Господарський суд Чернігівської області
========================================================================================================================================================================
УХВАЛА

24 листопада 2016 року Справа № 927/591/16

За скаргою вих. №565 від 19.10.2016 Скаржника (Стягувача) - Дочірнього підприємства "УкрСіверБуд" Закритого акціонерного товариства "ДСК"

вул. Попова, 8-А, м. Чернігів, 14001

на бездіяльність органу Державної казначейської служби

Боржник: Чернігівська міська рада

вул. Магістратська, 7, м. Чернігів, 14000

Орган, дії якого оскаржуються: Управління державної казначейської служби України у м. Чернігові Чернігівської області

вул. Київська, 9, м. Чернігів, 14005

Суддя І.В. Кушнір

ПРЕДСТАВНИКИ СТОРІН:

Від Стягувача: ОСОБА_1, довіреність №324 від 23.06.2016, головний юрисконсульт.

Від Боржника: ОСОБА_2, довіреність №3-24/1308 від 11.12.2015, головний спеціаліст.

Від Органу, дії якого оскаржуються: не з'явився.

СУТЬ СПОРУ:

Дочірнім підприємством "УкрСіверБуд" Закритого акціонерного товариства "ДСК" подано скаргу на бездіяльність органу Державної казначейської служби про:

1) визнання протиправною бездіяльності Управління державної казначейської служби України у м. Чернігові Чернігівської області щодо невиконання наказу Господарського суду Чернігівської області від 16 вересня 2016 року у справі №927/591/16 щодо стягнення з Боржника - Чернігівської міської ради (вул. Магістратська, 7, м. Чернігів, 14000, ідентифікаційний номер 04062015) на користь Дочірнього підприємства "УкрСіверБуд" Закритого акціонерного товариства "ДСК" (вул. Попова, 8 А, м. Чернігів, 14001, ідентифікаційний код 30042170, р/р 259 в "Укрексімбанк" м. Чернігів, МФО 353649) 48477 грн. 83 коп. сплаченої орендної плати та 1378 грн. 00 коп. на відшкодування судового збору;

2) зобовязання Управління державної казначейської служби України у м. Чернігові Чернігівської області виконати наказ Господарського суду Чернігівської області від 16 вересня 2016 року у справі №927/591/16 щодо стягнення з Боржника - Чернігівської міської ради (вул. Магістратська, 7, м. Чернігів, 14000, ідентифікаційний номер 04062015) на користь Дочірнього підприємства "УкрСіверБуд" Закритого акціонерного товариства "ДСК" (вул. Попова, 8 А, м. Чернігів, 14001, ідентифікаційний код 30042170, р/р 259 в "Укрексімбанк" м. Чернігів, МФО 353649) 48477 грн. 83 коп. сплаченої орендної плати та 1378 грн. 00 коп. на відшкодування судового збору.

Ухвалою суду від 21.10.2016 вказану скаргу прийнято до розгляду та призначено її розгляд на 24.11.2016.

У судове засідання 24.11.2016 зявилися повноважні представники Стягувача та Боржника.

Представник Управління державної казначейської служби України у м. Чернігові Чернігівської області у судове засідання не зявився, хоча належним чином був повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення (ухвали суду від 21.10.2016), наявне в матеріалах справи.

До початку судового засідання від Управління державної казначейської служби України у м. Чернігові Чернігівської області надійшло письмове пояснення, у якому викладені заперечення проти скарги.

Зокрема, у вищевказаному поясненні зазначено, що відповідно до п.2 Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженого Постановою КМУ від 03.08.2011 №845, у редакції постанови КМУ від 30.01.2013 (далі Порядок), боржниками є визначені в рішенні про стягнення коштів розпорядники (бюджетні установи) та одержувачі бюджетних коштів, а також підприємства, установи, організації, рахунки яких відкриті в органах Казначейства.

Відповідно до п.24 Порядку стягувачі, на користь яких прийняті рішення про стягнення коштів з рахунків боржника, подають документи, зазначені у п.6 Порядку, до органу Казначейства, в якому обслуговується боржник.

