РІШЕННЯ

"10" листопада 2016 р.Справа № 921/376/16-г/13
Господарський суд Тернопільської області

у складі головуючого судді Стопника С.Г. , судді Боровець Я.Я. , судді Охотницької Н.В.

Розглянув справу

за позовом Публічного акціонерного товариства "УкрСиббанк", просп. Московський, 60, м.Харків (адреса для кореспонденції: 04070, м. Київ, вул. Андріївська, 2/12)

до відповідача - Товариства з обмеженою відповідальністю "Мрія Центр", вул. Незалежності, 68а, с.Васильківці, Гусятинський район, Тернопільська область, 48257

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача: Товариство з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Агрі-Трейд", вул. Незалежності, 68а, с.Васильківці, Гусятинський район, Тернопільська область, 48257

про відшкодування майнової шкоди в сумі 55 000 000 грн.

За участю представників:

Позивача: Слесарчук В.М., довіреність №3745 від 30.12.2016р..

Відповідача: Ковальчук М.О., довіреність №43 від 31.08.2016р.

Третьої особи: не з'явився

Учасникам судового процесу роз'яснено права та обов'язки, передбачені ст.ст. 20, 22, 81-1 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України).

Технічна фіксація судового процесу не здійснювалася за відсутності відповідного клопотання.

В судовому засіданні 10.11.2016р. відповідно до ст.85 ГПК України оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Суть справи: Публічне акціонерне товариство "УкрСиббанк" звернулося до господарського суду Тернопільської області з позовом до відповідача - Товариства з обмеженою відповідальністю "Мрія Центр", вул. Незалежності, 68а, с.Васильківці, Гусятинський район, Тернопільська область, про відшкодування майнової шкоди в сумі 55000000 грн.

Ухвалою господарського суду від 01.07.2016р. порушено провадження у даній справі, призначено її розгляд на 11.07.2016р., а також залучено до участі справі третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - Товариство з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Агрі-Трейд", вул. Незалежності, 68а, с.Васильківці, Гусятинський район, Тернопільська область.

Відповідно до ст.77 ГПК України розгляд справи відкладався на 25.07.2016р. та на 14.09.2016р. з підстав, викладених у відповідних ухвалах. Відповідно до ч.3 ст.69 ГПК України строк вирішення спору за клопотанням представника відповідача продовжувався на 15 днів, про що судом винесено відповідну ухвалу від 25.07.2016 р.

12.09.2016р. від відповідача надійшло клопотання про зупинення провадження у даній справі до перегляду апеляційною інстанцією рішення господарського суду міста Києва у справі №910/25052/14 за позовом ПАТ "УкрСиббанк" до ТОВ "Укрхорс", ТОВ "Торговий Дім "Агрі-Трейд", ТОВ "Укрселко", ТОВ "Агрі Сідс" про звернення стягнення на майно. В обгрунтування заявленого клопотання відповідач зазначав, що при перегляді рішення у справі №910/25052/14 апеляційною інстанцією можуть бути встановлені обставини та факти, які мають істотне значення для вирішення спору, зокрема відповідність/невідповідність подвійних складських свідоцтв вимогам діючого законодавства, правомірність/ неправомірність притримання подвійних складських свідоцтв, наявність чи відсутність зерна на складі в момент прийняття спірного рішення та ряду інших обставин. У зв'язку із наведеним, стверджував, що прийняття рішення у даній справі є неможливим до завершення судового розгляду по перегляду рішення у справі №910/25052/14 апеляційною інстанцією.

Представник позивача проти зупинення провадження у даній справі заперечив з підстав, викладених також у письмових запереченнях (вх.№16222 від 14.09.2016р.), вважаючи таке клопотання необгрунтованим.

Розпорядженням голови господарського суду Тернопільської області від 14.09.2016р., у відповідності до ст.46 ГПК України, протоколу зборів суддів господарського суду Тернопільської області від 28.12.2010р. №8 та Засад використання автоматизованої системи документообігу господарського суду Тернопільської області, враховуючи те, що дана справа відноситься до категорії складних у зв'язку з характером заявлених позовних вимог, призначено колегіальний розгляд даної справи у складі трьох суддів.

