ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"29" листопада 2016 р.Справа № 922/3401/16

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Байбака О.І.

при секретарі судового засідання Рученко К.Д.

розглянувши справу

за позовом Харківської районної державної адміністрації, м. Харків
до Юридично-комерційної приватної фірми "Центр сприяння розвитку сільського господарства регіону", с. Перемога, Харківська область треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача 1) Головне управління Держгеокадастру в Харківській області, м.Харків 2) Харківська обласна державна адміністрація, м. Харків; 3) Тернівська сільська рада Харківського району Харківської області, с. Тернова, Харківська обл.
про визнання недійсним договору оренди
за участю представників сторін:

позивача ОСОБА_1 (довіреність № 09-19/2327 від 01.09.2016 р.);

відповідача ОСОБА_2 (довіреність б/н від 21.04.2016 р.);

третьої особи - 1 - не з'явився

третьої особи - 2 - не з'явився;

третьої особи - 3 - не з'явився.

ВСТАНОВИВ:

Харківська районна державна адміністрація Харківської області, м. Харків (далі за текстом - позивач) звернулась до господарського суду Харківської області з позовною заявою, в якій, з урахуванням уточнень просить суд:

1) Визнати договір оренди землі від 01.03.2010 б/н, укладений між Харківською районною державною адміністрацією Харківської області та Юридично-комерційною приватною фірмою "Центр сприяння розвитку сільського господарства регіону", с. Перемога, Харківська обл. (далі за текстом - відповідач) щодо 2198,8102 га земель, розташованих за межами населеного пункту на території Тернівської сільської ради Харківського району Харківської області, недійсним.

2) Застосувати до договору оренди землі від 01.03.2010 б/н, укладений між Харківською районною державною адміністрацією Харківської області та Юридично-комерційною приватною фірмою "Центр сприяння розвитку сільського господарства регіону", с. Перемога, Харківська обл. (далі за текстом - відповідач) щодо 2198,8102 га земель, розташованих за межами населеного пункту на території Тернівської сільської ради Харківського району Харківської області наслідки його недійсності.

Позов обґрунтовано з посиланням на те, що зазначений договір укладено з порушеннями вимог ст.ст. 4, 5, 116, 123, 124 ЗК України, ст. 16 Закону України «Про оренду землі», Закону України «Про оцінку земель», Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень», тощо; що цей договір спрямований на незаконне відчуження та користування обєктами права власності Українського народу 2198,8102 га земель державної власності, розташованих за межами населеного пункту на території Тернівської сільської ради Харківського району Харківської області; що як свідчить зазначений договір, його з боку позивача підписано ОСОБА_3, як тодішнім головою Харківської районної державної адміністрації Харківської області, проте останній стверджує, що зазначений договір він ніколи не підписував; що розпорядження Харківської районної державної адміністрації, на підставі якого укладено спірний договір, вже скасовано.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 10.10.2016 р. зазначений позов прийнято до провадження та призначено до розгляду в судовому засіданні на 25.10.2016 р., залучено до участі в справі в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача 1) Головне управління Держгеокадастру в Харківській області, м. Харків (далі за текстом - третя особа - 1); Харківську обласну державну адміністрацію м. Харків (далі за текстом - третя особа - 2), Тернівську сільську раду Харківського району Харківської області, с. Тернова, Харківська обл. (далі за текстом - третя особа - 3).

Ухвалами господарського суду Харківської області від 25.10.2016 р. від 08.11.2016 р., від 22.11.2016 р. розгляд справи відкладався.

В процесі розгляду справи позивач подав до суду письмові пояснення (вх. № 35117 від 25.10.2016 р.), в яких повідомляє суд про відсутність у нього інформації стосовно укладання та державної реєстрації договору оренди землі від 01.03.2010 б/н та оригіналу цього договору, вказує на незаконність відведення спірної земельної ділянки, відсутність дотримання істотних умов під час укладення спрірного договору.

Третя особа - 1 надала суду відзив на позовну заяву (вх. № 35106 від 25.10.2016 р.), в якому зазначає власну правову позицію у спорі по даній справі.

