РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"28" листопада 2016 р. Справа № 918/891/16

Рівненський апеляційний господарський суд у складі колегії:

Головуючої судді Олексюк Г.Є.

суддів Петухов М.Г.

суддів Мельник О.В.

при секретарі судового засідання Вох В.С.

розглянувши апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "Рокитнівський спецкар'єр" на рішення господарського суду Рівненської області від 13.09.16 р.

у справі № 918/891/16 (суддя Торчинюк В.Г. )

позивач ОСОБА_2 акціонерне товариство "Українська залізниця" від імені якого діє Регіональна філія "Львівська залізниця "Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця"

відповідач ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "Рокитнівський спецкар'єр"

про стягнення штрафу за неправильне зазначення маси вантажу в перевізних документах в сумі 112 100 грн.

за участю представників сторін:

позивача - не з'явився

відповідача - ОСОБА_3,представника,довіреність в справі

Судом розяснено представнику відповідача права та обовязки, передбачені ст.ст.20, 22 ГПК України.

Клопотання про технічну фіксацію судового процесу не поступало, заяв про відвід суддів не надходило.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Рівненської області від 13 вересня 2016 року у справі №918/891/16(суддя Торчинюк В.Г.) повністю задоволено позов публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" від імені якого діє Регіональна філія "Львівська залізниця" ПАТ "Українська залізниця" та стягнуто на його користь з товариства з обмеженою відповідальністю "Рокитнівський спецкар'єр" 112100 гривень штрафу, а також 1681,50 гривень судового збору.

Задовольняючи позов з огляду на норми ст.ст.218, 230, 306, 307 Господарського кодексу України, ст.ст. 614, 908, 909 Цивільного кодексу України, ст. ст. 3, 26 Закону України "Про залізничний транспорт", приписи Статуту залізниць України, затверджені постановою Кабінету Міністрів України № 457 від 06 квітня 1998 року ( з змінами та доповненнями), Правила прийому вантажів до перевезення, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 21 листопада 2000 року № 644, Правила складання актів, затверджені наказом Міністерства транспорту України 28 травня 2002 року N 334, місцевий господарський суд вважав обґрунтованими та законними позовні вимоги Залізниці про стягнення з ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "Рокитнівський спецкар'єр" штрафу, оскільки підставою для нарахування штрафу являється неправильне зазначення відомостей у накладній та факт невідповідності маси вантажу даним, зазначеними відповідачем у накладних, підтверджений належними доказами, наявними у матеріалах справи.

При цьому суд першої інстанції не вбачав підстав для застосування пункту 3 частини 1 статті 83 Господарського процесуального кодексу України та зменшення розміру штрафу, що підлягає стягненню із відповідача.

ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "Рокитнівський спецкар'єр" подано апеляційну скаргу, якою вважають оскаржуване рішення прийнятим із порушенням норм матеріального та процесуального права.

На переконання апелянта, суд помилково прийшов до висновку про проведення контрольного зважування за результатами якого було складено комерційний акт від 16 лютого 2016 року № 061775/4. Однак, результати контрольного зважування вносяться до «КНИГИ обліку контрольних зважувань та перевірки кількості вантажу Форми ГУ-78» , а позивачем надано послуга по зважуванню вантажу, так як результати зважування внесені у «КНИГУ зважування вантажів на вагонних вагах Форми ГУ-36».

Вказують, що ухвалюючи оскаржуване рішення, суд прийшов до помилкового висновку, що комерційний акт складений та підписаний повноважними особами, які передбачені пунктами 3 та 10 Правил складання актів (стаття 129 Статуту) затверджених Наказом Міністерства транспорту України 28.05.2002р. N 334.

Однак, надаючи оцінку комерційному акту, суд без достатніх підстав керувався Правилами складання актів, у яких визначається порядок складання акту загальної форми ГУ-23, а не комерційних актів.