Згідно протоколу автоматичного визначення складу колегії суддів від 14.09.2016р., для розгляду даної справи визначено колегію у складі: головуючий суддя Стопник С.Г., судді Боровець Я.Я. та Охотницька Н.В.

Відповідно до роз'яснень, викладених у п.3 Постанови пленуму Вищого господарського суду №6 від 23.03.2012р. "Про судове рішення", в разі додаткового введення судді (суддів) до складу суду, розгляд справи, з огляду на встановлений п.3 ч.4 ст.47 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" принцип незмінності судді, слід починати спочатку. При цьому заново розпочинається й перебіг передбачених статтею 69 ГПК строків вирішення спору.

Ухвалою суду від 14 вересня 2016р. справу №921/376/16-г/13 прийнято до провадження колегією суддів у складі: головуючий суддя Стопник С.Г., судді Боровець Я.Я. та Охотницька Н.В., та призначено її розгляд на 03 жовтня 2016р.

03.10.2016р. судом розглянуто та відхилено як необгрунтоване клопотання відповідача (вх.№16124 від 12.09.2016р.) про зупинення провадження у даній справі (про що зазначалось в ухвалі господарського суду у даній справі від 03.10.2016р.) до перегляду апеляційною інстанцією рішення господарського суду міста Києва у справі №910/25052/14, з огляду на долучення позивачем до матеріалів справи ухвали Київського апеляційного господарського суду від 13.09.2016р., якою провадження у справі №910/25052/14 за апеляційною скаргою ТОВ "Мрія Центр" на рішення Господарського суду міста Києва від 02.02.2015 року у справі №910/25052/14 припинено.

Відповідно до ст.77 ГПК України розгляд справи відкладався на 21.10.2016р., на 04.11.2016р. та на 10.11.2016р. з підстав, викладених у відповідних ухвалах.

04.11.2016р. від позивача надійшло клопотання (вх.№18993 від 04.11.2016р.) про вихід за межі позовних вимог.

Суд, розглянувши вказане клопотання, його відхиляє, виходячи з наступного.

Так, п.2 ст.83 ГПК України передбачено право господарського суду при прийнятті рішення виходити за межі позовних вимог, якщо це необхідно для захисту прав і законних інтересів позивачів або третіх осіб з самостійними вимогами на предмет спору і про це є клопотання заінтересованої сторони.

Отже, за змістом вказаної норми, господарський суд вправі виходити за межі позовних вимог за одночасної наявності двох умов: по-перше, якщо це потрібно для захисту прав і законних інтересів позивача або третьої особи з самостійними вимогами на предмет спору і, по-друге, за наявності відповідного клопотання заінтересованої сторони.

Поряд з цим, суд не вправі змінювати предмет позову чи розглядати позовні вимоги, які не були заявлені позивачем, оскільки вчиняти такі процесуальні дії є виключно правом позивача (така ж позиція викладена в п.14 Інформаційного листа Вищого господарського суду України від 11.04.2005р. №01-8/344 "Про деякі питання практики застосування норм Господарського процесуального кодексу України, порушені у доповідних записках про роботу господарських судів у 2004 році").

В судовому засіданні 04.11.2016р. суд перейшов до розгляду справи по суті.

Представник позивача в судових засіданнях позовні вимоги підтримав повністю з підстав, викладених у позовній заяві. Крім того, просить суд врахувати подані ним заперечення проти доводів відповідача (вх.№16218 від 14.09.2016р.); заяву (вх.№17129 від 03.10.2016р.) про виправлення описки, допущеної на стор.4 позовної заяви в частині зазначення розміру майнової шкоди, завданої діями ТОВ "Мрія Центр", а саме замість 12876886 грн.00 коп. слід вважати 55000000 грн. 00 коп.; заперечення проти доводів відповідача, викладених в додаткових письмових запереченнях (вх.№17704 від 12.10.2016р.); заперечення проти доводів відповідача, викладених в додатковому відзиві (вх.№19399 від 10.11.2016р.).

