ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 листопада 2016 року Справа № 915/291/16
Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого Бакуліної С.В. (доповідач),

суддів :Ходаківської І.П.,
Поляк О.І.
розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали касаційної скаргиПершого заступника прокурора Одеської області
на постановуОдеського апеляційного господарського суду від 16.08.2016
у справі№ 915/291/16
господарського суду Миколаївської області
за позовомЗаступника прокурора Миколаївської області в інтересах держави
до1. Миколаївської міської ради; 2. Товариства з обмеженою відповідальністю "Морський спеціалізований порт "Ніка-Тера"
провизнання незаконними та скасування рішень Миколаївської міської ради, визнання недійсним договору оренди, договору про внесення змін до договору оренди
в судовому засіданні взяли участь представники :
від позивача: від відповідача-1: від відповідача-2:Суходольський С.М. (прокурор відділу Генеральної прокуратури України) не з'явились Карук О.О. (довіреність №2067/НК-11 від 15.11.2016)
В С Т А Н О В И В :

Рішенням Господарського суду Миколаївської області (суддя Коваль С.М.) від 29.06.2015, залишеним без змін постановою Одеського апеляційного господарського суду (головуючий суддя - Ярош А.І., судді - Діброва Г.І., Лисенко В.А.) від 16.08.2016, у справі №915/291/15 в позові відмовлено повністю.

В касаційній скарзі позивач просить скасувати ухвалені по справі судові акти та прийняти нове рішення, яким позов задовольнити, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, а саме: ст.ст.19, 140, 141, 143 Конституції України, ст.ст.10, 24, 59 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", ст.ст.12, 79 84, 122 Земельного кодексу України, ст.ст.4, 5, 10, 14 Водного кодексу України, ст.ст.2, 5, 6 Закону України "Про розмежування земель державної та комунальної власності", ст.ст.50, 55, 56 Закону України "Про землеустрій", ст.ст.4, 4-2, 34, 43, 84 ГПК України.

У відзиві на касаційну скаргу Товариство з обмеженою відповідальністю "Морський спеціалізований порт "Ніка-Тера" повністю заперечує викладені в ній доводи.

Представники Миколаївської міської ради не скористались наданим процесуальним правом на участь в засіданні суду касаційної інстанції.

Заслухавши пояснення по касаційній скарзі прокурора відділу Генеральної прокуратури України, який підтримав викладені в ній доводи, заперечення на касаційну скаргу представника відповідача-2, перевіривши повноту встановлення обставин справи та правильність їх юридичної оцінки в постанові апеляційного господарського суду, колегія суддів Вищого господарського суду України приходить до висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Заступник прокурора Миколаївської області в інтересах держави звернувся до Господарського суду Миколаївської області з позовом до Миколаївської міської ради (далі - відповідач-1) та Товариства з обмеженою відповідальністю "Морський спеціалізований порт "Ніка-Тера" (далі - відповідач-2) про:

- визнання незаконним та скасування пункту 6 розділу 1 рішення Миколаївської міської ради від 25.03.2009 року №33/44, яким затверджено технічну документацію із землеустрою та надано в оренду Товариству з обмеженою відповідальністю "Морський спеціалізований порт "Ніка-Тера" земельну ділянку площею 272527кв.м, у тому числі ділянка №1 площею 214913кв.м, ділянка №2 площею 57614кв.м для організації місця локального складання грунтів при проведенні дно заглиблювальних робіт та стоянки суден по вул. Айвазовського, 23 у місті Миколаєві;

- визнання незаконним та скасування пункту 8 розділу 1 рішення Миколаївської міської ради від 22.11.2012 №22/41, яким затверджено технічну документацію із землеустрою щодо складання документа (внесення змін до договору оренди №7506), що посвідчує право користування земельною ділянкою Товариства з обмеженою відповідальністю "Морський спеціалізований порт "Ніка-Тера" загальною площею 237256кв.м для організації місця локального складання грунтів при проведенні днозаглиблюваних робіт та стоянки суден по вул. Айвазовського, 23 у місті Миколаєві;