Боржник Чернігівська міська рада, зазначений у наданому Дочірнім підприємством "УкрСіверБуд" Закритого акціонерного товариства "ДСК" на виконання наказі Господарського суду Чернігівської області, виданому 16 вересня 2016 року по справі №927/591/16, не обслуговується та не має відкритих рахунків в Управлінні державної казначейської служби України у м. Чернігові Чернігівської області. В звязку з цим вказаний виконавчий документ повернуто Дочірньому підприємству "УкрСіверБуд" Закритого акціонерного товариства "ДСК" без виконання.

Щодо твердження Скаржника про те, що зазначений вище виконавчий документ повинен виконуватися за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень, Управління державної казначейської служби України у м. Чернігові Чернігівської області зазначає таке.

Відповідно до ст.2 Закону України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень" держава гарантує виконання рішення суду про стягнення коштів та зобовязання вчинити певні дії щодо майна, боржником за яким є:

державний орган;

державні підприємство, установа, організація (далі - державне підприємство);

юридична особа, примусова реалізація майна якої забороняється відповідно до законодавства.

Боржник - Чернігівська міська рада являється органом місцевого самоврядування, отже зазначене рішення суду не може виконуватися за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду.

Щодо твердження Скаржника, що виконання судового наказу в даній справі повинно відбуватись за рахунок коштів місцевого бюджету незалежно від наявності рахунку Чернігівської міської ради в Управлінні, то для того, що останнє мало правові підстави для стягнення коштів за рішенням суду з місцевого бюджету, про це має бути зазначено в рішенні суду.

У наказі Господарського суду Чернігівської області, виданому 16.09.2016 по справі №927/591/16 стягнення визначено з Чернігівської міської ради, а не з місцевого бюджету.

Чернігівська міська рада є юридичною особою, наділяється власними повноваженнями, в межах яких діє самостійно і несе відповідальність за свою діяльність відповідно до закону.

Органи Казначейства відповідно до законодавства не приймають участі у формуванні місцевих бюджетів та не здійснюють їх виконання, а здійснюють лише розрахунково-касове обслуговування розпорядників та одержувачів бюджетних коштів.

Розрахунково-касове обслуговування розпорядників та одержувачів бюджетних коштів здійснюється органами Казначейства відповідно до ст. 43 Бюджетного кодексу України, а також відповідно до Порядку казначейського обслуговування місцевих бюджетів, затвердженого наказом МФУ від 23.08.2012 №938.

Відповідно до п.10.1. вказаного Порядку №938 органи Казначейства здійснюють розрахунково-касове обслуговування розпорядників бюджетних коштів шляхом проведення платежів з реєстраційних, спеціальних реєстраційних рахунків, розпорядників бюджетних коштів, відкритих в органах Казначейства, відповідно до кошторисів, планів асигнувань загального фонду місцевих бюджетів, планів спеціального фонду місцевих бюджетів. Органи Казначейства здійснюють платежі на підставі платіжних доручень розпорядників бюджетних коштів у разі наявності в обліку відповідного бюджетного зобовязання.

Також відповідно до п.п.16-23 Порядку №845 органи Казначейства здійснюють безспірне списання коштів державного та місцевих бюджетів за судовими рішеннями про стягнення надходжень бюджету.

З урахуванням викладеного, Управління державної казначейської служби України у м. Чернігові Чернігівської області, виконуючи покладені на нього функції, вважає, що не порушувало норм діючого законодавства, а також права чи законні інтереси Скаржника.

Представник Стягувача підтримала скаргу в повному обсязі.

Представник Боржника виклав заперечення проти скарги.

Відповідно до ч. 3 ст.121-2 Господарського процесуального кодексу України неявка боржника, стягувача, прокурора чи представника органу Державної виконавчої служби, приватного виконавця в судове засідання не є перешкодою для розгляду скарги.

