ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"01" грудня 2016 р.Справа № 922/3519/16

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Присяжнюка О.О.

при секретарі судового засідання Косма К.І.

розглянувши справу

за позовом Акціонерної компанії "Харківобленерго" м. Харків
до Казенного підприємства "Зміївський ремонтний енергомеханичний завод", м. Зміїв
про стягнення коштів
за участю представників:

позивача - ОСОБА_1 (дов.№01-16юр/3388 від 28.04.16);

відповідача - ОСОБА_2 (дов.№87/2 від 28.10.16).

ВСТАНОВИВ:

Позивач - Акціонерна компанія "Харківобленерго" м. Харків - звернувся до господарського суду Харківської області з позовною заявою про стягнення з відповідача - Казенного підприємства "Зміївський ремонтний енергомеханичний завод", м. Зміїв, Харківська обл. - заборгованості за укладеним між сторонами договором про постачання електричної енергії № 10031 від 26.03.2004 р. , а саме

17 244,81грн. - пеня за період з травня по вересень 2016 р.;

2528,99 грн. - 3 % річних за період з червня по вересень 2016 р.;

1201,22грн. - індекс інфляції за період за лютий та червень 2016 р.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 20.10.2016 р. порушено провадження по справі № 922/3519/16 та призначено її до розгляду в судовому засіданні на 01.11.2016 р. о 11:00 год.

В судовому засіданні 01.11.2016 року оголошено перерву до 17.11.2016 року.

17.11.2016року від позивача надійшла заява про збільшення розміру позовних вимог (вх. №39190), в якій останній збільшив позовні вимоги в частині нарахувань :

17 284,34грн. - пеня за період з травня по жовтень 2016 р.;

3171,62 грн. - 3 % річних за період з червня по жовтень 2016 р.;

5743,70грн. - індекс інфляції лютий 2016, червень 2016, жовтень 2016 р.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 17.11.2016 року, прийнято заяву про збільшення розміру позовних вимог (вх. №39190), розгляд справи продовжено з її врахуванням . Розгляд справи відкладено до 01.12.2016 року.

Представник позивача в судовому засіданні 01.12.2016 року підтримав збільшені позовні вимоги , наполягав на задоволенні збільшених позовних вимог.

Представник відповідача в судовому засіданні 01.12.2016 року заперечував проти заявлених позовних вимог, через канцелярію господарського суду (вх.№41125 від 01.12.2016 року) надав відзив на позовну заяву, просив суд врахувати наявність неоголошеної війни в країні як випадку дії обставин непереборної сили та не застосовувати до підприємства штрафні санкції у вигляді пені.

Згідно положень ст.ст. 4-3, 33 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно ч. 3 ст. 22 ГПК України сторони зобов'язані добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами, виявляти взаємну повагу до прав і охоронюваних законом інтересів другої сторони, вживати заходів до всебічного, повного та об'єктивного дослідження всіх обставин справи.

Враховуючи достатність часу, наданого позивачеві та відповідачеві для підготовки до судового засідання та підготовки витребуваних судом документів, приймаючи до уваги принципи змагальності та диспозитивності господарського процесу, закріплені п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України, ст. 4-3 та ст. 33 ГПК України, суд вважає, що господарським судом в межах наданих йому повноважень сторонам створені усі належні умови для надання доказів у справі та є підстави для розгляду справи за наявними у справі матеріалами.

Розглянувши надані учасниками судового процесу документи і матеріали, всебічно та повно з'ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

26 березня 2004 р. між АК "Харківобленерго" (постачальник) та Казенним підприємством "Зміївський ремонтний енергомеханичний завод", м. Зміїв (споживач) було укладено договір №10031 про постачання електричної енергії (надалі - договір), за умовами якого постачальник зобов'язався постачати електричну енергію споживачеві , а споживач зобов'язався оплачувати постачальнику вартість електроенергії та здійснювати інші платежі згідно з умовами цього договору та додатками до договору, що є його невід'ємними частинами.

Відповідно до Закону України "Про електроенергетику" від 08.06.2000 року № 1812-ІІІ (зі змінами та доповненнями) та "Правил користування електричною енергією", затверджених постановою Національної комісії з питань регулювання електроенергетики України від 31.07.1996 року № 28 (зі змінами та доповненнями), (Правила) договір про постачання електричної енергії є основним документом, що регламентує відносини між постачальником електричної енергії за регульованим тарифом і споживачем та визначає зміст правових відносин, прав та обов'язків сторін.