- визнання недійсним на майбутнє укладеного 14.04.2010 між Миколаївською міською радою та Товариством з обмеженою відповідальністю "Морський спеціалізований порт "Ніка-Тера" договору №7506, який зареєстровано у Миколаївській регіональній філії ДП "Центр ДЗК", про що 16.04.2010 у Державному реєстрі земель вчинено запис № 055;

- визнання недійсним на майбутнє, укладеного 26.12.2012 між Миколаївською міською радою та Товариством з обмеженою відповідальністю "Морський спеціалізований порт "Ніка-Тера" договору №451-12 про внесення змін до договору оренди землі №7506 від 14.04.2010, на підставі якого передано в оренду Товариству земельну ділянку з кадастровим номером :07:004:0105 (право оренди зареєстровано 11.04.2014 у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за № 4271352) та земельну ділянку з кадастровим номером :07:004:0106 (право оренди зареєстровано 11.01.2014 у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за №4270171).

В обґрунтування заявленого позову Заступник прокурора Миколаївської області зазначив, що приймаючи спірні рішення щодо надання у користування земельних ділянок за рахунок донної поверхні Бузького лиману, Миколаївська міська рада перевищила надані їй повноваження, оскільки фактично розпорядилась землями державної власності та внутрішніми морськими водами держави для створення відповідачем-2 портової інфраструктури, що згідно зі ст.ст.84, 122 Земельного кодексу України та ст.14 Водного кодексу України належить до виключної компетенції органів виконавчої влади. Позивач вважає, що спірні ділянки не можуть бути об'єктами земельних правовідносин, адже земельні ділянки є дном лиману межі яких неможливо встановити в натурі та закріпити межовими знаками встановленого зразка. Крім того, позивач зазначив, що всупереч законодавчим приписам проекти землеустрою щодо відведення відповідачу-2 земельних ділянок з кадастровими номерами :07:004:0105, :07:004:0106 не розроблялись, компетентними органами не погоджувались та міською радою не затверджувались, а рішення про їх надання прийнято на підставі технічної документації із землеустрою щодо складання договору оренди та документу, що посвідчує право на земельні ділянки.

Судами встановлено таке.

Пунктом 6 розділу 1 рішення Миколаївської міської ради від 25.03.2009 №33/44 затверджено технічну документацію із землеустрою та надано в оренду ТОВ "МСП "Ніка-Тера" земельну ділянку площею 272527кв.м внутрішніх вод під лиманами, у т.ч. ділянка №1 площею 214913кв.м, ділянка №2 площею 57614кв.м по вул. Айвазовського, 23 у м. Миколаєві, за рахунок земель міста, не наданих у власність чи користування, для організації місця локального складання ґрунтів при проведенні днопоглиблювальних робіт та стоянки суден.

14.04.2010 між Миколаївською міською радою (орендодавець) та ТОВ "Морський спеціалізований порт "Ніка-Тера" (орендар), на підставі рішення Миколаївської міської ради від 25.03.2009 за №33/44, укладено договір оренди землі №7506, за умовами якого орендодавець передає, а орендар приймає в оренду строком на 25 років земельну ділянку загальною площею 272527кв.м для організації місця локального складання ґрунтів при проведенні днозаглиблювальних робіт та стоянки по вул. Айвазовського, 23 у місті Миколаєві.

Відповідно до пункту 5.2. Договору цільове призначення земельної ділянки: на період будівництва - (1.21 УКЦВЗ), після введення в експлуатацію - (1.14.4. УКЦВЗ).

Частина земельної ділянки, а саме площею 67,5 кв.м, яка була передана в оренду порту за Договором оренди №7506, знаходиться під водною поверхнею Бузького лиману.

