ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"08" листопада 2016 р. Справа № 925/1389/15

Господарський суд Черкаської області в складі головуючого судді Грачова В.М., при секретарях Ткаченку А.О., Кадусі Н.В., за участю представників сторін: позивача ОСОБА_1 за посадою (директор), відповідача ОСОБА_2 за довіреністю, у відкритому судовому засіданні, в приміщенні суду в м. Черкаси, розглянувши справу за позовом закритого акціонерного товариства «Агрошляхбуд» до публічного акціонерного товариства «Черкасиобленерго» про стягнення 26381 грн. 11 коп.,

ВСТАНОВИВ:

21.08.2015 року позивач закрите акціонерне товариство «Агрошляхбуд» звернувся в Господарський суд Черкаської області з позовом до публічного акціонерного товариства «Черкасиобленерго» про стягнення, на підставі договору будівельного підряду № 650-02/12-14 від 18.09.2014 року, 17789 грн. 18 коп. основного боргу, 2471 грн. 70 коп. інфляційних втрат, 355 грн. 30 коп. 3% річних, 6106 грн. 80 коп. пені за період прострочення з 20.12.2014 по 20.08.2015, що разом складало 26723 грн. 98 коп., та відшкодування судових витрат. В обґрунтування позову позивач вказав на неналежне виконання відповідачем грошових зобовязань за укладеним між сторонами договором будівельного підряду № 650-02/12-14 від 18.09.2014 року щодо порядку розрахунків за виконані роботи.

Ухвалою суду від 25.08.2015 позовну заяву прийнято до розгляду, по ній порушено провадження у справі № 925/1389/15, справу призначено до судового розгляду на 08.09.2015.

08.09.2015 в засіданні суду відповідач подав письмовий відзив на позов (вх. № 21156, а.с. 44-45) і заяву про зарахування однорідних вимог (вх. № 21158, а.с. 60-61). У відзиві і заяві позивач зазначив, що ухвалою господарського суду Черкаської області від 14.05.2004 року порушено провадження у справі № 01/1494 про банкрутство відкритого акціонерного товариства «Черкасиобленерго» і введено мораторій на задоволення вимог його кредиторів, який (мораторій) діє і дотепер, тому нарахування позивачем відповідачу під час дії вказаного мораторію пені суперечить вимогам абз. 2 ч. 4 ст. 12 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» в редакції від 14.05.1992, чинній до 19.01.2013 р. Крім того, спірне зобовязання щодо сплати 17789 грн. 18 коп. основного боргу на користь позивача, відповідно до ст. 601 ЦК України, є припиненим у звязку з його виконанням відповідачем шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог, що виникли із укладеного ними договору будівельного підряду від 28.08.2014 № 595-02/12-14. З огляду на зазначене відповідач просив суд припинити провадження у справі на підставі п. 11 ч. 1 ст. 80 ГПК України у звязку з відсутністю предмета спору.

Рішенням господарського суду Черкаської області від 26.10.2015 у справі № 925/1389/15, залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 14.03.2016, припинено за відсутністю предмета спору провадження у справі в частині вимог про стягнення 17789 грн. 18 коп. основного боргу, в задоволенні решти вимог відмовлено (а.с. 84-90, 170-174).

14.03.2016 року позивач, в порядку ст. 99 ГПК України, подав до Київського апеляційного господарського суду заяву, у якій відмовився від своїх вимог в частині стягнення 6106,8 грн. пені, просив стягнути 7933,97 грн. інфляційних втрат, 657,96 грн. 3% річних за період прострочення з 20.12.2014 по 01.02.2016, заява прийнята судом (а.с. 162-163).

Постановою Вищого господарського суду України від 09.08.2016 року у справі № 925/1389/15 частково задоволена касаційна скарга позивача, постанова Київського апеляційного господарського суду від 14.03.2016 і рішення господарського суду Черкаської області від 26.10.2015 скасовані, справа направлена на новий розгляд до господарського суду Черкаської області.

Ухвалою суду від 08.09.2015 справа № 925/1389/15 прийнята до свого провадження, призначена до судового розгляду.