Третя особа 2 надала суду письмові пояснення у справі (вх.. № 38329) в яких підтримує позицію позивача у даній справі, та просить суд заявлені останнім позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Третя особа 3 надала суду відзив на позовну заяву (вх.. № 40705 від 29.11.2016 р.) в якому просить суд позов задовольнити в повному обсязі, оскільки відповідач протягом 2010-2015 років безпідставно використовує земельну ділянку на підставі незареєстрованого договору оренди б/н від 01.03.2010 р., та сплачує орендну плату в значно меншому розмірі, ніж це передбачено діючим законодавством України, що, як наслідок, призводить до недоотримання грошових коштів Державним бюджетом, та унеможливлює передання в оренду земельної ділянки іншим орендарям, які готові на законних підставах обробляти дану ділянку та сплачувати за користування нею економічно обґрунтовані суми.

Відповідач надав суду відзив на позовну заяву (вх.. № 40312 від 25.11.2016 р.) в якому просить суд в задоволенні позову відмовити, посилаючись на те, що спірний договір оренди б/н від 01.03.2010 р. укладено між сторонами в відповідності до вимог діючого на той час законодавства України, на підставі розпорядження Харківської районної державної адміністрації від 09.11.2004 р. № 397. Відповідач зазначає, що на земельній ділянці, що є предметом договору оренди б/н від 01.03.2010 р. знаходяться обєкти нерухомого майна, інфраструктури, у вигляді господарських будівель і дворів загальною площею 13,5844 га і багаторічні насадження, право власності на які належать відповідачу, що на думку останнього надає йому пріоритетне право на укладання договору оренди.

Відповідач зазначає, що державна реєстрація договору не відбулася не з вини відповідача, оскільки він листом № 14/02-1 від 14.02.2011 р. направив на адресу управління Держкомзему Харківського району Харківської області відповідний договір, проте, договір останнім так і не був зареєстрований.

Крім того, відповідач також зазначає, що право на користування земельною ділянкою, що є предметом оренди за спірним договором оренди визнано рішенням господарського суд Харківської області від 01.03.2016 р. у справі № 922/20/16, залишеним без змін, відповідними постановами судів апеляційної та касаційної інстанцій.

На судове засідання 29.11.2016 р. прибули представники позивача та відповідача.

Представник позивача підтримує позицію, викладену в позовній заяві, просить її задовольнити.

Представник відповідача проти задоволення позову заперечує, просить суд в його задоволенні відмовити.

Треті особи на судове засідання своїх представників не направили, у відзивах та письмових поясненнях просять суд розглядати справу за відсутності їх представників.

Оскільки неявка на судове засідання представників третіх осіб не перешкоджає розгляду справи по суті, суд вважає за необхідне розглядати справу за відсутності останніх, за наявними в матеріалах справи документами та матеріалами, як це передбачено ст. 75 ГПК України.

Перевіривши матеріали справи, оцінивши надані суду докази та доводи, суд встановив:

Як свідчать матеріали справи, 19.11.2004 року Харківською районною державною адміністрацією Харківської області було видано розпорядження №397 (а.с. 24), яким затверджено технічну документацію із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право оренди земельних ділянок Юридично-комерційною приватною фірмою «Центр сприяння розвитку сільського господарства регіону» (відповідач у даній справі) на території Тернівської сільської ради Харківського району Харківської області.

Окрім того, вказаним розпорядженням надано відповідачу в довгострокову оренду строком на 50 років, земельну ділянку сільськогосподарського призначення загальною площею 2311,5306 га, в тому числі: сільськогосподарських угідь 1604,0485 га, розташовану за межами населеного пункту на території Тернівської сільської ради для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

10.11.2004 року на підставі вказаного розпорядження між позивачем, як орендодавцем, та відповідачем, як орендарем, було укладено договір оренди землі (а.с. 28-30), відповідно до умов якого орендодавець надає, а орендар приймає в довгострокове платне користування земельну ділянку, загальною площею 2198,8102 га, в тому числі сільськогосподарських угідь 1604,0485 га, несільськогосподарських угідь 594,7617 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка знаходиться за межами населеного пункту на території Тернівської сільської ради Харківського району Харківської області.

