ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"22" листопада 2016 р.Справа № 916/5172/15
Одеський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Ярош А.І.

Суддів: Лисенко В.А., Гладишевої Т.Я.,

секретар судового засідання Молодов В.С.,

за участю представників сторін:

від позивача ОСОБА_1, голова правління;

від відповідача ОСОБА_2, за довіреністю;

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Громадського об'єднання «Садівниче об'єднання громадян «ОСОБА_3 балка»

на рішення господарського суду Одеської області від 12 вересня 2016 року

по справі №916/5172/15

за позовом Громадського об'єднання «Садівниче об'єднання громадян «ОСОБА_3 балка»

до Відкритого акціонерного товариства "Енергопостачальна компанія «Одесаобленерго»

про розірвання договору,

ВСТАНОВИВ:

Громадська організація „Садівниче обєднання громадян «ОСОБА_3 балка» (далі Позивач) звернулась до господарського суду Одеської області з позовом до Відкритого акціонерного товариства „Енергопостачальна компанія «Одесаобленерго» (далі Відповідач) про розірвання договору про постачання електроенергії, посилаючись на те, що, на думку позивача (Споживача за договором) вказаний договір носить «формальний» характер, так як всі споживачі мають окремі рахунки та сплачують за спожиті послуги напряму до Іллічівського РЕМ, неможливо врахувати дійсний обсяг спожитої електроенергії, що унеможливлює встановити за що дійсно сплачує споживач.

Позивач направляв відповідачеві лист про розірвання вказаного договору, на що відповідач відповів, що розірвання договору приведене до припинення постачання електроенергії позивачеві.

Рішенням господарського суду Одеської області від 12 вересня 2016 року по справі №916/5172/15 (суддя Никифорчук М.І.) у задоволенні позову Громадської організації „Садівниче обєднання громадян „ОСОБА_3 - відмовлено повністю, з підстав того, що члени Садівничого товариства користувачі електроенергії, є власниками розподільчих мереж товариства. Вони несуть колективну відповідальність за електроенергію, спожиту в загальних мережах товариства з урахуванням втрат технологічного (втрати в лініях, лічильниках і т.п ) і комерційного (розкрадання) характеру.

При цьому, за висновками суду, позивач не обґрунтував настання обставин, передбачених ч. 2 ст. 652 ЦК України, що є підставою для внесення змін чи розірвання договору.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, Громадська організація „Садівниче обєднання громадян «ОСОБА_3 балка» звернулась до Одеського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення господарського суду Одеської області скасувати повністю та прийняти рішення, яким задовольнити позов повністю.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, апелянт посилається на процесуальні порушення, допущені судом першої інстанції, а саме те, що представник не був присутнім в судовому засіданні, оскільки не отримував поштової кореспонденції.

По суті, апелянт вважає необґрунтованим висновок суду про відсутність підстав для розірвання договору, оскільки на даний час Іллічівський РЕМ в порушення ст.651 ЦК України та п.9.4. договору, фактично примусово продовжує надавати електричну енергію та відмовляється розривати договір про постачання електричної енергії.

З апеляційної скарги вбачається, що після укладення договору у квітні 2006 року фактично кожен член ГО «ОСОБА_3 балка» уклав індивідуальний прямий договір з Іллічівським РЕМ на постачання електроенергії. Тобто, по кожному індивідуальному договору кожен споживач самостійно контролює прилад обліку електричної енергії та сплачує грошові кошти за спожиту електроенергію відповідно до свого індивідуального рахунку.

ГО «ОСОБА_3 балка» не може забезпечити безперешкодний доступ уповноважених представників постачальника електричної енергії до засобів (систем) обліку електроенергії, вимірювання потужності та контролю показників якості електроенергії, оскільки доступ до вказаних обєктів мають лише споживачі, які мають прямі укладені договори про постачання електроенергії з Іллічівським РЕМ.

Апелянт зазначає, що електричні мережі, які використовуються для постачання електричної енергії для ГО «ОСОБА_3 балка», не знаходяться на балансі ГО «ОСОБА_3 балка» та Іллічівського РЕМ.

Будь-якої плати від постачальника за електричні мережі, які використовуються при поданні електричної енергії до її споживача, ніхто не отримує.

Скаржник зауважує, що не має фізичної можливості проконтролювати та здійснити облік спожитої електроенергії усіма субспоживачами, оскільки вони мають індивідуальні договори з Іллічівським РЕМ.

Відповідно до ст.85 ГПК України, в судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частину постанови.

Дослідивши матеріали справи, вислухавши представників сторін, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів дійшла висновку про необгрунтованість висновків суду першої інстанції, однак, при цьому, відсутність підстав для скасування рішення суду, з наступних мотивів.