Під час нового судового розгляду позивач 20.10.2016 за вх. № 21122 подав письмове доповнення до позовної заяви, у якому додатково просив відшкодувати йому судові витрати у виді сплаченого судового збору за подання апеляційної і касаційної скарг, а 01.11.2016 заяву про уточнення позовних вимог, в якій остаточно просив стягнути з відповідача на свою користь 17789,18 грн. основного боргу, 7933,97 грн. інфляційних втрат, 657,96 грн. 3% річних за період прострочення з 20.12.2014 по 01.02.2016, 4264,52 грн. пені за період прострочення з 20.12.2014 по 08.06.2015, та відшкодувати понесені судові витрати.

Письмове доповнення до позовної заяви від 20.10.2016 приймається судом до провадження повністю, заява про уточнення позовних вимог від 01.11.2016 в частині вимог про стягнення 17789,18 грн. основного боргу, 7933,97 грн. інфляційних втрат, 657,96 грн. 3% річних за період прострочення з 20.12.2014 по 01.02.2016, в частині вимог про стягнення 4264,52 грн. пені за період прострочення з 20.12.2014 по 08.06.2015 не приймається, оскільки, відповідно до норм ч. 4 ст. 22, п. 4 ч. 1, ч. 2 ст. 80, ст.99 ГПК України, судом апеляційної інстанції була прийнята заява позивача про відмову від позову в цій частині, провадження припинене, повторне звернення не допускається.

В засіданні суду 01.11.2016 представник позивача позов з підстав, викладених у позовній заяві, запереченні на заяву про зарахування однорідних вимог (вх. № 24513 від 21.10.2015, а.с. 68), доповненні до заперечення (вх. № 24566 від 21.10.2015, а.с. 79), доповненні до позовної заяви (вх. № 21122 від 20.10.2016), заяві про уточнення позовних вимог (вх. № 22073 від 08.11.2016) підтримав і просив задовольнити повністю. Представник відповідача в засіданні суду 01.11.2016 позов не визнав і просив в його задоволенні відмовити повністю з підстав, викладених у відзиві на позов і заяві про зарахування однорідних вимог.

В засідання суду 08.11.2016, після оголошення перерви, сторони явку своїх представників безпідставно не забезпечили.

Приймаючи до уваги необхідність вирішення спору у розумні строки, достатність матеріалів для вирішення спору і можливість вирішення спору без участі представників сторін за наявними матеріалами, суд, відповідно до ст.ст. 69, 75, 77 ГПК України, розглянув справу без їх участі за наявними в ній матеріалами.

Згідно з ст. 85 ГПК України, у судовому засіданні оголошувалась вступна і резолютивна частини рішення.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши наявні у справі письмові докази та оцінивши їх у сукупності, суд позов задовольняє повністю з наступних підстав.

Ухвалою господарського суду Черкаської області від 14.05.2004 порушено провадження у справі № 01/1494 про банкрутство відкритого акціонерного товариства «Черкасиобленерго» за загальною процедурою Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» в редакції, чинній до 19.01.2013 року. В подальшому на вимогу Закону України «Про акціонерні товариства» відкрите акціонерне товариство «Черкасиобленерго» було перейменовано в публічне акціонерне товариство «Черкасиобленерго». Цією ж ухвалою введено мораторій на задоволення вимог кредиторів відкритого акціонерного товариства «Черкасиобленерго» (а.с. 46).

Постановою Вищого господарського суду від 16.12.2014 у справі № 14-01/1494 скасовані постанова Київського апеляційного господарського суду від 29.10.2014 і ухвала господарського суду Черкаської області від 26.09.2014 у цій справі, якими було затверджено мирову угоду від 12.11.2013, укладену товариством з обмеженою відповідальністю «Агенство розвитку паливно-енергетичного комплексу «А/РТЕК» і публічним акціонерним товариством «Черкасиобленерго» у справі про визнання банкрутом останнього, припинено провадження у справі, скасовано мораторій на задоволення вимог кредиторів, введений ухвалою господарського суду Черкаської області від 14.05.2004 (а.с. 140-145).

Відтак, відкрите акціонерне товариство «Черкасиобленерго» перебуває в загальній процедурі банкрутства у відповідності до Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» в редакції, чинній до 19.01.2013 року, в стадії розпорядження майном, мораторій на задоволення вимог його кредиторів діє і дотепер.

