РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.11.2016Справа № 910/17709/16

Господарський суд міста Києва у складі судді Павленка Є.В., за участі секретаря судового засідання Коновалова С.О., розглянувши матеріали справи за позовом публічного акціонерного товариства "Укргазвидобування" (далі - ПАТ "Укргазвидобування") до приватного акціонерного товариства "Інтернафтогазбуд" (далі - ПрАТ "Інтернафтогазбуд") про стягнення 53 614,82 грн.,

за участі представників:

позивача: Подоляк О.Р. за довіреністю від 8 грудня 2015 року № 2-26д,

відповідача: не з'явилися,

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

У вересні 2016 року ПАТ "Укргазвидобування" звернулося до Господарського суду міста Києва з вказаним позовом, посилаючись на те, що 21 січня 2015 року між ним та ПрАТ "Інтернафтогазбуд" було укладено договір № ЛГВ-5/06-15, на виконання умов якого позивач надав відповідачу послуги на загальну суму 649 533,85 грн. Оскільки останній оплату за вказані послуги здійснював несвоєчасно, позивач, посилаючись на статті 525, 526, 527, 530, 612, 625, 901 та 903 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), статтю 193 Господарського кодексу України (далі - ГК України), просив стягнути з відповідача 28 980,14 грн. пені, штраф у розмірі 14 791,08 грн., 1 803,03 грн. трьох процентів річних та інфляційні втрати в розмірі 8 040,57 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 28 вересня 2016 року порушено провадження у справі № 910/17709/16. Розгляд даної справи призначено судом на 27 жовтня 2016 року.

Ухвалою суду від 27 жовтня 2016 року розгляд справи відкладено на 24 листопада 2016 року.

Під час судового засідання 24 листопада 2016 року представник позивача просив позовні вимоги задовольнити у повному обсязі, посилаючись на обставини та факти, викладені в позові.

Відповідач у призначені судові засідання явку свого повноважного представника не забезпечив, водночас 24 листопада 2016 року подав до суду відзив на позовну заяву, в якому просив відмовити в задоволенні позову, посилаючись на відсутність заборгованості за вказаним договором. Крім того, відповідач також зазначив, що позовна заява ПАТ "Укргазвидобування" на його адресу не надходила.

Відповідно до статті 64 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) ухвала про порушення провадження у справі надсилається сторонам за повідомленою ними господарському суду поштовою адресою. У разі ненадання сторонами інформації щодо їх поштової адреси, ухвала про відкриття провадження у справі надсилається за адресою місцезнаходження (місця проживання) сторін, що зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців. У разі відсутності сторін за такою адресою, вважається, що ухвала про порушення провадження у справі вручена їм належним чином.

За змістом цієї норми, зокрема, у разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

Аналогічна правова позиція викладена у пункті 3.9.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26 грудня 2011 року № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції".

Ухвали суду про порушення провадження у даній справі від 28 вересня 2016 року та про відкладення розгляду справи від 27 жовтня 2016 року надіслані відповідачу за адресою, вказаною в позовній заяві та Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців.

Отже, за змістом вищезазначеної норми відповідач завчасно та належним чином був повідомлений про місце, дату та час судових засідань. Крім того, йому надавалося достатньо часу для подання заяв та клопотань (зокрема, клопотання про ознайомлення з матеріалами справи), письмових пояснень та додаткових доказів. Відтак, зважаючи на наявність у матеріалах справи всіх документів, необхідних для повного й всебічного розгляду даного спору, суд не вбачає підстав для відкладення цієї справи та відповідно до статті 75 ГПК України здійснює її розгляд за наявними матеріалами без участі представників відповідача.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши відповідність наявних у матеріалах справи копій поданих ПАТ «Укргазвидобування» документів їх оригіналам, заслухавши пояснення представника позивача, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

21 січня 2015 року між сторонами було укладено договір № ЛГВ-5/06-15, за умовами якого ПрАТ «Інтернафтогазбуд» зобов'язалося з власних свердловин Ретичинського газового родовища подати природний газ до УППГ-3 Свидниця, а ПАТ «Укргазвидобування» - надати послуги по прийому, підготовці та транспортуванню природного газу в мережу розподільних газопроводів ПАТ «Львівгаз».

Даний договір підписаний повноважними представниками сторін та скріплений їх печатками. Строк дії даного правочину - до 31 грудня 2015 року в частині надання послуг, а в частині розрахунків - до повного їх виконання (пункт 12.1 цієї угоди).

Відповідно до пункту 6.1 вказаного правочину акти наданих послуг підписуються уповноваженими представниками сторін до 5 числа місяця, наступного за звітнім, на підставі актів прийому-передачі природного газу, складених у відповідності до технічної угоди, підписаної сторонами.