При цьому, наданий позивачем комерційний акт не може вважатися належним доказом по справі, оскільки підписаний лише начальником станції/ ДС ОСОБА_4В./та його заступником /ДСМ Корінець М/ і прийомоздавальником/ агент комерційний ОСОБА_5, тобто, лише двома особами, хоча у пункті 10 Правил обов»язок підписання актів покладено на начальника станції (його заступник), начальника вантажного району (завідувач вантажного двору, складу, контейнерного відділу, контейнерного майданчика, сортувальної платформи) і працівника станції, який особисто здійснював перевірку, а також одержувач, якщо він брав участь у перевірці.

Стверджують, що місцевим господарським судом без достатніх правових підстав відхилено клопотання відповідача про зменшення розміру штрафу та не враховано, що відповідач повністю сплатив вартість перевезення, доказів перевищення вантажопідйомності вагонів внаслідок невірно зазначеної маси вантажу у відомості вагонів не встановлено, так само як не встановлено пошкодження у зв'язку із цим вагонів чи залізничного покриття.

Просять рішення господарського суду Рівненської області від 13 вересня 2016 року у даній справі скасувати.

У письмовому відзиві на апеляційну скаргу представник позивача наводить аргументи на спростування доводів скаржника.

Вказує, що оскільки зважування, за результатами якого встановлено, що маса вантажу у вагонах №№66741703, 66243072, 66697541, 60412517, 60401346 не відповідала даним, вказаним у перевізних документах, здійснювалось на вимогу вантажоодержувача (лист від 16.02.2016р. №91, який був доданий до позовної заяви та знаходиться в матеріалах справи) то і внесення відомостей щодо цього зважування здійснено у Книгу зважування вантажів на вагонних вагах форми ГУ-36, що відповідає вимогам нормативних документів та спростовує твердження відповідача щодо порушення Залізницею порядку оформлення результатів зважування.

Вважають необґрунтованими твердження відповідача щодо порушення порядку підписання комерційного акту. Так, у п. 10 Правил складання актів, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 28.05.2002 року №334 , містить лише перелік посадових осіб, які мають право підписувати комерційні акти і він не є вичерпним, оскільки до підписання комерційного акту можуть бути залучені інші працівники станції.

Комерційний акт від 16.02.2016 року №061775/4 був підписаний начальником станції Стрий ОСОБА_6 та, оскільки в штатному розписі станції Стрий відсутні такі посади як начальник вантажного району, заступником начальна станції Стрий (ДСМ) ОСОБА_7, агентом комерційним ОСОБА_5.М. та одержувачем ОСОБА_8, що повністю відповідає вимогам п. 10 Правил складання актів.

Звертають увагу, що відповідачем не було подано належним чином обґрунтоване клопотання про зменшення розміру штрафу, а тому судом правомірно стягнуто з товариства з обмеженою відповідальністю "Рокитнівський спецкар'єр" штраф у повному обсязі.

Просять залишити рішення господарського суду Рівненської області від 13.09.2016 року у даній справі без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення. Також, просять розгляд апеляційної скарги ТОВ «Рокитнівський спецкар'єр» здійснювати без участі представника ПАТ «Укрзалізниця».

У судовому засіданні представник товариства з обмеженою відповідальністю "Рокитнівський спецкар'єр" апеляційну скаргу підтримав з мотивів, що у ній викладені, просив рішення господарського суду Рівненської області від 13.09.2016 року у даній справі скасувати та прийняти нове про відмову у задоволенні позову.

Представник публічного акціонерного товариства "Українська залізниця", від імені якого діє Регіональна філія "Львівська залізниця" ПАТ "Українська залізниця" у судове засідання апеляційного господарського суду не з»явився, хоча належним чином та заздалегідь позивач повідомлявся про час та місце апеляційного перегляду справи, що підтверджується повідомленням поштового зв»язку про вручення поштового відправлення.

З врахуванням означеного та клопотання представника позивача про розгляд апеляційної скарги ТОВ «Рокитнівський спецкар'єр» без участі їх представника , судова колегія визнала за можливе розглянути справу у відсутність представника ПАТ «Укрзалізниця».

