ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
тел. /0552/ 49-31-78
Веб сторінка : ks.arbitr.gov.ua/sud5024/
_________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 листопада 2016 року Справа № 923/907/16

Господарський суд Херсонської області у складі судді Пінтеліної Т.Г. при секретарі Крутьковій В.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом Державного підприємства "Макіїввугілля", 02088, м. Київ, вул. Промислова, 10,

до Відповідача : Новофедорівської сільської ради Голопристанського району Херсонської області с.Новофедорівка , Голопристанського р-ну Херсонської обл., вул Леніна, 22,

про скасування рішення про вилучення земельної ділянки

за участю представників сторін:

від позивача- Бєрьозка Ю.В., дов. № 358 від 25.10.2016

від відповідача - ОСОБА_1, дов. № б/н від 18.08.2016р.

ОСОБА_2 підприємство "Макіїввугілля" (надалі - Позивач) звернулось до господарського суду Херсонської області з позовом до Новофедорівської сільської ради Голопристанського району Херсонської області (надалі - Відповідач) про визнання незаконним та скасування рішення про вилучення земельної ділянки від 26.10.2001 року № 272 "Про вилучення земельної ділянки в дочірнього підпрємства "Шахта "Бутовська", яка розташована у с.Залізний Порт та переведено її в земілі запасу сільської ради.

Ухвалою від 22 серпня 2016р. суд прийняв позовну заяву, порушив провадження у справі та призначив справу до розгляду на 07.09.2016 рік.

Цією ж ухвалою суд зобов'язав надати Позивача: оригінали доданих до позоу документів(для огляду),тех.документацію на зем.ділянку, рішення на дозвіл її розробки та затвердження, акт встановлення меж зем.ділянки в натурі, графічно виділити на Плані зовнішніх меж площу спірної зем.ділянки площею 1га, письмово пояснити, за чиєю заявою порушено кримінальн.провадження № 0000520, стан провадження наразі, докази використання зем.ділянки згідно акту постійного землекористування.

Цією ж ухвалою суд зобов'язав Відповідача надати : письмовий відзив на позов з документальним обґрунтуванням викладених в ньому обставин, копії статутних та реєстраційних документів, письмово пояснити, за чиєю заявою порушено кримінальн.провадження № 0000520, стан провадження наразі; яким органом влади та якій особі (особам) передана вилучена спірна земельна ділянка.

Від Новофедорівської сільської ради надійшов відзив (а.с.56-57), відповідно до якого Відповідач позовні вимоги не визнає та просить суд відмовити Позивачу у задоволені позову, витребувані документи у повному обсязі не надані.

Відповідач у відзиві пояснив, що 26 жовтня 2001 року тридцять першою сесією двадцять третього скликання Новофедорівської сільської ради було прийнято рішення про вилучення земельної ділянки в дочірнього підприємства «Шахта»Бутовська». Підставою для прийняття рішення була заява голови правління ДП «Шахта»Бутовська» ОСОБА_3 № 01/250 від 19.03.2001р.

Відповідно до ст. З Земельного кодексу України - ЗКУ- (від 18.12.1990 № 561-Х1І. в редакції від 12.07.2000р.) власність на землю в Україні мала такі форми: державну, колективну, приватну. Усі форми власності є рівноправними.

Відповідно до ст. 4 ЗКУ (від 18.12.1990 № 561-XII, в редакції від 12.07.2000р.) суб'єктами права державної власності на землю виступають обласні, районні, міські, селищні, сільські Ради народних депутатів - на землі в межах їх територій, за винятком земель, що перебувають в загальнодержавній власності.

Відповідно до ст. 9 ЗКУ (від 18.12.1990 № 561-XII, в редакції від 12.07.2000р.) до відання сільських Рад народних депутатів у галузі регулювання земельних відносин на їх території належить - передача земельних ділянок у власність, надання їх у користування, в тому числі на умовах оренди, у порядку, встановленому статтями 17 і 19 цього» Кодексу; вилучення (викуп) земель відповідно до статті 31 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 31 ЗКУ (від 18.12.1990 № 561-XII, в редакції від І2.07.2000р.) вилучення (викуп) земельних ділянок з метою передачі їх у власність або надання у користування громадянам, підприємствам, установам і організаціям провадиться за згодою власників землі. Вилучення земель провадиться за рішенням сільської, селищної Ради народних депутатів із земель сіл і селищ для усіх потреб, за винятком випадків, передбачених статтею 33 цього Кодексу.

Таким чином, Відповідач вважає, що оскільки земельна ділянка, яка вилучена згідно спірного рішення, розташована в межах території сільської ради, та існувала заява користувача земельної ділянки, Новофедорівська сільська рада діяла у межах повноважень, наданих Земельним кодексом України (від 18.12.1990 № 561-XII, в редакції від 12.07.2000р.)

