ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.11.2016 р. Справа №917/1749/16

за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, АДРЕСА_1

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Пирятинський делікатес", вул. Наглого Марка 46, с.Дейманівка, Пирятинський район, Полтавська область,37050

про стягнення 93 221,80 грн. заборгованості за договором поставки № 36/15 від 25.08.2016 року

Суддя Тимощенко О.М

Представники сторін:

від позивача - Кунтий Н.О., адвокат, свідоцтво № 1207 від 27.09.2006 року

від відповідача - не з'явився

В судовому засіданні 29.11.2016 року суд оголосив вступну та резолютивну частини рішення на підставі ст. 85 ГПК України та повідомив дату складання повного рішення.

Обставини справи: до господарського суду звернувся із позовом фізична особа-підприємець ОСОБА_1 про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Пирятинський делікатес" 93 221,80 грн. заборгованості за договором поставки № 36/15 від 25.08.2016 року, а також 5000 витрат на оплату послуг адвоката.

В судовому засіданні 29.11.2016 року представник позивача підтримав позовні вимоги та наполягав на їх задоволенні в повному обсязі.

Відповідач відзив на позов не надав, його представник в судове засідання не з'явився, був належним чином та завчасно повідомлений про дату і час слухання справи.

28.11.2016 року до суду надійшло клопотання від відповідача про відкладення розгляду справи в зв'язку з неможливістю забезпечити явку представника (участь в іншому засіданні).

Представник позивача заперечував проти відкладення розгляду справи.

Стаття 22 ГПК України зобов'язує сторони та інших учасників процесу добросовісно користуватись належними їм процесуальними правами. Явка в судове засідання представників сторін - це право, а не обов'язок, справа може розглядатись без їх участі, якщо нез'явлення цих представників не перешкоджає вирішенню спору.

Господарський суд з урахуванням обставин конкретної справи може не брати до уваги доводи учасника судового процесу щодо відкладення розгляду справи у зв'язку з відсутністю його представника (з причин, пов'язаних з відпусткою, хворобою, службовим відрядженням, участю в іншому судовому засіданні і т.п.). При цьому господарський суд виходить з того, що у відповідних випадках такий учасник судового процесу не позбавлений права і можливості забезпечити за необхідності участь у судовому засіданні іншого представника згідно з частинами першою-четвертою статті 28 ГПК, з числа як своїх працівників, так і осіб, не пов'язаних з ним трудовими відносинами. Неможливість такої заміни представника підлягає доведенню учасником судового процесу на загальних підставах (статті 32-34 ГПК).

Таким чином, відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Відповідачем не подано доказів, що представник відповідача, який не мав можливості з'явитись на вказане судове засідання, є єдиним можливим представником підприємства, за відсутності якого справа не може бути розглянута. Крім того, відповідачем також не подано і доказів участі представника в іншому судовому засіданні. При цьому суд звертає увагу відповідача на те, що він мав достатньо часу для подачі суду своїх заперечень, яким не скористався. Можливість подачі таких заперечень (відзиву) мала місце незалежно від явки представника в судове засідання (шляхом направлення поштою чи на електронну адресу суду).

Застосовуючи згідно з ч. 1 ст. 4 ГПК України, ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» при розгляді справи частину 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, суд зазначає, що праву особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується обов'язок добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (пункт 35 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії» («Union Alimentaria Sanders S.A. v. Spain») від 07.07.1989 р.).

Зважаючи на викладені вище обставини, клопотання відповідача про відкладення розгляду справи задоволенню не підлягає.

