ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"28" листопада 2016 р. Справа № 917/325/16

Колегія суддів у складі: головуючий суддя Здоровко Л.М., суддя Плахов О.В., суддя Шутенко І.А.,

при секретарі Міракові Г.А.,

за участю представників сторін:

позивача не зявився;

відповідача ОСОБА_1 на підставі довіреності від 20.10.2016р.;

відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Полтавській області не зявився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Овруцький молочноконсервний комбінат", Полтавська область, Гадяцький район, м. Гадяч, (вх.№3002 П/2) на ухвалу господарського суду Полтавської області від 27.10.2016р. у справі №917/325/16

за заявою: Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Полтавській області про надання розстрочки виконання рішення від 12.05.2016р.

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю "Фуд-Процесинг Інсталейшн", м. Київ,

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю "Овруцький молочноконсервний комбінат", Полтавська область, Гадяцький район, м. Гадяч,

про стягнення суми основного боргу, пені, 5% річних

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням господарського суду Полтавської області від 12.05.2016р. залишеним без змін постановою Харківського апеляційного господарського суду від 22.06.2016р. позовні вимоги задоволено повністю; стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Овруцький молочноконсервний комбінат" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Фуд - Процесинг - Інсталейшн" 488 846,86 грн. боргу, 26 179,50 грн. пені, 2 145,85 грн. - 5% річних, 7 757,58 грн. судового збору, 4 000 грн. витрат на оплату послуг адвоката.

На виконання вищевказаного рішення та постанови, 13.07.2015р. було видано відповідний наказ.

Постановою Вищого господарського суду України від 27.09.2016р. у даній справі касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Овруцький молочноконсервний комбінат" задоволено частково; рішення господарського суду Полтавської області від 12.05.2016р. та постанову Харківського апеляційного господарського суду від 22.06.2016р. у справі № 917/325/16 скасовано в частині, що стосується розгляду позовних вимог про стягнення сум пені 26 179,50 грн., процентів річних у сумі 2 145,85 грн. і розподілу судових витрат у справі; справу у відповідній частині передано на новий розгляд до господарського суду Полтавської області; в решті зазначені рішення і постанову залишено без змін.

10.10.2016р. до господарського суду Полтавської області від Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Полтавській області надійшла заява про розстрочку виконання рішення суду в частині стягнення залишку заборгованості на суму 453 996,86грн. рівними платежами на 18 місяців (т.1 матеріалів оскарження а.с.22-46).

Ухвалою господарського суду Полтавської області від 27.10.2016р. у справі №917/325/16 (суддя Тимощенко О.М.) відмовлено у задоволенні заяви відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Полтавській області про надання розстрочки виконання рішення від 12.05.2016р. у справі №917/325/16.

Товариство з обмеженою відповідальністю "Овруцький молочноконсервний комбінат" з ухвалою суду першої інстанції не погодилось та звернулось до Харківського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу господарського суду Полтавської області від 27.10.2016р. у справі №917/325/16 та прийняти нове рішення, яким задовольнити заяву відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Полтавській області про розстрочку виконання рішення від 12.05.2016р. у справі №917/325/16 на 18 місяців щомісячними рівними платежами.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги, скаржник вказує на те, що при прийнятті оскаржуваної ухвали господарським судом першої інстанції не було повно та всебічно досліджено тих обставин, що до скрутного фінансового становища підприємства призвела втрата основних ринків збуту в сукупності з соціальними та економічними негативними процесами в державі, збільшенням вартості палива та енергоносіїв, зменшення платоспроможності населення, і як наслідок значне зменшення внутрішнього попиту на сирну продукцію та значне збільшення обсягу порушень платіжної дисципліни зі сторони контрагентів ТОВ "Овруцький молочноконсервний комбінат" за взятими на себе господарськими зобов'язаннями. Крім того, на даний час на розгляді в судах України знаходиться 13 справ про стягнення з ТОВ "Овруцький молочноконсервний комбінат" заборгованості на загальну суму більше 4 000 000,000грн., продаж основних фондів ТОВ "Овруцький молочноконсервний комбінат" також не матиме своїм результатом погашення заборгованості за рішенням суду, адже переважна більшість активів підприємства виступає в якості забезпечення повернення банківських кредитів. Також, апелянт зазначає, що не вживає заходів для уникнення відповідальності, а навпаки, вживає заходів, спрямованих на погашення заборгованості перед стягувачем, зокрема, на даний час було сплачено на користь стягувача частину заборгованості в розмірі 30 000, 00грн.

Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 14.11.2016р. прийнято апеляційну скаргу до провадження, розгляд скарги призначено на 28.11.2016р.

25.11.2016р. позивачем подано до апеляційного господарського суду заперечення на апеляційну скаргу (вх.11862), в яких просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Овруцький молочноконсервний комбінат", ухвалу господарського суду Полтавської області від 27.10.2016р. у справі №917/325/16 залишити без змін. Також, просить розглядати справу без участі його представника.

У судовому засіданні Харківського апеляційного господарського суду 28.11.2016р. представник апелянта підтримала вимоги апеляційної скарги, просила скасувати ухвалу господарського суду Полтавської області від 27.10.2016р. у справі №917/325/16 та прийняти нове рішення, яким задовольнити заяву відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Полтавській області про розстрочку виконання рішення від 12.05.2016р. у справі №917/325/16 на 18 місяців щомісячними рівними платежами.

У судове засідання 28.11.2016р. представники позивача та відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Полтавській області не з'явились, хоча були належним чином повідомлені про час, дату та місце розгляду справи (т.1 матеріалів оскарження а.с. 101-102).

Враховуючи, що наявних матеріалів справи достатньо для розгляду апеляційної скарги по суті, що сторони у справі належним чином повідомлені про час та місце розгляду апеляційної скарги, та зважаючи на строки розгляду апеляційної скарги на ухвалу суду, передбачені статтею 102 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів вважає за можливе розглянути скаргу в даному судовому засіданні.

Дослідивши матеріали справи, викладені в апеляційній скарзі доводи апелянта, перевіривши правильність застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а також повноту встановлення обставин справи та відповідність їх наданим доказам, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду встановила наступне.

10.10.2016р. Відділ примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Полтавській області звернувся до господарського суду Полтавської області з проханням відстрочити виконання рішення суду в частині стягнення залишку заборгованості на суму 453 996,86грн. рівними платежами на 18 місяців (т.1 матеріалів оскарження а.с.22-46).

В обґрунтування поданої заяви, ВПВР УДВС ГУЮ у Полтавській області було зазначено про те, що боржник - ТОВ "Овруцький молочноконсервний комбінат" перебуває у складному фінансовому становищі, що спричинене скороченням об'ємів виробництва продукції, відсутністю ринку збуту та введенням Російською Федерацією продуктового ембарго. На підтвердження вказаних обставин заявником було надано заяву боржника - ТОВ "Овруцький молочноконсервний комбінат" про розстрочку виконання рішення суду від 30.09.2016р. № 30/09-1 (т.1 матеріалів оскарження а.с.36-46), з якою останній звернувся до виконавчої служби, та в якій було зазначено, що втрата основних ринків збуту в сукупності з негативними соціальними та економічними процесами в державі, збільшенням вартості палива, збільшенням обсягу порушень платіжної дисципліни з боку контрагентів за взятими на себе господарськими зобовязаннями призвело до тяжкого фінансового становища підприємства, крім того, підприємство має значну заборгованість по заробітній платі, а отже одноразове стягнення боргу негативно вплине на господарську діяльність підприємства.

Відмовляючи у задоволенні заяви, місцевий господарський суд посилався на те, що заявлені обставини не є винятковими та такими, що роблять неможливим виконання рішення суду; крім того, заявником не надано належних та допустимих доказів у розумінні статей 33, 34 Господарського процесуального кодексу України які б свідчили про неможливість виконання рішення суду, зокрема щодо фінансового стану підприємства (звітів, відомостей про наявність або відсутність прибутку, відомостей про рахунки у банківських установах та про рух коштів на цих рахунках, про наявність або відсутність майна, яке може бути реалізовано з метою погашення боргу).

Досліджуючи заяву Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Полтавській області про розстрочку виконання рішення та документи надані в обґрунтування до матеріалів справи №917/325/16, колегія суддів апеляційного господарського суду приходить до висновку, що місцевим господарським судом правомірно відмовлено у її задоволенні, виходячи з наступного.

Відповідно до частини 1 статті 121 Господарського процесуального кодексу України при наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим, за заявою сторони, державного виконавця, прокурора або за своєю ініціативою господарський суд, який видав виконавчий документ, у десятиденний строк розглядає це питання у судовому засіданні з викликом сторін, прокурора і у виняткових випадках, залежно від обставин справи, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, ухвали, постанови, змінити спосіб та порядок їх виконання.

