ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"29" листопада 2016 р. Справа № 920/557/16

Колегія суддів у складі: головуючий суддя Шевель О. В., суддя Крестьянінов О.О. , суддя Фоміна В. О.

при секретарі Курченко В.А.

за участю представників:

позивача - ОСОБА_1 (довіреність б/н від 02.06.2016)

відповідача - не зявився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу позивача (вх. №2400 С/2) на рішення господарського суду Сумської області від 01.08.2016 у справі №920/557/16

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "АГРОВУД", м.Одеса,

до Товариства з обмеженою відповідальністю "ОСОБА_2 ЕКСПОРТ", м.Конотоп Сумської області

про стягнення 102675,81 грн.

ВСТАНОВИЛА:

Позивач звернувся до господарського суду з позовом про стягнення з відповідача на свою користь 18275,00 грн. штрафу за односторонню відмову від виконання своїх зобовязань, 57200,00 грн. штрафу за неналежну якість товару, 2212,93 грн. пені, 24987,88 грн. додаткових витрат за неналежне виконання відповідачем укладеного між сторонами 04.03.2016 договору поставки № ГР-01.

Рішенням господарського суду Сумської області від 01.08.2016 (суддя Резніченко О.Ю.) в задоволенні позову відмовлено.

Позивач із рішенням не погодився, подав апеляційну скаргу, в якій просить оскаржуване рішення скасувати та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги ТОВ "АГРОВУД".

В обґрунтування доводів скарги заявник зазначає, що між сторонами було досягнуто згоди щодо поставки зерна гірчиці на умовах, викладених у договорі поставки № ГР-01 від 04.03.2016, отже, на його думку, вказаний договір є укладеним; посилаючись на те, що відповідачем поставлено товар неналежної якості, позивач зазначає, що місцевий господарський суд повинен був застосувати до спірних правовідносин положення ст. 268, 269 ГК України щодо відшкодування позивачу витрат по усуненню недоліків якості поставленого товару.

Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 08.09.2016 (колегія суддів у складі: головуючий суддя Шевель О.В., суддя Крестьянінов О.О., суддя Фоміна В.О.) вказану апеляційну скаргу прийнято до провадження, призначено її розгляд на 06.10.2016.

23.09.2016 у зв'язку з відрядженням судді Крестьянінова О.О. та необхідністю розгляду клопотання позивача про проведення судового засідання в режимі відеоконференції, було здійснено повторний автоматичний розподіл справи, за результатами якого визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя Шевель О.В., суддя Пуль О.А., суддя Фоміна В.О.

03.10.2016 відповідач надав відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначає про неможливість застосування до ТОВ "ОСОБА_2 ЕКСПОРТ" неустойки у вигляді штрафу та пені, оскільки, на думку відповідача, договір, на який посилається позивач, не було укладено належним чином, як того вимагає ст.207 ЦК України.

05.10.2016 у зв'язку з відпусткою судді Пуль О.А. було здійснено повторний автоматичний розподіл справи, за результатами якого визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя Шевель О.В., суддя Крестьянінов О.О., суддя Фоміна В.О.

У судовому засіданні 06.10.2016, в якому були присутні представники обох сторін, оголошено перерву до 10:30 години 18.10.2016. Запропоновано сторонам надати письмові пояснення та докази щодо питань, які виникли під час розгляду справи.

13.10.2016 відповідач надав додаткові пояснення, в яких наполягає на тому, що договір між сторонами фактично не був укладеним, а також зазначає, що позивачем не надано доказів неналежної якості товару, отриманого від відповідача.

Ухвалою суду від 18.10.2016 (з урахуванням ухвали про виправлення описки від 21.10.2016) розгляд справи відкладено на 29.11.2016, запропоновано учасникам процесу надати суду мотивовані пояснення з урахуванням питань, що були предметом розгляду в судовому засіданні, зокрема, позивачу - докази факту приймання товару від відповідача із зазначенням послідовності дій згідно з Інструкцією про порядок приймання продукції виробничо-технічного призначення і товарів народного споживання за якістю №П-7, докази того, що Васильківська районна державна насіннєва інспекція є відповідною галузевою інспекцією з якості продукції згідно з п.20 зазначеної Інструкції, пояснення щодо того, ким саме, на якій підставі та в якій кількості отримане від відповідача зерно передавалося на експертизу, правове обґрунтування нарахування пені; відповідачу - письмові пояснення щодо кількості відпущеного позивачеві товару.