Супровідним листом Позивач надав додаткові докази для долучення до матеріалів справи, оригінали наявних документів - для огляду у судовому засіданні.

У судовому засіданні 07.09.2016р. Позивачем заявлено клопотання (а.с.47) про витребування доказів, Позивач просить суд направити запит до відділу Держгеокадастру у Голопристанському районі Херсонської області для витребування наступних документів:

1. Проект відведення земельної ділянки, що перебуває в користуванні ДП "Макіїввугілля" та була виділена шахті "Бутівська" ВО "Макіїввугілля" на підставі ОСОБА_2 на право постійного користування землею серії ХС-VIII 19.08.1994 року, зареєстрований в книзі записів державних актів за № 18;

2. Інформацію про те, чи передавалась земельна ділянка площею 1 га із земель переданих в постійне користування ОСОБА_4 "Бутівська" ВО "Макіїввугілля" за ОСОБА_2 на право постійного користування землею серії ХС-VIII 19.08.1994 року №18, іншим юридичним та фізичним особам в користування чи у власність.

Відповідач не заперечував проти задоволення судом такого клопотання Позивача.

Також Позивачем заявлено клопотання про витребування інформації у Відповідача, а саме: яка земельна ділянка площею 1 га вилучені із земель згідно Державного ОСОБА_2 на право постійного користування землею серії ХС-VIII 19.08.1994 року.

Станом на день винесення рішення документи від Держгеокадастру у Голопристанському районі Херсонської області не надходили. Проте Позивач та Відповідач не оспорюють факт того, що дійсно земельна ділянка площею 1 га із земель переданих в постійне користування ОСОБА_4 "Бутівська" ВО "Макіїввугілля" за ОСОБА_2 на право постійного користування землею серії ХС-VIII 19.08.1994 року №18, та вилучена відповідно до спірношо рішення № 272 від 26.10.2001р., іншим юридичним та фізичним особам в користування чи у власність не передавалась.

Суд заслухавши представників сторін, дослідивши матеріали справи, відповідно до ухвали від 07.09.2016р. задовольнив клопотання Позивача про витребування додаткових доказів, та визначив, керуючись Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод (Європейської конвенції з прав людини), ст.ст.77, 86 Господарського процесуального кодексу України, розгляд справи здійснити у розумні строки, з урахуванням приписів Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Європейської конвенції з прав людини).

У судовому засіданні 29.11.2016р. Відповідачем заявлено клопотання про витребування у Позивача ДП «Макіїввугілля» доказів сплати земельного податку з належних йому земельних ділянок 4,2 га та 7 га за період з 26.10.2001 року по теперішній час. На переконання Відповідача, отримання вищезазначених доказів, дасть йому змогу встановити: чи вчиняло ДП «Макіїввугілля» після прийняття оскаржуваного рішення, дії спрямовані на продовження користування земельною ділянкою, (зокрема чи продовжувався сплачуватись земельний податок) та чи було відомо ДП «Макіїввугілля» про вилучення земельної ділянки та з якого періоду часу.

Клопотання Відповідача розглянуто та відхилено у судовому засіданні, оскільки питання сплати або несплати Позивачем повністю або частково земельного податку не стосуються предмету спору - визнання незаконним та скасування рішення Новофедорівської сільської ради від 26.10.2001р. № 272. При цьому суд керувався приписами ст.ст. 32 - 34 Господарського процесуального кодексу України (ГПК України), відповідно до яких доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких грунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Ці дані встановлюються такими засобами : письмовими і речовими доказами, висновками судових експертів; поясненнями представників сторін та інших осіб, які беруть участь в судовому процесі. В необхідних випадках на вимогу судді пояснення представників сторін та інших осіб, які беруть участь в судовому процесі, мають бути викладені письмово.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Протягом строку розгляду справи клопотань про застосування судом позовної давності сторонами не заявлялось.

Відповідно до ст. 1 Господарського процесуального кодексу України, одним із основних завдань господарського судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Стаття 4-3 ГПК України встановлює, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами. Господарський суд створює сторонам та іншим особам, які беруть участь у справі, необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства.

Принцип змагальності є визначальним принципом судового процесу взагалі та господарського зокрема. Відповідно до ст. 129 Конституції України змагальність віднесено до основних засад судочинства.

Відповідно до ст. 82 ГПК України рішення приймається господарським судом за результатами оцінки доказів, поданих сторонами а також жоказів, які були витребувані судом. За приписами ст. 75 ГПК України якщо витребувані судом документи не надано, справу може бути розглянуто за наявними у ній матеріалами.