Відповідно до статті 101 Господарського процесуального кодексу України апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.У процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу.

Заслухавши пояснення представника товариства з обмеженою відповідальністю "Рокитнівський спецкар'єр", обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши повноту з'ясування та доведеність всіх обставин, що мають значення для справи, дослідивши правильність застосування господарським судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права при винесенні оскарженого рішення, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню , виходячи з наступного.

Як вбачається із матеріалів справи, товариством з обмеженою відповідальністю "Рокитнівський спецкар'єр" зі станції Рокитне - Волинське Львівської залізниці 14 лютого 2016 року відправлені вагони № 66741703, 66243072, 66697541, 60412517, 60401346 із вантажем "Шебінь гранітний". Станція призначення - Стрий Львівської залізниці. Відправлення вантажу оформлено накладною № 35391382.

На станції Стрий Львівської залізниці було здійснено перевірку маси вантажу у означених вагонах на вимогу вантажоодержувача відповідно до його листа від 16.02.2016 №91,що знаходиться в матеріалах справи ( а.с.11).

Зважування здійснювалося на вагонних вагах № 3122, повірених 09 травня 2015 року та у присутності представника вантажоодержувача (ПАТ "Галенергобудпром"), який підписано результати зважування без зауважень та застережень.

В ході перевірки виявлено, що маса вантажу у вагонах № 66741703, 66243072, 66697541, 60412517, 60401346 не відповідала даним, вказаним у перевізних документах. Зокрема, у вагонах : № 66741703 нестача - 1 700 кг.; № 66243072 - нестача - 2 100 кг. (нетто); № 66697541 нестача - 1 600 кг; № 60412517- нестача - 1 550 кг.; № 60401346 - нестача - 1 900 кг.

Як вірно зазначив суд першої інстанції, наявні у матеріалах справи копія технічного паспорту засобу вимірювальної техніки ( ваги) дають підстави вважати , що дані ваги є придатними до використання, перебувають у справному технічному стані, у встановлений строк пройшли державну перевірку.

Також, паспорти на вагони № 60401346, 60412517, 66697541, 66243072, 66741703 підтверджують,що вагони являються технічно справними.

З огляду на означене судова колегія вважає правомірним висновок суду першої інстанції про те, що було здійснено контрольне зважування і у залізничних накладних маса вантажу не відповідала даним, вказаним у перевізних документах.

По результатах перевірки складено комерційний акт від 16 лютого 2016 року № 061775, який підписано начальником станції Стрий ОСОБА_6 заступником начальника станції Стрий (ДСМ) ОСОБА_7, агентом комерційним ОСОБА_5.М. та одержувачем ОСОБА_8С.(а.с.9)

На підставі ст.ст. 118, 122 Статуту залізниць України за неправильно зазначену у залізничній накладній масу вантажу позивачем нараховано відповідачу штраф у сумі 112 100 грн. (22 420 х 5).

Предметом даного судового розгляду є вимоги залізниці до вантажовідправника про стягнення штрафу за неправильне зазначення відомостей щодо маси вантажу в перевізних документах.

Висновок суду першої інстанції про задоволення позову обґрунтовано доведеністю правових підстав для нарахування залізницею штрафу за невірно вказану масу вантажу в накладній.

Аналізуючи встановлені обставини справи , суд вважає за необхідне застосувати наступні положення законодавства.

Частиною 2 ст.908 ЦК України, що кореспондується з вимогами ч.5 ст.307 ГК України, визначено, що загальні умови перевезення визначаються цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них. Умови перевезення вантажу, пасажирів і багажу окремими видами транспорту, а також відповідальність сторін щодо цих перевезень встановлюються договором, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.

Згідно зі статтею 909 ЦК України за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов'язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов'язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату. Договір перевезення вантажу укладається у письмовій формі. Укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням транспортної накладної (коносамента або іншого документа, встановленого транспортними кодексами (статутами). Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору перевезення вантажу.