28.10.2016 відповідач надав додаткові пояснення, в яких зазначає, що ТОВ "ОСОБА_2 ЕКСПОРТ" не отримувало від ТОВ "АГРОВУД" жодних повідомлень про неналежну якість відвантаженого товару та про необхідність участі представника постачальника у прийманні даного товару, також відповідач посилається на те, що позивачем було надано Васильківській районній державній насіннєвій інспекції на аналіз 40 тонн насіння гірчиці, тоді як від відповідача ним отримано лише 28 тонн даного товару. Окрім того, відповідач зазначає, що ТОВ "БСМ Євростандарт" (вантажоотримувач гірчиці) не займається діяльністю, повязаною зі зберіганням зернових культур. На думку відповідача, вказана обставина свідчить про те, що позивач продав ТОВ "БСМ Євростандарт" придбану у відповідача гірчицю.

10.11.2016 відповідач звернувся до суду з клопотанням (вх.№11376), в якому просить відкласти розгляд справи, посилаючись на те, що 29.11.2016 представник ТОВ "ОСОБА_2 ЕКСПОРТ" братиме участь у судових засіданнях в інших судах, а також на неможливість направлення до Харківського апеляційного господарського суду іншого представника.

25.11.2016 ТОВ "АГРОВУД" надало письмові пояснення, в яких зазначає, що оскільки під час відвантаження товару відповідачем неможливо було визначити якість товару, вказаний товар було передано на аналіз до Васильківської районної державної насіннєвої інспекції, якою, згідно з результатами аналізу №1064 від 20.03.2016, встановлено невідповідність якості товару умовам поставки № ГР-01 від 04.03.2016. Також позивач стверджує, що 20.03.2016 ним було повідомлено відповідача про неналежну якість товару, однак ТОВ "ОСОБА_2 ЕКСПОРТ" не виявило бажання взяти участь у перевірці якості товару та складанні спільного акту відповідно до пунктів 14 та 16 Інструкції про порядок приймання продукції виробничо-технічного призначення і товарів народного споживання за якістю, затвердженої Постановою Держарбітражу СРСР від 25.04.1966, № П-7, у звязку з чим відповідний акт про фактичну якість товару від 20.03.2016 (копію якого додано позивачем до пояснень) було складено представниками вантажоотримувача та перевізника без участі представників вантажовідправника. Також позивачем надано докази на підтвердження тієї обставини, що Васильківська районна державна насіннєва інспекція є відповідною галузевою інспекцією з якості продукції згідно з п.20 Інструкції №П-7, та правове обґрунтування суми пені, заявленої до стягнення.

Розглянувши заявлене відповідачем клопотання про відкладення розгляду справи, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно з п.3.9.2 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 №18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції", у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Колегія враховує, що при призначенні апеляційної скарги до розгляду та при відкладенні її розгляду явку представників сторін у судові засідання не було визнано обовязковою, правову позицію ТОВ "ОСОБА_2 ЕКСПОРТ" викладено як у наданих суду письмових поясненнях, так і усно в судових засіданнях 06.10.2016 та 18.10.2016. Присутній в судовому засіданні 29.11.2016 представник позивача не заперечував проти закінчення розгляду апеляційної скарги в даному судовому засіданні.

За таких обставин, зважаючи на те, що в ході апеляційного розгляду даної справи Харківським апеляційним господарським судом, у відповідності до ч.3 ст.4-3 ГПК України, було створено сторонам необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства зокрема, було надано достатньо часу та створено відповідні можливості для реалізації кожним учасником своїх процесуальних прав, передбачених ст. 22 ГПК України, колегія суддів вважає за можливе закінчити розгляд апеляційної скарги в даному судовому засіданні.

Представник позивача в судовому засіданні 29.11.2016 підтримав правову позицію, викладену ним в апеляційній скарзі та у наданих суду додаткових поясненнях.

Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши доводи апеляційної скарги та заперечень на неї, перевіривши правильність застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а також повноту встановлення обставин справи та відповідність їх наданим доказам, та повторно розглянувши справу в порядку ст. 101 ГПК України на підставі наявних у справі доказів, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду встановила наступне.

Матеріали справи містять засвідчену позивачем копію підписаного обома сторонами та засвідченого їх печатками договору поставки ГР-01 від 04.03.2016 (т.1, а.с.15), відповідно до умов якого продавець, ТОВ "ОСОБА_2 ЕКСПОРТ", зобовязався передати у власність покупця, ТОВ "АГРОВУД", товар - зерно гірчиці білої врожаю 2015 року у кількості 34 тонни (яка може бути збільшена або зменшена на 10% за домовленістю сторін), а покупець зобовязався прийняти та оплатити товар за ціною 10750,00 грн. за тонну (з ПДВ) всього на суму 365500,00 грн. у строк до 30.03.16.