Заслухавши представників сторін, дослідивши надані ними докази, суд дійшов висновку про обгрунтованість позовних вимог, виходячи з наступного.

Відповідно до розпорядження Ради Міністрів УРСР від 31.01.1989р. № 41-р Голопристанськю районною радою щахті "Бутовська" виробничого об'єднання "МАкіїввугілля" надано у постійне користування земельну ділянку площею 4.2 га, що знаходиться в межах Новофедорівської сільської ради. На виконання зазначених рішень шахті "Бутовська" виробничого об'єднання "МАкіїввугілля" видано ОСОБА_2 акт на право постійного користування земельною ділянкою встановленого зразку (а.с.16-)

Підприємство-Позивач є повним правонаступним прав та обов'язків шахти "Бутовська" виробничого об'єднання "МАкіїввугілля". Так, постановою Ради Міністрів УРСР від 08.08.1974 р. №411 створено Макіївське виробниче об'єднання по видобутку вугілля "Макіїввугілля". До складу вказаного виробничого об'єднання входила шахта «Бутовська».

Наказами Міністерства вугільної промисловості України від 28.06.1996 р. №309/а «Про створення ДВАТ шляхом перетворення державних підприємств Мінвутлепрому» -та від 13.09.1996 р. №448 «Про створення державної холдингової компанії «Макіїввугілля» виробниче об'єднання «Макіїввугілля» та шахту «Бутовська» виробничого об'єднання «Макіїввугілля» реорганізовано, відповідно, у ОСОБА_2 холдингову компанію ВАТ «Макиввугілля» та ДВАТ Дочірнє підприємство «Шахта «Бутовська» ВАТ ДХК «Макіїввугілля», що підтверджується копіями статутних документів ВАТ ДХК «Макіїввугілля» та ДВАТ ДП «Шахта «Бутовська».

Згідно із наказом Мінпалива України від 23.01.2003 р. № 22 ДП «Макіїввугілля» утворено шляхом злиття низки дочірніх підприємств ВАТ ДХК «Макіїввугілля», у тому числі і ДВАТ Дочірнє підприємства «Шахта «Бутовська». Згідно із цим же наказом усе майно ДВАТ Дочірнє підприємство «Шахта «Бутовська» було передане на баланс ДП «Макіїввугілля», у даному конкретному випадку - земельні ділянки, належні ДВАТ ДП «Шахта «Бутовська» на підставі ОСОБА_2 на землю, а також об'єкти незавершеного будівництва, які на них розташовані. Дані обставини підтверджуються копіями відомостей про нерухоме державне майно за станом на 01.04.2016 р., які додані Позивачем до позовної заяви (а.с.25 - 37), а саме копіями статуту державного відокремленого акціонерного товариства шахти ОСОБА_4 - дочірнього підприємства державної холдингової компанії "Макіїввугілля" (в редакції 1997р.), змінами до даного статуту від 2001р.

26.10.2001р. Новофедорівською сільською радою прийнято рішення № 272 (а.с.22), яким у дочірнього підприємства "Шахта "Бутовська" вилучена земельна ділянка площею 1 га, яка розташована в селі Залізний Порт та переведено зазначену ділянку в землі запасу сільської ради. Пунктом 2 зазначеного рішення зобов'язано базу відпочинку "Шахта "Бутовська" зробити зміни в Державному акті постійного користування земельною ділянкою.

Позивач вважає, що оскаржуваним рішенням Відповідача № 272 від 26.10.2001р. порушено право постійного користування земельною ділянкою ДП «Макіїввугілля». Відтак, Позивач ДП «Макіїввугілля» як правонаступник ДВАТ ДП «Шахта «Бутовська» має право оскарження рішення Новофедорівської сільської ради № 272 від 26.10.2001р., яким порушено його права на земельну ділянку, тому просить зазначене рішення визнати незаконним та скасувати.

Відповідно до ст.15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

За приписами ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов'язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Отже, вибраний Позивачем спосіб захисту своїх прав відповідає приписам ст.ст.15, 16 ЦК України.

Позивач стверджує, що оскаржуване рішення порушило право постійного користування земельними ділянками Позивача, які належать йому на підставі ОСОБА_2 на право постійною користування землею серії ХС-УШ виданого 19 серпня 1994 року на підставі розпорядження Ради Міністрів УРСР від 31 січня 1989 року №41-Р (далі - ОСОБА_2 на землю) - а.с.16 - 18 та рішення Херсонської обласної ради народних депутатів від 14.02.1995 р. №56. (а.с.19).