За змістом частини 2 статті 307 ГК України договір перевезення вантажу укладається в письмовій формі. Укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням перевізного документа (транспортної накладної, коносамента тощо) відповідно до вимог законодавства.

У статті 2 Статуту залізниць України зазначено, що останній визначає обов'язки, права і відповідальність залізниць, а також підприємств, які користуються залізничним транспортом.

На підставі цього Статуту затверджені Мінтрансом Правила перевезень вантажів, які є обовязковими для всіх юридичних осіб (стаття 5 Статуту).

Статтею 6 Статуту залізниць України встановлено, що накладна - основний перевізний документ встановленої форми, оформлений відповідно до цього Статуту та Правил і наданий залізниці відправником разом з вантажем. Накладна є обов'язковою двосторонньою письмовою формою угоди на перевезення вантажу, яка укладається між відправником та залізницею на користь третьої сторони - одержувача. Згідно ст.23 Статуту відправники повинні надати станції навантаження на кожне відправлення вантажу заповнену накладну.

Відповідно до ст.24 Статуту залізниць України вантажовідправники несуть відповідальність за всі наслідки неправильності, неточності або неповноти відомостей, зазначених ним у накладній. Залізниця має право перевіряти правильність цих відомостей, а також періодично перевіряти кількість та масу вантажу, що зазначаються у накладній.

Крім того, статтею 37 Статуту залізниць України передбачено, що під час здавання вантажів для перевезення відправник має зазначити їх масу у накладній основному перевізному документі, який підтверджує укладення договору перевезення вантажу.

Згідно з пунктом 5 Правил прийому вантажів до перевезення, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 21 листопада 2000 року № 644, загальна маса вантажу визначається зважуванням (на вагонних, вантажних, елеваторних та інших вагах) або іншим способом. Тип ваг указується в накладній. Маса вантажу визначається відправником. Про спосіб визначення маси вантажу відправник зобовязаний зазначити в накладній. Ваговимірювальні технічні засоби відправників (одержувачів) мають бути повірені органами Держспоживстандарту та взяті на облік залізницею відповідно до Інструкції про порядок застосування ваговимірювальної техніки на залізничному транспорті, затвердженої наказом Мінтрансу від 05 квітня 2004 року № 279

Згідно з пунктом 28 Правил приймання вантажів до перевезення вантажі, завантажені відправником у вагони відкритого типу (платформи, напіввагони тощо), приймаються залізницею до перевезення шляхом візуального огляду вагонів, вантажу, їх маркування (у т.ч. захисного) та кріплення у вагонах без перевірки маси та кількості вантажу.

Пунктом 2.3 Правил оформлення перевізних документів передбачено, що правильність внесених в накладну відомостей своїм підписом засвідчує представник відправника. В електронній накладній накладається електронний цифровий підпис відправника.

Згідно ст.122 Статуту залізниць України за неправильно зазначені у накладній масу, кількість місць вантажу, його назву, код та адресу одержувача з відправника, порту стягується штраф у розмірі згідно із ст.118 цього Статуту. При цьому відправник несе перед залізницею відповідальність за наслідки, які виникли.

У ст. 118 Статуту залізниць України передбачено стягнення штрафу у розмірі п'ятикратної провізної плати за всю відстань перевезення.

Пунктом 5.5 Правил оформлення перевізних документів передбачено, що якщо під час перевезення вантажу або на станції його призначення буде виявлено неправильне зазначення у накладній маси, кількості місць вантажу, його назви, коду та адреси одержувача з відправника стягується штраф у розмірі згідно зі ст.118 Статуту залізниць України. При цьому відправник несе перед залізницею відповідальність за наслідки, які виникли. Цей факт засвідчується актом загальної форми, якщо за цим фактом не складався комерційний акт.

