Господарський суд
Житомирської області
_________________________________________
______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Від "29" листопада 2016 р. Справа № 906/1050/16

Господарський суд Житомирської області у складі:

судді Тимошенка О.М.

за участю представників сторін:

від позивача: Цепляєв С.В. (адвокат, ордер №026479)

від відповідача: Іващенко І.К. (довіреність від 07.07.16)

розглянув у судовому засіданні в м. Житомирі справу

за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Гор.Інвест Агро"

про стягнення 7634,99 грн.

Позивач звернувся до господарського суду Житомирської області з позовом про стягнення з відповідача на свою користь, з врахуванням заяви про зменшення розміру позовних вимог від 14.11.16, 1494,99 грн. заборгованості за договором поставки №36-15 від 01.09.15., з яких: 1149,60 грн. - пеня, 246,39 грн. - інфляційні втрати, 99,00 грн. - 3% річних.

29.11.16 до суду надійшов відзив на позовну заяву №1, в якому відповідач позов не визнав, з тих підстав, що борг було сплачено вчасно та належним чином.

Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав з врахуванням заяви про зменшення розміру позовних вимог.

Представник відповідача у судовому засіданні позов не визнав з підстав викладених у відзиві на позовну заяву.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, господарський суд,

ВСТАНОВИВ:

На підставі видаткової накладної №153 від 30.03.16 фізична особа-підприємець ОСОБА_3 (позивач) відпустив Товариству з обмеженою відповідальністю "Гор.Інвест Агро" (відповідач) оливу моторну М10ДМ в кількості 600л. на загальну суму 16140,00 грн. (далі-товар) (а.с.9).

Зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку (ст. 509 ЦК України).

Відповідно до ст.692 ЦК України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Судом встановлено, що поставка товару по накладній №153 від 30.03.16 здійснювалась за межами договору поставки №36-15 від 01.09.15, на який посилається позивач у позовній заяві, оскільки згідно п.8.1 договору, він діяв до 31.12.15 і умови пролонгації дії договору ним не передбачені (а.с.8).

16.06.16 позивач надіслав відповідачу вимогу №14 про сплату боргу в розмірі 6140,00грн., яку відповідач отримав 21.06.16 (а.с.11,12).

Після подачі позову до суду (21.10.16), згідно платіжного доручення №1587 від 11.11.16 на суму 6140,00грн., відповідач остаточно розрахувався з позивачем (а.с.36).

За несвоєчасне виконання грошових зобов'язань, позивач посилаючись на п. 5.4 договору поставки №36-15 просить стягнути з відповідача 1149,60 грн. пені.

Відповідно до ч.1 ст. 546, ч.1 ст. 548 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Виконання зобов'язання (основного зобов'язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом.

За нормами статті 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Відповідно до Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Оскільки між сторонами відсутній договір, яким би передбачалось стягнення пені як відповідальність за несвоєчасне виконання зобов'язання по оплаті за поставлений товар, суд відмовляє позивачу у задоволенні вимоги про стягнення з відповідача 1149,60грн. пені.

Відповідно до ст. 625 ч.2 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з врахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення та три проценти річних від простроченої суми, розмір яких згідно розрахунку позивача становить: 246,39 грн. інфляційних та 99,00 грн. 3% річних .

Суд, перевіривши наданий позивачем розрахунок інфляційних і 3% річних, дійшов висновку про задоволення позову в частині стягнення 99,00 грн. 3% річних та 183,16грн. інфляційних, які слід обраховувати за період з квітня по серпень 2016 рік. Позивач помилково застосував індекс інфляції, що був визначений за березень місяць, в якому відповідач мав оплатити одержаний товар. В частині стягнення 63,23грн. інфляційних слід відмовити.

Крім того, позивачем ставиться вимога про стягнення з відповідача понесених витрат на послуги адвоката в розмірі 10000,00грн., правомірність якої підтверджується: витягом з угоди про участь адвоката у господарському процесі укладений 17.10.16 між позивачем та адвокатом Цепляєвим С.В. (виконавець); розрахунком виконаних робіт щодо надання правової допомоги; платіжним дорученням №653 від 18.10.16 на суму 10000,00грн.; свідоцтвом про право на зайняття адвокатською діяльністю №316 від 19.12.03р., виданого Цепляєву С.В.; ордером на надання правової допомоги №026479 від 17.10.16 (а.с.30-34).

Абзацом 1 п.10 роз'яснення Вищого арбітражного суду України від 04.03.1998р. №02-5/78, визначено, що витрати позивачів та відповідачів, пов'язані з оплатою ними послуг адвокатів, адвокатських бюро, колегій, фірм, контор та інших адвокатських об'єднань з надання правової допомоги щодо ведення справи в господарському суді, розподіляються між сторонами на загальних підставах, визначених частиною п'ятою статті 49 ГПК України.

Згідно ст.49 ч.5 ГПК України, суми, які підлягають сплаті за послуги адвоката при задоволенні позову покладаються на відповідача.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, господарський суд має враховувати, що розмір відшкодування вказаних витрат, крім державного мита , не повинен бути неспіврозмірним, тобто явно завищеним. За таких обставин, суд з урахуванням обставин конкретної справи, зокрема, ціни позову може обмежити цей розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для даної справи (п.12 роз'яснення Вищого арбітражного суду України від 03.03.1998 №02-5/78).

Оглянувши матеріали справи та оцінивши обсяг послуг, що були надані позивачу адвокатом у відповідності до розрахунку суми гонорару за надану правову допомогу , з урахуванням ст.49 ГПК України, суд дійшов висновку, що витрати на послуги адвоката в сумі 10000,00грн. є не співрозмірними об'єму отриманих юридичних послуг та ціни позову, а тому вважає за необхідне зменшити розмір витрат на послуги адвоката, що мають бути стягнуті з відповідача до 2000,00грн. При цьому також суд враховує якість наданих послуг, тобто неправомірність вимоги про стягнення пені та неправильність розрахунку інфляційних.

Відповідно до ст. ст. 43, 33, 34 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Враховуючи викладене, господарський суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково, в розмірі 282,16грн., з яких: 183,16грн. інфляційних, 99,00грн. річних. У стягненні 1149,60грн. пені та 63,23грн. інфляційних слід відмовити за необгрунтованістю.

Судовий збір відповідно до ст. 49 ГПК України покладається судом на відповідача.

Слід зазначити, що при обрахунку суми судового збору, сплату яких необхідно покласти на відповідача , суд враховує те, що позивач зменшив розмір позовних вимог в зв'язку з тим, що відповідач сплатив основну суму боргу після подачі позову до суду, тому витрати, пов'язані з оплатою судового збору покладаються на відповідача пропорційно сумі правомірно заявлених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 49, 82-85 ГПК України, господарський суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Гор. Інвест Агро" (12510, Житомирська область, Коростишівський район, с.Торчин, вул.Якубовського,12; код 38284337) на користь Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 (21001, АДРЕСА_1; ідент. номер НОМЕР_1):

- 183,16 грн. інфляційних;

- 99,00 грн. річних;

- 1159,10 грн. витрат по оплаті судового збору;

- 2000,00грн. витрат на допомогу адвоката.

3. Відмовити в позові в частині стягнення 1149,60грн. пені, 63,23 грн. інфляційних.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Апеляційна скарга подається на рішення місцевого господарського суду протягом десяти днів з дня його оголошення. У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення, зазначений строк обчислюється з дня підписання рішення, оформленого відповідно до статті 84 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено: 05.12.16

Суддя Тимошенко О. М.

Віддрукувати: 1- в справу