Розглянувши подані матеріали, заслухавши пояснення представників Стягувача та Боржника, зясувавши фактичні обставини справи, оцінивши докази, які мають суттєве значення для розгляду скарги по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

29 серпня 2016 року Господарським судом Чернігівської області прийнято рішення у справі №927/591/16, відповідно до якого позов задоволено повністю та стягнуто з Чернігівської міської ради (вул. Магістратська, 7, м. Чернігів, 14000, ідентифікаційний номер 04062015) на користь Дочірнього підприємства "УкрСіверБуд" Закритого акціонерного товариства "ДСК" (вул. Попова, 8 А, м. Чернігів, 14001, ідентифікаційний код 30042170, р/р 259 в "Укрексімбанк" м. Чернігів, МФО 353649) 48477 грн. 83 коп. сплаченої орендної плати та 1378 грн. 00 коп. на відшкодування судового збору.

Рішення Господарського суду Чернігівської області у справі №927/591/16 від 29.08.2016 набрало законної сили 16 вересня 2016 року.

16 вересня 2016 року на виконання вищевказаного рішення Господарського суду Чернігівської області у справі №927/591/16 від 29.08.2016 Господарським судом Чернігівської області видано відповідний наказ.

29 вересня 2016 року Дочірнє підприємство "УкрСіверБуд" Закритого акціонерного товариства "ДСК" звернулось до Управління державної казначейської служби України у м. Чернігові Чернігівської області із заявою про прийняття до виконання відповідно до Закону України "Про виконавче провадження" наказу Господарського суду Чернігівської області від 16 вересня 2016 року у справі №927/591/16 про стягнення на користь Дочірнього підприємства "УкрСіверБуд" Закритого акціонерного товариства "ДСК" (вул. Попова, 8 А, м. Чернігів, 14001, ідентифікаційний код 30042170, р/р 259 в "Укрексімбанк" м. Чернігів, МФО 353649) 48477 грн. 83 коп. сплаченої орендної плати та 1378 грн. 00 коп. на відшкодування судового збору.

Копія зазначеної заяви вих.№528 від 29.09.2016 міститься у матеріалах справи.

Листом №04-05/1954 від 10.10.2016 Управління державної казначейської служби у м. Чернігові Чернігівської області повернуло наказ Господарського суду Чернігівської області від 16 вересня 2016 року по справі №927/591/16 Дочірньому підприємству "УкрСіверБуд" Закритого акціонерного товариства "ДСК" у зв'язку з тим, що Боржник - Чернігівська міська рада не обслуговується та не має відкритих рахунків в Управлінні державної казначейської служби у м.Чернігові.

Даний лист Скаржник отримав 11 жовтня 2016 року, що підтверджується відбитком штампу реєстрації вхідної кореспонденції на вказаному листі.

Не погодившись з поверненням наказу Господарського суду Чернігівської області від 16 вересня 2016 року по справі №927/591/16 без виконання Дочірньому підприємству "УкрСіверБуд" Закритого акціонерного товариства "ДСК", останнє звернулось до суду з вищевказаною скаргою.

Скаржник вважає, що навіть якщо у Боржника, який є самостійною юридичною особою, відсутні власні розрахункові рахунки, про що вказано в листі Управління державної казначейської служби, то це не позбавляє Казначейську службу вживати всіх заходів, які пов'язані з виконанням рішення суду в тому числі за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду і має виконуватися (наказ Господарського суду Чернігівської області у справі № 927/591/16) саме Державною казначейською службою України, в особі територіальних органів на місцях.

Відповідно до ст.19 Конституції України органи державної влади, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов'язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Відповідно до ст. 4-5 Господарського процесуального кодексу України господарські суди здійснюють правосуддя шляхом прийняття обов'язкових до виконання на усій території України рішень, ухвал, постанов. Рішення і постанови господарських судів приймаються іменем України. Невиконання вимог рішень, ухвал, постанов господарських судів тягне відповідальність, встановлену цим Кодексом та іншими законами України.

За приписом ст.115 Господарського процесуального кодексу України рішення, ухвали, постанови господарського суду, що набрали законної сили, є обов'язковими на всій території України і виконуються у порядку, встановленому Законом України "Про виконавче провадження".

Відповідно до статті 116 Господарського процесуального кодексу України виконання рішення господарського суду провадиться на підставі виданого ним наказу, який є виконавчим документом.