Згідно з рахунком №3 від 18.03.2016 (т.1, а.с.18) позивачем було сплачено відповідачу 322500,00 грн. за вищевказаний товар.

Як вбачається з видаткової накладної №10 від 19.03.2016 (т.1, а.с.20), товарно-транспортної накладної № 04/03 від 19.03.2016 (т.1, а.с.22), а також із пояснень представників обох сторін в ході апеляційного провадження, 19.03.2016 відповідачем (продавцем) з його складу у м. Мена Чернігівської області було насипом відвантажено позивачеві (покупцю) на автомобільний транспорт, наданий покупцем, 28 тонн зерна гірчиці білої за ціною 10750,00 грн. за тонну (з ПДВ) - що відповідає умовам договору поставки ГР-01 від 04.03.2016 (зокрема, п. п.3.2, 5.1, 5.2 даного договору). Згідно із вищевказаними документами, позивачем отримано від відповідача товар на суму 301000,00 грн. В частині кількості фактично поставленого товару суперечності між сторонами відсутні.

Представниками сторін у судових засіданнях пояснено, що відвантаження товару здійснювалося водієві, без присутності представника ТОВ "АГРОВУД" або сільськогосподарської інспекції, які б могли перевірити відповідність відвантаженого відповідачем товару умовам п.2.2 договору поставки ГР-01 від 04.03.16 щодо якості товару та у разі встановлення факту неналежної якості товару скласти відповідний акт.

Листом від 21.03.2016 (т.1, а.с.23) позивач повідомив відповідача, що отриманий товар не відповідає вимогам п.2.2 договору поставки ГР-01 від 04.03.2016 щодо якості та звернувся з вимогою про повернення суми попередньої оплати 322500,00 грн.

Згідно з платіжними дорученнями №№104, 106 від 21.03.2016 на загальну суму 36500,00 грн. (т.1, а.с.57) відповідачем було повернуто позивачу різницю між сумою передоплати (322500,00 грн.) та вартістю фактично отриманого товару (301000,00 грн.).

Відповідач у листі від 24.03.2016 (т.1, а.с.25) зазначив, що ним було відвантажено товар згідно з умовами договору поставки №ГР-01 від 04.03.2016, під час відпуску товару зауважень до кількості та якості товару від особи, що його приймала, не надійшло, відповідальна особа (водій) підписала видаткову накладну, за якою прийняла товар. За таких обставин, на думку ТОВ "ОСОБА_2 ЕКСПОРТ", умови договору ним було виконано повністю.

Покупець, ТОВ "АГРОВУД", вважаючи свої права порушеними, звернувся до господарського суду з позовом, в якому просив стягнути з ТОВ "ОСОБА_2 ЕКСПОРТ" на свою користь 18275,00 грн. штрафу за односторонню відмову від виконання своїх зобовязань, 57200,00 грн. штрафу за неналежну якість товару, 2212,93 грн. пені, 24987,88 грн. додаткових витрат за неналежне виконання відповідачем укладеного між сторонами 04.03.2016 договору поставки № ГР-01.

Місцевим господарським судом у позові відмовлено з тих підстав, що позивачем не було надано суду для огляду оригіналу договору поставки №ГР-01 від 04.03.16, а надані позивачем документи договір та інша переписка (електронні листи), на які посилається позивач як на правову підставу позову, не відповідають приписам Закону України Про електронні документи та електронний документообіг та Закону України Про електронний цифровий підпис. Отже, на думку суду першої інстанції, позивач не надав суду належних та допустимих доказів на підтвердження укладення між сторонами договору поставки, а надана електронна переписка не відповідає вимогам законодавства, не містить згоди сторін та зразків їх підписів.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено в ході апеляційного провадження, оригіналу договору поставки №ГР-01 від 04.03.2016 дійсно не було надано сторонами суду першої та апеляційної інстанції. Зокрема, позивач посилався на те, що 14.03.2016 ТОВ "АГРОВУД" направило на електронну адресу ТОВ "ОСОБА_2 ЕКСПОРТ" у сканованому вигляді проект вищевказаного договору із підписом директора та відбитком печатки ТОВ "АГРОВУД", 15.03.2016 ТОВ "ОСОБА_2 ЕКСПОРТ" надіслало ТОВ "АГРОВУД" електронною поштою у сканованому вигляді договір поставки №ГР-01 від 04.03.2016 із відбитком печатки та підписом директора ТОВ "ОСОБА_2 ЕКСПОРТ" (т.1, а.с.15); в подальшому, незважаючи на численні звернення позивача до відповідача щодо надання оригіналу вказаного договору, ТОВ "ОСОБА_2 ЕКСПОРТ" не було надано ТОВ "АГРОВУД" оригіналу договору.