В обгрунтування заявленого позову, зокрема, посилається на те, що на підставі рішення Господарського суду м Києва у справі №910/25052/14 в АТ "УкрСиббанк" виникло право звернути стягнення на зерно, а за рахунок звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження - задовольнити наступні вимоги Публічного акціонерного товариства "УкрСиббанк": заборгованість ТОВ "Торговий дім "Агрі-Трейд" за Генеральним договором про кредитування №0/0 від 05.07.2013р. в розмірі 5508519 доларів США 86 центів та 7679348 грн. 72 коп. Проте, в рамках виконавчого провадження по примусовому виконанню рішення суду у справі №910/25052/14, державним виконавцем за результатами вжитих заходів встановлено відсутність у боржника (ТОВ "Агрі-Трейд") зерна на зерноскладі, на яке необхідно звернути стягнення, що підтверджується постановою державного виконавця про повернення виконавчого документа стягувачеві від 30.12.2015р. У зв'язку з наведеним, стверджує, що відсутністю зерна на зерноскладі, відповідачем (його незаконною видачею) завдано майнової шкоди АТ "УкрСиббанк" у розмірі вартості відсутнього зерна, яка визначена з урахуванням встановленої рішенням господарського суду м.Києва початкової ціни предмета забезпечувального обтяження для його подальшої реалізації на публічних торгах у розмірі 2201 грн. 92 коп. за 1 тону. При цьому, просить суд врахувати, що звернення стягнення на рухоме майно, що є об'єктом притримання, здійснюється у відповідності до Закону України "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень". Відповідно до ст.24 вказаного Закону, звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження, яким згідно із ст.21 того ж Закону є притримання, здійснюється на підставі рішення суду в порядку, встановленому законом, або в позасудовому порядку. 05.11.2014р. АТ "УкрСиббанк" зареєструвало в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна відомості про звернення стягнення на предмет обтяження. У АТ "УкрСиббанк" знаходяться передані боржником оригінали подвійних складських свідоцтв, які свідчать, що зерно ТОВ "Торговий дім "Агрі-Трейд" в кількості 25000000 кг зберігається (повинно було зберігатися) на складі відповідача (ТОВ "Мрія Центр"). А оскільки оригінали складських свідоцтв банк не повертав ТОВ "Торговий дім "Агрі-Трейд", отже ТОВ "Мрія Центр" порушило вимоги ст.16 Закону України "Про сертифіковані товарні склади та прості і подвійні складські свідоцтва" та ст.24 Закону України "Про зерно та ринок зерна в Україні", видавши зерно без пред'явлення оригіналів складських свідоцтв. Таким чином, стверджує про наявність у діях відповідача повного складу цивільного правопорушення, у зв'язку з чим, просить стягнути з відповідача завдану майнову шкоду на суму відсутнього (виданого) зерна в розмірі 55000000 грн.

Представник відповідача в судових засіданнях проти позовних вимог повністю заперечив з підстав, викладених у поданих запереченнях на позовну заяву (вх.№13801 від 21.07.2016р.), додаткових письмових запереченнях на позовну заяву (вх.№16581 від 20.09.2016р.), відзиві на позовну заяву (вх.№18073 від 19.10.2016р.), додаткових запереченнях щодо безпідставності позову (вх.№18387 від 25.10.2016р.). Зокрема, стверджує про:

- невідповідність складських свідоцтв, виданих відповідачем, вимогам, встановленим ст.38 Закону України "Про зерно та ринок зерна в Україні", оскільки порядок оплати третьою особою послуг відповідача по зберіганню зерна в свідоцтвах не визначено.