18.09.2014 року позивач ЗАТ «Агрошляхбуд», як підрядник з однієї сторони, та відповідач - ПАТ «Черкасиобленерго», як замовник з другої сторони, а разом - сторони, уклали між собою договір будівельного підряду № 650-02/12-14 (далі Договір). Згідно з пунктами 1.1.-1.2. розділу 1 договору, предметом договору є зобовязання підрядника за завданням замовника на свій ризик виконати та здати йому в установлений договором строк, відповідно до проектно-кошторисної документації, закінчені роботи з улаштування фундаментів під токообмежувальні реактори ЗРУ-110: найменування обєкта підстанція 110/10 кВ «Дніпровська», що знаходиться за адресою м. Черкаси, вул. Ватутіна, 82. Загальна вартість робіт з ПДВ складає 45139,20 грн., замовник зобовязався прийняти виконані роботи та оплатити їх. Сторони договору погодили усі істотні умови цього договору, зокрема, щодо ціни договору (розділ 2), строків виконання робіт (розділ 3), прав та обовязків сторін (розділ 6), порядку забезпечення виконання зобовязань (розділ 7), порядку розрахунків за виконані роботи (розділ 14), порядку здачі-приймання закінчених робіт (розділ 15), відповідальності сторін (розділ 17), інших умов (а.с. 9-16).

Пунктами 14.1., 14.2., 14.5. розділу 14 «Порядок розрахунків за виконані роботи» сторони погодили, що оплата здійснюється у два етапи: перерахування авансу у розмірі 28855 грн. і оплата виконаних робіт після їх закінчення підрядником і прийняття замовником обєкта будівництва. Розрахунки за виконані роботи проводяться згідно підписаних замовником актів приймання за формою № КБ-3, КБ-2в та наданого підрядником рахунку-фактури у термін 30 банківських днів після підписання замовником відповідних актів шляхом банківського переказу грошових коштів на розрахунковий рахунок підрядника, зазначений у договорі. Оплата останнього акту приймання виконаних будівельних робіт здійснюється у термін до 30 банківських днів після його підписання сторонами, але не раніше ніж відбудеться здача обєкта в експлуатацію.

20.11.2014 року сторони договору будівельного підряду № 650-02/12-14 від 18.09.2014 року підписали Акт приймання виконаних будівельних робіт по цьому договору за листопад 2014 року (форма КБ-2в) і Довідку про вартість виконаних будівельних робіт та витрат за листопад 2014 року (форма № КБ-3) на загальну суму 44789 грн. 18 коп. (а.с. 26-33, 34).

Того ж дня, 20.11.2014 року позивачем надано відповідачу рахунок на оплату виконаних будівельних робіт по договору № 650-02/12-14 від 18.09.2014 року на залишкову суму 17789,18 грн. з урахуванням проплаченого авансу у розмірі 27000 грн. (а.с. 38).

03.09.2015 року відповідач за вих. № 5599/09-03, після порушення судом провадження у даній справі, направив позивачу письмову заяву (а.с. 47) у якій, враховуючи наявність заборгованості ЗАТ «Агрошляхбуд» перед ПАТ «Черкасиобленерго» по договору будівельного підряду від 28.08.2014 року № 595-02/12-14 у розмірі 22552,36 грн. та беручи до уваги необхідність ПАТ «Черкасиобленерго» сплатити на користь ЗАТ «Агрошляхбуд» 17789,18 грн. відповідно до договору будівельного підряду від 18.09.2014 року № 650-02/12-14, повідомив позивача про зарахування ним (відповідачем) грошових коштів позивача на суму 17789,18 грн. Відтак, на розсуд відповідача, заборгованість ЗАТ «Агрошляхбуд» перед ПАТ «Черкасиобленерго» по договору будівельного підряду від 28.08.2014 року № 595-02/12-14 стала складати 4763,18 грн., при цьому заборгованість ПАТ «Черкасиобленерго» перед ЗАТ «Агрошляхбуд» по договору будівельного підряду від 18.09.2014 року № 650-02/12-14 відсутня.

Заяву про зарахування зустрічних однорідних вимог від 03.09.2015 року, а також документи, на яких вона ґрунтується, а саме - договір будівельного підряду від 28.08.2014 року № 595-02/12-14, довідку про вартість виконаних будівельних робіт та витрат (форма № КБ-3) по цьому договору за грудень 2014 року, виписку по дебетовому рахунку та лист-вимогу № 1454/09-03 від 27.02.2015 щодо відмови від договору будівельного підряду від 28.08.2014 року № 595-02/12-14 і необхідність повернення коштів у розмірі 22552,36 грн. (а.с. 48-55, 56, 57, 58) відповідачем додані до відзиву на позов.