Пунктом 7.1 даної угоди встановлено, що вартість послуг по прийому, підготовці та транспортуванню по газопроводах ПАТ «Укргазвидобування» газу та обслуговуванню необхідного для цього обладнання становить 350,00 грн. в тому числі ПДВ 58,33 грн. за одну тисячу метрів кубічних газу, видобутого ПрАТ «Інтернафтогазбуд» (відповідно до додатку № 1 до договору). Загальна вартість послуг по підготовці газу, наданих у поточному місяці, визначається на підставі акту прийому-передачі природного газу й оформлюється актом наданих послуг, що є підставою для остаточного розрахунку.

Оплата послуг здійснюється ПрАТ «Інтернафтогазбуд» передоплатою до 20 числа поточного місяця в розмірі 100 % від прогнозованого об'єму видобутку природного газу в поточному місяці з обов'язковим зазначенням у призначені платежу номеру та дати укладення цього договору. Остаточний розрахунок відповідач здійснює протягом 10 банківських днів з моменту підписання акту наданих послуг (пункт 7.2 вказаного договору).

Судом встановлено, що позивач на виконання умов даного правочину надав ПрАТ «Інтернафтогазбуд» послуги на загальну суму 649 533,85 грн., що підтверджується наявними в матеріалах справи відповідними копіями актів передачі-приймання, а саме: від 31 січня 2015 року на суму 68 935,65 грн., від 28 лютого 2015 року на суму 59 561,60 грн., від 31 березня 2015 року на суму 66 145,80 грн., від 30 квітня 2015 року на суму 62 292,65 грн., від 31 травня 2015 року на суму 63 064, 40 грн., від 31 червня 2015 року на суму 63 064, 40 грн., від 31 липня 2015 року на суму 54 206,25 грн., від 31 серпня 2015 року на суму 53 222,75 грн., від 30 вересня 2015 року на суму 52 397,80 грн., від 31 жовтня 2015 року на суму 37 866,15 грн., від 31 листопада 2015 року на суму 32 342,10 грн. та від 31 грудня 2015 року на суму 43 024,45 грн.

Водночас, відповідач здійснив оплату наданих послуг несвоєчасно, а саме сплатив: 23 лютого 2015 року - 70 000,00 грн., 25 березня 2015 року - 70 000,00 грн., 8 квітня 2015 року - 15 000,00 грн., 24 квітня 2015 року - 70 000,00 грн., 26 травня 2015 року - 100 000,00 грн., 28 вересня 2015 року - 105 680,59 грн., 27 листопада 2015 року - 40 000,00 грн., 7 грудня 2015 року - 13 222,75 грн., 21 грудня 2015 року - 40 000,00 грн., 22 січня 2016 року - 60 000,00 грн. та 19 лютого 2016 року - 65 630,61 грн., що підтверджується копією листа публічного акціонерного товариства «Діамантбанк» від 20 вересня 2016 року № 315/0916.

Частинами 1 та 2 статті 509 ЦК України встановлено, що зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Пунктом 1 частини 2 статті 11 ЦК України передбачено, що однією з підстав виникнення цивільних прав та обов'язків є договори та інші правочини.

Договір є обов'язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини 1 статті 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

За частиною 1 статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Частиною 1 статті 530 ЦК України встановлено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до частини 1 статті 193 ГК України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Судом встановлено, що позивач надав ПрАТ «Інтернафтогазбуд» за період з січня 2015 року по грудень 2015 року послуг на загальну суму 649 533,85 грн., що підтверджується наявними в матеріалах справи копіями відповідних актів передачі-приймання.

Оскільки відповідач оплату вказаних послуг здійснив несвоєчасно, ПАТ «Укргазвидобування» просило стягнути з відповідача 28 980,14 грн. пені, нарахованої за прострочення оплати за кожним актом, а також 14 791,08 грн. 7 % штрафу.

Відповідно до частини 1 статті 546 ЦК України виконання зобов'язання, зокрема, може забезпечуватися неустойкою.

За змістом частини 1 статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, яке боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Відповідно до частини 2 статті 549 ЦК України штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання.

Згідно з частиною 3 вказаної статті пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов'язання (частина 1 статті 550 ЦК України).

Частиною 1 статті 552 ЦК України встановлено, що сплата (передання) неустойки не звільняє боржника від виконання свого обов'язку в натурі.

Приписами статті 230 ГК України встановлено, що штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Згідно з частиною 2 статті 231 ГК України у разі, якщо порушено господарське зобов'язання, в якому хоча б одна сторона є суб'єктом господарювання, що належить до державного сектора економіки, або порушення пов'язане з виконанням державного контракту, або виконання зобов'язання фінансується за рахунок Державного бюджету України чи за рахунок державного кредиту, за порушення строків виконання зобов'язання, якщо інше не передбачено законом чи договором, стягується пеня у розмірі 0,1 відсотка вартості товарів (робіт, послуг), з яких допущено прострочення виконання за кожний день прострочення, а за прострочення понад тридцять днів додатково стягується штраф у розмірі семи відсотків вказаної вартості.