Статтею 1 Закону України "Про виконавче провадження" встановлено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (далі - рішення).

Відповідно до ст.121-2 Господарського процесуального кодексу України скарга на рішення, дії чи бездіяльність органів державної виконавчої служби, приватних виконавців щодо виконання судових рішень господарських судів може бути подана стягувачем, боржником або прокурором протягом десяти робочих днів з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод і законних інтересів.

Механізм виконання судових рішень про стягнення коштів з бюджетних установ визначається Законом України "Про виконавче провадження", Законом України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень" та Постановою Кабінету Міністрів України від 3 серпня 2011 року № 845 "Про затвердження Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників".

Відповідно до ч. 2 ст. 3 Закону України "Про виконавче провадження" рішення про стягнення коштів з державних органів, державного та місцевих бюджетів або бюджетних установ виконуються органами, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів.

Порядок виконання рішень судів про стягнення коштів з держаних органів, державних підприємств, установ та організацій регулюється Законом України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень".

Відповідно до ст. 3 Закону України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень" виконання рішень суду про стягнення коштів, боржником за якими є державний орган, здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в межах відповідних бюджетних призначень шляхом списання коштів з рахунків такого державного органу, а в разі відсутності у зазначеного державного органу відповідних призначень - за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду.

Окрім цього, порядок стягнення коштів з державних органів, державного або місцевих бюджетів або боржників регулюється Постановою Кабінету Міністрів України "Про затвердження Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників" (далі - Порядок).

Вищевказаний Порядок визначає механізм виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, прийнятих судовими органами, а також іншими державними органами (посадовими особами), які відповідно до закону мають право приймати такі рішення.

Відповідно до п. 3 вказаного Порядку рішення про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників виконуються на підставі виконавчих документів виключно органами Казначейства у порядку черговості надходження таких документів (про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів - з попереднім інформуванням Мінфіну, про стягнення коштів боржників - у межах відповідних бюджетних призначень, наданих бюджетних асигнувань (залишків коштів на рахунках підприємств, установ, організацій).

Державна казначейська служба України (Казначейство України) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра фінансів України.

Відповідно до п. 6 зазначеного Порядку у разі прийняття рішення про стягнення коштів стягувач подає органові Казначейства в установлений зазначеним органом спосіб:

заяву про виконання такого рішення із зазначенням реквізитів банківського рахунка, на який слід перерахувати кошти, або даних про перерахування коштів у готівковій формі через банки або підприємства поштового зв'язку, якщо зазначений рахунок відсутній;

оригінал виконавчого документа;

судові рішення про стягнення коштів (у разі наявності);

оригінал або копію розрахункового документа (платіжного доручення, квитанції тощо), який підтверджує перерахування коштів до відповідного бюджету.

Згідно з п.15 Порядку дії органів Казначейства з виконання виконавчих документів можуть бути оскаржені до Казначейства або суду.

Відповідно до п.п.1 п. 9 Порядку, орган Казначейства повертає виконавчий документ стягувачеві у разі, коли виконавчий документ:

- не підлягає виконанню органом Казначейства;

- подано особою, що не має відповідних повноважень;

- пред'явлено до виконання з пропущенням установленого строку;

- видано або оформлено з порушенням установлених вимог;

- рішення про стягнення коштів не набрало законної сили, крім випадків, коли судове рішення про стягнення коштів допущено до негайного виконання в установленому законом порядку;

- суми коштів, зазначених у судовому рішенні про стягнення коштів, повернуті стягувачеві за поданням органу, що контролює справляння надходжень бюджету, або за рахунок таких коштів виконано грошові зобов'язання чи погашено податковий борг стягувача перед державним або місцевим бюджетом;

відсутній залишок невідшкодованого податку на додану вартість, узгоджений із стягувачем;

- стягувач відмовився від виконання виконавчого документа або відкликав його без виконання;

- наявні інші передбачені законом випадки;

2) документи та відомості, зазначені у пункті 7 цього Порядку, органу державної виконавчої служби у разі, коли:

- рішення про стягнення коштів не підлягає виконанню Казначейством;

- документи та відомості подано особою, що не має відповідних повноважень, або не у повному обсязі.

