ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"22" листопада 2016 р. Справа № 914/1146/16

Львівський апеляційний господарський суд в складі колегії:

Головуючого судді Дубник О.П.

суддів Матущака О.І.

ОСОБА_1

при секретарі Лагдан Ю.О.

розглянув апеляційну скаргу Львівського комунального підприємства (далі ЛКП) Південне б/н від 29.08.2016р. (вх. №01-05/4280/16 від 01.09.2016 року)

на рішення Господарського суду Львівської області від 12.07.2016р.

у справі № 914/1146/16

за позовом Приватного акціонерного товариства (далі ПрАТ) Київстар, м.Київ

до відповідача ЛКП Південне, м.Львів

про стягнення 19 729,09 грн.,

за участю представників:

від позивача: ОСОБА_2 -представник (довіреність в матеріалах справи);

від відповідача: не з`явився (належно повідомлений).

Судом розяснено права та обовязки, передбачені ст.ст. 20, 22, 28 Господарського процесуального кодексу України (надалі ГПК України).

Відводів складу суду в порядку ст.20 ГПК України не заявлялось. Заяв про технічну фіксацію судового процесу від сторін не надходило, у звязку з чим хід судового засідання фіксується у протоколі.

Ухвалою Львівського апеляційного господарського суду від 05.09.2016р. прийнято до провадження та призначено розгляд апеляційної скарги на 20.09.2016р.

У судовому засіданні 20.09.2016р. у розгляді справи оголошено перерву до 19.10.2016р., вирішено розглянути заяву (вх. № 01-05/4535/16 від 20.09.2016р.) про залучення ОСОБА_3 районної адміністрації Львівської міської ради до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача після початку розгляду справи по суті.

У судовому засіданні 19.10.2016р. у розгляді справи оголошено перерву до 02.11.2016р.

Ухвалою Львівського апеляційного господарського суду від 02.11.2016р. продовжено строк розгляду справи на 15 днів та відкладено розгляд справи на 22.11.2016р.

Відповідач у судове засідання участі уповноваженого представника не забезпечив, про час та місце розгляду справи був належним чином повідомлений, що підтверджується наявним у матеріалах справи списком згрупованих рекомендованих відправлень від 07.11.2016р.

Судом розпочато розгляд справи по суті.

У канцелярію суду була подана заява (вх. № 01-05/4535/16 від 20.09.2016р.) про залучення ОСОБА_3 районної адміністрації Львівської міської ради до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача.

Представник позивача залишив на розсуд суду розгляд зазначеного клопотання.

Суд, порадившись, ухвалив відмовити у задоволенні клопотання про залучення до участі в справі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_3 районної адміністрації Львівської міської ради з огляду на наступне.

В силу положень ч. 1 ст. 27 ГПК України треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, можуть вступити у справу на стороні позивача або відповідача до прийняття рішення господарським судом, якщо рішення з господарського спору може вплинути на їх права або обов'язки щодо однієї з сторін. Їх може бути залучено до участі у справі також за клопотанням сторін, прокурора. Якщо господарський суд при прийнятті позовної заяви, вчиненні дій по підготовці справи до розгляду або під час розгляду справи встановить, що рішення господарського суду може вплинути на права і обов'язки осіб, що не є стороною у справі, господарський суд залучає таких осіб до участі у справі як третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору.

Питання про допущення або залучення третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, до участі у справі вирішується з урахуванням того, чи є у цієї особи юридичний інтерес у даній справі. Відповідно до п. 1.6 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011р. "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" у вирішенні цього питання суд має з'ясовувати, чи буде у зв'язку з прийняттям судового рішення з даної справи таку особу наділено новими правами чи покладено на неї нові обов'язки, або змінено її наявні права та/або обов'язки, або позбавлено певних прав та/або обов'язків у майбутньому.