На підставі ОСОБА_2 на землю шахті «Бутовська» виробничого об'єднання «Макіїввугілля», правонаступником якої є Позивач, надано на праві постійного користування земельну ділянку площею 4,2 га в межах Новофедорівської сільської ради для будівництва бази відпочинку та під'їзного шляху .

На зазначених земельних ділянках Позивачем розпочато будівництво баз відпочинку, яке на сьогоднішній день не завершено.

Земельна ділянка площею 4,2 га надавалась ДП «Макіїввугілля» в постійне користування на підставі розпорядження Ради Міністрів УРСР від 31.01.1989 року № 41-р. (зазначено в тексті державного акту на право постійною користування землею - а.с.16, на звороті). Відповідно до ст.15 Земельного кодексу України , що діяв на момент спірних відносин, державне управління у галузі використання і охорони земель здійснюють Кабінет Міністрів України, Уряд Республіки Крим, місцеві Ради народних депутатів і місцева державна адміністрація, ОСОБА_2 комітет України по земельних ресурсах, Міністерство охорони навколишнього природного середовища України та інші спеціально уповноважені на те державні органи відповідно до їх компетенції.

Яз зазначив та довів Позивач, 06.04.2016 р. до Державного підприємства «Макіїввугілля» надійшов запит слідчого відділення Голопристанського ВП Новокаховського ВП ГУНП України в Херсонській області ОСОБА_5 від 29.03.2016р. №2622/03/392-2016 (а.с.14).

Із даного запиту Позивач дізнався про наявність кримінального провадження за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 358 КК України за фактом підробки документів, що у подальшому призвели до позбавлення його права на земельну ділянку у с. Залізний Порт, Голопристанського району. Херсонської області, яка перебувала у постійному користуванні дочірнього підприємства «Шахта Бутовська» ДП «Макіїввугілля»,

Отже, Позивач саме із тексту запиту слідчого від 29.03.2016р. дізнався про те, що на підставі рішення Новофедорівської сільської ради № 272 від 26.10.2001р. вилучено земельну ділянку площею 1 га у ДВАТ Дочірнього підприємства ОСОБА_4 «Бутовська», правонаступником якого є ДП «Макіїввугілля».

Позивач доводить, що земельна ділянка площею 4,2 га що знаходяться у с. Залізний Порт в межах Новофедорівської сільської ради, правомірно належать ДП «Макіїввугілля» на праві постійного користування і ніколи у законному порядку від нього не вилучались.

При цьому суд бере до уваги пояснення Позивача про те, що факт належності земельних ділянок ДП «Макіїввугілля» на праві постійного користування встановлений також рішенням Апеляційного суду Херсонської області від 30.06.2016 р. у справі №654/820/13-ц (стор. 4), яке відповідно до ст. 35 ГПК України має преюдиційне значення для розгляду даної справи. Копія цього рішення надана до суду разом з позовною заявою (а.с.38-40).

Крім того, представником ДП «Макіїввугілля» здійснено запит до Прокуратури Херсонської області стосовно кримінального провадження №0000520, інформацію щодо якого витребовував суд.

На вказаний запит отримано відповідь від 24.11.2016 р. №17-4609-16, відповідно до змісту якої повідомлено, що кримінальне провадження №0000520 внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 24.03.2016 р. за матеріалами Управління захисту економіки в Херсонській області ДЗЕ Національної поліції України за фактом підроблення посадовими особами Новофедорівської сільської ради Голопристанського району Херсонської області документів на підставі яких було здійснено позбавлення права на земельну ділянку в с. Залізний Порт, що перебувала у користуванні ДП «Макіїввугілля «ОСОБА_4», за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 358 КК України.

В силу приписів ст.14 Конституції України, земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави.

Право на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Суд зазначає, що на час прийняття спірного рішення Новофедорівської сільської ради № 272 від 26.10.2001р. діяв Земельний кодекс України ( Введений в дію Постановою ВР № 562-XII від 18.12.90, в редакції Закону № 2196-XII від 13.03.92, із змінами, внесеними згідно з Декретом № 15-92 від 26.12.92, Законами №3179-12 від 05.05.93, № 507-XIV від 17.03.99, № 1805-14 від 08.06.2000р. ). Отже, норми самого цього Земельного кодексу України регулювали спірні відносини.

Відповідно до ст. 3 ЗКУ - 1990р. ( Форми власності на землю. Розпорядження землею ) власність на землю в Україні має такі форми: державну, колективну, приватну. Усі форми власності є рівноправними. Розпоряджаються землею Ради народних депутатів, які в межах своєї компетенції передають землі у власність або надають у користування та вилучають їх.

Повноваження щодо передачі, надання та вилучення земельних ділянок місцеві Ради народних депутатів можуть передавати відповідно органам державної виконавчої влади або виконавчим органам місцевого самоврядування.