Таким чином, договір визначає погодження його умов обома сторонами.

Відповідно до п. 9.11. Договору цей договір набирає чинності з дня його підписання і укладається на термін до 31 грудня 2004 року, а в частині розрахунків - до їх повного завершення. Договір вважається продовженим на наступний календарний рік, якщо за місяць до закінчення терміну дії Договору жодною із сторін не буде заявлено про припинення його дії або перегляд його умов. Договір може бути розірвано і в іншій термін за ініціативою будь - якої із сторін у порядку, визначеному законодавством України.

На підставі п. 9.11. Договір пролонгований на 2016 рік.

Пунктом 2.1.2. договору передбачено:

- постачальник електричної енергії зобов'язується постачати електричну енергію в обсягах, визначених відповідно до розділу 5 договору.

- споживач зобовязаний своєчасно оплачувати постачальнику вартість спожитої електричної енергії та інші нарахування з урахуванням Додатку №2 "Порядок розрахунків".

Відповідно до п. 5 та п.6 додатку №2 "Порядок розрахунків" до договору №10031, остаточний розрахунок споживача за електричну енергію, спожиту протягом розрахункового періоду, здійснюється на підставі рахунку, який виставляється постачальником електричної енергії на основі даних про фактичне споживання електричної енергії, а споживач повинен оплатити цей рахунок протягом 5 операційних днів, а у разі несвоєчасної оплати постачальник проводить споживачу нарахування за весь час прострочення пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожний день прострочення платежу, 3% річних та індексу інфляції.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач свої зобов'язання за договором виконав повністю та належним чином у період з травня 2016 року по жовтень 2016 року здійснив відпуск електричної енергії споживачу.

Втім відповідач за отриману електричну енергію вчасно не розрахувався, внаслідок чого останньому позивач нарахував: 17284,34 грн. - пені за період з травня 2016 року по жовтень 2016 року; 3171,62грн. - 3 % річних за період з червня 2016 року по жовтень 2016 року, інфляційні нарахування в сумі 5743,70грн. за лютий 2016р,червень 2016 р, жовтень 2016 р.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, суд виходить з наступного.

У відповідності із ст. 173 Господарського кодексу України та ст. 509 Цивільного кодексу України, господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько - господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утримуватися від певних дій, а інший суб'єкт (управлена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Господарські зобов'язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать (ст.174 Господарського кодексу України).

Відповідно до ч.7 ст.179 Господарського кодексу України, господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків (ч. 1 ст. 626 ЦК України).

Ст. 627 ЦК України встановлено, що відповідно до ст.6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв діловою обороту, вимог розумності та справедливості.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ст. 628 ЦК України).

Згідно ст. 629 ЦК України, договір є обовязковим для виконання сторонами.

Згідно ст. 275 ГК України за договором енергопостачання, енергопостачальне підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду (далі - енергію) споживачеві (абоненту), який зобов'язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується.

Згідно ст. ст. 525, 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ст. 530 ЦК України, якщо в зобов'язанні встановлено строк (дату) його виконання, то воно повинно бути виконано в цей строк (дату).

Згідно зі ст.ст. 610, 611 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання), а у разі порушення зобов'язання, настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Згідно з ч.1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Частинами 1, 3 ст. 202 ГК України передбачено, що господарське зобовязання припиняється, між іншим, виконанням, проведеним належним чином. До відносин щодо припинення господарських зобов'язань застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Підстави припинення зобов'язання передбачені ст.ст. 202-205 ГК України, ст. ст. 599-601, 604-609 ЦК України, зокрема за ст.599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Отже, виконання своїх зобов'язань за договором, яке виконано боржником з порушенням строків, не припиняє зобов'язальних правовідносин сторін договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК України, на які заборгованість за грошовим зобов'язанням підвищена в порядку індексації, а також процентів річних від простроченої суми за невиконання грошового зобов'язання, зокрема, за період прострочення платежу.