08.09.2015 року заяву за вих. № 5672/09-03 про зарахування однорідних вимог тотожного змісту відповідач подав до суду та просив в ній суд припинити провадження у даній справі у звязку з зарахуванням зустрічних вимог і фактичним припиненням зобовязання, що є предметом спору (вх. № 21158, а.с. 60-61).

Позивач 21.10.2015 року подав до суду заперечення (вх. № 24513, а.с. 68) на заяву відповідача вих. № 5672/09-03 від 08.09.2015 року з підстав наявності спору щодо його заборгованості по договору будівельного підряду від 28.08.2014 року № 595-02/12-14. До заперечення позивач додав документи, якими він заперечення обґрунтовує (а.с. 69-76).

Предметом спору, що розглядається у даній справі, є вимога позивача про стягнення 17789,18 грн. основного боргу, 7933,97 грн. інфляційних втрат, 657,96 грн. 3% річних за період прострочення з 20.12.2014 по 01.02.2016, що разом складає 26381 грн. 11 коп.

Спірні правовідносини сторін за правовою природою віднесені до договірних зобовязань підряду, виникли із договору будівельного підряду від 18.09.2014 року № 650-02/12-14, вимоги позивача і заперечення відповідача витікають із суті прав та обовязків сторін за цим договором.

Згідно з ст. 11 ч.ч. 1, 2 п. 1 Цивільного кодексу (далі ЦК) України, цивільні права та обовязки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обовязки; підставами виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема, є договори та інші правочини.

Статтями 13 і 14 ЦК України встановлено, відповідно, межі здійснення цивільних прав та загальні засади виконання цивільних обовязків. Зокрема, і цивільні права і цивільні обовязки здійснюються (виконуються) в межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства.

Загальні положення про правочини визначені розділом IV книги 1 ЦК України, про зобовязання і договір розділами І і ІІ книги 5 ЦК України, про підряд і будівельний підряд, як окремий вид зобовязань, - параграфами 1, 3 глави 61, а також розділами IV, V та ст.ст. 317-323 ГК України. Крім того, спірні правовідносини сторін перебувають у сфері регулювання спеціального нормативного акту Постанови Кабінету Міністрів України від 01.08.2005 року № 668 «Про затвердження Загальних умов укладення та виконання договорів підряду в капітальному будівництві» (далі Загальні умови) із наступними змінами.

Вищезазначеними Загальними умовами, зокрема, встановлено, що:

п. 5. - договір підряду укладається у письмовій формі. Істотними умовами договору підряду, зокрема, є предмет договору підряду, договірна ціна, строки початку та закінчення робіт, порядок забезпечення робіт проектною документацією, ресурсами та послугами, джерела та порядок фінансування робіт, порядок розрахунків за виконані роботи, порядок здачі-приймання закінчених робіт (об'єкта будівництва), відповідальність сторін за порушення умов договору підряду, порядок внесення змін до договору підряду та його розірвання;

п. 11. - договір підряду вважається укладеним з моменту його підписання сторонами і скріплення підписів печатками;

п. 96. - підписання акта приймання-передачі є підставою для проведення остаточних розрахунків між сторонами;

п. 98. - оплата за виконані роботи проводиться у порядку, визначеному договором підряду;

п. 99. - розрахунки за виконані роботи проводяться на підставі документів про обсяги виконаних робіт та їх вартість. Документи про виконані роботи та їх вартість складаються і підписуються підрядником та передаються замовнику. Замовник перевіряє ці документи і в разі відсутності зауважень підписує їх. Після підписання документів замовник зобов'язаний оплатити виконані роботи. Порядок подання підрядником документів про обсяги і вартість виконаних робіт, проведення перевірки їх достовірності, підписання та оплати замовником визначається у договорі підряду;

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 875, ч. 4 ст. 879 ЦК України: за договором будівельного підряду підрядник зобов'язується збудувати і здати у встановлений строк об'єкт або виконати інші будівельні роботи відповідно до проектно-кошторисної документації, а замовник зобов'язується надати підрядникові будівельний майданчик (фронт робіт), передати затверджену проектно-кошторисну документацію, якщо цей обов'язок не покладається на підрядника, прийняти об'єкт або закінчені будівельні роботи та оплатити їх. Договір будівельного підряду укладається, зокрема, на проведення капітального ремонту будівель (зокрема житлових будинків); оплата робіт провадиться після прийняття замовником збудованого об'єкта (виконаних робіт), якщо інший порядок розрахунків не встановлений за погодженням сторін.