В ході провадження в суді першої та апеляційної інстанції представник відповідача заперечував існування такого договору, наполягаючи на тому, що сторонами на початку березня 2016 року дійсно було досягнуто домовленості про поставку гірчиці білої у кількості близько 30 тонн за ціною 10750,00 грн. за тонну, однак жодних вимог щодо якості вказаного товару покупцем (позивачем) не висувалося.

Стосовно вищенаведених висновків, колегія суддів зазначає, що укладання господарських договорів, відповідно до п. 1 ст. 181 ГК України, допускається у спрощений спосіб, шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а підпис шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.

Частиною першою статті 207 ЦК України встановлено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу звязку.

Окремим видом зобовязання є договір поставки, до якого застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін (ч. 2 ст. 712 ЦК України).

За договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобовязується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобовязується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму (ст. 655 ЦК України).

Статтею 663 ЦК України визначено, що продавець зобовязаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, відповідно до положень ст. 530 цього Кодексу.

Таким чином, двосторонній характер договору купівлі-продажу зумовлює взаємне виникнення у кожної зі сторін прав та обовязків. Тобто, з укладенням такого договору продавець приймає на себе обовязок передати покупцеві певну річ і водночас набуває права вимагати її оплати, а покупець у свою чергу зобовязаний здійснити оплату придбаної речі та водночас набуває права вимагати від продавця її передачі.

Зі змісту вищенаведених норм, зокрема, щодо форми правочину, не вбачається, що необхідною умовою для укладення договору є відповідність листів, якими обмінялися сторони з метою його укладення, вимогам Законів України Про електронні документи та електронний документообіг та Про електронний цифровий підпис щодо обовязкового засвідчення відповідних листів електронним цифровим підписом.

Натомість ч.3 ст.207 ЦК України встановлено, що використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів.

Як вбачається з матеріалів справи, сторони не дійшли письмової згоди щодо обовязковості застосування електронного підпису, отже, його відсутність не свідчить про те, що правочин не було укладено або про те, що він не відповідав волевиявленню сторін.

Місцевим господарським судом взято до уваги заперечення представника відповідача проти факту підписання договору №ГР-01 від 04.03.2016 зі сторони ТОВ "ОСОБА_2 ЕКСПОРТ", однак вказані заперечення спростовуються матеріалами справи.

А саме, як було встановлено вище, ТОВ "ОСОБА_2 ЕКСПОРТ" поставило ТОВ "АГРОВУД" товар та прийняло оплату за нього саме на умовах, зазначених у договорі. Зокрема, у листі ТОВ "ОСОБА_2 ЕКСПОРТ" від 24.03.2016 (т.1, а.с.25), направлення якого позивачеві відповідач не заперечує, вказано, що ТОВ "ОСОБА_2 ЕКСПОРТ" було відвантажено товар згідно з умовами договору поставки №ГР-01 від 04.03.2016. Окрім того, відповідачем не надано суду першої та апеляційної інстанції жодних доказів у розумінні ст. 32, 33 ГПК України, які б свідчили про несправжність підпису керівника та відбитку печатки ТОВ "ОСОБА_2 ЕКСПОРТ" на договорі, копію якого додано ТОВ "АГРОВУД" до позовної заяви (т.1, а.с.15). У відзиві на позовну заяву (т.1, а.с.55) відповідачем зазначено, що у ТОВ "ОСОБА_2 ЕКСПОРТ" наявний примірник договору, наданий йому позивачем, із зовсім іншими умовами, які не містять вимог щодо якості товару. Однак доказів відповідного твердження ТОВ "ОСОБА_2 ЕКСПОРТ" не надано суду першої та апеляційної інстанції.

Отже, враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з аргументами апелянта в частині наявності укладеного між сторонами договору №ГР-01 від 04.03.16 (враховуючи, що при укладенні вказаного договору сторони дійшли згоди щодо таких істотних умов як предмет, ціна, якість та кількість товару, строк та порядок поставки) та обовязковості умов договору для сторін в силу приписів ст.526 ЦК України.

Відповідно, висновок місцевого господарського суду, викладений в оскаржуваному рішенні, стосовно не укладення даного договору, є таким, що зроблений при неповному врахуванні обставин справи, зокрема, тих, які свідчать про наявність волевиявлення відповідача на вчинення даного правочину та здійснення ним дій, спрямованих на виконання його умов.

