господарські санкції, зокрема, штрафні санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Відповідно ст. 549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Спеціальним законом, що регулює договірні правовідносини між платниками і одержувачами грошових коштів щодо відповідальності за невчасне виконання грошових зобов'язань, є Закон України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» від 22.11.1996 № 543/96, відповідно до статті 3 якого, розмір пені за порушення грошового зобов'язання розраховується із суми простроченого платежу і не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Частиною шостою статті 232 Господарського кодексу України передбачено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Відповідно до ст. 55 Господарського процесуального кодексу України, суд, перевіривши правильність нарахування пені, встановив, що до стягнення за вищевказаний період належна до стягнення пеня у розмірі 5160, 77 грн., оскільки позивачем при здійсненні нарахування пені не враховано, що 2016 рік має 366 днів.

28.11.2016 відповідач подав до суду заяву, в якій просив суд максимально зменшити розмір пені, заявленої до стягнення, та розстрочити виконання рішення суду на 12 місяців (арк. с. 54).

Зважаючи на клопотання відповідача про зменшення заявленої до стягнення пені та розстрочку виконання рішення суду, враховуючи те, що відповідач є неприбутковою організацією, а також те, що зазначена у позові заборгованість виникла у зв'язку із несвоєчасним надходженням коштів за спожиті житлово-комунальні послуги від членів ЖБК, які є фізичними особами, господарський суд зазначає наступне.

Відповідно до п. 1 ст. 233 ГК України у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 83 Господарського процесуального кодексу України господарський суд, приймаючи рішення, має право зменшувати у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 83 Господарського процесуального кодексу України господарський суд, приймаючи рішення, має право відстрочити або розстрочити виконання рішення.

Оскільки затримка виконання грошового зобов`язання відповідачем була зумовлена простроченням оплати членами ЖБК за спожиті житлово-комунальні послуги, та беручи до уваги те, що відповідач є неприбутковою організацією, що підтверджується рішенням № 184 від 17.11.2016 виданого Криворізькою Північною ОДПІ ГУ ДФС у Дніпропетровській області (арк. с. 55), тому суд вважає за можливе, на підставі п. 3 ч. 1 ст. 83 Господарського процесуального кодексу України задовольнити заяву відповідача про зменшення розміру пені та зменшити розмір пені на 50 % від належної до стягнення, що буде становити суму 2580, 39 грн.

Відповідно до 3.17.4 постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" № 18 від 26.12.2011, вирішуючи, в тому числі й з власної ініціативи, питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання (пункт 3 статті 83 ГПК), господарський суд повинен об'єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов'язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов'язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов'язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо.

У резолютивній частині судового рішення зазначається про часткове задоволення позову і розмір суми неустойки, що підлягає стягненню. Судовий збір у разі зменшення судом розміру неустойки покладається на відповідача повністю, без урахування зменшення неустойки.

При розгляді заяви відповідача про розстрочку виконання рішення, судом враховано правові позиції, що викладені в постанові пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України" від 17.10.2012 № 9 (далі - Постанова Пленуму Вищого господарського суду України № 9). Так, у пункті 7.1.2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 9 зазначено, що розстрочка означає виконання рішення частками, встановленими господарським судом, з певним інтервалом у часі. Строки виконання кожної частки також повинні визначатись господарським судом. При цьому слід мати на увазі, що розстрочка можлива при виконанні рішення, яке стосується предметів, що діляться (гроші, майно, не визначене індивідуальними ознаками; декілька індивідуально визначених речей тощо).

Враховуючи вищевикладені обставини, суд дійшов висновку про можливість часткового задоволення заяви відповідача про розстрочку виконання рішення суду, а саме розстрочити виконання рішення суду на 9 місяців шляхом сплати боргу щомісяця рівними частинами за наступним графіком: 28.12.2016 - 3901, 65 грн., до 28.01.2017 - 3901, 65 грн., до 28.02.2017 - 3901, 65 грн., до 28.03.2017 - 3901, 65 грн., до 28.04.2017 - 3901, 65 грн., до 28.05.2017 - 3901, 65 грн., до 28.06.2017 - 3901, 65 грн., до 28.07.2017 - 3901, 64 грн. та до 28.08.2017 - 3901, 64 грн.

Враховую викладене, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Витрати зі сплати судового збору, відповідно до ст. 49 ГПК України, стягуються з відповідача на користь позивача пропорційно задоволеним вимогам, а саме у розмірі 1362, 53 грн.

Керуючись ст. 22, 44, 49, 82-85, 115-117 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Житлово-будівельного кооперативу "Восток-31" (50093, Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, вул. Лісового, 14/50; ідентифікаційний код 21908318) на користь Комунального підприємства "Кривбасводоканал" (50027, Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, вул. Єсеніна, 6а; ідентифікаційний код 03341316) основний борг у розмірі 29718, 62 грн., пеню у сумі 2580, 39 грн., три відсотки річних у сумі 518, 45 грн., інфляційні в втрати у розмірі 934, 84 грн. та 1362, 53 грн. витрат зі сплати судового збору.

Розстрочити виконання рішення суду шляхом сплати боргу щомісяця рівними частинами за наступним графіком:

до 28.12.2016 - 3901, 65 грн.;

до 28.01.2017 - 3901, 65 грн.;

до 28.02.2017 - 3901, 65 грн.;

до 28.03.2017 - 3901, 65 грн.;

до 28.04.2017 - 3901, 65 грн.;

до 28.05.2017 - 3901, 65 грн.;

до 28.06.2017 - 3901, 65 грн.;

до 28.07.2017 - 3901, 64 грн.;

до 28.08.2017 - 3901, 64 грн.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його підписання і може бути оскарженим протягом цього строку до Дніпропетровського апеляційного господарського суду.

Повне рішення складено 05.12.2016

Суддя ОСОБА_4