Згідно з частиною 6 статті 232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Преамбулою Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" передбачено, що цей Закон регулює договірні правовідносини між платниками та одержувачами грошових коштів щодо відповідальності за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань. Суб'єктами зазначених правовідносин є підприємства, установи та організації незалежно від форм власності та господарювання, а також фізичні особи - суб'єкти підприємницької діяльності.

Згідно статей 1, 3 цього Закону платники грошових коштів за прострочення платежу сплачують на користь одержувачів цих коштів пеню в розмірі, що встановлюється за погодженням сторін. Зазначений розмір пені обчислюється від суми простроченого платежу і не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня.

Пунктом 8.2 договору встановлено, що за порушення термінів оплати наданих послуг відповідач сплачує ПАТ «Укргазвидобування» пеню в розмірі 0,1 % вартості послуг за кожний день прострочення, а за прострочення понад 30 днів додатково сплачує штраф у розмірі 7 % від вказаної вартості.

Однак, із наданого позивачем розрахунку пені та компенсаційних виплат вбачається, що останній містить арифметичні помилки та неточності, а також був здійснений без урахування приписів статей 251-255, 599 ЦК України, оскільки позивачем було помилково включено у період часу, за який здійснюється стягнення вказаних нарахувань, день фактичної оплати відповідачем всієї суми заборгованості - 19 лютого 2016 року.

Так, відповідно до частини 2 статті 251 ЦК України терміном є певний момент у часі, з настанням якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (частина 2 статті 252 ЦК України).

Статтею 253 ЦК України передбачено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

Частиною 1 статті 255 ЦК України встановлено, що якщо строк встановлено для вчинення дії, вона може бути вчинена до закінчення останнього дня строку.

Зі змісту вищезазначених нормативних приписів чинного законодавства вбачається, що день фактичної сплати суми заборгованості не включається в період часу, за який здійснюється стягнення інфляційних втрат та пені.

Аналогічна правова позиція викладена у пункті 1.9 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17 грудня 2013 року № 14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" (далі - Постанова).

Відтак, здійснивши перерахунок заявленої до стягнення пені за обрахований позивачем період з урахуванням частини 6 статті 232 ГК України, умов договору, а також дат і сум здійснених відповідачем оплат, суд дійшов висновку, що стягненню з відповідача підлягає сума пені в розмірі 28 019,79 грн., з якої: 736,57 грн. - пеня, нарахована згідно акту за січень 2015 року на суму 68 935,65 грн. за період з 14 лютого 2015 року по 23 лютого 2015 року; 865,44 грн. - пеня, нарахована згідно акту за лютий 2015 року на суму 58 497,25 грн. за період з 17 березня 2015 року по 25 березня 2015 року; 586,50 грн. - пеня, нарахована згідно акту за березень 2015 року на суму 39 643,05 грн. за період з 16 квітня 2015 року по 24 квітня 2015 року; 367,48 грн. - пеня, нарахована згідно акту за квітень 2015 року на суму 31 935,70 грн. за період з 20 травня 2015 року по 26 травня 2015 року; 1 438,46 грн. - пеня, нарахована згідно акту за червень 2015 року на суму 51 474,35 грн. за період з 15 липня 2015 року по 14 серпня 2015 року; 4 916,32 грн. - пеня, нарахована згідно акту за липень 2015 року на суму 105 680,60 грн. за період з 15 серпня 2015 року по 14 вересня 2015 року; 3 117,12 грн. - пеня, нарахована згідно акту за серпень 2015 року на суму 158 903,35 грн. за період з 15 вересня 2015 року по 28 вересня 2015 року; 1 026,54 грн. - пеня, нарахована згідно акту за серпень 2015 року на суму 53 222,76 грн. за період з 28 вересня 2015 року по 14 жовтня 2015 року; 3 819,70 грн. - пеня, нарахована згідно акту за вересень 2015 року на суму 105 620,56 грн. за період з 15 жовтня 2015 року по 13 листопада 2015 року; 2 421,58 грн. - пеня, нарахована згідно акту за жовтень 2015 року на суму 143 486,71 грн. за період з 14 листопада 2015 року по 27 листопада 2015 року; 1 122,76 грн. - пеня, нарахована згідно акту за жовтень 2015 року на суму 103 486,71 грн. за період з 28 листопада 2015 року по 7 грудня 2015 року; 870,49 грн. - пеня, нарахована згідно акту за листопад 2015 року на суму 90 263,96 грн. за період з 7 грудня 2015 року по 14 грудня 2015 року; 1 034,59 грн. - пеня, нарахована згідно акту за листопад 2015 року на суму 122 606,06 грн. за період з 15 грудня 2015 року по 21 грудня 2015 року; 2 882,92 грн. - пеня, нарахована згідно акту за листопад 2015 року на суму 82 606,06 грн. за період з 21 грудня 2015 року по 18 січня 2016 року; 604,12 грн. - пеня, нарахована згідно акту за грудень 2015 року на суму 125 630,51 грн. за період з 19 січня 2016 року по 22 січня 2016 року та 2 209,20 грн. - пеня, нарахована згідно акту за грудень 2015 року на суму 65 630,51 грн. за період з 22 січня 2016 року по 18 лютого 2016 року.