ОСОБА_3 районна адміністрація Львівської міської ради не обґрунтувала свого юридичного інтересу у даній справі і яким чином рішення у даній справі вплине на її права та обовязки.

Рішенням Господарського суду Львівської області від 12.07.2016р. у справі №914/1146/16 (суддя Петрашко М.М.) позов задоволено частково, стягнуто з ЛКП Південне на користь ПрАТ Київстар 10529,93 грн. заборгованості за послуги стільникового мобільного звязку, 7740,37 грн. інфляційних втрат, 671,23 грн. 3% річних, 497,96 грн. пені та 1357,77 грн. судового збору. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

При прийнятті рішення місцевий господарський суд керувався вимогами ст.ст. 11, 256, 257, 258, 259, 267, 525, 526, 530, 549, 610, 612, 625, 627, 629, 901 Цивільного кодексу України (надалі ЦК України), ст.ст. 174, 193, 230, 231 Господарського кодексу України (надалі ГК України) та прийшов до висновку, що заборгованість відповідача в розмірі 10681,43 грн. підтверджена матеріалами справи та не спростована відповідачем, однак, ЛКП Південне було подано заяву про застосування трирічного строку позовної давності, а тому в частині позовних вимог про стягнення з відповідача 151,50 грн. суми основного боргу слід відмовити у звязку із застосуванням трьохрічного строку позовної давності, а також в частині позовних вимог про стягнення з відповідача пені, 3% річних та інфляційних втрат, які нараховані на вказану суму боргу (151,50 грн.) слід відмовити.

Не погодившись із рішенням місцевого господарського суду, ЛКП Південне оскаржило таке в апеляційному порядку. Апелянт зазначає, що угода укладена попереднім керівництвом, послугами стільникового звязку користуються невідомі особи, а про існування даної угоди скаржник дізнався у квітні 2016р., а позивачем не надсилались вимоги щодо сплати заборгованості. Стверджує, що судом вибірково застосовано позовну давність, оскільки така повинна застосовуватись з часу виникнення заборгованості. Посилається на те, що позивачем не надано доказів надання послуг. Апелянт просить рішення Господарського суду Львівської області від 12.07.2016р. у справі №914/1146/16 скасувати, прийняти нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити повністю.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач заперечує доводи скаржника, просить залишити апеляційну скаргу без задоволення. Позивач зазначає, що, оскільки, угода не визнавалась недійсною, то вона створює правові наслідки для сторін.

Вивчивши матеріали справи в сукупності з апеляційною скаргою та відзивом на неї, оцінивши зібрані по справі докази, та дослідивши фактичні обставини у справі, колегія суддів прийшла до висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги, при цьому, судова колегія Львівського апеляційного господарського суду встановила наступні обставини та керувалася такими мотивами.

17.12.2012р. між ПрАТ Київстар (оператор) та ЛКП Південне (абонент) укладено угоду №5660085 про надання послуг рухомого (мобільного) звязку, відповідно до умов якої оператор надає абоненту послуги рухомого (мобільного) звязку (надалі угода), а абонент користується вищенаведеними послугами та своєчасно оплачує оператору їх вартість на умовах, викладених в угоді (а.с. 14-15).

Згідно п.3.2.1. угоди абонент зобовязується своєчасно оплачувати послуги звязку оператора згідно з чинними тарифами, підтримувати авансовий платіж не нижче мінімального рівня, встановленого діючими тарифами, та сплачувати щомісячну абонентну плату. Абонентна плата сплачується абонентом і в тому випадку, коли надання послуг звязку призупинено за несплату наданих оператором послуг звязку. У випадку виникнення заборгованості абонента щодо наданих оператором послуг звязку, абонент зобовязаний погасити таку заборгованість протягом 5 днів з моменту, який настав раніше: (а) отримання від оператора відповідного повідомлення, або (б) припинення надання послуг звязку внаслідок вичерпання авансового платежу нижче мінімального рівня.