- відсутність складу цивільного правопорушення. Щодо протиправної на думку банку, поведінки відповідача, просить врахувати, що позивач не був власником зерна, не міг розпоряджатися подвійними складськими свідоцтвами і пред'являти їх зерновому складу для видачі зерна з подальшим їх погашенням. Щодо майнової шкоди, то вважає, що позивачем не доведено, що шкода завдана його майну, оскільки зерно кукурудзи не було власністю і не стало власністю позивача після прийняття рішення господарським судом міста Києва у справі №910/25052/14. Також, стверджує, що позивачем не доведено належними і допустимими доказами наявність причинного зв'язку між протиправною поведінкою відповідача та майновою шкодою позивача, вини в діях відповідача. Крім того, зазначає, що ні позивач, ні господарський суд Київської області не перевірили наявність притриманого зерна на складі, а отже можливість фактичного виконання судового рішення в момент пред'явлення його до виконання. Просить врахувати, що право банку на притримання зерна не є абсолютним і таким, що унеможливлює надалі будь-які дії (правочини) з ним з боку Поклажодавця.

- помилковість обраного способу захисту права. Вказує на те, що цивільне законодавство України розмежовує поняття "шкоди" і "збитків". Зокрема, згідно частини 1 ст.1192 ЦК України передбачено, що з урахуванням обставин справи, суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну відшкодувати її в натурі (передати річ такого ж роду і такої ж якості, тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі.

- необгрунтованість визначення позивачем розміру завданої шкоди, оскільки відповідно до ст.1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи. або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. А розрахунок позивача вважає неактуальним, оскільки у резолютивній частині рішення господарського суду міста Києва від 02.02.2015р. по справі №910/25052/14 встановлена початкова ціна предмета забезпечувального обтяження для його подальшої реалізації на публічних торгах.

Поряд з цим, відповідач зазначає, що не знав і не міг знати про притримання банком зерна кукурудзи, яке належало третій особі; - зерновий склад може нести відповідальність тільки перед Поклажодавцем зерна; - зерно кукурудзи 3-го класу врожаю 2013 року, яке належало б ТОВ "Торговий дім "Агрі-Трейд", було відсутнє на складі ще до моменту повідомлення третьої особи по справі про притримання (16.10.2014р.), а не тільки на момент подачі позову чи прийняття рішення господарським судом міста Києва чи пред'явлення його до виконання, тому причинний зв'язок між діями складу щодо видачі зерна і шкодою, яку нібито поніс позивач, відсутній; - термін дії договору складського зберігання зерна №03/006-114Г/13 від 03.06.2013 р. закінчився 01.06.2014 р. і Поклажодавець мав право розпоряджатися зерном на власний розсуд без будь-яких обмежень. У зв'язку з вищенаведеним вважає, що склад цивільного правопорушення (делікту) відсутній, а тому просить в задоволенні позову відмовити повністю.

Позивач проти доводів відповідача заперечив, зокрема у поданих суду письмових запереченнях (вх.№16218 від 14.09.2016р.) зазначив, що складські свідоцтва повністю відповідають вимогам, встановленим ст.38 Закону України "Про зерно та ринок зерна в Україні", більше того, такі подвійні складські свідоцтва були видані самим відповідачем, а отже він несе повну відповідальність за їх зміст. Дійсність зазначених складських свідоцтв, на підставі яких звернено стягнення на зерно, вже встановлено рішенням господарського суду м.Києва у справі №910/25052/14, яке набрало законної сили, а отже, в силу ст.35 ГПК України, є фактом, який має преюдиціальне значення. Крім того, просить суд врахувати, що: встановлений факт відсутності зерна на складі вже підтверджує вину Відповідача, оскільки оригінали подвійних складських свідоцтв зберігаються у позивача; внаслідок протиправних дій відповідача, позивач позбавлений можливості задовольнити свої грошові вимоги, що свідчить про завдання шкоди безпосередньо майну АТ "УкрСиббанк"; незаконною видачею зерна відповідач порушив суб'єктивне право позивача на звернення стягнення на зерно, яке останній набув на підставі рішення господарського суду м.Києва у справі №910/25052/14; а доведення відсутності вини у спричиненні шкоди відповідно до вимог ст.1166 ЦК України покладено на відповідача, доказів в підтвердження чого останнім не подано.