Водночас, надаючи правову оцінку позовним вимогам ТОВ "АГРОВУД" (у задоволенні яких місцевим господарським судом було відмовлено виключно з підстав відсутності, на думку суду, відповідного господарського зобовязання) колегія суддів зазначає наступне.

ТОВ "АГРОВУД" у позовній заяві вказує, що ТОВ "ОСОБА_2 ЕКСПОРТ" в односторонньому порядку відмовилося від виконання договору, про що свідчать наступні обставини: поставка товару в меншій кількості, ніж це передбачено пп.2.1 п.2 договору, а також повернення позивачеві коштів у сумі 36500,00 грн. Пунктом 7.4 договору №ГР-01 від 04.03.2016 встановлено, що за односторонню відмову від виконання своїх зобовязань протягом дії даного договору винна сторона сплачує штраф у розмірі 5% від загальної суми договору. За таких обставин, на думку позивача, з відповідача має бути стягнуто 18275,00 грн. штрафу за односторонню відмову від виконання його договірних зобовязань.

Стосовно вказаних тверджень колегія суддів зазначає, що чинне законодавство передбачає такі основні види односторонньої відмови від договору: 1) як санкцію за порушення умов договору другою стороною; 2) як право на вчинення односторонньої відмови без застосування заходів цивільно-правової відповідальності; 3) як безпідставну відмову від договору за відсутності порушень умов договору другою стороною з покладенням на сторону, що відмовилася, негативних правових наслідків, передбачених договором або законом.

Як вбачається зі змісту відповідних норм ЦК України (зокрема, ст.525, якою встановлено недопустимість односторонньої відмови від зобовязання), відмова від зобовязання за своєю сутністю є вчиненням стороною однієї або кількох юридично значущих дій із конкретно визначеною метою, що полягає у зміні або припиненні її договірних зобовязань.

Матеріалами справи не підтверджується, що відповідачем вчинялися дії, які свідчили б про наявність у нього мети відмовитися від поставки позивачеві товару в обумовленій договором кількості. Зокрема, сторонами не надано доказів, що ТОВ "ОСОБА_2 ЕКСПОРТ" у будь-якій формі повідомляло ТОВ "АГРОВУД" про відмову від договору. Натомість, на виконання умов договору, ним було поставлено позивачеві 28 тонн зерна гірчиці та прийнято від позивача оплату за вищевказану кількість товару за ціною, встановленою договором.

На думку колегії суддів, повернення відповідачем позивачеві коштів у сумі 36500,00 грн., що становить різницю між сумою передоплати (322500,00 грн.) та вартістю отриманого товару (301000,00 грн.) такою відмовою не є, враховуючи також, що позивач листом від 21.03.2016 (т.1, а.с.23) звернувся до відповідача з вимогою про повернення всієї суми попередньої оплати 322500,00 грн. і в подальшому також надсилав листи з аналогічними вимогами тобто саме позивач, ТОВ "АГРОВУД", вчинив дії, які свідчать про його намір відмовитися від договору.

Позивач вважає, що про односторонню відмову відповідача від виконання його зобовязань за договором №ГР-01 від 04.03.2016 свідчить також та обставина, що 19.03.2016 ТОВ "ОСОБА_2 ЕКСПОРТ" було завантажено на транспорт позивача лише 28 тонн зерна гірчиці, тоді як пп.2.1 п.2 договору встановлено, що загальна кількість товару, яка становить 34 тонни, може бути збільшена або зменшена за домовленістю сторін на 10%.

Колегія суддів зазначає, що, як вбачається з матеріалів справи та пояснень представників сторін, 19.03.2016 відповідачем було дійсно відвантажено позивачеві товар у меншій кількості, ніж встановлено договором. Однак відповідне не свідчить про односторонню відмову від зобовязання в розумінні ст.525 ЦК України та п.7.4 договору №ГР-01 від 04.03.2016 оскільки часткове невиконання зобовязання не тотожне відмові від нього. Окрім того, із обовязком продавця передати товар у власність покупця кореспондується обовязок останнього прийняти товар в порядку, встановленому договором та чинними нормативними актами.

Зокрема, відповідно до п. 3 Інструкціі про порядок приймання продукції виробничо-технічного призначення і товарів народного споживання за кількістю, затвердженої Постановою Держарбітражу СРСР від 15.06.1965 № П-6, підприємство-одержувач зобов'язане забезпечити приймання продукції за кількістю в точній відповідності зі стандартами, технічними умовами, Основними і Особливими умовами поставки, цією Інструкцією, іншими обов'язковими правилами і договором. Згідно з п.6 цієї ж Інструкції, приймання продукції, що поставляється без тари, у відкритій тарі, а також приймання за вагою брутто і кількістю місць продукції, що поставляється в тарі, проводиться на складі постачальника - при вивезенні продукції одержувачем.

