РІШЕННЯ

23 листопада 2016 року Справа № 913/1063/16

Провадження № 1пд/913/1063/16

За позовом позивача фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, м. Сєвєродонецьк Луганської області

до відповідача Сєвєродонецької міської ради, м. Сєвєродонецьк Луганської області

про визнання договору оренди землі частково недійсним

Суддя Зюбанова Н.М.

Секретар судового засідання-помічник судді Антонова І.В.

В засіданні брали участь:

від позивача - ОСОБА_3, представник за довіреністю від 04.10.2016 № 3333;

від відповідача - не прибув;

Суть спору: про визнання недійсним п. 13 договору оренди землі від 08.04.2016 № 070010046, укладеного між позивачем та відповідачем.

Дослідивши обставини справи, вислухавши представника позивача, суд встановив, що спір у справі виник з наступних причин.

Так, на підставі рішення Сєвєродонецької міської ради Луганської області від 08.04.2016 № 268 між Сєвєродонецькою міською радою (відповідачем) та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 (позивачем) було укладено договір № 070010046 оренди землі від 08.04.2016.

Відповідно до п. 1 договору орендодавець надав, а орендар прийняв в строкове платне користування земельну ділянку загальною площею 0,2230, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

Нормативна грошова оцінка земельної ділянки з 08.04.2016 становить 426130 грн. 70 коп.

Згідно п. 2.2 договору він укладений строком з 08.04.2016 по 07.04.2041.

Відповідно до п. 9 договору орендна плата вноситься орендарем з 08.04.2016 самостійно у грошовій формі та розмірі: 14914 грн. 57 коп. на рік.

У відповідності до умов п. 13 укладеного договору сторони визнали, що орендар користується земельною ділянкою під частку об'єкту - відкрита автостоянка майстерні по ремонту автомобілів з побутовими приміщеннями, бокси та підсобне приміщення з 27.06.2014, а орендна плата за землю донараховується за фактичний строк користування земельною ділянкою в розмірі: з 27.06.2014р. по 30.09.2014р. - 8333,40 гривень на рік; з 01.10.2014р. по 31.12.2014р. - 39298,96 гривень на рік; з 01.01.2015р. по 08.09.2015р. - 49091,11 гривень на рік; з 09.09.2015р. по 31.12.2015р. - 10410,31 гривень на рік; з 01.01.2016р. по 07.04.2016р. - 14914,57 гривень на рік.

У відповідності до наданого позивачем нормативно-правового обгрунтування позову його головною підставою є ст. 6 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» № 1669-VII від 02.09.2014 (надалі - Закон України № 1669- VII), якою передбачено звільнення суб'єктів господарювання, які здійснюють діяльність на території проведення антитерористичної операції, від сплати за користування земельними ділянками державної та комунальної власності під час проведення антитерористичної операції.

Відповідач у відзиві на позовну заяву проти позову заперечує з посиланням на те, що у відповідності до п. 14.1.147 ст. 14 Податкового кодексу України плата за землю - це загальнодержавний податок, який справляється у формі земельного податку та орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності. Також відповідач посилається, що Указу Президента України про завершення проведення антитерористичної операції або військових дій на території України немає та у позивача відсутній сертифікат ТПП України, який може звільняти від відповідальності за невиконання зобов'язань.

За листом від 08.11.20116 позивач наполягає, що при укладенні договору оренди землі від 08.04.2016 № 070010046 прямо порушено ст. 6 ЦК України та ст. 6 Закону України № 1669- VII, у зв'язку з чим слід визнати недійсним ч. 1 та ч. 2 п. 13 договору оренди землі від 08.04.2016 № 070010046, укладеного між позивачем та відповідачем.

Втім, зменшення вимог за позовом немайнового характеру неможливо, тому суд розглядає первісні вимоги про визнання недійсним п. 13 договору оренди землі.

Встановивши фактичні обставини справи, оцінивши доводи сторін у їх сукупності, суд дійшов висновку про часткову обґрунтованість позовних вимог та не повне задоволення позову, виходячи з наступних підстав.

Так, правове регулювання правовідносин оренди землі у відповідності до ч. 1 ст. 2 Закону України "Про оренду землі" здійснюється Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, цим Законом, законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цих Законів, а також договором оренди землі.

Згідно зі ст. 1 Закону України "Про оренду землі" оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності, а договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Матеріалами справи підтверджено, що договір № 070010046 оренди землі від 08.04.2016 (арк. справи 7-8) сторонами було укладено належним чином з дотриманням передбаченої законодавством процедури реєстрації права оренди у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, що підтверджено документально (запис № 15135740 від 10.06.2016).

У відповідності до наданого позивачем нормативно-правового обгрунтування позову його головною підставою зазначається ст. 6 Закону України № 1669-VII, якою передбачено звільнення суб'єктів господарювання, які здійснюють діяльність на території проведення антитерористичної операції, від сплати за користування земельними ділянками державної та комунальної власності під час проведення антитерористичної операції.

Так, згідно з ч. 2 ст. 11 Прикінцевих та перехідних положень Закону України № 1669-VII дія цього Закону поширюється на період проведення антитерористичної операції та на шість місяців після дня її завершення.