Таким чином, п.п.1 п. 9 Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, чітко встановлено підстави для повернення органом казначейства виконавчого документа. При цьому, в діючому законодавстві не передбачено такої підстави для повернення виконавчого документа, як відсутність відкритих в органі казначейства відповідних рахунків боржника.

Також відповідно до п.п.2 п.4, п.п.5 п.5 Порядку органи Казначейства вживають заходів до виконання виконавчих документів протягом установленого строку, і під час виконання виконавчих документів органи Казначейства мають право звертатися у передбачених законом випадках до органу, який видав виконавчий документ, щодо роз'яснення рішення про стягнення коштів, порушувати клопотання про встановлення чи зміну порядку і способу виконання такого рішення, а також відстрочку та/або розстрочку його виконання, вживати інших заходів до виконання виконавчих документів.

Відповідно до п.26 Порядку, безспірне списання коштів з рахунків розпорядників (бюджетних установ) та одержувачів бюджетних коштів, на яких обліковуються кошти загального та спеціального фондів відповідного бюджету, здійснюється в межах бюджетних асигнувань, передбачених у затвердженому кошторисі або плані використання бюджетних коштів, та у разі наявності на його рахунках для обліку відкритих асигнувань (залишків коштів на рахунках).

Відповідно до 48 Порядку, для забезпечення безспірного списання коштів державного бюджету згідно з пунктом 47 цього Порядку в Казначействі відкривається в установленому порядку відповідний рахунок.

На думку Стягувача, з урахуванням наведених положень, Управління казначейської служби не позбавлене можливості стягнути заборгованість Чернігівської міської ради з відповідних рахунків головного розпорядника коштів місцевого бюджету у визначеному законодавством порядку.

Дана правова позиція викладена в постанові Вищого господарського суду України від 30 грудня 2015 року по справі №5010/1400/2012-28/99.

Частиною 2 ст. 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" закріплено, що судові рішення, що набрали законної сили, є обов'язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об'єднаннями на всій території України.

Між тим, незважаючи на зазначені норми відмова Управління ДКСУ у виконанні судового рішення та повернення наказу з наведених підстав означає, що судове рішення у даній справі не зможе бути виконано взагалі, що суперечить приписам наведених вище норм.

Виконання судового наказу в даній справі повинно відбуватись за рахунок коштів місцевого бюджету незалежно від наявності рахунку Чернігівської міської ради в Управлінні ДКС.

Дана правова позиція викладена в постанові Вищого господарського суду України від 06 жовтня 2015 року у справі № 5016/118/2011(17/2).

Конституційний Суд України у п. 2 мотивувальної частини рішення від 13.12.2012 № 18-рп/2012 зазначив, що виконання судового рішення є невід'ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, визначений у законі комплекс дій, спрямованих на захист і поновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави.

У п. 3 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 25.04.2012 у справі № 11-рп/2012 зазначено, що невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом.

Отже, право на судовий захист є конституційною гарантією прав і свобод людини і і громадянина, а обов'язкове виконання судових рішень складовою права на справедливий судовий захист.

Згідно приписів ст. 9 Конституції України, ст. 19 Закону України "Про міжнародні договори України" і ст. 4 Господарського процесуального кодексу України господарські суди у процесі здійснення правосуддя мають за відповідними правилами керуватися нормами міжнародних договорів, ратифікованих законами України.

Згідно з вимогами статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

У зв'язку з ратифікацією Конвенції, протоколів до неї та прийняттям Верховною Радою України Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" господарським судам у здійсненні судочинства зі справ, віднесених до їх підвідомчості, слід застосовувати судові рішення та ухвали Суду з будь-якої справи, що перебувала в його провадженні (інформаційний лист Вищого господарського суду України № 01-8/1427 від 18.11.2003 "Про Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та юрисдикцію Європейського суду з прав людини").