Пунктом 8 розділу 1 рішення Миколаївської міської ради від 22.11.2012 №22/41 затверджено технічну документацію із землеустрою щодо складання документа (внесення змін до договору оренди №7506) на земельну ділянку загальною площею 237256кв.м, у тому числі ділянка №1 площею 194607кв.м - під озерами, прибережними замкнутими водоймами, лиманами, ділянка №2 площею 42649кв.м - під озерами, прибережними замкнутими водоймами, лиманами, з віднесенням її до земель для розміщення та експлуатації будівель і споруд додаткових транспортних послуг, допоміжних операцій (за функціональним використанням інші землі - землі під водою) для організації місця локального складання ґрунтів при проведенні днозаглиблюваних робіт та стоянки суден по вул. Айвазовського, 23.

На виконання вищевказаного рішення, 26.12.2012 сторонами було укладено Договір про зміни до договору оренди землі від 14.04.2010 №7506, яким, зокрема, пункт 2.1. розділу 2 викладено в такий редакції: "загальною площею 237256 (двісті тридцять сім тисяч двісті п'ятдесят шість) кв.м, у тому числі ділянка № 1 площею 194607кв.м, кадастровий №:07:004:0105, ділянка №2 площею 42649кв.м кадастровий №:07:004:0106"; пункт 5.2. розділу 5 викладено в такий редакції: "Цільове призначення земельної ділянки (12.12.08 УКЦВ3) для розміщення та експлуатації будівель і споруд, додаткових транспортних послуг та допоміжних операцій (за функціональним використанням інші землі - землі під водою)", тощо.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, попередні судові інстанції зазначили, що спірна земельна ділянка знаходиться в межах міста Миколаїв, розташована в акваторії Бузького лиману та належить до земель водного фонду. При цьому, в даному випадку, державою фактично делеговані повноваження органам місцевого самоврядування, до моменту розмежування земель державної і комунальної власності, щодо розпорядження землями державної власності, які знаходяться на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці. Крім того, суди вказали, що оспорюваним рішенням Миколаївської міської ради від 22.11.2012 №22/41 було лише внесено зміни до рішення Миколаївської міської ради від 25.03.2009 №33/44, тобто спірним рішенням не вирішувалось питання про надання (передачу) в користування (оренду) земельних ділянок і не затверджувалась технічна документація щодо якихось нових (інших) земельних ділянок, ніж ті, що передавались в оренду згідно рішення від 25.03.2009 №33/44, а лише вносились зміни до останнього у зв'язку зі зміною розміру вже наданих ним (цим рішенням) в оренду земельних ділянок якими вже користувався відповідач-2.

Втім, з такими висновками не можна погодитись з огляду на таке.

Приписи ст.13 Конституції України визначають, що від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах визначених Конституцією.

Відповідно до ч.3 ст.24 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" органи місцевого самоврядування та їх посадові особи діють лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією і законами України, та керуються у своїй діяльності Конституцією і законами України, актами Президента України, Кабінету Міністрів України, а в Автономній Республіці Крим - також нормативно-правовими актами Верховної Ради і Ради міністрів Автономної Республіки Крим, прийнятими у межах їхньої компетенції.

Відповідно до ч.1 ст.21 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.

Акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування з мотивів їхньої невідповідності Конституції або законам України визнаються незаконними в судовому порядку (ч.10 ст.24 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні").

Відповідно до ст.3 Земельного кодексу України (далі ЗК України) (в редакції від 15.01.2009) земельні відносини регулюються Конституцією України, цим Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.

Земельні відносини, що виникають при використанні надр, лісів, вод, а також рослинного і тваринного світу, атмосферного повітря, регулюються цим Кодексом, нормативно-правовими актами про надра, ліси, води, рослинний і тваринний світ, атмосферне повітря, якщо вони не суперечать цьому Кодексу.

Відповідно до ч.3 ст.2 Водного кодексу України (далі ВК України) (в редакції від 03.06.2008) земельні, гірничі, лісові відносини, а також відносини щодо використання та охорони рослинного і тваринного світу, територій та об'єктів природно-заповідного фонду, атмосферного повітря, виключної (морської) економічної зони та континентального шельфу України, що виникають під час користування водними об'єктами, регулюються відповідним законодавством України.

