РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.11.2016Справа № 910/16385/16

Господарський суд міста Києва у складі головуючого судді Головіної К.І., при секретарі судового засідання Шкоденко Ю.О., розглянувши матеріали справи

за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю "Лайт Інвест Сервіс"

до Приватного акціонерного товариства "Телесистеми України"

про стягнення заборгованості в сумі 21 634, 03 грн., розірвання договору оренди, відшкодування збитків

за участю представників:

від позивача:Дядюк Є.М.- представник за довіреністю № 1-ю від 01.11.2016 р. Метка Л.І.- директор (наказ № 3-к від 01.04.2005 р.)
від відповідача:Ляхович С.О. - представник за довіреністю б/н від 01.10.2015 р.

ВСТАНОВИВ:

До господарського суду м. Києва звернулось Товариство з обмеженою відповідальністю "Лайт Інвест Сервіс" (далі - ТОВ "Лайт Інвест Сервіс") з позовом до Приватного акціонерного товариства "Телесистеми України" (далі - ПрАТ "Телесистеми України") про стягнення заборгованості, розірвання договору оренди та відшкодування збитків.

У обґрунтування своїх вимог позивач посилається на порушення відповідачем умов договору оренди нежитлового приміщення № 0-02/DDNEKR60217(1020001205 від 21.12.2009 р. в частині своєчасного внесення орендної плати за користування орендованим приміщенням (частиною покрівлі), у зв'язку з чим у відповідача виникла заборгованість в сумі 16 243,09 грн., з якої: основна заборгованість по орендній платі - 12 500,00 грн., 2 906,51 грн. - пеня, 618,58 грн. - інфляційні втрати та 218,00 грн. - 3 % річних. Також позивач зазначив, що відповідач не виконав свої зобов'язання з проведення ремонтно-відновлювальних робіт у орендованому приміщенні, внаслідок чого позивач поніс збитки. На думку позивача вказані порушення господарського зобов'язання є істотними, а тому договір оренди підлягає розірванню.

У позові ТОВ "Лайт Інвест Сервіс" просило суд:

- стягнути заборгованість по орендній платі у сумі 12 500,00 грн., 2 906,51 грн. - пені, 618,58 грн. - інфляційних втрат та 218,00 грн. - 3 % річних, а всього - 16 243,09 грн.;

- розірвати договір оренди нежитлового приміщення № 0-02/DDNEKR60217 (1020001205 від 21.12.2009 р.;

- стягнути збитки, внаслідок дій відповідача, що призвели до погіршення технічного стану та часткового руйнування приміщення в місцях розташування конструкцій, у сумі 284 086,80 грн.

Під час розгляду справи по суті від позивача надійшла заява про уточнення позовних вимог, відповідно до якої позивач просив стягнути з відповідача заборгованість по орендній платі у сумі 18 500,00 грн., 2 552,56 грн. - пені, 385,00 грн. - інфляційних втрат та 196,47 грн. - 3 % річних, що разом складає 21 634, 03 грн., а також розірвати договір оренди нежитлового приміщення № 0-02/DDNEKR60217(1020001205 від 21.12.2009 р. Вимогу в частині стягнення збитків у сумі 284 086,80 грн. позивач просив залишити без розгляду на підставі п. 5 ч. 1 ст. 81 ГПК України, оскільки не може надати доказів понесення збитків. Вказана заява була розцінена судом як заява про зменшення позовних вимог відповідно до п. 3.11 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 р. "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" та прийнята судом до розгляду.

У судовому засіданні представники позивача підтримали та обґрунтували зменшені позовні вимоги, просили їх задовольнити.

Представник відповідача позовні вимоги визнав частково, проти розірвання договору оренди не заперечував, зазначив, що позивачем невірно розрахована сума основного боргу та штрафних санкцій, заявлених до стягнення. Вимогу про залишення частини позовних вимог без розгляду просив розглянути суд на свій розсуд.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд встановив наступне.