Розпорядженнями № 1053 від 30.10.2014 та № 1275-р від 02.12.2015 Кабінетом Міністрів України затверджені переліки населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція (під № 13 - м. Сєвєродонецьк (Сєвєродонецька міська рада)).

Оскільки земельні ділянки, які є предметом договору № 070010046 від 08.04.2016, знаходяться за адресою: АДРЕСА_3, позивач, як орендар, є суб'єктом, на якого поширюється дія Закону України № 1669-VII.

Указом Президента України № 405/2014 від 14.04.2014 введено в дію рішення РНБО України від 13.04.2014 "Про невідкладні заходи щодо боротьби з терористичною загрозою і збереження територіальної цілісності України" та розпочато проведення Антитерористичної операції на території Донецької і Луганської областей.

Згідно з ст. 1 Закону України № 1669-VII період проведення антитерористичної операції це час між датою набрання чинності Указами Президента України "Про рішення Ради національної безпеки і оборони України" від 13.04.2014, "Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України" № 405/2014 від 14.04.2014 та датою набрання чинності Указом Президента України про завершення проведення антитерористичної операції або військових дій на території України.

Таким чином, датою початку періоду проведення антитерористичної операції є 14.04.2014.

Законом України від 17.05.2016 № 1365-VIII "Про внесення змін до Закону України "Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції" щодо безперешкодної діяльності органів місцевого самоврядування було змінено редакцію ст. 6 Закону України № 1669-VII, через яку позивач втратив вказані пільги щодо звільнення від сплати орендної плати. Вказаний Закон набув чинності 08.06.2016 після його оприлюднення у газеті «Голос України» 07.06.2016.

Таким чином у вказаний проміжок часу з 14.04.2014 по 07.06.2016 відповідні орендарі, земельні ділянки яких знаходяться на території Сєвєродонецької міської ради, звільнені від орендної плати за користування земельними ділянками державної та комунальної власності під час проведення антитерористичної операції.

Втім, зміст договору, а саме оспорювані позивачем умови про донарахування орендної плати за період з 27.06.2014 по 07.04.2016, свідчать про їх невідповідність ст. 6 Закону України № 1669-VII.

Правове регулювання загальних вимог до правочинів здійснюється Цивільним кодексом України, зокрема, ст. 203 ЦК України передбачено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

У відповідності до ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною вимог, які встановлені частинами 1-3, 5 та 6 ст. 203 ЦК України. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним /оспорюваний правочин/.

Господарський суд вважає, що таким, що суперечить Закону України № 1669-VII є частина 2 пункту 13 договору № 070010046 оренди землі від 08.04.2016, а не увесь пункт 13, як заявляє позивач.

Заперечення відповідача за відзивом судом відхиляються з огляду на те, що Закон України № 1669-VII прийнято у часі пізніше ніж Податковий кодекс України, і з огляду на ч. 3 ст. 11 "Прикінцеві та перехідні положення" зазначеного закону його норми є пріоритетними при застосуванні Податкового кодексу України щодо спеціального кола суб'єктів господарювання в частині їх звільнення від сплати орендної плати за користування земельною ділянкою державної та комунальної власності.

Враховуючи викладене, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню частково, а саме щодо визнання на підставі ч. 1 ст. 203, ч. ч. 1, 3 ст. 215 ЦК України недійсною частини 2 пункту 13 договору, яким передбачено, що орендна плата за землю донараховується за фактичний строк користування земельною ділянкою в розмірі: з 27.06.2014р. по 30.09.2014р. - 8333,40 гривень на рік; з 01.10.2014р. по 31.12.2014р. - 39298,96 гривень на рік; з 01.01.2015р. по 08.09.2015р. - 49091,11 гривень на рік; з 09.09.2015р. по 31.12.2015р. - 10410,31 гривень на рік; з 01.01.2016р. по 07.04.2016р. - 14914,57 гривень на рік.

У задоволенні позову в частині визнання недійсними частин 1, 3 та 4 пункту 13 договору слід відмовити.

Судовий збір покладається на відповідача на підставі ст. ст. 44, 49 ГПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 44, 49, 82, 84, 85 ГПК України, господарський суд

в и р і ш и в :

1. Позов фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Сєвєродонецької міської ради Луганської області про визнання недійсним пункту 13 договору оренди землі від 08.04.2016 № 070010046 задовольнити частково.

2. Визнати недійсною частину 2 пункту 13 договору № 070010046 оренди землі від 08.04.2016, укладеного між Сєвєродонецькою міською радою Луганської області, ідент. код 26204220 та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_1), ідент. номер НОМЕР_1.

3. У задоволенні позову в частині визнання недійсними частин 1, 3 та 4 пункту 13 договору відмовити.

4.Стягнути з Сєвєродонецької міської ради Луганської області, м. Сєвєродонецьк Луганської області, вул. Дружби народів, б. 32, ідент. код 26204220 на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_1), АДРЕСА_2, ідент. номер НОМЕР_1 судовий збір у сумі 689 грн. 00 коп., про що видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Відповідно до ст. 85 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 28.11.2016.

Суддя Н.М.Зюбанова

Надр. 3 прим.

1 - до справи

2 - позивачу за адресою: АДРЕСА_2

3 - відповідачу рекомендованим листом з повідомленням: бул. Дружби Народів, 32, м. Сєвєродонецьк Луганської області, 93404