Частина 1 ст. 626 ЦК України визначає договір як домовленість двох або більше сторін, що спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків.

За змістом ст.ст. 173, 174, 193, 202 Господарського кодексу України (далі ГК України), ст.ст. 11, 509, 525, 526, 599 Цивільного кодексу України (далі ЦК України), угода (договір) є підставою для виникнення цивільних прав та обовязків (зобовязань), зобовязання повинні виконуватися належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобовязання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться, одностороння відмова від виконання зобовязання не допускається, припиняється на підставах, встановлених договором або законом, зокрема належним виконанням.

Статтею 530 Цивільного кодексу України встановлено, що у разі, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. 610,ч. 1 ст. 611, ч. 1 ст. 612 ЦК України: порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання; у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки, відшкодування збитків; боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Частиною 2 ст. 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 193, ч. 1 ст. 216 Господарського кодексу України порушення зобов'язання є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим кодексом, іншими законами або договором; учасники господарських правовідносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Стаття 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у розумінні цього Кодексу визнає господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Згідно зі ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. При цьому, штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання.

З огляду на викладені вище обставини та норми чинного законодавства судом встановлено, що відповідач не виконав належним чином свої зобовязання щодо порядку розрахунків за договором будівельного підряду від 18.09.2014 року № 650-02/12-14, відтак вимога позивача про стягнення 17789,18 грн. основного боргу, 7933,97 грн. інфляційних втрат, 657,96 грн. 3% річних за період прострочення грошового зобовязання з 20.12.2014 по 01.02.2016 судом визнається обґрунтованою, доведеною поданими доказами, відповідачем належними і допустимими доказами не спростована, тому підлягає задоволенню.

При цьому, за розрахунком суду інфляційне збільшення суми боргу за зазначений позивачем період складає 14491,07 грн., розмір 3% річних 1665,34 грн. Оскільки позивачем не заявлялось про збільшення розміру позовних вимог в цій частині, суд задовольняє вимоги позивача в цій частині в межах заявлених ним.

Доводи відповідача, викладені у відзиві на позов, про те, що нарахування штрафних санкцій є незаконним у звязку з дією мораторію на задоволення вимог кредиторів, введеного ухвалою господарського суду Черкаської області від 14.05.2004 у справі № 01/1494, якою було порушено провадження у справі про банкрутство відкритого акціонерного товариства «Черкасиобленерго», господарський суд відхиляє, виходячи з наступного.

Суми пені, інфляційних втрат і 3% річних, нараховані позивачем за порушення відповідачем грошових зобовязань і заявлені до стягнення, виникли після введення мораторію на задоволення вимог кредиторів відкритого акціонерного товариства «Черкасиобленерго» у справі про банкротство останнього № 01/1494.

Відповідно до статей 1, 12 Закону «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» в редакції, чинній на момент порушення провадження у справі про банкрутство відкритого акціонерного товариства «Черкасиобленерго», мораторій на задоволення вимог кредиторів - це зупинення виконання боржником грошових зобов'язань і зобов'язань щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів), термін виконання яких настав до дня введення мораторію, а також припинення заходів, спрямованих на забезпечення виконання цих зобов'язань та зобов'язань щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів), застосованих до прийняття рішення про введення мораторію. Протягом дії мораторію на задоволення вимог кредиторів не нараховуються неустойка (штраф, пеня), не застосовуються інші санкції за невиконання чи неналежне виконання грошових зобов'язань та зобов'язань щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів).

Наведені норми регулюють правовідносини, які виникли між боржником і кредиторами у зв'язку з неспроможністю боржника виконати після настання встановленого строку існуючі зобов'язання і спрямовані на відновлення платоспроможності боржника або його ліквідацію з метою здійснення заходів щодо задоволення визнаних судом вимог кредиторів.

З порушенням провадження у справі про банкрутство не пов'язується завершення підприємницької діяльності боржника, він має право укладати угоди, у нього можуть виникати нові зобов'язання. З огляду на наведене можна дійти висновку, що дія мораторію поширюється лише на задоволення вимог конкурсних кредиторів.