Таким чином, факт вивезення товару транспортом покупця зі складу продавця 19.03.2016 свідчить про те, що покупець, ТОВ "АГРОВУД", погодився прийняти даний товар (зерно гірчиці) саме в тій кількості, яка була відпущена продавцем.

Колегія суддів також зазначає, що відповідно до п. 5.1 та 5.6 договору №ГР-01 від 04.03.2016 поставка товару здійснюється продавцем на автомобільний транспорт, наданий покупцем; строк відвантаження товару до 30.03.2016. Таким чином, після отримання частини обумовленого договором товару 19.03.2016, покупець не був позбавлений права до 30.03.2016 надати продавцеві транспорт для завантаження решти товару, однак, як вбачається з матеріалів справи, ТОВ "АГРОВУД" не було вчинено відповідних дій, а натомість у листах від 21.03.2016, від 23.03.2016, від 24.03.2016 (т.1, а.с.23, 24, 26) позивач просив відповідача повернути всю суму попередньої оплати.

Виходячи з викладеного вище, колегія суддів дійшла висновку про відсутність фактичних та правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача 18275,00 грн. штрафу за односторонню відмову від виконання зобовязань, отже, в цій частині позовні вимоги задоволенню не підлягають.

В суді першої та апеляційної інстанції позивач також посилався на те, що отримане від відповідача зерно гірчиці не відповідало вимогам щодо якості. А саме, Васильківською районною державною насіннєвою інспекцією було проведено аналіз №1064 від 20.03.2016 (т.1, а.с.22а), за результатами якого встановлено, що чистота насіння складає 78%, відхід 22% - тоді як у до п.2.2 договору №ГР-01 від 04.03.2016 сторони погодили, що сміттєва домішка не має перевищувати 0,5%. Позивач також зазначає, що відповідачем при переданні товару не було надано документів, визначених у пп.5.3 п.5 договору, а саме: копій установчих документів (свідоцтво платника ПДВ, форма 4-ОПП, виписка з ЄДР), довідки підприємства про те, що воно є виробником вказаної в договорі продукції, форми Ф.29 сг (або 4 сг), Ф.6 ЗЕМ з відміткою про прийняття органів статистики тощо.

З цих підстав ТОВ "АГРОВУД" заявлено до стягнення з ТОВ "ОСОБА_2 ЕКСПОРТ" 57200,00 грн. штрафу за неналежну якість товару, 2212,93 грн. пені та 24987,88 грн. відшкодування додаткових витрат ТОВ "АГРОВУД" на оплату послуг ТОВ "БСМ ЄВРОСТАНДАРТ" з очищення насіння гірчиці.

Стосовно вищевказаних позовних вимог колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до п.13 Інструкції про порядок приймання продукції виробничо-технічного призначення і товарів народного споживання за якістю, затвердженої Постановою Держарбітражу СРСР від 25.04.1966, № П-7, приймання продукції здійснюється уповноваженими на те керівником підприємства-одержувача або його заступником компетентними особами. Ці особи несуть відповідальність за недотримання правил приймання продукції.

Пунктом 14 цієї ж Інструкції встановлено, що приймання продукції за якістю і комплектністю проводиться в точній відповідності зі стандартами, технічними умовами, Основними і Особливими умовами поставки, іншими обов'язковими для сторін правилами, а також за супровідними документами, що посвідчують якість та комплектність продукції, що поставляється (технічний паспорт, сертифікат, посвідчення про якість, рахунок-фактура, специфікація і т. п.). Відсутність зазначених супровідних документів або деяких з них не припиняє приймання продукції. У цьому випадку складається акт про фактичну якість і комплектність продукції, що надійшла і в акті вказується, які документи відсутні.

Проте, як було встановлено вище, позивачем не було направлено до відповідача компетентну особу, що могла б проконтролювати дотримання встановленого договором та чинними нормативними актами порядку постачання товару, наявність супровідних документів, визначених у пп.5.3 п.5 договору, та у разі відсутності таких документів скласти відповідний акт, як це передбачено вищенаведеними приписами п.14 Інструкції № П-7. Оскільки такий акт не було складено, колегія суддів зазначає, що посилання позивача на не передання йому відповідачем супровідних документів не підтверджено належними та допустимими доказами в порядку ст.34 ГПК України.