Розстрочка означає виконання рішення частками, встановленими господарським судом, з певним інтервалом у часі. Строки виконання кожної частки також повинні визначатись господарським судом. При цьому слід мати на увазі, що розстрочка можлива при виконанні рішення, яке стосується предметів, що діляться (гроші, майно, не визначене індивідуальними ознаками; декілька індивідуально визначених речей тощо) (пункт 7.1.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.10.2012р. № 9 "Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України" (надалі - Постанова).

Відповідно до пункту 7.2 Постанови, підставою для відстрочки, розстрочки, зміни способу та порядку виконання рішення можуть бути конкретні обставини, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим у визначений строк або встановленим господарським судом способом. При цьому слід мати на увазі, що згоди сторін на вжиття заходів, передбачених статтею 121 Господарського процесуального кодексу України, ця стаття не вимагає, і господарський суд законодавчо не обмежений будь-якими конкретними термінами відстрочки чи розстрочки виконання рішення. Проте, вирішуючи питання про відстрочку чи розстрочку виконання рішення, зміну способу і порядку виконання рішення, господарський суд повинен враховувати матеріальні інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів у економіці держави та інші обставини справи.

При цьому, господарський суд повинен враховувати можливі негативні наслідки для боржника при виконанні рішення у встановлений строк чи попередньо встановленим способом, а також такі ж наслідки і для стягувача при затримці виконання рішення та не допускати їх настання.

Отже, вирішуючи питання про відстрочку або розстрочку виконання рішення, господарський суд повинен враховувати матеріальні інтереси сторін, їх фінансований стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів в економіці держави та інші обставини справи, які б свідчили про можливість надання відповідачу відстрочки виконання судового рішення.

З аналізу процесуальних норм, які регулюють питання можливості надання відстрочки та розстрочки виконання рішення суду випливає, що законодавець у будь-якому випадку пов'язує відстрочку виконання судового рішення в судовому порядку з об'єктивними, непереборними, тобто виключними обставинами, що ускладнюють вчасне виконання судового рішення.

Такої ж правої позиції дотримується Вищий господарський суд у постановах від 08.12.2015р. у справі №13/305-07, від 20.04.2016р. у справі №922/182/14.

Частиною 1 статті 115 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що рішення, ухвали, постанови господарського суду, що набрали законної сили, є обов'язковими на всій території України і виконуються у порядку, встановленому Законом України "Про виконавче провадження".

Пункту 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 26.12.2003р. №14 "Про практику розгляду скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження" встановлено, що при вирішенні заяв державного виконавця чи сторони про відстрочку або розстрочку виконання рішення, встановлення або зміну способу й порядку його виконання суду потрібно мати на увазі, що відповідно статті 351 Цивільного процесуального кодексу України і статті 121 Господарського процесуального кодексу України їх задоволення можливе лише у виняткових випадках, які суд визначає виходячи з особливого характеру обставин, що ускладнюють або виключають виконання рішення (хвороба боржника або членів його сім'ї, відсутність у нього майна, яке за рішенням суду має бути передане стягувачу, стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо).

Колегія суддів також зазначає, що Господарським процесуальним кодексом України не визначено переліку обставин, як прикладів неможливості виконання рішення чи ускладнення його виконання, у зв'язку з чим суд оцінює докази за правилами статті 43 Господарського процесуального кодексу України.

Як вбачається із змісту заяви про розстрочку виконання рішення у даній справі, заявник посилається на те, що боржник - ТОВ "Овруцький молочноконсервний комбінат" перебуває у складному фінансовому становищі, що спричинене скороченням об'ємів виробництва продукції, відсутністю ринку збуту та введенням Російською Федерацією продуктового ембарго. Однак, самі по собі фінансові труднощі підприємства не свідчать про те, що особа (боржник) не може виконати рішення суду.

При цьому, в силу приписів статті 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Колегія суддів також зазначає, що обставини зазначені в обґрунтування заяви про розстрочку виконання рішення не носять виключного характеру, а свідчать лише про негативні явища в поточній господарській діяльності відповідача, яка за приписами статті 42 Господарського кодексу України є самостійною, ініціативною, систематичною, на власний ризик господарською діяльністю.

Крім того, відповідно до частини 2 статті 218 Господарського процесуального кодексу України, відсутність у боржника необхідних коштів, а також порушення зобовязань контрагентами правопорушника не вважаються обставинами, які є підставою для звільнення боржника від господарсько - правової відповідальності.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що не є підставою вважати збиткову фінансову діяльність відповідача та відсутність грошових коштів, винятковою обставиною у розумінні статті 121 Господарського процесуального кодексу України, що зумовила б неможливість виконати судове рішення або ускладнила його виконання.