11.11.2004 року вказаний договір було зареєстровано за №3 в Книзі записів про державну реєстрацію договорів оренди землі.

Рішенням господарського суду Харківської області від 02.04.2008 року у справі № 37/425-07, залишеним без змін постановою Харківського апеляційного господарського суду від 23.06.2008 року та постановою Верховного Суду України від 16.12.2008 року договір оренди землі від 10.11.2004 року визнано недійсним.

На підставі розпорядження ХРФ ДП «Центр ДЗК» №56-юр від 17.02.2009 р. запис про державну реєстрацію договору оренди землі від 10.11.2004 року скасовано.

05.05.2008 року Харківською обласною державною адміністрацією видано розпорядження № 272, яким скасовано розпорядження Харківської районної державної адміністрацією Харківської області № 397 від 19.11.2004 року, на підставі якого відповідачу було надано в оренду спірну земельну ділянку.

04.08.2009 року Харківською обласною державною адміністрацією видано розпорядження № 428, яким визнано таким, що втратило чинність вказане вище розпорядження № 272 Харківської обласної державної адміністрації від 05.05.2008 року про скасування розпорядження Харківської районної державної адміністрацією Харківської області № 397 від 19.11.2004 року (про надання відповідачу в довгострокову оренду спірної земельної ділянки).

Як зазначає позивач, згідно з укладеним на підставі розпорядження Харківської районної державної адміністрації Харківської області № 397 від 09.11.2004 року договором оренди землі б/н від 01.03.2010 р. позивач, як орендодавець, передав, а відповідач, як орендар, прийняв в довгострокове платне користування строком на 49 років земельну ділянку, загальною площею 2198,8102 га, в тому числі: рілля 589,2232 га; землі, що перебувають у меліоративному стані 302,8455 га; багаторічні насадження 626,8844 га; пасовища 387,9409 га; господарські двори 13,5844 га; лісові землі 184,4905 га; чагарники 15,6620 га; яри 15,8608 га; болота 40,5440 га; ставок 20,6052 га; під гідротехнічною спорудою 1,1693 га., яка знаходиться за межами населеного пункту на території Тернівської сільської ради.

Позивач при зверненні до господарського суду з позовом по даній справі наполягає на тому, що по-перше, зазначений договір укладено з порушеннями вимог ст.ст. 4, 5, 116, 123, 124 ЗК України, ст. 16 Закону України «Про оренду землі», Закону України «Про оцінку земель», Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень»; по-друге, цей договір спрямований на незаконне відчуження та користування обєктами права власності Українського народу 2198,8102 га земель державної власності, розташованих за межами населеного пункту на території Тернівської сільської ради Харківського району Харківської області; по-третє, як свідчить зазначений договір, його з боку позивача підписано ОСОБА_3, як тодішнім головою Харківської районної державної адміністрації Харківської області, проте останній стверджує, що зазначений договір він ніколи не підписував; по-четверте, в звязку з неукладеністю позивачем даного договору, останній не має його оригіналу, про що надає суду відповідну довідку № 01-19/2888 від 07.11.2016 р. (а.с. 150); по-пяте, розпорядження Харківської районної державної адміністрації № 397 від 19.11.2004 року, на підставі якого укладено спірний договір, вже скасовано розпорядженням Харківської обласної державної адміністрації від 05.09.2016 р. № 384

Разом з тим, відповідач наполягає на існуванні спірного договору оренди землі б/н від 01.03.2010 р., та зазначає, що його укладено між сторонами в відповідності до вимог діючого на той час законодавства України, на підставі розпорядження Харківської районної державної адміністрації від 09.11.2004 р. № 397.

Відповідач зазначає, що на земельній ділянці, що є предметом договору оренди б/н від 01.03.2010 р. знаходяться обєкти нерухомого майна, інфраструктури, у вигляді господарських будівель і дворів загальною площею 13,5844 га і багаторічні насадження, право власності на які належать відповідачу, що на думку останнього надає йому пріоритетне право на укладання договору оренди.