У поданих суду письмових запереченнях проти доводів відповідача (вх.№17704 від 12.10.2016р.) позивач додатково просить врахувати, що слід розрізняти обов'язок боржника відшкодувати збитки, завдані невиконанням або неналежним виконанням зобов'язання, що випливає з договору (ст.623 ЦК України) від позадоговірної шкоди, тобто від зобов'язання, що виникає внаслідок заподіяння шкоди (глава 82 ЦК України (ст.1166 ЦК України). У свою чергу, відшкодування шкоди є належним способом захисту в разі здійснення позадоговірного цивільного правопорушення. Позивач обрав спосіб захисту свого порушеного права у спосіб передбачений ч.8 ст.16 ЦК України, а саме відшкодування майнової шкоди. Поряд з цим зазначає, що відповідно до ст.16 ЦК України суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. З приводу твердження відповідача про необгрунтованість розміру заявленої до стягнення майнової шкоди, то вважає такі безпідставними з огляду на рішення господарського суду м.Києва у справі №910/25052/14, яке в частині визначення ціни має преюдиціальне значення для даної справи. Щодо посилань відповідача на те, що у вирішенні спорів про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок невиконання рішення суду, господарським судам слід враховувати, що для висновку про наявність безпосереднього причинного зв'язку між невиконанням судового рішення, яке набрало законної сили, та заподіяною шкодою необхідно встановити і те чи могло таке судове рішення бути фактично виконане в момент пред'явлення його до виконання, то просить врахувати, що в даному випадку АТ "УкрСиббанк" заявив позовні вимоги не про відшкодування майнової шкоди, завданої внаслідок невиконання рішення суду, а про відшкодування майнової шкоди, завданої неправомірними діями відповідача. До того ж, зерно на зерноскладі було відсутнє лише з вини відповідача внаслідок порушення ним вимог чинного законодавства, які забороняють видачу зерна без пред'явлення оригіналів складських документів (подвійних складських свідоцтв). Чинним законодавством України та відповідно до договору зберігання, укладеного між відповідачем та третьою особою, встановлено, що відповідач мав право розпорядитися зерном (продати з торгів) тільки у випадку, якщо він письмово за сім днів до закінчення строку зберігання зерна попередив поклажодавця (ТОВ "Торговий дім "Агрі-Трейд") зерна про закінчення строку зберігання зерна та запропонував термін витребування зерна, а поклажодавець у цей строк не забрав зерно. При цьому, жодних доказів здійснення такого повідомлення та звіту про реалізацію цього зерна відповідачем надано не було, що свідчить про те, що відповідач неправомірно розпорядився зерном, на яке було звернуто стягнення. Щодо тверджень відповідача про те, що він не знав і не міг знати про притримання банком зерна кукурудзи, яке належало третій особі, то звертає увагу суду на те, що такі не відповідають дійсності, оскільки як вбачається з матеріалів справи №910/25052/14, позивач (АТ "УкрСиббанк") при подачі позовної заяви в господарський суд м.Києва, направляв копію позовної заяви про притримання зерна з усіма додатками ТОВ "Мрія Центр", також на його адресу направлялась і копія ухвали про порушення провадження у справі №910/25052/14. Поряд з цим, чинне законодавство не передбачає обов'язковості повідомлення зберігача майна про притримання майна (повідомляється тільки власник майна). Крім того, заперечив проти тверджень відповідача щодо відсутності складу цивільного правопорушення, додатково зазначивши також про те, що доведення відсутності вини у спричиненні шкоди відповідно до вимог ст.1166 ЦК України покладено на відповідача.