За приписами ст.4 ЗКУ-1990р. (Право державної власності на землю ) у державній власності перебувають всі землі України, за винятком земель, переданих у колективну і приватну власність.

Компетенція сільських, селищних і міських районного підпорядкування Рад народних депутатів у галузі регулювання земельних відносин була встановлена ст.9 ЗКУ-1990р. До відання сільських, селищних і міських районного підпорядкування Рад народних депутатів у галузі регулювання земельних відносин на їх території належали : 1) передача земельних ділянок у власність, надання їх у користування, в тому числі на умовах оренди, у порядку, встановленому статтями 17 і 19 цього Кодексу; 2) реєстрація права власності, права користування землею і договорів на оренду землі; 3) вилучення (викуп) земель відповідно до статті 31 цього Кодексу; 4) справляння плати за землю; 5) ведення земельно-кадастрової документації; 6) погодження проектів землеустрою; 7) здійснення державного контролю за використанням і охороною земель, додержанням земельного законодавства; 8) сприяння створенню екологічно чистого середовища і поліпшенню природних ландшафтів; 9) припинення права власності або користування земельною ділянкою чи її частиною; та інші. Відтак, необхідно зазначити, що ЗКУ-1990р. окремо регулював порядок вилучення земельних ділянок відповідно до статті 31 та припинення права власності або користування земельною ділянкою чи її частиною відповідно до ст. 27 ЗКУ

Відповідно до ст.23 ЗКУ-1990р. право власності або право постійного користування землею посвідчується державними актами, які видаються і реєструються сільськими, селищними, міськими, районними Радами народних депутатів. Форми державних актів затверджуються Верховною Радою України.

Ст. 27 ЗКУ-1990р. було встановлено, що право користування земельною ділянкою чи її частиною припиняється у разі: 1) добровільної відмови від земельної ділянки; 2) закінчення строку, на який було надано земельну ділянку; 3) припинення діяльності підприємства, установи, організації, селянського (фермерського) господарства; 4) систематичного невнесення земельного податку в строки, встановлені законодавством України, а також орендної плати в строки, визначені договором оренди; 5) нераціонального використання земельної ділянки; 6) використання земельної ділянки способами, що призводять до зниження родючості грунтів, їх хімічного і радіоактивного забруднення, погіршення екологічної обстановки; 7) використання землі не за цільовим призначенням; 8) невикористання протягом одного року земельної ділянки, наданої для сільськогосподарського виробництва, і протягом двох років - для несільськогосподарських потреб; 9) вилучення земель у випадках, передбачених статтями 31 і 32 цього Кодексу.

Право користування землею може бути також припинено у випадках, зазначених у статті 114 цього Кодексу.

Припинення права користування землею у випадках, передбачених пунктами 1-8 частини першої та частиною третьою цієї статті, провадиться у межах населених пунктів відповідною Радою народних депутатів, за межами населених пунктів - сільською, селищною, районною, міською, в адміністративному підпорядкуванні якої є район, Радою народних депутатів, а у випадку, передбаченому пунктом 9 частини першої цієї статті, - за рішенням Ради народних депутатів, що має право вилучати земельні ділянки.

Відповідач стверджує, що спірне рішення № 272 від 26.10.2001р. "Про вилучення земельної ділянки в дочірнього підприємства "Шахта"Бутовська" було винесено на підставі заяви керівника ДП "Шахта"Бутовська" (а.с.61) про добровільну відмову від земельної ділянки. В преамбулі рішення № 272 зазначено, що воно винесено на підставі ст.ст. 9 та 27 Земельного кодексу України.

Разом з тим, з тексту наданої Відповідачем копії заяви колишнього керівника ДП "Шахта"Бутовська" вбачається, що той просив сільраду надати дозвіл на "отторжение земли", тобто, на її вилучення. Заява колишнього керівника ДП "Шахта"Бутовська" не містила речення про добровільну відмову від земельної ділянки повністю або частково.

Відповідно до ст. 31 ЗКУ-1990р. вилучення (викуп) земельних ділянок з метою передачі їх у власність або надання у користування громадянам, підприємствам, установам і організаціям провадиться за згодою власників землі і землекористувачів на підставі рішення Верховної Ради України, місцевих Рад народних депутатів.

Проте сторони не оспорюють того, що такої мети як передача вилученої земельної ділянки у власність або надання у користування іншим громадянам, підприємствам, установам і організаціям не існувало, навіть станом на день розгляду справи спірна земельна ділянка площею 1 га нікому не передавалась у власність або користування.

Стаття 34 ЗКУ-1990р. встановлювала порядок погодження питань, пов'язаних із вилученням (викупом) земель. Проте Відповідач не надав суду будь-яких доказів дотримання Новофедорівською сільською радою встановленого на той час порядку вилучення земельних ділянок.