Відповідно до ст.3 ВК України (в редакції від 03.06.2008) усі води (водні об'єкти) на території України становлять її водний фонд.

До водного фонду України належать:

1) поверхневі води: природні водойми (озера); водотоки (річки, струмки); штучні водойми (водосховища, ставки) і канали; інші водні об'єкти;

2) підземні води та джерела;

3) внутрішні морські води та територіальне море.

Відповідно до ст.1 ВК України (в редакції від 03.06.2008) водний об'єкт - природний або створений штучно елемент довкілля, в якому зосереджуються води (море, річка, озеро, водосховище, ставок, канал, водоносний горизонт).

Відповідно до ст.4 ВК України (в редакції від 03.06.2008) до земель водного фонду належать землі, зайняті:

морями, річками, озерами, водосховищами, іншими водоймами, болотами, а також островами;

прибережними захисними смугами вздовж морів, річок та навколо водойм;

гідротехнічними, іншими водогосподарськими спорудами та каналами, а також землі, виділені під смуги відведення для них;

береговими смугами водних шляхів.

Відповідно до ст.5 ВК України (в редакції від 03.06.2008) до водних об'єктів загальнодержавного значення належать: 1) внутрішні морські води та територіальне море; 2) підземні води, які є джерелом централізованого водопостачання; 3) поверхневі води (озера, водосховища, річки, канали), що знаходяться і використовуються на території більш як однієї області, а також їх притоки всіх порядків; 4) водні об'єкти в межах територій природно-заповідного фонду загальнодержавного значення, а також віднесені до категорії лікувальних.

До водних об'єктів місцевого значення належать: 1) поверхневі води, що знаходяться і використовуються в межах однієї області і які не віднесені до водних об'єктів загальнодержавного значення; 2) підземні води, які не можуть бути джерелом централізованого водопостачання.

Таким чином, законодавство розрізняє два види об'єктів цивільних правовідносин: водні об'єкти (загальнодержавного і місцевого значення) та землі водного фонду, розпорядження якими здійснюють відповідні органи місцевого самоврядування та органи державної виконавчої влади.

Відповідно до ст.6 ВК (в редакції від 03.06.2008) води (водні об'єкти) є виключно власністю народу України і надаються тільки у користування.

Народ України здійснює право власності на води (водні об'єкти) через Верховну Раду України, Верховну Раду Автономної Республіки Крим і місцеві Ради.

Окремі повноваження щодо розпорядження водами (водними об'єктами) можуть надаватися відповідним органам державної виконавчої влади та Раді міністрів Автономної Республіки Крим.

Відповідно до ч.ч.2, 6 ст.14 ВК України (в редакції від 03.06.2008) до відання Кабінету Міністрів України у галузі управління і контролю за використанням і охороною вод та відтворенням водних ресурсів належить: розпорядження водними об'єктами загальнодержавного значення; визначення порядку діяльності органів виконавчої влади у галузі використання і охорони вод та відтворення водних ресурсів, координація їх діяльності.

Відповідно до ч.ч.5-8 ст.51 ВК України (в редакції від 03.06.2008) орендодавцями водних об'єктів загальнодержавного значення є Кабінет Міністрів України та місцеві державні адміністрації.

Розподіл повноважень щодо передачі водних об'єктів загальнодержавного значення визначається Кабінетом Міністрів України відповідно до цього Кодексу та інших законів України.

Право водокористування на умовах оренди оформляється договором, погодженим з державними органами охорони навколишнього природного середовища та водного господарства.

Умови, строки і збір за оренду водних об'єктів (їх частин) визначаються в договорі оренди за згодою сторін.

Відповідно до ч.1 ст.85 ВК України (в редакції від 03.06.2008) порядок надання земель водного фонду в користування та припинення права користування ними встановлюється земельним законодавством.

Відповідно до ч.1 ст.59 ЗК України (в редакції від 15.01.2009) землі водного фонду можуть перебувати у державній, комунальній та приватній власності.