Як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено судом першої інстанції, 10.04.2006р. між Відкритим акціонерним товариством Енергопостачальною компанією «Одесаобленерго» (наразі ПАТ «ЕК Одесаобленерго») (Постачальник електричної енергії) та Громадською організацією «Садівниче обєднання громадян «ОСОБА_3 балка» (Споживач) був укладений Договір №И1366 про постачання електричної енергії, відповідно до п.1 якого Постачальник електричної енергії продає електричну енергію Споживачу для забезпечення потреб електроустановок Споживача з приєднаною потужністю, величини якої по площадках вимірювання та точках продажу визначені додатком «Графік зняття показів засобів обліку електричної енергії», а Споживач оплачує Постачальнику вартість використаної (купленої) електричної енергії та здійснює інші платежі згідно з умовами цього Договору.

Точка продажу електричної енергії межа балансової належності, на якій відбувається перехід права власності на електричну енергію визначена додатком «Акт розмежування балансової належності електромереж та експлуатаційної відповідальності сторін» між Постачальником та Споживачем або інша межа обумовлена окремим додатком до Договору.

У пункті 9 Договору №И1366 від 10.04.2006р. сторони визначили, що Договір набирає чинності з дня його підписання і укладається на строк до 31.12.2006р. Договір вважається щорічно продовженим, якщо за місяць до закінчення терміну дії договору жодною із Сторін не буде заявлено про припинення його дії або перегляд його умов.

06.10.2015р. ГО «СОГ «ОСОБА_3 балка» звернулось до Керівника Іллічівського РЕМ ПАТ «ЕК Одесаобленерго» з листом №610/ГО, в якому зазначило, що за рішенням зборів членів ГО «СОГ «ОСОБА_3 балка» вирішено ініціювати припинення дії та розірвання Договору №И1366 від 10.04.2006р.

08.10.2015р. ПАТ «ЕК Одесаобленерго» на лист №610/ГО повідомило ГО «СОГ «ОСОБА_3 балка» про те, що вважає розірвання Договору за ініціативою ГО «СОГ «ОСОБА_3 балка» в односторонньому порядку на даний час неможливим. Крім того, у вказаному листі зазначено, що розірвання договору на поставку електроенергії призведе до припинення електропостачання споживачам, що проживають на території садівничого обєднання, оскільки електричні мережі, від яких підключені електроустановки споживачів, знаходяться на балансі позивача.

Вважаючи відмову відповідача від розірвання договору незаконною, позивач звернувся до суду з позовом про розірвання договору на підставі ст.188 ГК України, ст. 651 ЦК України.

Дослідивши умови договору, судова колегія дійшла наступних висновків.

Відповідно до ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно з ст. 525, 526 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Аналогічні положення містяться в ч. 1, ч. 7 ст. 193 ГК України.

Взаємовідносини між позивачем та відповідачем щодо укладання, виконання, зміни та припинення Договору, регулюються нормами ЦК України, ГК України, Законом України "Про електроенергетику" та Правилами користування електричною енергією, затвердженими постановою НКРЕ України від 31.07.1996 року № 28, зареєстрованими у Міністерстві юстиції України 02.08.1996 року за № 417/1442 з наступними змінами і доповненнями (далі ПКЕЕ).

Відповідно до ч. 1 ст. 26 Закону України "Про електроенергетику" споживання енергії можливе лише на підставі договору з енергопостачальником (яким є відповідач).

Відповідно до п. 1.3 ПКЕЕ, постачання електричної енергії для забезпечення потреб електроустановки здійснюється на підставі договору про постачання електричної енергії, що укладається між власником цієї електроустановки (уповноваженою власником особою) та постачальником електричної енергії за регульованим тарифом, або договору про купівлю-продаж електричної енергії, що укладається між власником цієї електроустановки (уповноваженою власником особою) та постачальником електричної енергії за нерегульованим тарифом.

Відповідно до п. 1.6 ПКЕЕ, договір про постачання електричної енергії на основі типового договору (додаток 3 до ПКЕЕ) укладається постачальником електричної енергії за регульованим тарифом з усіма споживачами та субспоживачами (крім населення), об'єкти яких розташовані на території здійснення ліцензованої діяльності постачальником електричної енергії за регульованим тарифом.

Умови договору про купівлю-продаж електричної енергії між споживачем (субспоживачем) та постачальником електричної енергії за нерегульованим тарифом визначаються за згодою сторін. Цей договір укладається відповідно до законодавства України.

Відповідно до п. 5.1 ПКЕЕ договір про постачання електричної енергії є основним документом, який регулює відносини між постачальником електричної енергії за регульованим тарифом, що здійснює свою діяльність на закріпленій території, і споживачем та визначає зміст правових відносин, прав та обов'язків сторін.

Споживання електричної енергії без договору не допускається (абз.2 п.5.1. ПКЕЕ).