Відповідно до ст. 43 ЗКУ-1990р. ( Захист прав власників земельних ділянок і землекористувачів ) права власників земельних ділянок і землекористувачів охороняються законом. Припинення права власності на земельну ділянку або права

користування земельною ділянкою чи її частиною може мати місце лише у випадках, передбачених статтями 27 і 28 цього Кодексу.

Порушені права власників земельних ділянок і землекористувачів підлягали поновленню, відповідно до ст.44 ЗКУ-1990р. Поновлення прав власників земельних ділянок і землекористувачів здійснюється Радами народних депутатів

відповідно до їх компетенції, судом, арбітражним судом або третейським судом.

Позивач надав суду рішення Апеляційного суду Херсонської області від 30.06.2016 р. у справі № 654/820/13-ц, (а.с.38-40) предметом розгляду якої було визнання права власності на об'єкти, не завершені будівництвом, які належать Позивачу ДП «Макіїввугілля» та розташовані на земельних ділянках, наданих йому у користування.

Зокрема апеляційний суд встановив належність вищевказаних земель ДП «Макіїввугілля» на праві постійного користування, встановленого ОСОБА_5 на землю, а також те, що земельні ділянки на час їх передания Позивачу перебували у державній власності та у ДП «Макіїввугілля» не вилучались. Крім того встановлено, що на земельній ділянці знаходяться недобудовані об'єкти, які належать ДП «Макіїввугілля».

За результатами судового розгляду суд захистив права ДП «Макіїввугілля та задовольнив його апеляційну скаргу.

Відтак, дослідивши матеріали справи, суд зазначає, шо відповідно до п. 1 рішення № 272 від 26.01.2001 на підставі ст.ст. 9, 27 Земельного Кодексу України вилучено земельну ділянку, площею 1 га в Дочірнього підприємства «Шахта «Бутовська», яка розташована в селі Залізний Порт та переведено її в землі запасу сільської ради. При цьому у преамбулі зазначено, що рішення прийнято за результатом розгляду заяви ДВАТ Дочірнього підприємства «Шахта «Бутовська».

На момент прийняття оскаржуваного рішення діяв Земельний кодекс України від 18 грудня 1990 року № 561-XII. Серед способів припинення постійною землекористування ЗК України розрізняв «припинення права користування землею» та «вилучення (викуп) земель».

У оскаржуваному рішенні Відповідач посилається на ст. ст. 9, 27 ЗК України, відповідно якими встановлюються підстави припинення права користування на землю, однак у резолютивній частині зазначив про вилучення земельної ділянки.

У ч. 1 ст. 27 ЗК України серед переліку підстав, з яких може бути припинено право користування земельною ділянкою, не вказано такої підстави, як «заява землекористувача про вилучення земельної ділянки і передачу її в землі запасу».

Крім того, Позивач стверджує, що жодних заяв про добровільну відмову від земельної ділянки Позивач не направляв.

Суд враховує, що відповідно до ч. І ст. З1 ЗК України вилучення земельної жділянки відбувається з метою передачі їх у власність або надання у користування громадянам, підприємствам, установам і організаціям за згодою власників землі і землекористувачів на підставі рішення Верховної Ради України, місцевих Рад народних депутатів.

При цьому, згідно із ч. 1 ст. 34 ЗК України підприємства, установи і організації. заінтересовані у вилученні (викупі) земельних ділянок, зобов'язані до початку проектування попередньо погодити із власниками землі і землекористувачами місце розташування об'єкта, розмір ділянки та умови її вилучення (викупу) і т. д.

Відповідно до ч. 6 цієї ж статті підприємства, установи і організації, заінтересовані у вилученні (викупі) земельних ділянок, звертаються з клопотаннями про попереднє погодження місць розташування об'єктів до відповідної місцевої Ради народних депутатів.

Таким чином, при вилученні земельної ділянки вона передається заінтересованій особі з визначеною метою. При цьому, заінтересована особа повинна попередньо звернутись до землекористувача земельної ділянки з мстою попереднього погодження її місця розташування тощо.

У зв'язку із цим Позивач стверджує, що до ДП «Макіїввугілля» з метою вилучення земельної ділянки жодна заінтересована особа не зверталась, місця розташування та умови використання такої земельної ділянки не погоджувала, а у рішенні Новофедорівської сільської ради № 272 від 26.01.2001 р. відсутні посилання на подібні обставини.

Крім того, Земельний кодекс України, що діяв на час прийняття оскаржуваного рішення Відповідача, не містив такого визначення та підставу припинення права користування земельною ділянкою як вилучення земельної ділянки у землі запасу.