Відповідно до п.6 додатку № 2 "Порядок розрахунків" до договору про постачання електричної енергії, сторони погодили, що у разі несвоєчасної оплати обумовлених даним додатком нарахувань, позивач проводить відповідачеві нарахування за весь час прострочення, у тому числі за день оплати, пені у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період, за який здійснюється нарахування, від суми боргу, та 3% річних з простроченої суми. При цьому сума грошового зобов'язання за цим договором повинна бути оплачена відповідачем з урахуванням встановленого індексу інфляції.

Статтею 625 ЦК України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (ч. 2 ст.625 ЦК України).

Аналіз зазначеної статті вказує на те, що наслідки прострочення боржником грошового зобов'язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та 3% річних не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінених грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника та незалежно від сплати ним неустойки (пені) за порушення виконання зобов'язання.

Отже, підсумовуючи викладене, враховуючи фактичні обставини справи та наведені норми законодавства, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про стягнення з відповідача 3171,62грн. - 3 % річних за період з червня 2016 року по жовтень 2016 року, інфляційні нарахування в сумі 5743,70грн. за лютий 2016р,червень 2016 р, жовтень 2016 р. є законними та правомірними .

Крім того, позивачем заявлено до стягнення з відповідача пені в сумі 17284,34 грн. - за період з травня 2016 року по жовтень 2016 року.

Разом з тим, відповідач в процесі розгляду справи заперечував проти стягнення з останнього пені в сумі 17 284,34грн., посилаючись на те, що відповідач є підприємством оборонно-промислового комплексу України, виконує замовлення Збройних Сил України для потреб АТО з ремонту військової техніки для перемоги України на агресором згідно бойової готовності «Повна». Просить суд звільнити останнього від відповідальності у вигляді пені та врахувати наявність неоголошеної війни в Україні як випадку дії обставин непереборної сили .

Згідно зі статтями 610, 611 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання), а у разі порушення зобов'язання, настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

У статті 550 ЦК України встановлено, що кредитор не має права на неустойку в разі, якщо боржник не відповідає за порушення зобов'язання.

Відповідно до ст. 607 Цивільного кодексу України, зобов'язання припиняються неможливістю його виконання у зв'язку з обставиною, за яку жодна із сторін не відповідає.

Частиною 2 ст. 218 Господарського кодексу України унормовано, що у разі якщо інше не передбачено законом або договором, суб'єкт господарювання за порушення господарського зобов'язання несе господарську-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов'язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності.

Частиною 1 статті 617 ЦК України передбачено, що особа, яка порушила зобов'язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов'язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили.

До обставин непереборної сили відносять, як правило, стихійні природні явища (землетрус, повінь, шторм тощо), а також суспільні явища (воєнні дії, страйки, введення мораторію та інше).

Згідно п.4.3.1.договору сторонами передбачено, що сторони не несуть відповідальності за, повне або часткове невиконання своїх зобов'язань за цим Договором, якщо воно є результатом дії обставин непереборної сили, захист від дії якої не передбачений в проектній та іншій нормативній документації, дію якої неможливо упередити застосуванням високопрофесійної практики персоналу, дія якої може бути викликана:

- винятковими погодними умовами і стихійним лихом (ураган, буря, повінь, нагромадження снігу, ожеледь, землетрус, пожежа, просідання і зсув грунту);

- непередбаченими ситуаціями, викликаними діями сторони, що не є енергопостачальною організацією і споживачем електроенергії (страйк, локаут, дія суспільного ворога, оголошена та неоголошена війна, загроза війни, терористичний акт, блокада, революція, заколот, повстання, масові заворушення, громадська демонстрація, протиправні дії третіх осіб, пожежа, вибух);

- аварійними випадками в єдиній енергосистемі України;

- умовами, регламентованими державними органами керування, а також пов'язаними з ліквідацією наслідків, викликаних винятковими погодними умовами і непередбаченими ситуаціями; що перешкоджають виконанню договірних зобов'язань у цілому або частково.

Термін виконання зобов'язань за цим Договором у такому разі відкладається на строк дії обставин непереборної сили.

Законом України «Про оборону України» визначено, що воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози та забезпечення національної безпеки, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

Суд зазначає, що на даний час Президентом України не прийнято рішення про введення воєнного стану в Україні або окремих її місцевостях та не внесено до Верховної Ради України подання про оголошення стану війни.