У п.16 Інструкції №П-7 вказано, що при виявленні невідповідності якості, комплектності, маркування продукції, що надійшла, тари або упаковки вимогам стандартів, технічних умов, кресленням, зразкам (еталонам), договору або даним, зазначеним у маркуванні і супровідних документах, що засвідчують якість продукції (п. 14 цієї Інструкції), одержувач призупиняє подальшу прийомку продукції і складає акт, в якому вказує кількість оглянутої продукції і характер виявлених при прийманні дефектів.

Однак акту щодо неналежної якості продукції в момент її приймання складено не було, як свідчать матеріали справи, товар без жодних зауважень був завантажений у наданий позивачем транспорт на складі відповідача.

Згідно з п.20 Інструкції №П-7, при неявці представника виготовлювача (відправника) на виклик одержувача (покупця) в установлений термін і у випадках, коли виклик представника іногороднього виготовлювача (відправника) не є обов'язковим, перевірка якості продукції проводиться представником відповідної галузевої інспекції за якістю продукції, а перевірка якості товарів - експертом бюро товарних експертиз або представником відповідної інспекції за якістю.

Позивач посилається на те, що відповідною галузевою інспекцією - а саме, Васильківською районною державною насіннєвою інспекцією встановлено факт неналежної якості товару.

Разом з тим, відповідно до наданого позивачем документу, складеного вказаною інспекцією (т.1, а.с.22), на аналіз було передано 40 тонн гірчиці білої, тоді як кількість даного товару, отриманого позивачем від відповідача становила 28 тонн.

Таким чином, як вбачається із наданих самим же позивачем доказів, ТОВ "АГРОВУД" не було дотримано приписів п. 14 Інструкції №П-7, згідно з якими одержувач зобов'язаний забезпечити зберігання продукції неналежної якості або некомплектної продукції в умовах, що запобігають погіршенню її якості і змішанню з іншою однорідною продукцією. Окрім того, із документа, складеного Васильківською районною державною насіннєвою інспекцією вбачається, що для здійснення аналізу товар передавався до інспекції не безпосередньо позивачем, а іншим підприємством - ТОВ "БСМ ЄВРОСТАНДАРТ", яке зазначено в товарно-транспортній накладній № 04/03 від 19.03.2016 в якості вантажоодержувача та якому, за твердженням позивача, товар було передано на відповідальне зберігання.

В судовому засіданні 29.11.2016 представник позивача посилався на те, що вага 40 тонн, зазначена у довідці Васильківської районної державної насіннєвої інспекції, є фактично вагою брутто (що складається з ваги товару та ваги транспортного засобу, на якому насіння гірчиці було доставлено для здійснення перевірки його якості). Однак колегія суддів зазначає, що відповідне не підтверджується документально, оскільки в довідці Васильківської районної державної насіннєвої інспекції вказано лише, що від ТОВ "АГРОВУД" одержано партію насіння масою 40 тонн (без зазначення про те, що товар було зважено разом із транспортним засобом).

Окрім того, позивач стверджує, що після доставки товару від ТОВ "ОСОБА_2 ЕКСПОРТ" розвантаження не здійснювалося, а відразу, на тому ж транспорті, в який зерно гірчиці було завантажено згідно з товарно-транспортною накладною №04/03 від 19.03.2016, даний товар направлено до Васильківської районної державної насіннєвої інспекції для здійснення перевірки якості. Разом з тим, згідно з вищевказаною товарно-транспортною накладною, вага брутто становить 44,060 тонн (т.1, а.с.22). На думку колегії суддів, зазначена невідповідність також свідчить про суперечливість доводів позивача та недоведеність твердження про те, що на аналіз до Васильківської районної державної насіннєвої інспекції було передано виключно той товар (вагою 28 тонн), який був отриманий позивачем від відповідача.

За таких обставин, результати аналізу якості товару, здійсненого Васильківською районною державною насіннєвою інспекцією, на думку колегії суддів, не можуть бути визнані належним та допустимим доказом факту недотримання відповідачем вимог щодо якості поставленого позивачу товару. Відповідно, витрати позивача на очищення насіння гірчиці згідно з укладеним із ТОВ "БСМ ЄВРОСТАНДАРТ" договором про надання послуг від 23.03.2016 (т.1, а.с.27) на суму 24987,88 грн. не можуть вважатися такими, що понесені з вини відповідача.

Колегія суддів враховує також, що згідно із вказаним договором на очищення було передано 28,46 тонн насіння гірчиці, тоді як від відповідача позивачем було отримано 28 тонн даного товару. Представник позивача в судовому засіданні 29.11.2016 пояснював дану обставину можливими технічними особливостями обладнання, за допомогою якого здійснювалося зважування, однак доказів вказаного твердження (щодо можливості похибки у 0,46 тонн при зважуванні) ним суду не надано.