У застосуванні ст.118 та ст.122 Статуту штраф підлягає стягненню за самий факт допущення вантажовідправником зазначених порушень, незалежно від того, чи завдано залізниці у зв'язку з цим збитки.

Аналогічна правова позиція викладена у пункті 6.2 розяснення Президії Вищого господарського суду України від 29 травня 2002 року № 04-5/601 "Про деякі питання практики вирішення спорів, що виникають з перевезення вантажів залізницею".

З огляду на означене апеляційним господарським судом здійснено перевірку заявленого до стягнення штрафу та визначено, що у даному випадку сума штрафних санкцій склала 112 100 гривень як і було заявлено позивачем.

Частиною 1 ст.26 Закону України "Про залізничний транспорт" передбачено, що обставини, які можуть служити підставою для майнової відповідальності перевізників, відправників і одержувачів вантажу, багажу, вантажобагажу, пасажирів засвідчуються актами.

Аналогічну норму містить ст.129 Статуту залізниць, відповідно до якої обставини, що можуть бути підставою для матеріальної відповідальності залізниці, вантажовідправника, вантажоодержувача, пасажирів під час залізничного перевезення, засвідчуються комерційними актами або актами загальної форми, складеними станціями залізниць.

За правилами цієї статті комерційний акт складається, зокрема, для засвідчення невідповідності найменування, маси і кількості місць вантажу, багажу чи вантажобагажу даним, зазначеними у транспортних документах, а також передбачено, що порядок складання комерційних актів та актів загальної форми встановлюється Правилами. Правила складання актів затверджені наказом Міністерства транспорту України від 28.05.02 № 334.

Відповідно до пункту 3 Правил складання актів - акт загальної форми підписується особами, які беруть участь у засвідченні обставин, що стали підставою для складання акта, але не менше як двома особами.

Відповідно до п.п. 8 10 Правил комерційні акти складаються у трьох примірниках на бланках установленої форми і заповнюються на друкарській машинці або чорнилами чітко, без будь-яких виправлень. На кожному акті проставляється штемпель станції. Другий примірник акта видається одержувачу на його вимогу.

Якщо комерційний акт складається на станції відправлення або на попутній станції, то другий примірник акта додається до перевізних документів. Про складений комерційний акт проставляється відмітка у перевізних документах у порядку, визначеному правилами оформлення перевізних документів.

У комерційному акті детально описуються стан вантажу або багажу і обставини, за яких виявлена незбереженість, а також обставини, які могли бути причиною виникнення незбереженості вантажу, багажу чи вантажобагажу. Ніякі припущення та висновки про причини незбереженості або про вину відправника і залізниці до акта не вносяться.

Усі графи бланка акта мають бути заповнені. Не дозволяється проставлення рисок та лапок замість повторення необхідних даних.

Особи, які склали або підписали комерційний акт або акт загальної форми, що містить дані, які не відповідають дійсності, несуть установлену законодавством відповідальність.

Комерційний акт підписує начальник станції (його заступник), начальник вантажного району (завідувач вантажного двору, складу, контейнерного відділу, контейнерного майданчика, сортувальної платформи) і працівник станції, який особисто здійснював перевірку, а також одержувач, якщо він брав участь у перевірці. Крім того, у разі необхідності, до перевірки вантажу і підписання акта можуть бути залучені також інші працівники залізниці.

Таким чином,п.10 вказаних Правил містить лише перелік посадових осіб, які мають право підписувати комерційний акт і він не є вичерпним, оскільки до підписання комерційного акту можуть бути залучені інші працівники станції .

Судова колегія констатує, що комерційний акт від 16 лютого 2016 року № 061775 являється належним доказом щодо обставин, які є підставою для покладення відповідальності на суб'єкта відносин перевезення вантажів, оскільки містить усі необхідні реквізити,складений уповноваженими особами та його зміст та форма у повній мірі відповідає виявленим порушенням при перевезенні вантажу та Правилам складання актів.

При цьому невідповідність комерційного акту від 16 лютого 2016 року № 061775 встановленим чинним законодавством вимогам відповідачем не спростована.