Відповідач зазначає, що державна реєстрація договору не відбулася не з вини відповідача, оскільки він листом № 14/02-1 від 14.02.2011 р. направив на адресу управління Держкомзему Харківського району Харківської області три оригінали відповідного договору, проте, договір останнім так і не був зареєстрований.

Крім того, відповідач також вказує, що право користування земельною ділянкою, що є предметом оренди за спірним договором оренди визнано рішенням господарського суд Харківської області від 01.03.2016 р. у справі № 922/20/16, залишеним без змін, відповідними постановами судів апеляційної та касаційної інстанцій.

Обставини щодо визнання договору оренди землі б/н від 01.03.2010 р. недійсним стали підставами для звернення позивач до суду з позовом по даній справі.

Надаючи правову кваліфікацію обставинам, що стали предметом спору, суд виходить з наступного:

Відповідно до ст. 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Частиною 1 ст. 43 ГПК України передбачено, що господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Згідно із ч. ч. 1, 2, 3 ст. 124 ЗК України (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки (у разі продажу права оренди) шляхом укладення договору оренди земельної ділянки. Передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється за результатами проведення земельних торгів, крім випадків, встановлених частинами другою, третьою статті 134 цього Кодексу. Передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, громадянам, юридичним особам, визначеним частиною другою, третьою статті 134 цього Кодексу, здійснюється в порядку, встановленому статтею 123 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 16 Закону України «Про оренду землі» (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) укладання договору оренди земельної ділянки із земель державної або комунальної власності здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування орендодавця, прийнятого у порядку, передбаченому Земельним кодексом України.

Разом з тим, за змістом ст. 208 ЦК України, договір оренди землі належить вчиняти у письмовій формі. Крім того, такий договір в порядку, визначеному ст. 210 ЦК України підлягає державній реєстрації.

Згідно з положеннями ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч. ч. 1 3, 5 та 6 ст. 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин) (ст. 215 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків.

Згідно із ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обовязковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 2 ст. 631 ЦК України договір набирає чинності з моменту його укладення.

Згідно із ч. 2 ст. 792 ЦК України, ч. 8 ст. 93 ЗК України відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом.

Відповідно до ст. 13 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі це договір, за яким орендодавець зобовязаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобовязаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Згідно із ч. ч. 1, 2, 4 ст. 15 Закону України «Про оренду землі» (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) істотними умовами договору оренди землі є: обєкт оренди (місце розташування та розмір земельної ділянки); строк дії договору оренди; орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, форм платежу, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату; умови використання та цільове призначення земельної ділянки, яка передається в оренду; умови збереження стану обєкта оренди; умови і строки передачі земельної ділянки орендарю; умови повернення земельної ділянки орендодавцеві; існуючі обмеження (обтяження) щодо використання земельної ділянки; визначення сторони, яка несе ризик випадкового пошкодження або знищення обєкта оренди чи його частини; відповідальність сторін; умови передачі у заставу та внесення до статутного фонду права оренди земельної ділянки.

Відсутність у договорі оренди землі однієї з істотних умов, передбачених цією статтею, а також порушення вимог статей 4-6, 11, 17, 19 цього Закону є підставою для відмови в державній реєстрації договору оренди, а також для визнання договору недійсним відповідно до закону.

Невідємною частиною договору оренди землі є: план або схема земельної ділянки, яка передається в оренду; кадастровий план земельної ділянки з відображенням обмежень (обтяжень) у її використанні та встановлених земельних сервітутів; акт визначення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості); акт приймання-передачі обєкта оренди; проект відведення земельної ділянки у разі його розроблення згідно із законом.

Разом з тим, згідно із ч. ч. 1, 2 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно з п. 2-3 ст. 639 ЦК України, якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлена письмова форма, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами.

Статтею 640 ЦК України передбачено, що договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії. Договір, який підлягає нотаріальному посвідченню або державній реєстрації, є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення або державної реєстрації, а в разі необхідності і нотаріального посвідчення, і державної реєстрації - з моменту державної реєстрації.

Пунктами 1, 8 ст. 181 ГК України передбачено, що Господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами та скріпленого печатками. У разі якщо сторони не досягли згоди з усіх істотних умов господарського договору, такий договір вважається неукладеним (таким, що не відбувся). Якщо одна із сторін здійснила фактичні дії щодо його виконання, правові наслідки таких дій визначаються нормами Цивільного кодексу України.