Що стосується зобов'язань поточних кредиторів, то за цими зобов'язаннями згідно із загальними правилами нараховується неустойка (штраф, пеня), застосовуються інші санкції за невиконання чи неналежне виконання грошових зобов'язань та зобов'язань щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів).

За своєю правовою природою фінансові та економічні санкції є додатковими зобов'язаннями, які забезпечують належне виконання основного зобовязання і є похідними від нього. Таким чином, оскільки мораторій не зупиняє виконання боржником грошових зобов'язань і зобов'язань щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів), які виникли після його введення, то не припиняє і заходів, спрямованих на їх забезпечення.

Невиконання таких зобов'язань є правопорушенням. Тому нарахування санкцій, застосування заходів забезпечення за невиконання зазначених зобов'язань та примусове стягнення на підставі виконавчих документів коштів на виконання таких грошових зобов'язань та зобов'язань щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів), а також штрафних санкцій, ґрунтується на законі. Вищевказаної правової позиції дотримується і Верховний Суд України, зокрема у постановах від 25.06.11 у справі № 21-113а11, від 07.05.12 у справі № 21-289а11, від 02.12.14 у справі № 21-543а14.

Отже, дія введеного ухвалою господарського суду Черкаської області від 14.05.2004 у справі № 01/1494 мораторію на задоволення вимог кредиторів відкритого акціонерного товариства «Черкасиобленерго» на заявлену до стягнення позивачем пеню, а також на заявлений відповідачем залік зустрічних однорідних вимог не поширюється.

Проте, в частині вимог про стягнення 4264,52 грн. пені за період прострочення з 20.12.2014 по 08.06.2015, відповідно до норм ч. 4 ст. 22, п. 4 ч. 1, ч. 2 ст. 80, ст. 99 ГПК України, судом апеляційної інстанції провадження припинене у звязку з прийняттям заяви позивача про відмову від позову в цій частині, вимога позивача про це не є предметом спору у цьому провадженні.

Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 547 ЦК України, правочин щодо забезпечення виконання зобовязання вчиняється у письмовій формі. Договір будівельного підряду від 18.09.2014 року № 650-02/12-14, укладений сторонами, не передбачає відповідальності у виді пені, як забезпечення виконання зобовязання, тому заявлена позивачем вимога про її стягнення є до того ж безпідставною.

Обгрунтовуючи заперечення проти позову відповідач заявив про проведення ним зарахування зустрічної однорідної вимоги, тому вважав своє зобовязання в частині сплати основного боргу припиненим.

Відповідно до ст. 601 ЦК України зобовязання припиняється зарахуванням зустрічних однорідних вимог, строк виконання яких настав, а також вимог, строк виконання яких не встановлений або визначений моментом предявлення вимоги. Зарахування зустрічних вимог може здійснюватися за заявою однієї із сторін.

Частиною 3 ст. 203 ГК України передбачено припинення господарського зобов'язання, зокрема, зарахуванням зустрічної однорідної вимоги, строк якої настав, або строк якої невизначений чи визначений моментом витребування. Для зарахування достатньо заяви однієї сторони.

Зарахування зустрічних однорідних вимог є способом припинення одночасно двох зобов'язань, в одному із яких одна сторона є кредитором, а інша - боржником, а в другому - навпаки (боржник у першому зобов'язанні є кредитором у другому). Допускаються випадки, так званого часткового зарахування, коли одне зобов'язання (менше за розміром) зараховується повністю, а інше (більше за розміром) - лише в частині, що дорівнює розміру першого зобов'язання. В такому випадку зобов'язання в частині, що залишилася, може припинятися будь-якими іншими способами.

Вимоги, які можуть підлягати зарахуванню, мають відповідати таким умовам:

- бути зустрічними (кредитор за одним зобов'язанням є боржником за іншим, а боржник за першим зобов'язанням є кредитором за другим);

- бути однорідними (зараховуватися можуть вимоги про передачу речей одного роду, у зв'язку з чим зарахування як спосіб припинення зазвичай застосовується до зобов'язань по передачі родових речей, зокрема грошей). Правило про однорідність вимог розповсюджується на їх правову природу, але не стосується підстави виникнення такої вимоги. Отже, допускається зарахування однорідних вимог, які випливають із різних підстав (різних договорів тощо);

- строк виконання щодо таких вимог настав, не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги.