Додатком 3 до ПКЕЕ є затверджений Типовий договір про постачання електричної енергії. Пункт 9.4 Типового договору встановлює, що договір вважається продовженим на наступний календарний рік, якщо за місяць до закінчення терміну дії договору жодною із Сторін не буде заявлено про припинення його дії або перегляд його умов.

Аналогічну умову передбачено і пунктом 9 Договору №И1366 від 10.04.2006р.

Отже, сторони договору обумовили можливість його припинення в позасудовому порядку.

Як зазначено вище, позивач попередив відповідача про припинення дії Договору, відповідно до п. 9 Договору, шляхом направлення 06.10.2015р. листа №610/ГО до Іллічівського РЕМ ПАТ «ЕК Одесаобленерго», в якому зазначило, що за рішенням зборів членів ГО «СОГ «ОСОБА_3 балка» вирішено ініціювати припинення дії та розірвання Договору №И1366 від 10.04.2006р. (а.с.81).

Відповідно до ст. 202 ГК України господарське зобов'язання припиняється: виконанням, проведеним належним чином; зарахуванням зустрічної однорідної вимоги або страхового зобов'язання; у разі поєднання управленої та зобов'язаної сторін в одній особі; за згодою сторін; через неможливість виконання та в інших випадках, передбачених цим Кодексом або іншими законами.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ст. 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 598 ЦК України зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Припинення зобов'язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом.

Відповідно до ч.ч.1; 3 ст. 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. У разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим.

Матеріали справи свідчать про те, що позивач скористався своїм правом та здійснив дії щодо припинення Договору шляхом надсилання відповідного повідомлення відповідачу, що відповідає ст. 188 ГК України та умовам п.9.4 спірного договору.

Відповідно до положень п.п.7 п.7.5 Постанови Національної комісії з питань регулювання електроенергетики України від 31 липня 1996 року N 28 «Про затвердження Правил користування електричною енергією», постачальник електричної енергії (електропередавальна організація або основний споживач за погодженням постачальника електричної енергії) зобов'язаний, попередивши споживача не пізніше ніж за три робочих дні, припинити повністю або частково постачання йому електричної енергії (передачу або спільне використання технологічних електричних мереж), у тому числі на виконання припису представника відповідного органу виконавчої влади, у разі закінчення терміну дії, розірвання або неукладення між суб'єктами господарювання договорів, наявність яких передбачена цими Правилами.

Аналізуючи умови спірного договору, судова колегія вважає, що в даному випадку мало місце припинення зобовязання у звязку із закінченням терміну дії договору, про що було заявлено однією із сторін договору.

Відповідно до п. 6.18 Правил користування електричною енергією, затверджених Постановою НКРЕ від 31.07.1996р. № 28, у разі звільнення займаного приміщення та/або остаточного припинення користування електричною енергією споживач зобов'язаний повідомити постачальника електричної енергії та (у разі наявності відповідного договору) електропередавальну організацію або основного споживача не пізніше ніж за 20 робочих днів до дня звільнення приміщення та/або остаточного припинення користування електричною енергією та надати заяву щодо розірвання договору, і в цей самий термін здійснити сплату всіх видів платежів, передбачених відповідними договорами, до заявленого споживачем дня звільнення приміщення та/або остаточного припинення користування електричною енергією включно.

Постачальник електричної енергії зобов'язаний припинити постачання електричної енергії за договором, а електропередавальна організація (основний споживач) - передачу електричної енергії (спільне використання технологічних електричних мереж) з заявленого споживачем дня звільнення приміщення та/або остаточного припинення користування електричною енергією.

Крім того, суд наголошує, що жодна особа не може бути примушена до укладання договору відповідно до ст.627 ЦК України, яка містить положення про вільне волевиявлення сторін при укладенні договору, за виключенням договорів, укладення яких є обов'язковим на підставі закону та в інших випадках, встановлених законом,

За таких обставин, судова колегія зазначає, що суд першої інстанції дійшов помилкових висновків про чинність спірного договору на даний час, оскільки станом на 01.01.2016 року між позивачем та відповідачем були відсутні договірні відносини щодо постачання електричної енергії в зв'язку з закінченням дії Договору.

При цьому, матеріали справи свідчать про те, що після закінчення строку дії договору сторони підтримували взаємовідносини з приводу постачання електричної енергії та оплати за неї, до квітня 2016 року включно, про що свідчать акти про обсяги спожитої електроенергії ГО СОГ «ОСОБА_3 балка» з січня по березень 2016 року та копії квитанцій про сплату рахунків за електроенергію (а.с.116-119).

Судова колегія зазначає, що вказані акти свідчать не про автоматичну пролонгацію умов договору, а про наявність позадоговірних відносин, які полягають в фактичному постачанні електричної енергії відповідачем, та оплату фактично поставленої електроенергії позивачем, саме з тих підстав, що позивачем завчасно було заявлено про припинення дії договору.