За таких обставин позовна вимога ПАТ «Укргазвидобування» про стягнення з відповідача пені підлягає частковому задоволенню в межах вищевказаної суми.

Водночас, здійснивши арифметичний перерахунок заявленої позивачем до стягнення суми 7 % штрафу, а саме: за червень 2015 року - у розмірі 3 603,20 грн., за липень 2015 року - у розмірі 3 794,44 грн., за серпень 2015 року - у розмірі 3 725,59 грн. та за вересень 2015 року - у розмірі 3 667,85 грн., суд вважає даний розрахунок вірним, а вимогу такою, що підлягає задоволенню в повному обсязі в загальному розмірі 14 791,08 грн.

Крім того, позивач просив також стягнути з ПрАТ «Інтернафтогазбуд» три проценти річних у розмірі 1 803,03 грн. та 8 040,57 грн. інфляційних втрат, нарахованих на суму боргу за вказаним актами з січня 2015 року по грудень 2015 року.

За умовами частини 2 статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до листа Верховного Суду України "Рекомендації відносно порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ" від 3 квітня 1997 року № 62-97р при застосуванні індексу інфляції слід мати на увазі, що індекс розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому на місяць; тому умовно слід рахувати, що сума, внесена за період з 1 по 15 число відповідного місяця, наприклад, травня, індексується за період з урахуванням травня, а якщо з 16 по 31 число, то розрахунок починається з наступного місяця - червня.

Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція) (пункт 3.2 Постанови).

Суд здійснив перерахунок трьох процентів річних на дати та суми, які наведені вище, та встановив, що стягненню з відповідача підлягає сума вказаної компенсаційної вимоги в розмірі 1 753,33 грн.

Одночасно, заявлений позивачем до стягнення розмір інфляційних втрат за обрахований позивачем період, суд вважає арифметично вірним, а позовну вимогу про стягнення з відповідача вищевказаної суми такою, що підлягає задоволенню в повному обсязі.

У той же час суд, надавши оцінку запереченням відповідача про відсутність заборгованості за даним договором, встановив, що сума основного боргу за цим правочином дійсно була відповідачем повністю погашена. Однак судом було також встановлено, що сплата цієї суми була здійснена несвоєчасно, що зумовило подачу ПАТ «Укргазвидобування» даного позову про стягнення сум неустойки та компенсаційних виплат у зв'язку з несвоєчасним розрахунком.

Згідно з вимогами статті 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (частина 2 статті 34 ГПК України).

Проте в порушення вищезазначених норм чинного законодавства відповідачем не було доведено належними та допустимими доказами своєчасного внесення оплат за надані позивачем послуги та наявність підстав, які б свідчили про можливість звільнення ПрАТ «Інтернафтогазбуд» від відповідальності за порушення зобов'язання щодо своєчасного та повного розрахунку за ці послуги.

Таким чином суд дійшов висновку про часткове задоволення вимог позивача до ПрАТ «Інтернафтогазбуд».

За частиною 1 статті 49 ГПК України витрати по сплаті судового збору у спорах, що виникають при виконанні договорів, покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених вимог.

Виходячи з викладеного та керуючись статтями 32-34, 43-44, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з приватного акціонерного товариства «Інтернафтогазбуд» (01025, місто Київ, вулиця Велика Житомирська, будинок 25/2, ідентифікаційний код 31031086) на користь публічного акціонерного товариства «Укргазвидобування» (04053, місто Київ, вулиця Кудрявська, будинок 26/28, ідентифікаційний код 30019775) 28 019 (двадцять вісім тисяч дев'ятнадцять) грн. 79 коп. пені, 14 791 (чотирнадцять тисяч сімсот дев'яносто одну) грн. 08 коп. штрафу, 1 753 (одну тисячу сімсот п'ятдесят три) грн. 33 коп. трьох процентів річних, 8 040 (вісім тисяч сорок) грн. 57 коп. інфляційних втрат, а також 1 352 (одну тисячу триста п'ятдесят дві) грн. 04 коп. судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 29 листопада 2016 року

Суддя Є.В. Павленко