У рішенні Європейського суду з прав людини від 29.06.2004 (заява №56849/00) у справі "Півень проти України" суд вказав, що право на судовий розгляд, гарантований ст. 6 Концепції, захищає також виконання остаточних та обов'язкових судових рішень, які в країні, що поважає верховенство права, не можуть залишатися невиконаними, завдаючи при цьому шкоди одній зі сторін.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 20.07.2004 по справі "Шмалько проти України" (заява № 60750/00) зазначено, що для цілей ст. 6 Конвенції виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як невідємна частина "судового розгляду".

У рішенні від 17.05.2005 по справі "Чіжов проти України" (заява № 6962/02) Європейський суд з прав людини зазначив, що позитивним обов'язком держави є організація системи виконання рішень таким чином, щоб переконатися, що неналежне зволікання відсутнє та що система ефективна і законодавчо, і практично, а нездатність державних органів ужити необхідних заходів для виконання рішення позбавляє гарантії § 1 ст. 6 Конвенції. Затримка у виконанні рішення може бути виправдана за виняткових обставин. Але затримка не повинна бути такою, що позбавляє сутності право, яке захищається п. 1 ст. 6 Конвенції.

Згідно Рішення Європейського суду з прав людини від 19 березня 1997 року у справі "Горнсбі проти Греції", Європейський суд наголосив, що відповідно до усталеного прецедентного права, пункт 1 статті 6 гарантує кожному право на звернення до суду або арбітражу з позовом стосовно будь-яких його цивільних прав та обов'язків. Таким чином, ця стаття проголошує "право на суд", одним з аспектів якого є право на доступ, тобто право подати позов з приводу цивільно-правових питань до суду. Однак це право було б ілюзорним, якби правова система Договірної держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов'язкову силу, не виконувалося на шкоду одній із сторін. Важко собі навіть уявити, щоб стаття 6 детально описувала процесуальні гарантії, які надаються сторонам у спорі, - а саме: справедливий, публічний і швидкий розгляд, - і водночас не передбачала виконання судових рішень. Якщо вбачати у статті 6 тільки проголошення доступу до судового органу та права на судове провадження, то це могло б породжувати ситуації, що суперечать принципу верховенства права, який Договірні держави зобов'язалися поважати, ратифікуючи Конвенцію. Отже, для цілей статті 6 виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина "судового розгляду". Європейський суд також зазначив, що адміністративні органи є складовою держави, яка керується принципом верховенства права, а відтак інтереси цих органів збігаються з необхідністю належного здійснення правосуддя. Якщо адміністративні органи відмовляються або неспроможні виконати рішення суду, чи навіть зволікають з його виконанням, то гарантії, надані статтею 6 стороні на судовому етапі, втрачають свою мету.

З огляду на вищевикладене, дії Управління Державної казначейської служби України у м. Чернігові щодо невиконання наказу господарського суду Чернігівської області від 16.09.2016 у справі №927/591/16 є незаконними та такими, що порушують принцип обов'язковості виконання судових рішень, встановлений як нормами українського, так і міжнародного законодавства.

Відповідно до частини першої статті 16 Закону України "Про місцеве самоврядування" органи місцевого самоврядування є юридичними особами і наділяються цим та іншими законами власними повноваженнями, в межах яких діють самостійно і несуть відповідальність за свою діяльність відповідно до закону.

Матеріальною і фінансовою основою місцевого самоврядування є, зокрема доходи місцевих бюджетів, інші кошти (частина 3 статті 16 вказаного Закону).

Місцеві бюджети є самостійними, вони не включаються до Державного бюджету України, бюджету Автономної Республіки Крим та інших місцевих бюджетів (частина 6 статті 16 вказаного Закону).

Органи місцевого самоврядування з урахуванням місцевих умов і особливостей можуть перерозподіляти між собою на підставі договорів окремі повноваження та власні бюджетні кошти (частина 7 статті 16 вказаного Закону).

Сільські, селищні, міські, районні у містах, районні, обласні ради мають печатки із зображенням Державного Герба України і своїм найменуванням, рахунки в установах банків України (частина 9 статті 16 вказаного Закону).