Таким чином, для зарахування зустрічних однорідних вимог необхідно, щоб сторони одночасно брали участь у двох зобов'язаннях, і при цьому кредитор в одному зобов'язанні був боржником в іншому зобов'язанні. Також, зарахування можливе у разі однорідності вимог. Однорідність вимоги визначається однорідністю підстав виникнення зобов'язань, які зараховуються, оскільки зустрічні вимоги мають бути однорідними за своєю юридичною природою та матеріальним змістом.

Крім того, умовою, за наявністю якої можливе припинення зобов'язання зарахуванням, є прозорість вимог, тобто коли між сторонами немає спору відносно характеру зобов'язання, його змісту та умов виконання.

Як вбачається з поданої відповідачем заяви про припинення зарахуванням від 03.09.2015 року вих. № 5599/09-03 (а.с. 47), як на підставу для здійснення зарахування вимог, відповідач посилається на договір будівельного підряду від 28.08.2014 року № 595-02/12-14. Однак, позивач заперечує проти такого зарахування з підстав ненадання відповідачем належних доказів існування заборгованості позивача перед ним та непідтвердження первинними документами бухгалтерського обліку.

Так, відповідно до п. 22 Інформаційного листа Вищого Господарського суду України від 12.03.2009 р. № 01-08/163 «Про деякі питання, порушені у доповідних записках про роботу господарських судів України у другому півріччі 2008 року щодо застосування норм Господарського процесуального кодексу України» припинення зобов'язання зарахуванням означає відсутність предмета спору за умови, якщо між сторонами не залишилося спірних (неврегульованих) питань. Якщо позивач заперечує існування своєї заборгованості перед відповідачем, у господарського суду немає підстав для висновку про відсутність предмета спору.

Відповідно до п. 31 Інформаційного листа Вищого господарського суду України від 07.04.2008 р. № 01-8/211 «Про деякі питання практики застосування норм Цивільного та Господарського кодексів України» до відома господарських судів доведено, що заява однієї сторони про зарахування зустрічної однорідної вимоги є одностороннім правочином, який має наслідком припинення зобов'язань. Якщо друга сторона вважає, що заява першої сторони є нікчемним правочином, а відтак не припиняє зобов'язання (наприклад, за відсутністю зобов'язання другої сторони або в разі недопустимості зарахування зустрічних вимог згідно з частинами четвертою, п'ятою статті 203 ГК України, статтею 602 ЦК України), то друга сторона вправі звернутися до суду з позовом про примусове виконання зобов'язання першою стороною в натурі або про застосування інших способів захисту, встановлених законом.

Таким чином, враховуючи те, що між позивачем та відповідачем існує спір відносно змісту зобов'язання та розміру виконання зобов'язань за зустрічними однорідними вимогами, тобто, відсутня безспірність заявлених однорідних вимог, суд вважає, що вимога відповідача про припинення зобов'язання зарахуванням при даних правовідносинах є такою, що не ґрунтується на вимогах закону, підстави для зарахування зустрічних вимог відсутні, а вимога відповідача про їх стягнення може бути предметом окремого судового розгляду.

Платіжним дорученням № 13 від 20.08.2015 року позивачем сплачено 1827 грн. судового збору за подання позовної заяви (а.с. 6). Ним же сплачено 923,5 грн. і 1096,20 грн. судового збору за подання апеляційної скарги на рішення господарського суду Черкаської області від 26.10.2015 року (а.с. 112, 117), 1195,86 грн. і 996,54 грн. за подання касаційної скарги на постанову Київського апеляційного господарського суду від 14.03.2016 року у справі № 925/1389/15 (а.с. 195, 210), а разом - 6029 грн. 10 коп.

Відповідно до ч. 1 ст. 44, абз. 2 ч. 1 ст. 49, ч. 1 п. 1, ч. 2 ст. 55 ГПК України: судові витрати складаються, зокрема, з судового збору; судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог; ціна позову визначається, зокрема, у позовах про стягнення грошей - стягуваною сумою, в ціну позову включаються також вказані в позовній заяві суми неустойки (штрафу, пені).