У поданих запереченнях проти доводів відповідача (вх.№19399 від 10.11.2016р.) позивач додатково навів свої міркування з приводу правомірності та обгрунтованості визначення розміру заявленої до стягнення шкоди. Зокрема, зазначив, що початкова вартість зерна кукурудзи врожаю 2013 року встановлена об'єктивно та правомірно у рішенні господарського суду м.Києва, і є саме ринковою вартістю, так як встановлювалась судом відповідно до довідки експертів Аграрної біржі.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши представників сторін, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, виходячи зі слідуючого:

- як вже зазначалось вище, позивач, обгрунтовуючи позовні вимоги, посилається на рішення господарського суду м.Києва по справі №910/25052/14 від 02.02.2015р. (що набрало законної сили 17.02.2015р.), яким звернуто стягнення на кукурудзу 3 класу в кількості 25000000 кг, власником якої є ТОВ "Торговий дім "Агрі-Трейд" (третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на стороні відповідача в розглядуваній справі) шляхом продажу на публічних торгах з початковою ціною 2201,92 грн за 1 тону згідно оригіналів подвійних складських свідоцтв, виданих ТОВ "Мрія Центр" (відповідач в розглядуваній справі). При цьому, кукурудза, як предмет забезпечувального обтяження, при примусовому виконанні рішення суду від 02.02.2015р. по справі №910/25052/14 була відсутня, що підтверджується постановою державного виконавця про повернення виконавчого документа стягувачеві від 30.12.2015р. в рамках виконавчого провадження №48738925, що завдало позивачу майнової шкоди з боку відповідача (ТОВ "Мрія Центр") у розмірі вартості відсутнього зерна.

Далі, позивач обгрунтовує свої вимоги, посилаючись на положення ст.1166 ЦК України, тим, що при видачі кредиту ТОВ "Торговий дім "Агрі-Трейд" (третій особі, яка не заявляє самостійних вимог на стороні відповідача в даній справі) шляхом траншів взамін на оригінали подвійних складських свідоцтв при наявності заборгованості у позичальника, банк отримав право на притримання речі як забезпечувальний засіб виконання зобов'язання, про що повідомив 16.10.2014р. відповідачів, а саме про притримання зерна (кукурудзи). А оскільки відповідач (ТОВ "Мрія Центр") всупереч ст.16 Закону України "Про сертифіковані товарні склади та прості і подвійні складські свідоцтва" та ст.24 Закону України "Про зерно та ринок зерна в Україні" видав зерно без пред'явлення йому оригіналів подвійних складських свідоцтв, які не передавались та знаходились у позивача (АТ "УкрСиббанк"), то ТОВ "Мрія Центр" своїми діями завдало майнової шкоди АТ "УкрСиббанк" на суму відсутнього зерна і повинен нести відповідальність по ст.1166 ЦК України з огляду на наявність повного складу цивільного правопорушення, а саме:

- протиправну поведінку у вигляді незаконної видачі зерна без пред'явлення (передачі) власником зерна сертифікованому складу з метою погашення оригіналів подвійного складського свідоцтва;

- майнова шкода нанесена позивачу у вигляді неможливості реалізувати право звернення на зерно за рішенням суду у зв'язку з відсутністю зерна та за рахунок цього погасити заборгованість за кредитним договором;

- причинний зв'язок між протиправною поведінкою відповідача та майновою шкодою позивача;

- вина відповідача у вигляді порушення ст.16 Закону України "Про сертифіковані товарні склади та прості і подвійні складські свідоцтва" та ст.24 Закону України "Про зерно та ринок зерна в Україні" у вигляді видачі зерна без оригіналів подвійних складських свідоцтв.

Разом з тим, посилаючись на наявне у нього право притримання речі, а в даному випадку зерна кукурудзи, про що вказує сам позивач у позовній заяві (повідомлення відповідачів 16.10.2014р.), згідно зі ст.594 ЦК України має кредитор, а в нашому випадку АТ "УкрСиббанк" лише в тому випадку, коли він правомірно володіє річчю, що в розглядуваному спорі місця не мало, оскільки кукурудзою правомірно володів саме відповідач - ТОВ "Мрія Центр", який саме і міг скористатись правом притримання в разі виникнення і несплати заборгованості, пов'язаній з річчю ТОВ "Торговий дім "Агрі-Трейд" (власник зерна кукурудзи по подвійних складських свідоцтвах) (вказана позиція викладена також у постанові Вищого господарського суду України від 16.05.2013р. у справі №5017/2840/2012).