Відповідно до Закону України «Про боротьбу з тероризмом» район проведення антитерористичної операції - визначені керівництвом антитерористичної операції ділянки місцевості або акваторії, транспортні засоби, будівлі, споруди, приміщення та території чи акваторії, що прилягають до них і в межах яких проводиться зазначена операція.

14.04.2014 року прийнятий ОСОБА_3 Президента України "Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року "Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України", яким введено в дію рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року "Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України".

Відповідно до статті 1 Закону України "Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції", перiод проведення антитерористичної операцiї - час мiж датою набрання чинностi ОСОБА_3 Президента України "Про рiшення Ради нацiональної безпеки i оборони України вiд 13 квiтня 2014 року "Про невiдкладнi заходи щодо подолання терористичної загрози i збереження територiальної цiлiсностi України" вiд 14 квiтня 2014 року № 405/2014 та датою набрання чинностi ОСОБА_3 Президента України про завершення проведення антитерористичної операцiї або вiйськових дiй на територiї України.

Вирішуючи питання щодо розповсюдження таких обставин на спірний період, суд враховує те, що тривалість антитерористичної операції на сході України, яка зазначена відповідачем у якості причини виникнення форс-мажорних обставин, закріплена на законодавчому рівні та її закінчення має бути визначено відповідним ОСОБА_3 Президента України, який на даний момент відсутній.

Суд вважає, що вказані події є подіями надзвичайного і невідворотного характеру, що виникли з незалежних від відповідача причин, які Договір визначає як обставини форс-мажору (пункт 4.3.1.договору).

Більше того, документи, надані Відповідачем в якості обґрунтувань його доводів, викладених у відзиві на позовну заяву, містять інформацію про те, що керівництво позивача було повідомлено про необхідність не відключати на час форс мажорних обставин ,від споживання електроенергії підприємство відповідача, в матеріалах справи міститься лист позивача в якому міститься згода позивача не застосовувати штрафні санкції до підприємства відповідача, що підтверджується листом позивача від 03.11.2014 року.

Відповідно до статті 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України.

Дослідивши матеріали справи та надавши правову оцінку доводам позивача та відповідача, у зв'язку із тим, що в Україні виникла загроза війни, розпочато АТО, відповідач є складовою оборонно-промислового комплексу та приступив до виконання покладених на нього завдань згідно бойової готовності «Повна», про що було повідомлено керівництво позивача, господарський суд приходить до висновку, що відповідачем доведено перед судом, що порушення ним взятих на себе зобов'язань відбулось через обставини непереборної сили, суд дійшов висновку щодо необхідності звільнення відповідача від відповідальності за такі порушення та приймаючи до уваги умови розділу 4.3.1.договору, тому відповідач звільняється від відповідальності за невиконання зобов'язань за цим договором , а тому вимоги щодо стягнення пені в сумі 17284,34 грн. - пені за період з травня 2016 року по жовтень 2016 року.не підлягають задоволенню.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат суд керується ст. 49 ГПК України. У спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Суми, які підлягають сплаті за проведення судової експертизи, послуги перекладача, адвоката та інші витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються: при задоволенні позову - на відповідача; при відмові в позові - на позивача; при частковому задоволенні позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 258, 267, 509, 525, 625, 629 Цивільного кодексу України; ст.ст. 173, 174, 179, ; ст.ст. 1, 12, 33, 43, 44-49, ст.ст. 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити частково .

Стягнути з Казенного підприємства "Зміївський ремонтний енергомеханічний завод"(63401, Харківська область, м. Зміїв, вул. Зміївська ,29, код 08326540) на користь Акціонерної компанії "Харківобленерго" (61037,Харківська область, м. Харків, вул. Плеханівська, буд.149, код 00131954, п/р5 в АТ "ОСОБА_4 Аваль" м. Київ, МФО380805) - 3171,62 грн. - 3 % річних за період з червня по жовтень 2016 р.;5743,70грн. - індекс інфляції лютий 2016, червень 2016, жовтень 2016 р., витрати по сплаті судового збору в сумі 468,91грн.

В іншій частині позовних вимог по пені в сумі 17284,34грн.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Повне рішення складено 05.12.2016 р.

Суддя ОСОБА_5