Разом з тим, суд зазначає, що за змістом ст. 34 ГПК України, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

При цьому, статтею 36 ГПК України передбачено, що письмовими доказами є документи і матеріали, які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії. Оригінали документів подаються, коли обставини справи відповідно до законодавства мають бути засвідчені тільки такими документами, а також в інших випадках на вимогу господарського суду.

В пункті 2.2. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 р. «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції», зокрема зазначено, що письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії (стаття 36 ГПК). Якщо документи, які мають значення для правильного вирішення спору, і підписи на них виготовлені стороною за допомогою будь-яких технічних засобів, то такі документи повинні прийматись господарським судом як письмові докази, досліджуватись та оцінюватись за загальними правилами ГПК.

Подані сторонами копії документів, виготовлені з використанням технічних засобів (фотокопії тощо), засвідчуються підписом особи, яка їх виготовила або яка перевірила їх на відповідність оригіналам, із зазначенням її прізвища, ініціалів та посади (якщо вона є посадовою особою) та з прикладенням печатки (за її наявності).

Якщо подані копії документів, у тому числі виготовлені з використанням технічних засобів, викликають сумніви, господарський суд може витребувати оригінали цих документів, у тому числі для огляду в судовому засіданні з наступним поверненням цих оригіналів особі, яка їх подала. Для перевірки достовірності поданих суду документів може бути призначено судову експертизу.

Якщо одним з учасників судового процесу подано засвідчені ним копії документів, а інший з цих учасників заперечує відповідність їх оригіналам, то господарський суд зобов'язаний витребувати такі оригінали для огляду у особи, яка їх подала.

Пунктами 2.3., 2.5 цієї ж постанови Пленуму передбачено, що якщо стороною (або іншим учасником судового процесу) у вирішенні спору не подано суду в обґрунтування її вимог або заперечень належні і допустимі докази, в тому числі на вимогу суду, або якщо в разі неможливості самостійно надати докази нею не подавалося клопотання про витребування їх судом (частина перша статті 38 ГПК), то розгляд справи господарським судом може здійснюватися виключно за наявними у справі доказами, і в такому разі у суду вищої інстанції відсутні підстави для скасування судового рішення з мотивів неповного з'ясування місцевим господарським судом обставин справи. Будь-які подані учасниками процесу докази (в тому числі, зокрема, й стосовно інформації у мережі Інтернет) підлягають оцінці судом на предмет належності і допустимості. Вирішуючи питання щодо доказів, господарські суди повинні враховувати інститут допустимості засобів доказування, згідно з яким обставини справи, що відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Таким чином, за змістом зазначеної статей 32, 33, 36 ГПК України, факт існування спірного договору оренди землі б/н від 01.03.2010 р. повинен підтверджуватися виключно оригіналом зазначеного договору, а не належним чином засвідченою його копією.

Суд констатує, що до матеріалів справи залучено копію спірного договору оренди землі б/н від 01.03.2010 р., на визнанні якого недійсним наполягає позивач. Оригіналу зазначеного договору матеріали справи не містять.

Разом з тим, як вже було зазначено вище, позивач в межах даної справи зазначає, що в нього відсутній оригінал договору оренди землі б/н від 01.03.2010 р., на підтвердження чого надав суду довідку № 01-19/2888 від 07.11.2016 р., згідно з якою вказаний договір в Харківській районній державній адміністрації не обліковується та не реєструвався в журналі (книзі) реєстрації договорів оренди землі, оскільки такий журнал взагалі відсутній.

Крім того, як свідчить копія залученого до матеріалів справи договору оренди землі б/н від 01.03.2010 р., його з боку позивача підписано ОСОБА_3, як головою Харківської районної державної адміністрації Харківської області.