Згідно до ст. 80 Земельний кодекс України, що діяв на час прийняття оскаржуваного рішення Відповідача ( Визначення земель запасу ) землями запасу визнаються всі землі, не передані у власність або не надані у постійне користування. До них належать також землі, право власності або користування якими припинено відповідно до статей 27 і 28 цього Кодексу. Відповідно до ст. 81 ЗКУ ( Призначення земель запасу ) землі запасу перебувають у віданні сільських, селищних районних, міських, в адміністративному підпорядкуванні яких є район, Рад народних депутатів і призначаються для передачі у власність або надання у користування, в тому числі в оренду, переважно для сільськогосподарських потреб.

Проте судом встановлено, що з дня прийняття спірного рішення № 272 від 26.10.2001р., вилучена до земель запасу земельна ділянка площею 1 га не передавалась у власність у користування, в тому числі в оренду ні для яких потреб.

Відповідно до п. 3.9. Інструкції про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право власності на землю і право постійного користування землею, договорів на право тимчасового користування землею (в тому числі на умовах оренди) та договорів оренди землі, затвердженої наказом Держкомзему України від 04.05.1999 р. №43 (був чинний на момент прийняття оскаржуваного рішення) у разі будь-яких змін в розташуванні меж земельної ділянки або умов її передачі чи надання, які відбулися після видачі державного акта, ці зміни вносяться одночасно до обох примірників державного акта. Нові межі відображаються на плані земельної ділянки суцільною лінією чорною тушшю, а старі межі перекреслюються червоною тушшю. Кожен запис про зміни посвідчується підписом начальника районного відділу, міського управління (відділу) земельних ресурсів Держкомзему України.

Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 34 ЗК України 1990 року, який діяв на момент виникнення спірних правовідносин, підприємства, установи і організації, заінтересовані у вилученні (викупі) земельних ділянок, зобов'язані до початку проектування попередньо погодити із власниками землі і землекористувачами та місцевими Радами народних депутатів, а також спеціально уповноваженими на те органами державного управління по охороні і використанню земель місце розташування об'єкта, розмір ділянки та умови її вилучення (викупу) з урахуванням комплексного розвитку територі, який би забезпечував нормальне функціонування на цій ділянці і прилеглих територіях усіх інших об'єктів, умови проживання населення і охорону навколишнього середовища.

Позивач наголошує, що внесення змін до акту на право постійного користування землею, згідно вимог законодавства, неможливе без участі користувача, якому такий акт вже видано, оскільки він повинен пред'явити його для здійснення відповідних коригувань. Однак, з моменту прийняття оскаржуваного рішення не було здійснено жодних змін або коригувань державного акту ДП «Макіїввугілля», а також до Позивача не надходило жодних повідомлень про необхідність внесення змін.

Крім того, з часу прийняття оскаржуваного рішення до ДП «Макіїввугілля» не надійшло жодного звернення Відповідача щодо вилучення земельної ділянки чи погодження меж земельних ділянок із земель, що надані йому у користування.

Виходячи з цього, рішення Відповідача №272 від 26.10.2001 р. не було виконано, оскільки після його прийняття Відповідач не вчиняв жодних дій, спрямованих на його фактичну реалізацію. Саме тому Позивач не міг знати про наявність зазначеного рішення Відповідача, оскільки зміни до його державного акту на землю не вносились, а дії, спрямовані на визначення меж нових земельних ділянок не вчинялись.

Відповідачем не надавалось до суду доказів здійснення таких заходів.

Також суд погоджується з доводами Позивача про те, що відповідно до ст. 5, 25, 26, 29 Цивільного кодексу Української РСР від 18.07.1963р. № 1540-УІ, який діяв на момент прийняття оскаржуваного рішення, при здійснені прав на користування земельною ділянкою ДВАТ «Дочірнє підприємство «Шахта «Бутовська» повинно було діяти на підставі та у межах повноважень, які надані йому законом та статутом (положенням) юридичної особи.

У зв'язку із цим Позивач доводить, що ДВАТ «Дочірнє підприємство «Шахта «Бутовська» повноважень на відмову від прав на земельні ділянки не мало, оскільки суб'єктом здійснення права державної власності на той час була Верховна Рада України.

Крім того, безоплатна передача прав постійного користування земельною ділянкою, яка є основним засобом виробництва, суперечить самій сутності підприємництва як господарській діяльності з метою отримання прибутку.

Відповідно до п. 5 Декрету Кабінету Міністрів України «Про управління державним .майном» від 15.12.1992 р. №8-92 заборонено підприємствам, що є у загальнодержавній власності, передавати безоплатно закріплене за ними майно іншим підприємствам, організаціям, установам, а також громадянам.