Відповідно до ч.4 ст.59 ЗК України (в редакції від 15.01.2009) громадянам та юридичним особам органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування із земель водного фонду можуть передаватися на умовах оренди земельні ділянки прибережних захисних смуг, смуг відведення і берегових смуг водних шляхів, а також озера, водосховища, інші водойми, болота та острови для сінокосіння, рибогосподарських потреб, культурно-оздоровчих, рекреаційних, спортивних і туристичних цілей, проведення науково-дослідних робіт тощо.

Аналогічне положення передбачено ч.3 ст.85 ВК України.

Втім, вирішуючи спір у справі, попередні судові інстанції зазначених вище приписів законодавства не врахували, у зв'язку з чим, не надали належної правової оцінки правомірності надання міською радою спірної земельної ділянки, зайнятої внутрішніми морськими водами, зокрема - лиманами, саме для потреб визначених рішенням - для організації місця локального складання ґрунтів при проведенні днопоглиблювальних робіт та стоянки суден, та не спростували доводи позивача про неможливість надання в оренду юридичним особам внутрішніх морських вод, які є об'єктами загальнодержавного значення, для розміщення та обслуговування об'єктів портової інфраструктури.

До розмежування земель державної та комунальної власності повноваження щодо розпорядження землями (крім земель, переданих у приватну власність, та земель, зазначених в абзацах другому та четвертому цього пункту) в межах населених пунктів здійснюють відповідні сільські, селищні, міські ради з урахуванням вимог абзацу третього цього пункту, а за межами населених пунктів - відповідні органи виконавчої влади (п.12 Розділу Х Перехідних положень ЗК України).

Судами попередніх інстанцій зазначено, що спірна земельна ділянка знаходиться в межах міста Миколаїв, розташована в акваторії Бузького лиману та належить до земель водного фонду. При цьому, в даному випадку, державою фактично делеговані повноваження органам місцевого самоврядування, до моменту розмежування земель державної і комунальної власності, щодо розпорядження землями державної власності, які знаходяться на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці і не зайняті водними об'єктами загальнодержавного значення.

Разом з тим, суди в порушення приписів ст. 42, 43 ГПК України, не спростували доводи позивача про те, що відомості про віднесення спірної ділянки до комунальної форми власності, внесено у зв'язку з прийняттям міською радою рішень, якими остання за відсутності повноважень розпорядилась земельною ділянкою державної форми власності та на підставі технічної документації із землеустрою, виготовленої на замовлення відповідача-2.

Таким чином, перевіривши у відповідності до частини 2 статті 1115 ГПК України юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення у рішенні місцевого та постанові апеляційного господарського суду, колегія суддів дійшла висновків, що господарські суди в порядку статей 43, 99, 101 ГПК України не розглянули всебічно, повно та об'єктивно в судовому процесі всі обставини справи в їх сукупності; не дослідили подані сторонами в обґрунтування своїх вимог та заперечень докази, невірно застосували норми матеріального та процесуального права, що регулюють спірні правовідносини.

Допущені порушення процесуальних норм унеможливлюють встановлення фактичних обставин справи, що мають значення для вирішення даного спору. З огляду на межі повноважень касаційної інстанції, визначені статтею 1117 ГПК України, постанову та рішення у даній справі слід скасувати, направивши справу на новий розгляд до місцевого господарського суду.

Керуючись ст.ст.1115, 1117, 1118, п.3 ч.1 ст.1119, ч.1 ст.11110, п.3 ч.2 ст.11110, ст.11111 ГПК України, Вищий господарський суд України ,-

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу Першого заступника прокурора Одеської області задовольнити частково.

Постанову Одеського апеляційного господарського суду від 16.08.2016 та рішення Господарського суду Миколаївської області від 29.06.2016 у справі №915/291/16 - скасувати.

Справу № 915/291/16 направити на новий розгляд до Господарського суду Миколаївської області.

Головуючий-суддя С. Бакуліна

Судді І. Ходаківська

О. Поляк