Враховуючи правову оцінку дійсних правовідносин існуючих по даній справі, термін дії спірного договору № И1366 від 10.04.2006р. закінчився 31.12.2015р. , та відсутні докази істотного порушення умов договору згідно з приписами ст. 651 ЦК України, тому судова колегія не вбачає підстав для його розірвання.

Судова колегія не приймає доводи відповідача про відсутність технічної можливості для розірвання договору через наявність однолінійної схеми підключення (тобто через лічильник, встановлений за даним договором, поставляється електроенергія і іншим особам, а відключення електроенергії від даної лінії призведе до припинення електропостачання іншим особам, підключеним до мереж позивача).

Матеріали справи не містять переліку усіх осіб, які користуються електроенергією, через лінію, встановлену за спірним договором, а також переліку приладів вуличного освітлення, які приєднані до мереж за спірним договором.

Листом від 07.12.2015 року №101/28/03-6387 ПАТ «ЕК «Одесаобленерго» повідомило позивача про те, що «при проведенні обстеження зазначених мереж спеціалістами Іллічівського РЕМ встановлено наявність вуличного освітлення, яке приєднане до цих мереж» (а.с.89).

Разом з тим, жодних доказів в підтвердження вказаної інформації відповідачем не надано.

Крім того, відповідачем не доведено належними та допустимими доказами в розумінні ст.ст.32-34 ГПК України технічної неможливості підключити інших споживачів в інший спосіб.

Суд критично оцінює акт розмежування балансової належності електромереж та експлуатаційної відповідальності сторін (а.с.27), оскільки його копія не містить ані підписів уповноважених представників сторін, ані відбитків печаток підприємств, також копія не завірена належним чином.

Отже, зазначений акт не приймається судом в якості належного та допустимого доказу у розумінні ст.ст.32-34 ГПК України.

Таким чином, неможливо встановити, на балансі якої особи наразі знаходяться електричні мережі, від яких підключені прилади обліку інших споживачів.

Доводи апелянта про неотримання судової кореспонденції, що стало перешкодою для прийняття участі в суді першої інстанції, судова колегія відхиляє, виходячи з такого.

Як вбачається з матеріалів справи, процесуальні документи суду першої інстанції надсилались за адресою ГО «СОГ «ОСОБА_3 балка», яка внесена до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, а саме Одеська обл., Овідіопольський р-н, с. Чорноморка, вул.Макарова, 42.

Відповідно до п.3.1 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України, від 26.12.2011р. № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції", місцезнаходження юридичної особи або місце проживання фізичної особи - підприємця визначається на підставі відомостей, внесених до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців (стаття 17 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців"); порядок доступу судів загальної юрисдикції до відомостей названого реєстру визначено відповідним Положенням, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 31.07.2013 N 1556/5 (з подальшими змінами).

Пунктом 3.9.1 Постанови визначено, що за змістом зазначеної статті 64 ГПК, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

Отже, враховуючи викладене, оскільки всю судову кореспонденцію було направлено за адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, судова колегія вважає, що ГО «СОГ «ОСОБА_3 балка» було належним чином повідомлено про судовий розгляд в суді першої інстанції.

За таких обставин, судова колегія відхиляє доводи апелянта про процесуальні порушення суду першої інстанції, а саме розгляд справи без участі належним чином повідомленої сторони.

Відповідно до положень п.12 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України, від 17.05.2011, № 7 "Про деякі питання практики застосування розділу XII Господарського процесуального кодексу України", не підлягає скасуванню судове рішення, якщо апеляційною інстанцією буде з'ясовано, що його резолютивна частина є правильною, хоча б відповідні висновки місцевого господарського суду й не були належним чином обґрунтовані у мотивувальній частині рішення. Водночас апеляційний господарський суд у мотивувальній частині своєї постанови не лише вправі, а й повинен зазначити власну правову кваліфікацію спірних відносин та правову оцінку обставин справи.

За таких обставин, перевіривши законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду, оскільки висновки суду першої інстанції є передчасними та необґрунтованими, однак резолютивна частина є правильною, колегія суддів не вбачає підстав, передбачених ст.104 ГПК України, для скасування рішення суду першої інстанції.

Підсумовуючи вищевикладене, оскаржуване судове рішення підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга залишенню без задоволення.

Керуючись ст.99, п.1 ст.103, 105 Господарського процесуального кодексу України, апеляційний господарський суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Громадського об'єднання «Садівниче об'єднання громадян «ОСОБА_3 балка» залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Одеської області від 12 вересня 2016 року по справі №916/5172/15 залишити без змін.

Постанова набирає чинності з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого господарського суду України.

Повний текст постанови підписаний 25.11.2016 року

Головуючий суддя А.І. Ярош

Суддя Т.Я. Гладишева

Суддя В.А. Лисенко