Законом України «Про судовий збір» встановлено, що:

за подання до господарського суду позовної заяви майнового характеру сплачується судовий збір у розмірі 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 150 розмірів мінімальної заробітної плати (абз. 2 п. 2 ч. 2 ст. 4);

у разі якщо розмір позовних вимог збільшено або пред'явлено нові позовні вимоги, недоплачену суму судового збору необхідно сплатити до звернення до суду з відповідною заявою. У разі зменшення розміру позовних вимог питання щодо повернення суми судового збору вирішується відповідно до статті 7 цього Закону (абз. 2 ч. 2 ст. 6);

розподіл судового збору між сторонами та перевірка повноти сплати судового збору здійснюються відповідно до процесуального законодавства (ч. 7 ст. 6);

сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі, зокрема, зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом, закриття (припинення) провадження у справі (п.п. 1, 5 ч. 1 ст. 7).

При вирішенні питань повернення і розподілу судового збору суд керується також розясненнями, викладеними в пунктах 4.3., 4.4., 5.2. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 21.02.2013 року № 7 «Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України», за змістом яких: у разі коли господарський суд на підставі пункту 3 статті 83 ГПК зменшує розмір неустойки (штрафу, пені), витрати позивача, пов'язані зі сплатою судового збору, відшкодовуються за рахунок відповідача у сумі, сплаченій позивачем за позовною вимогою, яка підлягала б задоволенню, якби зазначений розмір судом не було зменшено; у випадках скасування рішення господарського суду і передачі справи на новий розгляд розподіл судового збору у справі, в тому числі й сплаченого за подання апеляційної та/або касаційної скарги або заяви про перегляд рішення за нововиявленими обставинами, здійснює господарський суд, який приймає рішення за результатами нового розгляду справи, керуючись загальними правилами розподілу судових витрат; питання про повернення сплаченої суми судового збору вирішується господарським судом за результатами розгляду відповідних матеріалів за наявності клопотання сторони чи іншого учасника судового процесу про повернення суми судового збору. Про таке повернення зазначається, зокрема, в ухвалі про повернення сум судового збору, винесеній як окремий процесуальний документ.

З огляду на викладені обставини справи і з урахуванням наведених норм законодавства і судової практики, підлягають поверненню позивачу за його клопотанням за ухвалою суду 23,45 грн. внаслідок відмови від позову в частині стягнення пені і припиненням провадження в цій частині.

Відповідно до абз. 2 ч. 1 ст. 49 ГПК України, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені судові витрати пропорційно задоволеній частині позову, а саме сплачений судовий збір за подання позовної заяви у розмірі 1803,55 грн., за подання апеляційної скарги 2009,70 грн., за подання касаційної скарги 2192,40 грн., а разом 6005,65 грн.

Відповідно до ст.ст. 33, 34, 43 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, обставини справи повинні підтверджуватись лише належними і допустимими доказами, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Судом, відповідно до ст. 22 ГПК України, було запропоновано сторонам подати докази в обґрунтування позову і заперечень проти нього, брати участь в засіданнях суду, вони своїми правами скористались на свій розсуд, подали всі наявні у них докази і на їх підставі судом прийнято рішення у справі.

З урахуванням викладеного, відповідно до встановлених обставин справи та приписів законодавства суд вимоги позивача про стягнення 17789 грн. 18 коп. основного боргу, 7933 грн. 97 коп. інфляційних втрат, 657 грн. 96 коп. 3% річних визнає обґрунтованими, доказаними і задовольняє повністю, запереченя відповідача визнає необґрунтованим і відхиляє.

Керуючись ст.ст. 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд,

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з публічного акціонерного товариства «Черкасиобленерго», ідентифікаційний код юридичної особи 22800735, місцезнаходження: 18000, м. Черкаси, вул. Гоголя, 285, р/р 83 в ЧФ ВАТ «Ощадбанк», МФО 354507 на користь закритого акціонерного товариства «Агрошляхбуд», ідентифікаційний код юридичної особи 03582310, місцезнаходження: 19604, Черкаська область, Черкаський район, с. Червона Слобода, вул. Першотравнева, 2, р/р 5324 в ПАТ «Акцент банк», МФО 307770 17789 грн. 18 коп. основного боргу, 7933 грн. 97 коп. інфляційних втрат, 657 грн. 96 коп. 3% річних, 6005 грн. 65 коп. судових витрат.

Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного господарського суду через господарський суд Черкаської області протягом десяти днів з дня підписання.

Повний текст рішення підписано 02.12.2016 року.

Суддя В.М. Грачов