Таким чином, твердження Відповідача щодо порушення порядку підписання комерційного акта є необґрунтованими та судовою колегією відхиляються за безпідставністю.

Також, апеляційний господарський суд не вбачає порушень у діях позивача при оформленні результатів зважування та внесенні відомостей щодо цього зважування до Книги зважування вантажів на вагонних вагах форми ГУ-36 , оскільки таке зважування здійснювалося на вимогу вантажоодержувавача та такі дії позивача кореспондуються із приписами п. 42 Інструкції з ведення станційної комерційної звітності, затвердженої наказом Укрзалізниці від 04.06.2003 №147-ц.

Колегія суддів знаходить необґрунтованими посилання скаржника на те, що місцевим господарським судом безпідставно не зменшено розміру штрафу та звертає увагу, що право суду, приймаючи рішення, зменшувати у виняткових випадках розмір неустойки, який підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання, передбачене п. 3 ч. 1 ст.83 ГПК України. При цьому, вказана процесуальна норма застосовується виключно у сукупності з нормами права матеріального, які передбачають можливість зменшення розміру пені, а саме ч. 3 ст. 551 Цивільного кодексу України і ст. 233 Господарського кодексу України.

Так, за приписами ст. 233 Господарського кодексу України у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов'язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Частиною 3 ст. 551 Цивільного кодексу України передбачено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Правовий аналіз зазначених приписів свідчить, що вони не є імперативними та застосовуються за визначених умов та на розсуд суду.

Відповідно до абз. 1 п. 3.17.4. постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" від 26.12.2011 року № 18 вирішуючи, в тому числі й з власної ініціативи, питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання (п. 3 ст. 83 Господарського процесуального кодексу України), господарський суд повинен об'єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов'язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов'язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов'язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо.

Разом з цим, колегія суддів враховує, що ст. 233 Господарського кодексу України та ст. 83 Господарського процесуального кодексу України не встановлено конкретних критеріїв, за наявності яких суд зменшує заявлені до стягнення суми штрафних санкцій у тому чи іншому обсязі, відтак відповідний висновок має також узгоджуватись зі ст. 3 Цивільного кодексу України, якою визначено загальні засади цивільного законодавства.

В ході апеляційного перегляду справи апеляційний господарський суд не вбачає підстав для зменшення заявленого до стягнення штрафу та погоджується із висновком місцевого господарського суду про те, що відповідачем не надано доказів винятковості випадку для зменшення розміру штрафу.

Інші доводи апеляційної скарги та пояснення представника скаржника не спростовують по суті правильного висновку суду, викладеного у рішенні.

В силу ст.ст. 33, 38, 43, 47 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності, коли кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, а суд, оцінивши подані по справі докази за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом, повинен прийняти рішення за результатами обговорення усіх цих обставин.

Апеляційний господарський суд вважає, що судом першої інстанції в порядку статті 43 Господарського процесуального кодексу України всебічно, повно і об'єктивно досліджено матеріали справи та вірно застосовані норми процесуального і матеріального права, у зв'язку з чим відсутні правові підстави для задоволення апеляційної скарги товариства з обмеженою відповідальністю "Рокитнівський спецкар'єр" та скасування чи зміни рішення господарського суду Рівненської області від 13 вересня 2016 року у справі №918/891/16.

Судовий збір за подачу апеляційної скарги відповідно до ст. 49 ГПК України в зв»язку з відмовою в її задоволенні покладається на апелянта.

Керуючись ст.ст. 49,99,101,103,105 ГПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Рішення господарського суду Рівненської області від 13 вересня 2016 року у справі № 918/891/16 залишити без змін,а апеляційну скаргу ТзОВ " Рокитнівський спецкар"єр" залишити без задоволення.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку.

Головуюча суддя Олексюк Г.Є.

Суддя Петухов М.Г.

Суддя Мельник О.В.