21.12.2009 р. між Товариством з обмеженою відповідальністю "Лайт Інвест Сервіс" (орендодавець) та Приватним акціонерним товариством "Телесистеми України" (орендар) був укладений договір оренди нежитлового приміщення № 0-02/DDNEKR60217 (1020001205 (далі - договір оренди). Відповідно до вказаного договору орендодавець зобов'язується передати орендарю в тимчасове платне користування (оренду) нежитлове приміщення (частину покрівлі), розташоване за адресою: Дніпропетровська обл., м. Кривий Ріг, вул. Орджонікідзе, 4, загальною площею 250 кв. м. (далі - об'єкт оренди), а орендар зобов'язується сплачувати орендодавцю плату за користування. Приміщення надається в оренду для розміщення телекомунікаційного обладнання ПрАТ «Телесистеми України» (п.п. 1.1, 1.2 договору оренди).

Відповідно до п. 2.2 договору при передачі об'єкту оренди сторонами складається двосторонній акт прийому-передачі об'єкту оренди, який підписується уповноваженими представниками сторін і є невід'ємною частиною цього договору. В акті прийому-передачі вказується технічний стан об'єкту оренди на момент передачі його в оренду.

Об'єкт оренди вважається переданим орендарю в користування з моменту підписання акту прийому-передачі уповноваженими представниками сторін (п. 2.3 договору).

Відповідно до п.п. 3.3.6, 4.1 договору орендар зобов'язаний у встановлений термін і в повному обсязі вносити орендну плату за користування об'єктом оренди, яка за календарний місяць, що становить 2 000, 00 грн. Орендна плата включає плату за користування об'єктом оренди і плату за користування земельною ділянкою, на якій воно знаходиться, а також яка прилягає до об'єкту оренди і необхідна для досягнення мети оренди.

Згідно з п. 4.3 договору оренда плата вноситься один раз на місяць, починаючи з моменту фактичної передачі об'єкту оренди орендареві за актом прийому-передачі, не пізніше 15 числа місяця наступного за розрахунковим.

Цей договір укладено на строк з 01.01.2010 р. по 01.12.2012 р., але в будь-якому випадку, до повного виконання сторонами своїх зобов'язань за цим договором. Договір укладено з можливістю його подальшої пролонгації. За 2 місяці до закінчення строку дії договору, сторона, яка бажає припинити його дію або продовжити її з коригуванням умов договору, повинна письмово попередити про це іншу сторону. Якщо у вказаний термін зазначене повідомлення не було зроблене, новий договір вважається укладений сторонами на тих самих умовах на аналогічний строк (п. 5.1 договору).

У судовому засіданні встановлено, що позивач на виконання умов зазначеного договору надав відповідачу в оренду частину покрівлі, загальною площею 250 кв. м., розташовану за адресою: Дніпропетровська обл., м. Кривий Ріг, вул. Орджонікідзе, 4, для розміщення телекомунікаційного обладнання ПрАТ «Телесистеми України», що підтверджується актом прийому-передачі від 01.01.2010 р.

Відповідач, зі свого боку, зобов'язання за договором виконав неналежним чином, орендну плату за період з січня 2016 р. по вересень 2016 р. на суму 16 500,00 грн. не сплатив, що підтверджується актами наданих послуг № 5 від 31.01.2016 р., № 32 від 01.02.2016 р., № 74 від 31.03.2016 р., № 121 від 30.04.2016 р., № 206 від 31.05.2016 р., № 207 від 30.06.2016 р., № 208 від 31.07.2016 р., № 233 від 31.08.2016 р., № 305 від 31.10.2016 р., а також рахунками на оплату № 5 від 01.01.2016 р., № 33 від 01.02.2016 р., № 74 від 01.03.2016 р., № 121 від 01.04.2016 р., № 206 від 01.05.2016 р., № 207 від 01.06.2016 р., № 208 від 01.07.2016 р., № 232 від 01.08.2016 р., № 304 від 01.09.2016 р., № 305 від 01.10.2016 р.

Згідно з ч. 1 ст. 283 Господарського кодексу України за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності. До відносин оренди застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом (ч. 6 ст. 283 Господарського кодексу України).

Відповідно до ч. 1 ст. 286 Господарського кодексу України орендна плата - це фіксований платіж, який орендар сплачує орендодавцю незалежно від наслідків своєї господарської діяльності. Розмір орендної плати може бути змінений за погодженням сторін, а також в інших випадках, передбачених законодавством.

Відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події (ст. 530 ЦК України).