Згідно зі статтею 43 Бюджетного кодексу України при виконанні державного бюджету і місцевих бюджетів застосовується казначейське обслуговування бюджетних коштів. Казначейство України забезпечує казначейське обслуговування бюджетних коштів на основі ведення єдиного казначейського рахунку, відкритого у Національному банку України. Казначейське обслуговування бюджетних коштів передбачає: 1) розрахунково-касове обслуговування розпорядників і одержувачів бюджетних коштів, а також інших клієнтів відповідно до законодавства; 2) контроль за здійсненням бюджетних повноважень при зарахуванні надходжень бюджету, взятті бюджетних зобов'язань розпорядниками бюджетних коштів та здійсненні платежів за цими зобов'язаннями; 3) ведення бухгалтерського обліку і складання звітності про виконання бюджетів з дотриманням національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку та інших нормативно-правових актів Міністерства фінансів України; 4) здійснення інших операцій з бюджетними коштами. В органах, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів (далі - органи Казначейства України), бюджетним установам відкриваються рахунки у встановленому законодавством порядку.

У статті 1 Бюджетного кодексу України пункті 12 визначено, що бюджетні установи - це органи державної влади, органи місцевого самоврядування, а також організації, створені ними у встановленому порядку, що повністю утримуються за рахунок відповідно державного бюджету чи місцевого бюджету. Бюджетні установи є неприбутковими.

В п.47 цієї статті вказано, що бюджетна установа в особі її керівника, уповноважена на отримання бюджетних асигнувань, взяття бюджетних зобов'язань, довгострокових зобов'язань за енергосервісом та здійснення витрат бюджету є розпорядником бюджетних коштів.

Отже, міська рада затверджує місцеві бюджети, уповноважена на здійснення витрат бюджету.

При цьому, суд відмічає наступне.

Відповідно до ч.3 ст.21 Господарського процесуального кодексу України:

"Відповідачами є юридичні особи та у випадках, передбачених цим Кодексом, - фізичні особи, яким предявлено позовну вимогу."

З положень ст.1 даного Кодексу вбачається, що позовні вимоги предявляються Позивачами за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів.

Відповідно до абз. 4 п.п.3.12 п.3 постанови Пленуму Вищого господарського суду України №18 від 26.12.2011 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" (із змінами) під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення.

З викладеного, вбачається, що Відповідачами в господарському суді можуть бути лише певні юридичні та фізичні особи.

Суд погоджується, з доводом Управління, що Чернігівська міська рада та місцевий бюджет не є тотожними поняттями.

На відміну від Чернігівської міської ради місцевий бюджет не є юридичною (як і фізичною) особою, а отже не може бути, сам по собі, Відповідачем у господарському процесі.

Тому, враховуючи, що, відповідно до вищевказаних нормативно-правових актів, саме Чернігівська міська рада є розпорядником місцевого бюджету, в тому числі і отриманої радою на відповідний рахунок бюджету від Позивача орендної плати за землю, та, що фактично предметом позову було повернення цієї сплаченої орендної плати, саме Чернігівська міська рада була визнана судом належним Відповідачем по справі, на якого і було покладено обовязок по поверненню цієї орендної плати шляхом стягнення відповідних коштів.

Крім того, необхідно зазначити, що оскарження дій чи бездіяльності органів Казначейства прямо не передбачено Господарським процесуальним кодексом України. В той же час, норми Господарського процесуального кодексу України та Закону України "Про виконавче провадження" пов'язують виконання судового рішення не лише органом державної виконавчої служби, а й органом, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів.

Таким чином, з огляду на той факт, що виконання судового рішення є останньою стадією судового процесу, незалежно від того, який орган здійснює його виконання, до спірних правовідносин підлягає застосуванню аналогія права, що зумовлює можливість оскарження в господарському суді в порядку ст. 121-2 Господарського процесуального кодексу України, дій органу державної казначейської служби, як органу, який відповідно до законодавства України повинен здійснювати виконання рішення суду в цій справі.

Аналогічного висновку дійшов Вищий господарський суд України в постановах від 30.06.2016 по справі №916/376/15-г, від 08.04.2015 по справі №42/87-09, від 15.10.2014 по справі №916/885/13.