Відповідно до п.4.1. угоди при підключенні до мережі оператора абонент здійснює оплату замовлених послуг звязку та початкові платежі згідно з тарифним планом, до якого абонент підключається.

Пунктом 4.2. угоди передбачено, що оплата абонентом послуг звязку здійснюється згідно з чинними тарифами.

Відповідно до замовлень до угоди на особовому рахунку відповідача обліковувалося і обслуговувалося двадцять номерів телефонів(а.с.91-110). Окрім цього, щодо кожного номера телефону 19.12.2012р. була укладена типова угода про надання комплексного пакету послуг (а.с. 111-130).

Згідно п.1 додаткової угоди про надання комплексного пакету послуг щодо телефонного номеру позивач зобов'язується надавати відповідачу за телефонним номером комплексний пакет послуг, що включає в себе надання позивачем відповідачу 5 мегабайт інтернет-трафіку щомісяця та разової знижки на придбання мобільного терміналу розміром 300 грн. (надалі пакет послуг), а відповідач, за користування пакетом послуг зобов'язується сплачувати позивачеві абонентну плату, розмір та порядок сплати якої визначається цією угодою. Строк надання пакету послуг 18 (вісімнадцять) календарних місяців. Зазначені в цьому пункті 5 мегабайт інтернет-трафіку надаються відповідачеві понад обсяг тарифного трафіку, якщо тарифний план відповідача включає певний обсяг трафіку.

Пунктом 2 типової додаткової угоди про надання комплексного пакету щодо телефонного номеру передбачається, що абонентна плата за користування пакетом послуг сплачується відповідачем починаючи з 1 числа місяця, що настає за місяцем підписання угоди, у такому порядку:

у випадку, якщо вартість спожитих відповідачем протягом звітного місяця послуг рухомого мобільного зв'язку (крім послуг з надання доступу до контенту), що надаються позивачем протягом звітного місяця (надалі послуги зв'язку), складає менше, ніж 38,89 гривень, абонентна плата за користування пакетом послуг становить різницю між сумою 38,89 гривень та фактичною вартістю спожитих відповідачем послуг зв'язку. У випадку, якщо вартість послуг зв'язку використаних відповідачем протягом звітного місяця, дорівнює або перевищує 38,89 гривень, абонентна плата за користування пакетом послуг не сплачується. Списання абонентної плати за користування пакетом послуг здійснюється з особового рахунку відповідача 3 (третього) числа кожного місяця. У випадку відсутності на особовому рахунку відповідача на вказану дату суми, необхідної для сплати ним абонентної плати за користування пакетом послуг, пакет послуг продовжує надаватися, а сума несплаченої відповідачем абонентної плати за користування пакетом послуг буде списана одразу після поповнення відповідачем особового рахунку.

Таким чином, у випадку замовлення послуг менше ніж на 38,89 гривень кожного місяця, відповідач зобов'язувався оплатити фіксовану абонентну плату у розмірі 38,89 гривень по кожному із телефонних номерів.

У п.4 типової додаткової угоди вказується, що типова угода діє до 30.06.2014р. або до моменту, коли відповідач після укладення цієї угоди спожив послуги звязку на суму 700 грн.

Пунктом 5.2. угоди передбачено, що у разі затримки оплати наданих оператором послуг звязку абонент, крім сплати суми боргу з врахуванням встановленого індексу інфляції та трьох процентів річних від простроченої суми (у відповідності до ст.625 ЦК України) за весь час прострочення, сплачує оператору неустойку, яка обчислюється від вартості неоплачених послуг у розмірі облікової ставки НБУ, що діяла за період, за який нараховується неустойка. Строк позовної давності щодо вимог про стягнення неустойки, встановлюється у 3 (три) роки на підставі ст.259 ЦК України. Нарахування неустойки здійснюється протягом всього часу існування заборгованості абонента перед оператором. Сплата абонентом пені, індексу інфляції та процентів річних не звільняє останнього від обовязку оплатити надані послуги звязку та нараховану оператором абоненту плату. При погашенні клієнтом заборгованості, грошові кошти зараховуються оператором в наступному порядку: 1) нарахована пеня; 2) індекс інфляції; 3) річні відсотки; 4) погашення боргу за послуги звязку; 5) передоплата за послуги звязку.