На підставі зазначених приписів закону та з урахуванням встановлених обставин у справі, суд вважає, що заборгованість з орендної плати за період з січня 2016 р. по вересень 2016 р. у загальній сумі 16 500,00 грн., є обгрунтованою, а тому позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню.

Вимоги позивача про те, що з орендаря підлягає також стягненню заборгованість за жовтень 2016 р. у сумі 2 000,00 грн. суд відхиляє, оскільки відповідно до умов договору термін сплати орендних платежів у відповідача настає не пізніше 15 числа місяця, наступного за розрахунковим, тому строк виконання зобов'язання зі сплати оренди за жовтень 2016 р. настав би лише 15.11.2016 р. При цьому, з заявою про збільшення суми основного боргу позивач звернувся 07.11.2016 р., тобто передчасно.

Крім суми основного боргу, позивач просив стягнути з відповідача пеню у сумі 2 552,56 грн.

Частиною 1 ст. 229 Господарського кодексу України передбачено, що учасник господарських відносин у разі порушення ним грошового зобов'язання не звільняється від відповідальності через неможливість виконання і зобов'язаний відшкодувати збитки, завдані невиконанням зобов'язання, а також сплатити штрафні санкції відповідно до вимог, встановлених цим Кодексом та іншими законами.

У силу ст. 611 ЦК України та ст. 230 ГК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Як вбачається з п. 7.2 договору сторони погодили, що стягнення заборгованості з орендної плати проводиться у встановленому законом порядку з урахуванням пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діє в період порушення строків оплати, від суми заборгованості, за кожний день прострочення.

Відповідно до ст. 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Згідно з ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Провівши перерахунок заявленої позивачем суми з урахуванням встановленої суми заборгованості та відповідно до подвійної облікової ставки Національного банку України, суд прийшов до висновку, що з відповідача підлягає стягненню пеня у сумі 2 069,41 грн., тобто у меншому розмірі, ніж просить позивач, оскільки позивачем не враховано п. 4.3 договору щодо терміну оплати оренди в жовтні 2016 р. (не пізніше 15 листопада), що виключає наявність порушень відповідача в цей період.

Щодо позовних вимог про стягнення з відповідача інфляційної складової боргу у сумі 385,00 грн. та 3 % річних у сумі 196,47 грн., суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 623 Цивільного кодексу України боржник, який порушив зобов'язання, має відшкодувати кредиторові завдані ним збитки.

Нормами ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Провівши перерахунок заявленої до стягнення суми матеріальних втрат, суд дійшов висновку, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 3 % річних у сумі 196,47 грн., тобто у заявленій позивачем сумі. А сума інфляційної складової боргу задоволенню не підлягає, оскільки індекс інфляції за заявлені розрахункові періоди становив 0.

За таких обставин позовні вимоги ТОВ "Лайт Інвест Сервіс" про стягнення заборгованості підлягають частковому задоволенню.

Розглядаючи позовні вимоги про розірвання договору оренди № 0-02/DDNEKR60217(1020001205 від 21.12.2009 р., суд виходив з такого.

Відповідно до ч. 2 ст. 202 ГК України господарське зобов'язання припиняється у разі його розірвання або визнання недійсним за рішенням суду.

Статтею 188 Господарського кодексу України передбачено, що зміна та розірвання господарських договорів в односторонньому порядку не допускаються, якщо інше не передбачено законом або договором. Сторона договору, яка вважає за необхідне змінити або розірвати договір, повинна надіслати пропозиції про це другій стороні за договором. Сторона договору, яка одержала пропозицію про зміну чи розірвання договору, у двадцятиденний строк після одержання пропозиції повідомляє другу сторону про результати її розгляду. У разі якщо сторони не досягли згоди щодо зміни (розірвання) договору або у разі неодержання відповіді у встановлений строк з урахуванням часу поштового обігу, заінтересована сторона має право передати спір на вирішення суду.

За приписами ст. 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом; у разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим.

Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Відповідно до п. 9.6 договору оренди дія цього договору припиняється, зокрема, з ініціативи орендаря у випадку порушення орендодавцем п. 3.1 договору, яким передбачено права та обов'язки сторін.