Враховуючи, що неявка відповідача в судове засідання не перешкоджає розгляду спору по суті, суд вважає за можливе здійснити розгляд справи за наявними в ній матеріалами відповідно до статті 75 ГПК України за відсутності представника відповідача.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши та оцінивши подані докази, суд встановив:

Між сторонами укладено договір поставки №36/15 від 25.08.2016 року ( арк. справи 6-8). При укладенні договору сторони, зокрема, узгодили наступне:

- постачальник (позивач) зобов'язується передати у власність покупця (відповідач) товар, а покупець зобов'язується прийняти товар і оплатити його на умовах цього договору (1.1);

- сума договору визначається як загальна вартість поставленого товару визначеного у накладних на передачу товару від продавця покупцеві протягом дії даного договору. Накладні на передачу товару є невід'ємними частинами даного договору (п.2.2);

- розрахунок за цим договором між постачальником і покупцем провадиться у національній валюті - гривні - безготівково, шляхом перерахування коштів покупцем на розрахунковий рахунок постачальника (на реквізити, вказані в цьому договорі) у строк не більше 7 (семи) банківських днів з моменту поставки ( п.5.1);

- товар вважається поставленим та переданим у власність з моменту підписання повноважним представником покупця відповідних документів, що свідчать про реальне отримання товару (п.6.4);.

- конкретний асортимент, кількість та вартість товару визначаються у накладних на товар, які після складання становлять невід'ємну частину даного договору ( п.1.2).

25.08.2016 року сторони також підписали додаткову угоду до договору №36/15 ( арк. справи 9), якою доповнили договір п.2.1.1 та 2.1.2 стосовно податкових накладних та випадків анулювання статусу платника податку на додану вартість.

В обґрунтування позовних вимог позивач стверджує, що згідно договору поставки № 36/15 від 25 серпня 2016р. відповідачу було поставлено сало свиняче бокове заморожене, лопатку без кості свинячу морожену та тримінг свинячий на загальну суму 123221,80 грн., що підтверджується видатковими накладними №1531 від 27 серпня 2016р., №1583 від 31 серпня 2016р. та товарно-транспортними накладними №Р1531 від 27 серпня 2016р., №Р1583 від 31 серпня 2016р. Свої зобов'язання по оплаті за поставлену продукцію відповідач виконав частково, станом на 10.10.2016р. заборгованість відповідача перед ФО-П ОСОБА_1 складає 93221,80 грн.

При вирішенні спору суд виходить з наступного.

Згідно ст. 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст. 629 Цивільного кодексу України). Відповідно до ст. 631 Цивільного кодексу України, строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права та виконати обов'язки відповідно до договору.

У відповідності до ст. 509 Цивільного кодексу України, ст. 173 Господарського кодексу України, в силу господарського зобов'язання, яке виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання, один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Згідно ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання повинно виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах ставляться.

Матеріали справи свідчать, що між сторонами виникли зобов'язання з договору поставки.

В силу ст. 712 Цивільного кодексу України продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Статтею 265 Господарського кодексу України визначено, що за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно з ч. 1 ст. 662 Цивільного кодексу України на продавця покладено обов'язок передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу.

Судом встановлено, що за накладними №1531 від 27 серпня 2016р., №1583 від 31 серпня 2016р. та товарно-транспортними накладними №Р1531 від 27 серпня 2016р., №Р1583 від 31 серпня 2016р. (арк. справи 10-11,14-15) позивач поставив відповідачу товар на загальну суму 123 221,80 грн. Факт отримання товару відповідачем підтверджується довіреностями № 769 від 25.08.2016 року та від 759 від 30.08.2016 року ( арк. справи 12-13), його печатками і підписами уповноважених осіб відповідача на вказаних вище накладних.

Отже, підписавши договір № 36/15, накладні №1531 від 27 серпня 2016р., №1583 від 31 серпня 2016р. та товарно-транспортні накладні №Р1531 від 27 серпня 2016р., №Р1583 від 31 серпня 2016р., отримавши за довіреностями № 769 від 25.08.2016 року та від 759 від 30.08.2016 року товар, відповідач визнавав у нього наявність зобов'язання з оплати отриманого товару.

За змістом статті 692 ЦК України покупець зобов'язаний оплатити продукцію (товар) після його прийняття або прийняття товарно-розпорядчих документів на нього, якщо договором чи товарно-розпорядчими документами не визначено іншого строку оплати.

Взяті на себе зобов'язання відповідач виконав не в повному обсязі, отриманий товар оплатив частково, станом на час розгляду справи сума боргу становить 93 221,80 грн., що не спростовується відповідачем.