Таким чином, ДВАТ «Дочірнє підприємства «Шахта «Бутовська» як підприємство загальнодержавної власності не могло самостійно та безоплатно відмовитись від прав на належну йому земельну ділянку, оскільки це суперечить вимогам щодо управління державним майном.

Як слідує з матерілів справи, відповідно до п. 8.3.2., пп. в) п. 8.3.4. Статуту ДВАТ ДП «Шахта «Бутовська», затвердженого Міністром вугільної промисловості України у 1997р., одним з органів цього підприємства є Спостережна рада, яка погоджує проведення операцій розпорядження нерухомим майном Товариства, балансова вартість якого перевищує суму еквівалентну 100 (ста) розмірам установленого чинним законодавством неоподаткованого мінімуму прибутку в місяць, діючого на момент продажу.

Відповідно до ст. 7 Декрету Кабінету Міністрів «Про прибутковий податок з громадян» від 26.12.1992 р. № 13-92, що діяв на момент прийняття оскаржуваного рішення, не підлягала оподаткуванню одна мінімальна заробітна плата, яка на той час складала 118 грн. (Закон України від 01.06.2000 р. № 1766-ІІІ).

Тобто, на той момент Спостережна рада погоджувала операції з нерухомим майном, вартість якого дорівнює або перевищує 11 800 грн.

Відтак керівник ДВАТ ДП «Шахта «Бутовська» не мав повноважень надсилати заяву щодо відмови від прав користування Позивача спірною земельною ділянкою, оскільки Спостережна рада ДВАТ ДП «Шахта «Бутовська» не погоджувала та не могла погодити здійснення такої операції з нерухомим майном.

Відповідно до ст. 4 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» у редакції, що діяла на момент виникнення спірних відносин, місцеве самоврядування в Україні здійснюється на принципах законності, а також правової, організаційної та

матеріально-фінансової самостійності в межах повноважень, визначених цим та іншими законами.

Згідно із ч. 1 ст. 21 ЦК України, пп. «г» ч. З ст. 152 ЗК України, ч. 10 ст. 59 Закону України «Про місцеве самоврядування» суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.

Оскаржуваним рішенням Відповідач порушив майнові права Позивача щодо користування земельними ділянками. Оскільки станом на день розгляду справи спірне рішення чинне, Позивач позбавлений підстав закінчити будівництво пансіонату, який там розташований, прийняти його у експлуатацію, зареєструвати право власності на нього та використовувати його у своїй господарській діяльності, в тому числі з метою отримання прибутку.

Враховуючи те, що рішення Новофедорівської сільської ради № 272 від 26.10.2001 р. прийняте Відповідачем з порушеннями земельного та цивільного законодавства, належним способом захисту прав для Позивача є визнання його незаконним та скасування у судовому порядку.

Відповідно до підпункту 2.8 пункту 2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 6 від 17.05.2011 р. "Про деякі питання практики розгляду справ у спорах, що виникають із земельних відносин" право постійного землекористування є безстроковим, на відміну від права оренди, і може бути припинене лише з підстав, передбачених відповідними статтями ЗК України,

В той же час, як вбачається з матеріалів справи оспорюване рішення прийнято без врахування приписів ст. ст. 27, 28, 80, 81 Земельного кодексу України, а саме без отримання у встановленому порядку згоди землекористувача про добровільну відмову від земельної ділянки.

Таким чином, вказані обставини свідчать про прийняття Новофедорівською сільською радою рішення про вилучення із постійного користування Дочірнього підприємства «Шахта «Бутовська», земельної ділянки площею 1 га та переведення її до земель запасу з перевищенням повноважень та за відсутності згоди землекористувача, оскільки Міністерством вугільної промисловості України відповідна згода чи погодження не надавалися. Також судом встановлено, що вилучення земельної ділянки здійснено без наявності мети передати її у користування для інших потреб.

Судові витрати по справі покладаються на Відповідача, відповідно до приписів ст.ст.44-49 ГПК України.

Вступна та резолютивна частини рішення проголошену у присутності представників сторін.

Керуючись ст.ст.44, 49, 82-85 ГПК України, господарський суд

в и р і ш и в:

1. Позов задовольнити повністю. Визнати незаконним та скасувати рішення Новофедорівської сільської ради від 26.10.2001р. № 272 «Про вилучення земельної ділянки в дочірнього підприємства «Шахта «Бутовська», відповідно до якого вилучено земельну ділянку площею 1 га у Дочірнього підприємства «Шахта «Бутовська», яка розташована у с. Залізний Порт та переведено її в землі запасу сільської ради.

Повне рішення складено

05.12.2916р.

Суддя Т.Г. Пінтеліна