Не може вважатись володінням річчю (кукурудзою) і наявність у позивача (кредитора) оригіналів подвійних складських свідоцтв, оскільки останні не являються коносаментом, який прирівнюється до передачі речі (майна), не наділяє банк (позивача) будь-якими правами на кукурудзу, як і не надає права банку розпоряджатись нею, що в протилежному випадку протирічить вимогам ст.596 ЦК України, де зазначено, що до кредитора не переходить право власності на річ боржника, і саме останній може нею розпорядитись.

Також, слід зазначити, що ні зі змісту кредитного договору, ні зі змісту представлених подвійних складських свідоцтв не випливає, що у позивача виникло й право застави на зерно кукурудзи, оскільки відсутнє оформлення подвійних складських свідоцтв і проведення дій відповідно до вимог ст.14 Закону України "Про сертифіковані товарні склади та прості і подвійні складські свідоцтва", ст.38 Закону України "Про зерно та ринок зерна в Україні".

Не можуть бути предметом притримання й подвійні складські свідоцтва як річ, оскільки такі не являються цінними паперами і на них не може бути звернено стягнення.

Слушним, на думку суду, є посилання відповідача на невідповідність подвійних складських свідоцтв вимогам ст.38 Закону України "Про зерно та ринок зерна в Україні", ст.4 "Про сертифіковані товарні склади та прості і подвійні складські свідоцтва" та ст.962 ЦК України, а саме відсутність порядку сплати розміру платежів за зберігання, що в свою чергу підтверджує, що подвійні складські свідоцтва не являються такими.

Щодо звернення позивачем уваги у запереченнях на відзив на преюдицію, а саме на рішення господарського суду м. Києва від 02.02.2015р. у справі №910/25052/14, то слід зазначити, що у відповідності до приписів частини 3 ст.35 ГПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлені ці обставини.

Преюдиціальне значення процесуальним законом надається саме обставинам, встановленим судовим рішенням, а не правовій оцінці таких обставин. При цьому, у вищезгадуваному рішенні господарського суду м. Києва предметом спору не було визнання права на притримання.

Виходячи з вищевикладеного, суд приходить до висновку, що у позивача не виникло і не могло виникнути суб'єктивне право, а саме на притримання кукурудзи, яке б порушив відповідач. А майнова шкода є пов'язаною з порушенням суб'єктивного права (ст.1166 ЦК України) (такої ж позиції дотримується і Вищий господарський суд України у постановах від 10.06.2011р. у справі №5020-124/2011 та від 25.11.2014р. у справі №904/2792/14); та із протиправними діями відповідача, які полягають, як обгрунтовує позивач, у неналежному виконанні останнім своїх обов'язків по збереженню зерна кукурудзи.

Тому можливі протиправні дії відповідача могли порушити суб'єктивне право власника зерна - ТОВ "Торговий дім "Агрі-Трейд", а не позивача (АТ "УкрСиббанк") і саме йому нанести майнової шкоди, і тут був би в наявності причинно-наслідковий зв'язок.

При таких обставинах, правових підстав для покладення відповідальності за правилами ст.1166 ЦК України на відповідача немає в зв'язку з відсутністю повного складу цивільного правопорушення, оскільки: у позивача відсутнє суб'єктивне право на притримання зерна, яке б відповідач міг порушити; відсутня майнова шкода, яка була б у причинно-наслідковому зв'язку з можливими протиправними діями, тим більше, направленими на порушення неіснуючого права позивача на притримання.

Щодо порушення прав позивача в зв'язку з набранням законної сили 17.02.2015р. рішенням господарського суду м. Києва від 02.02.2015р. у справі №910/25052/14 та завданням з боку відповідача (ТОВ "Мрія Центр") йому майнової шкоди у вигляді вартості відсутнього зерна кукурудзи, то слід зазначити наступне.