Проте, позивач в процесі розгляду даної справи наполягає на тому, що договір оренди землі б/н від 01.03.2010 р. ОСОБА_3, як голова Харківської районної державної адміністрації Харківської області ніколи не підписував, на підтвердження чого надав письмові пояснення останнього, згідно з якими останній із впевненість та категорично заявляє, що підпис в договорі оренди 2198,8102 га землі, розташованої на території Тернівської сільської ради Харківського району Харківської області від 01.03.2010 б/н та в Розрахунку розміру орендної плати до нього, виконаний не ним, на його підпис не схожий, та що він, ОСОБА_3, договір оренди землі б/н 01.03.2010 р. ніколи не підписував, виконаний у договорі підпис йому не належить.

Оскільки зазначені обставини мають істотне значення для розгляду даної справи, та, як наслідок, потребують зясуванню, суд з власної ініціативи, а також на відповідне клопотання позивача, подане в порядку, визначеному ст. 38 ГПК України, ухвалами від 10.10.2016 р., від 25.10.2016 р., від 08.11.2016 р., від 22.11.2016 р. витребував у відповідача на огляд суду оригінал спірного договору оренди землі б/н від 01.03.2010 р.

Однак, відповідач в обґрунтування своїх доводів, та всупереч вимог вищезазначених ухвал суду оригіналу такого договору не надав, зазначивши, що три примірники зазначеного договору оренди землі б/н від 01.03.2010 р. він направив на адресу управління Держкомзему Харківського району Харківської області листом № 14/02-1 від 14.02.2011 р., на підтвердження чого надав зазначений лист, та докази його направлення (в т.ч. опис вкладення в цінний лист, поштовий чек та зворотне поштове повідомлення з відміткою про вручення зазначеного листа) .

Проте, лист № 14/02-1 від 14.02.2011 р. про направлення договору оренди землі б/н від 01.03.2010 р. та докази його направлення та вручення за змістом ст.ст. 32-34, 36 ГПК України не можуть засвідчувати як факт укладання зазначеного договору, так і факт його фізичної наявності. Тим більше, що інша сторона у справі, а саме позивач, наполягає на відсутності такого договору та не підписанні цього договору його уповноваженою особою.

До того ж, як свідчать матеріали справи, на відповідний запит заступника голови Харківської районної державної адміністрації від 25.11.2016 р., Головне управління держгеокадастру у Харківській області надало лист від 28.11.2016 р. № 14-20.06-0.5-4529/2-16 зі змісту якого вбачається, що станом на 29.12.2012 року згідно Книг записів про державну реєстрацію договорів оренди землі - правовстановлюючі документи, що посвідчують право оренди на земельні ділянки, які зареєстровані за юридично-комерційною приватною фірмою «Центр сприяння розвитку сільського господарства регіону», в Управлінні не обліковуються. В Управлінні не має інформації про надходження договору оренди земельної ділянки до Управління з метою його реєстрації, відповідно до діючого законодавства. З 01 січня 2013 року реєстрація речових прав на земельні ділянки та їх обтяжень відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» не відноситься до компетенції територіальних органів Держгеокадастру України.

Так само суд враховує, що з моменту надсилання листа № 14/02-1 від 14.02.2011 р. з вимогами про реєстрацію договору та до моменту винесення рішення у даній справі минуло вже більше ніж 5 років. За цей час, крім надсилання певних листів, відповідач не вживав будь-яких передбачених законом заходів з метою спонукання відповідний реєструючий орган провести державну реєстрацію договору оренди землі б/н від 01.03.2010 р., хоча згідно з Законом, саме з моменту державної реєстрації такий договір може вважатися таким, що набув чинності.

Посилання відповідача на судові рішення судів різних інстанцій у справі господарського суду Харківської області № 922/20/16 суд також вважає безпідставними, та такими, що не можуть мати приюдиційне значення для розгляду даної справи на підставі ст. 35 ГПК України, оскільки як свідчать зазначені судові рішення, предметом розгляду судів в межах зазначеної справи не була дійсність або недійсність договору оренди землі б/н від 01.03.2010 р., суди розцінювали даний договір в сукупності з іншими доказами в тій справі, та крім іншого, також констатували факт направлення відповідачем спірного договору на реєстрацію згідно з листом № 14/02-1 від 14.02.2011 р.