Як зазначає позивач, відповідач не виконує взяті на себе зобовязання щодо оплати телекомунікаційних послуг, що призвело до виникнення заборгованості.

Предметом спору у даній справі є вимога позивача про стягнення з відповідача 19 729,09 грн., з яких 10 681,43 грн. заборгованість за послуги стільникового мобільного звязку, 7860,45 грн. інфляційні втрати, 684,07 грн. 3% річних та 503,14 грн. пеня.

Згідно ч.1 ст. 509 ЦК України, ч. 1 ст. 193 ГК України, зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку.

Відповідно до ст. 526 ЦК України та ст.193 ГК України, субєкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобовязання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних умов щодо виконання зобовязання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

У відповідності до ст. 11 ЦК України та ст. 174 ГК України договір є підставою для виникнення цивільних прав і обов'язків (господарських зобов'язань).

Згідно ст. 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Як вбачається з матеріалів справи, 17.12.2012р. між сторонами укладено угоду №5660085 про надання послуг рухомого (мобільного) звязку, відповідно до умов якої позивач надає відповідачу послуги рухомого (мобільного) звязку, а відповідач користується вищенаведеними послугами та своєчасно оплачує позивачу їх вартість на умовах, викладених в угоді.

Згідно розрахунку позовних вимог заборгованість в розмірі 10681,43 грн. за надані послуги стільникового мобільного звязку виникла за період з квітня 2013р. по липень 2014р. Згідно наявних в матеріалах справи рахунків заборгованість відповідача становить 10681,43 грн. (а.с. 19-36). Починаючи з серпня 2014р. відповідачу було припинено надання послуг стільникового мобільного звязку.

У матеріалах справи відсутні докази сплати заборгованості за послуги стільникового мобільного звязку в розмірі 10681,43 грн.

Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Враховуючи вищенаведене, суд погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що заборгованість відповідача в розмірі 10681,43 грн. підтверджена матеріалами справи та не спростована відповідачем.

Однак, ЛКП Південне було подано до суду першої інстанції заяву про застосування трирічного строку позовної давності, а також про застосування однорічного строку позовної давності щодо позовної вимоги про стягнення пені

У відповідності до вимог статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність, відповідно до статті 257 ЦК України, встановлюється тривалістю у три роки.

Частиною 1 статті 261 ЦК України встановлено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Як вбачається із матеріалів справи, позовна заява подана до суду першої інстанції 27.04.2016р., беручи до уваги заявлений відповідачем трирічний строк позовної давності, суд апеляційної інстанції вважає обґрунтованим висновок, що строк позовної давності до позовної вимоги про стягнення з відповідача 151,50 грн. заборгованості, яка існувала на 01.04.2013р. минув. Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 10529,93 грн. заборгованості за послуги стільникового мобільного звязку.

Згідно ч. 1 ст. 259 ЦК України позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін.

Згідно п. 3.3 постанови пленуму Вищого господарського суду України Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів №10 від 29.05.2013р. за правилами частини першої статті 259 ЦК України сторонам дозволено за домовленістю збільшувати встановлену законом як загальну, так і спеціальну позовну давність. Умова про збільшення позовної давності може бути вміщена як в укладеному сторонами договорі купівлі-продажу, поставки, надання послуг тощо, так і в окремому документі або в листах, телеграмах, телефонограмах та інших документах, якими обмінювалися сторони і які повинні однозначно свідчити про досягнення згоди сторін щодо збільшення строку позовної давності.