Як стверджує позивач, право звернути стягнення на майно боржника (ТОВ "Торговий дім "Агрі-Трейд") у позивача виникло з моменту набрання законної сили рішенням господарського суду м. Києва у справі №910/25052/14, а саме - 17.02.2015р., і в зв'язку з неможливістю реалізувати право звернення на майно (зерно) за рішенням суду йому завдано майнової шкоди.

При цьому, протиправна поведінка відповідача мала бути направлена на невиконання рішення суду, порушення права позивача, встановленого (породженого) рішенням суду і знаходитись у причинно-наслідковому зв'язку з нанесеною майновою шкодою.

Разом з тим, з постанови державного виконавця про повернення виконавчого документа стягувачеві від 30.12.2015р., акта заступника начальника відділу ДВС Гусятинського районного управління юстиції від 20.11.2015р., представлених копій Основного реєстру складських документів на зерно та зерна, прийнятого на зберігання, видно, що майна (зерно кукурудзи), на яке звернуто стягнення за рішенням суду, ні на дату примусового виконання, ні на дату видачі наказу суду (17.02.2015р.), ні на день подання банком позову до боржника, на складі, власником якого виступав би боржник - ТОВ "Торговий дім "Агрі-Трейд", не значилось.

Таким чином, причинно-наслідкового зв'язку між можливими протиправними діями відповідача і майновою шкодою позивача в даній справі не може бути, як і не може бути порушене право звернути стягнення на зерно, отримане позивачем з набранням 17.02.2015р. законної сили рішенням суду.

Являється сумнівним і визначення позивачем реальної майнової шкоди, виходячи з резолютивної частини рішення господарського суду м. Києва у справі №910/25052/14, де зазначено початкову ціну для подальшої реалізації на публічних торгах.

За результатами прилюдних торгів продажна (фактична) ціна могла бути більшою чи меншою від початкової.

Відповідно до чинного законодавства, що діяло на момент відкриття виконавчого провадження по справі №910/25052/14, майно, що не було реалізоване з будь-яких причин на прилюдних торгах, могло бути уцінене державним виконавцем (ч.5 ст.62 Закону України "Про виконавче провадження" в редакції, що діяла на момент порушення виконавчого провадження по справі №910/25052/14); або стартова (початкова) ціна майна могла збільшуватися в процесі проведення покрокових торгів (розділ 4 Порядку реалізації арештованого майна, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 15.07.99 №42/5).

Отже, початкова ціна зерна кукурудзи визначена господарським судом м.Києва виключно для цілей її реалізації на прилюдних торгах і не тотожна реальній вартості зерна кукурудзи врожаю 2013 року станом на момент розгляду даної справи.

Вищенаведене свідчить, що для застосування ст.1166 ЦК України необхідно повний склад цивільного правопорушення, чого в розглядуваному спорі немає, і відповідач не може бути притягнутий до відповідальності за вказаною статтею і за пред'явленим способом захисту позивачем.

В ч.2 статті 129 Конституції України зазначається, що основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Аналогічна норма міститься в ст.4-3 ГПК України, де встановлено, що судочинство у господарських спорах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

Аналіз матеріалів справи свідчить, що позивач не довів належними та допустимими доказами обставини і факти, на які він посилається у позовній заяві, як на підставу своїх вимог.

Відповідно до ст.49 ГПК України витрати по сплаті судового збору покладаються на позивача у справі.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 33, 34, 43, 49, 82, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

1. В позові відмовити.

На рішення суду, яке не набрало законної сили, сторони у справі, прокурор, треті особи, особи, які не брали участь у справі, якщо господарський суд вирішив питання про їх права та обов'язки, мають право подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня підписання повного тексту рішення через місцевий господарський суд.

Повне рішення складено та підписано "28" листопада 2016 року.

Головуючий суддя С.Г. Стопник

Суддя Н.В. Охотницька

Суддя Я.Я. Боровець