Згідно зі ст.121-2 Господарського процесуального кодексу України:

Скарга на рішення, дії чи бездіяльність органів державної виконавчої служби, приватних виконавців щодо виконання судових рішень господарських судів може бути подана стягувачем, боржником або прокурором протягом десяти робочих днів з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод і законних інтересів, крім рішень виконавця про відкладення проведення виконавчих дій, які можуть бути оскаржені протягом трьох робочих днів з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод і законних інтересів.

Скарги на рішення, дії та бездіяльність органів державної виконавчої служби, приватних виконавців розглядаються господарським судом, про час і місце якого повідомляються ухвалою стягувач, боржник, прокурор та орган державної виконавчої служби, приватний виконавець. Неявка боржника, стягувача, прокурора чи представника органу державної виконавчої служби, приватного виконавця в судове засідання не є перешкодою для розгляду скарги.

За результатами розгляду скарги виноситься ухвала, яка надсилається стягувачу, боржнику, прокурору та органу державної виконавчої служби, приватному виконавцю. Ухвала може бути оскаржена у встановленому цим Кодексом порядку.

Згідно з п.п.9.13 п.9 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.10.2012 №9 Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України (зі змінами):

За результатами розгляду скарги виноситься ухвала, в якій господарський суд або визнає доводи заявника правомірними і залежно від їх змісту визнає постанову державного виконавця щодо здійснення заходів виконавчого провадження недійсною, або визнає дії чи бездіяльність органу Державної виконавчої служби незаконними, чи визнає недійсними наслідки виконавчих дій, або зобов'язує орган державної виконавчої служби здійснити певні виконавчі дії, якщо він ухиляється від їх виконання без достатніх підстав, або визнає доводи скаржника неправомірними і скаргу відхиляє.

За таких обставин, суд доходить висновку, що скарга Дочірнього підприємства "УкрСіверБуд" Закритого акціонерного товариства "ДСК" підлягає задоволенню в повному обсязі.

Згідно з п.12 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 23.03.2012 №6 Про судове рішення (зі змінами) ухвали господарських судів набирають законної сили в день їх винесення, якщо інше не передбачено законом (зокрема, частинами п'ятою та шостою статті 12211ГПК).

Керуючись Законом України Про виконавче провадження, ст.ст. 86, 121-2 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

1. Скаргу Дочірнього підприємства "УкрСіверБуд" Закритого акціонерного товариства "ДСК" задовольнити повністю.

2. Визнати протиправною бездіяльність Управління державної казначейської служби України у м. Чернігові Чернігівської області щодо невиконання наказу Господарського суду Чернігівської області від 16 вересня 2016 року у справі №927/591/16 щодо стягнення з Боржника - Чернігівської міської ради (вул. Магістратська, 7, м. Чернігів, 14000, ідентифікаційний номер 04062015) на користь Дочірнього підприємства "УкрСіверБуд" Закритого акціонерного товариства "ДСК" (вул. Попова, 8 А, м. Чернігів, 14001, ідентифікаційний код 30042170, р/р 259 в "Укрексімбанк" м. Чернігів, МФО 353649) 48477 грн. 83 коп. сплаченої орендної плати та 1378 грн. 00 коп. на відшкодування судового збору.

3. Зобовязати Управління державної казначейської служби України у м. Чернігові Чернігівської області виконати наказ Господарського суду Чернігівської області від 16 вересня 2016 року у справі №927/591/16 щодо стягнення з Боржника - Чернігівської міської ради (вул. Магістратська, 7, м. Чернігів, 14000, ідентифікаційний номер 04062015) на користь Дочірнього підприємства "УкрСіверБуд" Закритого акціонерного товариства "ДСК" (вул. Попова, 8 А, м. Чернігів, 14001, ідентифікаційний код 30042170, р/р 259 в "Укрексімбанк" м. Чернігів, МФО 353649) 48477 грн. 83 коп. сплаченої орендної плати та 1378 грн. 00 коп. на відшкодування судового збору.

4. Дана ухвала набирає законної сили з дня її винесення.

5. Копії даної ухвали направити сторонам та Управлінню державної казначейської служби України у м. Чернігові Чернігівської області.

Суддя І.В. Кушнір

24.11.16