Сторонами у п. 5.2 угоди №5660085 від 17.12.2012р. про надання послуг рухомого (мобільного) звязку, встановлено, що строк позовної давності щодо вимог про стягнення неустойки встановлюється у 3 роки на підставі ст. 259 ЦК України. Таким чином сторонами погоджено збільшення спеціальної позовної давності.

У відповідності до вимог ст. 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

У звязку з несплатою 10529,93 грн. заборгованості за послуги стільникового мобільного звязку, на підставі норм чинного законодавства та відповідно до умов договору позивачем нараховано відповідачу 7860,45 грн. інфляційних втрат, 684,07 грн. 3% річних та 503,14 грн. пені.

Пунктом 5.2. угоди передбачено, що у разі затримки оплати наданих оператором послуг звязку абонент, крім сплати суми боргу з врахуванням встановленого індексу інфляції та трьох процентів річних від простроченої суми (у відповідності до ст.625 ЦК України) за весь час прострочення, сплачує оператору неустойку, яка обчислюється від вартості неоплачених послуг у розмірі облікової ставки НБУ, що діяла за період, за який нараховується неустойка. Строк позовної давності щодо вимог про стягнення неустойки, встановлюється у 3 (три) роки на підставі ст.259 ЦК України. Нарахування неустойки здійснюється протягом всього часу існування заборгованості абонента перед оператором. Сплата абонентом пені, індексу інфляції та процентів річних не звільняє останнього від обовязку оплатити надані послуги звязку та нараховану оператором абоненту плату. При погашенні клієнтом заборгованості, грошові кошти зараховуються оператором в наступному порядку: 1) нарахована пеня; 2) індекс інфляції; 3) річні відсотки; 4) погашення боргу за послуги звязку; 5) передоплата за послуги звязку.

Відповідно до ч. 1 ст. 230 ГК України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Згідно з ч. 2 ст. 343 Господарського кодексу України та ст. 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" розмір пені обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Згідно з положеннями ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Частиною 1 статті 216 Господарського кодексу України зазначено, що учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Статтею 217 ГК України визначено, що господарськими санкціями визнаються заходи впливу на правопорушника у сфері господарювання, в результаті застосування яких для нього настають несприятливі економічні та/або правові наслідки. У сфері господарювання застосовуються такі види господарських санкцій: відшкодування збитків; штрафні санкції; оперативно-господарські санкції.

Відповідно до п. 3.1 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013р. №14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 ЦК України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті. Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов'язання.

Сплата трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом), так само як й інфляційні нарахування, не мають характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові (п. 4.1 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013р. №14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань").

Оскільки в частині позовних вимог про стягнення з відповідача 151,50 грн. суми основного боргу відмовлено у звязку із застосуванням трьохрічного строку позовної давності, то в частині позовних вимог про стягнення з відповідача пені, 3% річних та інфляційних втрат, які нараховані на вказану суму боргу (151,50 грн.) судом першої інстанції також підставно відмовлено.

Перевіривши правильність здійсненого перерахунку, апеляційний господарський суд погоджується з висновком суду першої інстанції про стягнення з відповідача на користь позивача 7740,37 грн. інфляційних втрат, 671,23 грн. 3% річних та 497,96 грн. пені.

Викладене вище дає підстави зробити висновок, що доводи, викладені скаржником у апеляційній скарзі, спростовуються наявними у справі доказами та наведеними нормами матеріального права, через що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а судове рішення без змін, поклавши згідно із ст. 49 ГПК України на апелянта судові витрати.

Керуючись ст. ст. 103, 105 ГПК України, Львівський апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення Господарського суду Львівської області від 12.07.2016р. у цій справі без змін.

2. Судові витрати покласти на ЛКП Південне.

3. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку згідно з Розділом ХІІ-І Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови підписано 28.11.2016р.

Головуючий суддя Дубник О.П.

Суддя Матущак О.І.

Суддя Скрипчук О.С.