ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ПРО ПОВЕРНЕННЯ ЗАЯВИ

"25" листопада 2016 р. № 01-39/903/878/16

Суддя господарського суду Волинської області Шум М.С., вивчивши матеріали за заявою ОСОБА_1 про порушення справи про банкрутство ОСОБА_1,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (ідентифікаційний код НОМЕР_1) звернулася до суду з заявою про порушення справи про банкрутство за спрощеною процедурою, передбаченою ст. 90 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом".

Згідно ст. 2 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" (далі Закон про банкрутство) провадження у справах про банкрутство регулюється не лише вказаним Законом, а і Господарським процесуальним кодексом України, іншими законодавчими актами.

Як визначено ч. 2 ст. 11 Закону про банкрутство, до заяви про порушення справи про банкрутство додаються: докази сплати судового збору, крім випадків, коли згідно із законом він не підлягає сплаті; довіреність чи інший документ, що засвідчує повноваження представника, якщо заяву підписано представником; докази того, що сума безспірних вимог кредитора (кредиторів) сукупно становить не менше трьохсот мінімальних розмірів заробітної плати, якщо інше не передбачено цим Законом; рішення суду про задоволення вимог кредитора, що набрало законної сили; відповідна постанова органу державної виконавчої служби про відкриття виконавчого провадження з виконання вимог кредитора; докази того, що сума вимог кредитора (кредиторів) не забезпечена повністю заставою майна боржника (за наявності застави).

У відповідності до ст. 15 Закону про банкрутство, господарський суд не пізніше п'яти днів з дня надходження до суду заяви про порушення справи про банкрутство повертає її та додані до неї документи без розгляду, якщо: заяву підписано особою, яка не має права її підписувати, або особою, посаду якої у заяві не зазначено; заява не відповідає змісту вимог, зазначених у цьому Законі; не подано доказів щодо сплати судового збору у встановлених порядку та розмірі; заявник-кредитор не подав доказів неспроможності боржника виконати свої грошові зобов'язання перед кредиторами в розмірі, визначеному частиною третьою статті 10 цього Закону, протягом трьох місяців після відкриття виконавчого провадження, якщо інше не передбачено цим Законом; заявник-кредитор не надав доказів надсилання боржнику копії заяви і доданих до неї документів; з інших підстав, передбачених статтею 63 Господарського процесуального кодексу України, з урахуванням вимог цього Закону.

Відповідно до ч. 1-3 ст. 90 Закону про банкрутство, правила, передбачені цією статтею, застосовуються до відносин, пов'язаних з визнанням фізичної особи - підприємця банкрутом. Підставою для визнання фізичної особи - підприємця банкрутом є його нездатність задовольнити вимоги кредиторів за грошовими зобов'язаннями та/або виконати обов'язок із

сплати обов'язкових платежів. Заява про порушення справи про банкрутство фізичної особи - підприємця може бути подана в господарський суд фізичною особою - підприємцем, який є боржником, або його кредиторами.

Отже, положення ст. 90 Закону про банкрутство, встановлюють особливості щодо порядку порушення справи про банкрутство фізичної особи - підприємця незалежно від того, чи звертається із заявою про порушення справи про банкрутство кредитор або боржник - фізична особа - підприємець.

Частиною 4 ст. 11 Закону про банкрутство встановлено, що боржник подає заяву до господарського суду за наявності майна, достатнього для покриття судових витрат, якщо інше не передбачено цим Законом.

Відповідно до п. 12 Інформаційного листа Вищого господарського суду України від 28.03.13 № 01-06/606/2013 "Про Закон України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" (у редакції Закону України від 22.12.2011 N 4212-VI)" слід мати на увазі, що заява про порушення провадження у справі про банкрутство подається боржником лише за наявності майна, достатнього для покриття судових витрат (частина четверта статті 11 Закону). У визначенні таких витрат слід враховувати необхідність виплати винагороди арбітражному керуючому у мінімальному розмірі не менше ніж за дванадцять місяців його роботи, відшкодування витрат на публікацію оголошень у справі та судового збору, сплаченого кредиторами.

У разі відсутності майна, достатнього для покриття судових витрат, господарський суд повинен повернути заяву боржника про порушення провадження у справі про банкрутство у зв'язку з тим, що заява не відповідає вимогам, зазначеним у Законі.

Відповідно до ч. 1 ст. 115 Закону про банкрутство, арбітражний керуючий (розпорядник майна, керуючий санацією, ліквідатор) виконує повноваження за грошову винагороду.

Як передбачено ст. 115 Закону про банкрутство, грошова винагорода арбітражного керуючого за виконання повноважень розпорядника майна визначається в розмірі двох мінімальних заробітних плат за кожний місяць виконання ним повноважень або в розмірі середньомісячної заробітної плати керівника боржника за останні дванадцять місяців його роботи до порушення провадження у справі про банкрутство, якщо такий розмір перевищує дві мінімальні заробітні плати. Розмір грошової винагороди арбітражного керуючого за виконання повноважень розпорядника майна не може перевищувати п'яти мінімальних заробітних плат за кожний місяць виконання ним повноважень.

Відповідно до ч. 6 ст. 91 Закону про банкрутство, у постанові про визнання фізичної особи - підприємця банкрутом та відкриття ліквідаційної процедури господарський суд призначає ліквідатора банкрута у порядку, встановленому цим Законом для призначення розпорядника майна.

Статтею 8 Закону України "Про Державний бюджет України на 2016 рік" встановлено мінімальну заробітну плату: у місячному розмірі: з 1 січня - 1378 гривень.

З розрахунку двох мінімальних заробітних плат (2756 грн.) на дванадцять місяців роботи арбітражного керуючого, оплата праці останнього становитиме 33072,00 грн.

Як вбачається з поданої заяви, у боржника відсутні грошові кошти для оплати послуг арбітражного керуючого, у разі порушення провадження у справі про банкрутство останнього.

Приймаючи до уваги те, що боржником до заяви не додано жодних документів передбачених в ст. 11 Закону, інших документів долучення яких є обов'язковим відповідно до вимог Закону, суд вважає, що заява не відповідає змісту вимог, зазначених в Законі України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", а тому підлягає поверненню без розгляду заявнику на підставі ст. 15 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" .

При цьому суд роз'яснює заявникові, що відповідно до ч. 2 ст. 15 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" та ч. 3 ст. 63 Господарського процесуального кодексу України повернення заяви про порушення провадження у справі про банкрутство не перешкоджає повторному зверненню з такою заявою до господарського суду у встановленому порядку після усунення допущених недоліків.

Керуючись ст. ст. 11, 15, 90 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", ст. 86 Господарського процесуального кодексу України, суд,

УХВАЛИВ:

Заяву ОСОБА_1 (ідентифікаційний код НОМЕР_1) про порушення справи про банкрутство повернути без розгляду.

Суддя М. С. Шум