Також, як вбачається з матеріалів справи, позивачем, всупереч вимогам п.9 Інструкції № П-7, не було складено акт про приховані недоліки товару за участю (або без участі) представника ТОВ "ОСОБА_2 ЕКСПОРТ", а натомість 21.03.16 направлено відповідачеві листа з вимогою повернути суму попередньої оплати із посиланням на невідповідність товару показникам якості. При цьому, результати аналізу товару, здійсненого Васильківською районною державною насіннєвою інспекцією 20.03.2016, направлено позивачем відповідачеві лише 23.03.2016, разом із листом (т.1, а.с.24), в якому зокрема зазначено, що у звязку з неприбуттям протягом трьох днів представника ТОВ "ОСОБА_2 ЕКСПОРТ" для проведення додаткового незалежного аналізу товару, вказаний товар передається позивачем на відповідальне зберігання на складі в м.Васильків.

Водночас докази направлення позивачем відповідачеві до 23.03.2016 будь-яких пропозицій щодо прибуття представника ТОВ "ОСОБА_2 ЕКСПОРТ" для проведення додаткового незалежного аналізу товару в матеріалах справи відсутні. В усних та письмових поясненнях, наданих суду апеляційної інстанції, представник ТОВ "АГРОВУД" наполягав на тому, що позивачем було вперше повідомлено відповідача про неналежну якість товару 20.03.2016, однак доказів даного твердження ним суду не надано.

Посилання представника позивача на акт про фактичну якість товару від 20.03.2016 колегія суддів не вважає належним доказом невідповідності якості товару умовам договору, оскільки його було складено із посиланням на результати дослідження, здійсненого Васильківською районною державною насіннєвою інспекцією 20.03.2016, які не можуть бути визнані належним та допустимим доказом із наведених вище підстав. Окрім того, у згаданому акті також зазначено більшу кількість товару, ніж було фактично отримано позивачем від відповідача (28,460 тонн, а не 28 тонн). Колегія суддів додатково враховує, що матеріалах справи відсутні докази направлення позивачем відповідачеві вищевказаного акту від 20.03.2016.

Отже, враховуючи, що ТОВ "АГРОВУД", всупереч вимогам ст.33 ГПК України, не надано суду першої та апеляційної інстанції доказів неналежної якості отриманого від ТОВ "ОСОБА_2 ЕКСПОРТ" товару колегія суддів зазначає про відсутність фактичних та правових підстав для задоволення позовних вимог в частині стягнення з відповідача на користь позивача 57200,00 грн. штрафу за неналежну якість товару, 2212,93 грн. пені, 24987,88 грн. додаткових витрат.

Тобто, з урахуванням викладеного вище, колегія суддів дійшла висновку, що доводи ТОВ "АГРОВУД", наведені в обґрунтування заявлених до стягнення сум, не знайшли свого підтвердження в ході судового розгляду справи та спростовуються матеріалами справи в їх сукупності, а тому в позовних вимогах має бути відмовлено в повному обсязі.

Таким чином, незважаючи на те, що місцевим господарським судом не було досліджено правомірності вимог ТОВ "АГРОВУД" з точки зору їх відповідності фактичним обставинам справи, приписам чинних нормативних актів та умовам договору №ГР-01 від 04.03.2016 (оскільки факт укладення вказаного договору судом першої інстанції не визнано), колегія суддів зазначає, що рішення господарського суду про відмову в позові має бути залишено без змін з підстав, наведених вище. Відповідно, апеляційна скарга позивача підлягає залишенню без задоволення.

Вказаний висновок узгоджується з правовою позицією, викладеною в п.12 постанови пленуму Вищого господарського суду від 17.05.2011 №7 "Про деякі питання практики застосування розділу XII Господарського процесуального кодексу України", в якому зазначено, що не підлягає скасуванню судове рішення, якщо апеляційною інстанцією буде з'ясовано, що його резолютивна частина є правильною, хоча б відповідні висновки місцевого господарського суду й не були належним чином обґрунтовані у мотивувальній частині рішення. Водночас апеляційний господарський суд у мотивувальній частині своєї постанови не лише вправі, а й повинен зазначити власну правову кваліфікацію спірних відносин та правову оцінку обставин справи.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 99, 101, пунктом 1 статті 103, статтею 105 Господарського процесуального кодексу України судова колегія Харківського апеляційного господарського суду, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу позивача залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Сумської області від 01.08.2016 у справі №920/557/16 залишити без змін.

Повний текст постанови складено 05.12.16

Головуючий суддя Шевель О. В.

Суддя Крестьянінов О.О.

Суддя Фоміна В. О.