Окрім того, визначення фінансового стану підприємства може бути проведено лише на підставі повного комплексного аналізу його фінансової діяльності (зокрема, балансу підприємства, звіту про фінансові результати, аудиту тощо), які б давали повноцінне уявлення як про актив, так і про пасив підприємства.

Однак, апелянтом ані до суду першої інстанції ані до апеляційного господарського суду, не було надано належних та допустимих доказів у розумінні статей 33, 34 Господарського процесуального кодексу України на підтвердження обставин зазначених в апеляційній скарзі, які б свідчили про відсутність грошових коштів або майна в обсязі достатньому для повного погашення заборгованості перед стягувачем, та не доведено наявності обставин, зазначених апелянтом.

Судова колегія також враховує, що наявність складного фінансового становища підприємства, втрата основних ринків збуту в сукупності з соціальними та економічними процесами в державі, збільшенням вартості палива та енергоносіїв, зменшення платоспроможності населення, збільшення обсягу порушень платіжної дисципліни зі сторони контрагентів стосується як діяльності відповідача так і позивача.

Колегія суддів також не приймає доводи апелянта, що при прийнятті оскаржуваної ухвали господарським судом першої інстанції не було досліджено тих обставин, що на даний час на розгляді в судах України знаходиться 13 справ про стягнення з ТОВ "Овруцький молочноконсервний комбінат" заборгованості на загальну суму більше 4 000 000,000грн., та одночасне виконання всіх судових рішень про стягнення заборгованості є неможливим в силу недостатності власних обігових кошті, оскільки апелянтом ані при звернення до Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Полтавській області про розстрочку виконання рішення суду від 30.09.2016р. № 30/09-1 (т.1 матеріалів оскарження а.с.36-46), ані Відділом примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Полтавській області при зверненні до суду з відповідною заявою про розстрочку виконання рішення суду в частині стягнення залишку заборгованості на суму 453 996,86грн. рівними платежами на 18 місяців (т.1 матеріалів оскарження а.с.22-46) не було надано документів на підтвердження вищезазначених обставин.

Судова колегія також зазначає, що із заяви про розстрочку виконання рішення суду в частині стягнення залишку заборгованості на суму 453 996,86грн. рівними платежами на 18 місяців (т.1 матеріалів оскарження а.с.226) вбачається, що перший платіж відповідно до графіку мав бути сплачений до 31.10.2016р.

Однак, у судовому засіданні Харківського апеляційного господарського суду 28.11.2016р. представник апелянта пояснила, що станом на 31.10.2016р. такого платежу згідно з визначеним графіком погашення заборгованості здійснено не було.

Крім того, судова колегія також зазначає, що відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини" суди застосовують при розгляді Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини (далі - Суд) як джерело права.

Пункт 1 статті 6 § 1 Конвенції гарантує кожному право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру.

В рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Глоба проти України" (Заява №15729/07) від 05.07.2012р. (пункти 26, 27) Суд повторює, що пункт 1 статті 6 Конвенції, inter alia, захищає виконання остаточних судових рішень, які у державах, що визнали верховенство права, не можуть залишатися невиконаними на шкоду одній зі сторін, відповідно виконанню судового рішення не можна перешкоджати, відмовляти у виконанні або надмірно його, держава зобов'язана організувати систему виконання судових рішень, яка буде ефективною як за законодавством, так і на практиці.

Також Суд зазначає, що саме на державу покладається обов'язок вжиття у межах її компетенції усіх необхідних кроків для того, щоб виконати остаточне рішення суду та, діючи таким чином, забезпечити ефективне залучення усього її апарату. Не зробивши цього, вона не виконає вимоги, що містяться у пункті 1 статті 6 Конвенції. Насамкінець, Суд повторює, що сама природа виконавчого провадження вимагає оперативності.

Враховуючи вищезазначене, доводи викладені в апеляційній скарзі не знайшли свого підтвердження в матеріалах справи, колегія суддів вважає, що ухвалу господарського суду Полтавської області від 27.10.2016р. у справі №917/325/16 слід залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Керуючись ст.ст. 91, 99, 101, 102, п. 1 ч. 1 ст. 103, ст.ст. 105, 106 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Овруцький молочноконсервний комбінат" залишити без задоволення.

Ухвалу господарського суду Полтавської області від 27.10.2016р. у справі №917/325/16 залишити без змін.

Повний текст постанови складено 01 "грудня" 2016р.

Головуючий суддя Здоровко Л.М.

Суддя Плахов О.В.

Суддя Шутенко І.А.