Відповідно до ч. 1 ст. 8 Конституції України в Україні визначається та діє принцип верховенства права. Ст. 129 Конституції України передбачає, що суддя, здійснюючи правосуддя, є незалежним та керується верховенством права. Згідно ст. 3 Цивільного Кодексу України загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, неприпустимість позбавлення права власності, крім випадків, встановлених Конституцією України та законом; свобода договору; свобода підприємницької діяльності; судовий захист цивільного права та інтересу; справедливість, добросовісність та розумність.

Таким чином, на підставі матеріалів справи суд дійшов висновку, що позовні вимоги обґрунтовані, підтверджуються наявними доказами ( в мат.справи), відповідачем не заперечуються і не спростовуються, а тому підлягають задоволенню.

Позивач також наполягає на відшкодуванні за рахунок відповідача судових витрат на оплату послуг адвоката та судовий збір.

Відповідно до ст.44 ГПК України судові витрати складаються з судового збору, сум, що підлягають сплаті за проведення судової експертизи, призначеної господарським судом, витрат, пов'язаних з оглядом та дослідженням речових доказів у місці їх знаходження, оплати послуг перекладача, адвоката та інших витрат, пов'язаних з розглядом справи.

Згідно п.6.3. постанови пленуму Вищого господарського суду України від 21.02.2013р. за № 7 витрати позивачів та відповідачів, третіх осіб, пов'язані з оплатою ними послуг адвокатів, адвокатських бюро, колегій, фірм, контор та інших адвокатських об'єднань з надання правової допомоги щодо ведення справи в господарському суді, розподіляються між сторонами на загальних підставах, визначених частиною п'ятою статті 49 ГПК.

Відшкодування цих витрат здійснюється господарським судом шляхом зазначення про це у рішенні, ухвалі, постанові за наявності документального підтвердження витрат, як-от угоди про надання послуг щодо ведення справи у суді та/або належно оформленої довіреності, виданої стороною представникові її інтересів у суді, платіжного доручення або іншого документа, який підтверджує сплату відповідних послуг, а також копії свідоцтва адвоката, який представляв інтереси відповідної сторони, або оригінала ордеру адвоката, виданого відповідним адвокатським об'єднанням, з доданням до нього витягу з договору, в якому зазначаються повноваження адвоката як представника або обмеження його прав на вчинення окремих процесуальних дій.

В підтвердження понесених витрат на адвоката позивачем надано свідоцтво на право зайняття адвокатською діяльністю № 1207 від 27.09.2006 року, договір № 12/24 від 01.12.2014 року, укладений із адвокатом на підставі свідоцтва № 1207 від 27.09.2006 року, акт здавання-приймання від 24.11.2016 року, довіреність від 23.09.2016 року та квитанція до прибуткового касового ордеру від 24.11.2016 року, за якими позивачем було сплачено адвокату 5000 грн. за надання правової допомоги в даній справі (арк. справи 17,38-41).

Отже, витрати на оплату послуг адвоката є підтвердженими та співрозмірними із сумою позову.

З урахуванням приписів статті 49 ГПК України судовий збір та витрати на оплату послуг адвоката, понесені позивачем, відшкодовуються останньому за рахунок відповідача.

На підставі матеріалів справи та керуючись ст. ст. 33,43, 49, 75,82-85 ГПК України, суд -

В И Р І Ш И В :

1. Позовні вимоги задовольнити.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Пирятинський делікатес" (вул. Наглого Марка 46, с.Дейманівка, Пирятинський район, Полтавська область,37050, ідентифікаційний код 36313601) на користь Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_1) 93221,80 грн. заборгованості за договором поставки № 36/15 від 25.08.2016 року, 1378 грн. витрат по сплаті судового збору, 5000 грн. витрат на оплату послуг адвоката.

Видати наказ із набранням рішенням законної сили.

Повне рішення складено 30.11.2016 року

Суддя Тимощенко О.М.

Примітка : Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його прийняття, а у разі, якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення, воно набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня підписання рішення, оформленого відповідно до статті 84 цього Кодексу. Рішення може бути оскаржено протягом десяти днів з дня прийняття рішення, а у разі якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення - з дня підписання рішення, оформленого відповідно до статті 84 цього Кодексу. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційною інстанцією