За таких обставин, суд приходить до висновку про відсутність між сторонами укладеного договору оренди землі б/н від 01.03.2010 р. та його існування, в звязку з недоведеністю сторонами зазначених обставин належними та допустимими доказами в порядку, визначеному ст. 32, 34, 36 ГПК України.

В пункті п. 8 Постанови Пленуму Верховного суду України № 9 від 06.11.2009 р. «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» зазначено, що відповідно до частини першої статті 215 ЦК підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені статтею 203 ЦК, саме на момент вчинення правочину. Не може бути визнаний недійсним правочин, який не вчинено. У звязку з цим судам необхідно правильно визначати момент вчинення правочину (статті 205 210, 640 ЦК тощо). Зокрема, не є укладеними правочини (договори), у яких відсутні встановлені законодавством умови, необхідні для їх укладення (відсутня згода за всіма істотними умовами договору; не отримано акцепт стороною, що направила оферту; не передано майно, якщо відповідно до законодавства для вчинення правочину потрібна його передача тощо). Згідно із статтями 210 та 640 ЦК не є вчиненим також правочин у разі нездійснення його державної реєстрації, якщо правочин підлягає такій реєстрації. Встановивши ці обставини, суд відмовляє в задоволенні позову про визнання правочину недійсним. Наслідки недійсності правочину не застосовуються до правочину, який не вчинено.

Оскільки сторони у даній справі не довели факту укладання договору оренди землі б/н від 01.03.2010 р., а такий договір до того ж не пройшов державну реєстрацію, тобто згідно з законом, не набув чинності, суд відмовляє в задоволенні позову в частині визнання зазначеного договору недійсним в звязку з його неукладеністю, не набранням ним чинності та фактичною відсутністю.

Щодо решти позову про застосування до договору оренди землі б/н від 01.03.2010 наслідків його недійсності, суд зазначає наступне.

Частиною 1 ст 216 ЦК України передбачено, що недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Таким чином, наслідки недійсності правочину можуть бути застосовані судом виключно в випадку визнання такого правочину недійсним. Проте, в межах даної справи суд констатував недоведеність сторонами факту укладання договору оренди землі б/н від 01.03.2010 р., його наявності, та проведення щодо нього державної реєстрації, в звязку з чим, до цього договору не можуть бути застосовані наслідки його недійсності. Тим більше, неукладеність цього договору, фактична його відсутність та не проведення щодо нього державної реєстрації не породжує для сторін цього договору будь-яких юридичних наслідків, в т.ч. для відповідача права користування земельною ділянкою на підставі цього договору, та сплати орендних платежів.

Крім того, п. 2 ст. 640 ЦК України передбачено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії.

Пунктом 1 ст. 210 ЦК України передбачено, що правочин підлягає державній реєстрації лише у випадках, встановлених законом. Такий правочин є вчиненим з моменту його державної реєстрації.

Згідно із ч. 1 ст. 20 Закону України «Про оренду землі» (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) укладений договір оренди землі підлягає державній реєстрації.

Відповідно до ст. 18 Закону України «Про оренду землі» (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) договір оренди землі набирає чинності після його державної реєстрації.

Однак, як вже було зазначено вище, спірний договір оренди землі б/н від 01.03.2010 р. не пройшов державну реєстрацію, тобто взагалі не може вважатися таким, що набрав чинності та, як наслідок, породив для сторін у справі будь-які права та обовязки визначені цим договором.

З урахуванням викладеного, суд відмовляє в задоволенні позову про застосування до договору оренди землі б/н від 01.03.2010 наслідків його недійсності через недоведеність сторонами факту укладання договору оренди землі б/н від 01.03.2010 р., недоведеність його фактичної наявності, та не проведення щодо нього державної реєстрації, а так само того, що такий договір в передбаченому законом порядку не набрав чинності та, як наслідок, не породжує для сторін у справі будь-які права та обовязки визначені цим договором.

З урахуванням вимог ст. ст. 44, 49 ГПК України, судовий збір у даній справі покладається на позивача.

Керуючись ст. ст. 4-2, 4-3, 4-5, 22, 32-36, 44, 49, 75, 82, 84, 85 ГПК України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 02.12.2016 р.

Суддя ОСОБА_4