У матеріалах справи міститься лист ТОВ "Лайт Інвест Сервіс" № 51/24-05 від 01.06.2016 р., в якому позивач пропонував розірвати договір оренди та повернути об'єкт оренди до 01.07.2016 р., у зв'язку з невиконанням відповідем своїх зобов'язань щодо сво'часного внесення орендної плати за користування орендованим приміщенням, а також виконання ремонтно-відновлювальних робіт у орендованому приміщенні. Вказаний лист був залишений відповідачем без відповіді.

Згідно з п. 5.1 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України, від 29.05.2013 № 12 "Про деякі питання практики застосування законодавства про оренду (найм) майна" законом (частина третя статті 291 ГК України, частина друга статті 651, стаття 783 ЦК України) передбачено можливість розірвання договору найму (оренди) за рішенням суду на вимогу однієї з сторін, а статтею 782 ЦК України - право наймодавця на односторонню відмову від такого договору у разі невнесення наймачем плати за користування річчю протягом трьох місяців підряд.

Відповідне право наймодавця на відмову від договору найму не є перешкодою для звернення наймодавця (орендодавця) до суду з вимогою щодо розірвання договору в разі несплати наймачем (орендарем) платежів, якщо має місце істотне порушення умов договору.

При цьому відмова наймодавця від договору найму, можливість якої передбачена частиною першою статті 782 ЦК України, є правом, а не обов'язком наймодавця, яке може бути реалізоване в позасудовому порядку. Наявність зазначеного права не є перешкодою для звернення наймодавця (орендодавця) до суду з вимогою про розірвання договору в разі несплати наймачем (орендарем) належних платежів.

Отже, норми статті 188 ГК України та статті 11 Господарського процесуального кодексу України не позбавляють сторону договору права на безпосереднє звернення до суду з вимогою про розірвання договору оренди без дотримання порядку досудового врегулювання спору.

У вирішенні відповідних спорів господарським судам слід встановлювати, протягом яких конкретно місяців і якого року орендар не вносив орендну плату, в якому розмірі, в тому числі протягом яких місяців орендар взагалі не вносив орендну плату або вносив частково. При цьому погашення орендарем заборгованості до або після подання позову орендодавцем не має правового значення для вирішення такого спору, оскільки законодавець пов'язує виникнення права орендодавця відмовитися від договору оренди саме з фактом не внесення орендної плати протягом трьох місяців підряд.

Істотне порушення орендарем (наймачем) такої умови договору оренди державного (комунального) майна, як внесення орендної плати є достатньою правовою підставою для дострокового розірвання договору оренди в судовому порядку та повернення орендованого майна орендодавцю (наймодавцю).

Таким чином, оскільки судом встановлено, що відповідач порушив істотні умови договору оренди в частині внесення плати за користування орендованим приміщенням за період з січня 2016 р. по вересень 2016 р., що становить більше 3 місяців підряд вимоги позивача про розірвання договору оренди № 0-02/DDNEKR60217(1020001205 від 21.12.2009 р. є такими, що підлягають задоволенню.

Щодо клопотання позивача про залишення позовних вимог без розгляду в частині стягнення збитків на суму 284 086,80 грн. суд зазначає наступне.

Розглядаючи позовні вимоги в цій частині, з метою встановлення фактичних обставин у справі суд зобов'язав позивача надати докази виконання робіт з капітального ремонту покрівлі (первинні документи), докази понесення ним збитків внаслідок дій відповідача, як такі, що мають суттєве значення для правильного вирішення справи. При цьому відповідач заперечував протиправність своїх дій при користуванні орендованим майном та факт завдання матеріальної шкоди позивачу у вказаній сумі.

Разом з тим, представник позивача витребуваних доказів не надав та зазначив, що їх подання для нього утруднене, у зв'язку з чим просив залишити позовні вимоги про стягнення збитків без розгляду.

За таких обставин, у зв'язку з ненаданням позивачем витребуваних доказів, суд позбавлений можливості встановити фактичні обставини по справі в частині спричинення збитків ТОВ "Лайт Інвест Сервіс" та перевірити їх доказами на підставі наявних в ній матеріалів справи.

За приписами пункту 5 ч. 1 ст. 81 Господарського процесуального кодексу України господарський суд залишає позов без розгляду, якщо позивач без поважних причин не подав витребувані господарським судом матеріали, необхідні для вирішення спору, або представник позивача не з'явився на виклик у засідання господарського суду і його нез'явлення перешкоджає вирішенню спору.

Згідно з п.п. 3.9.3, 3.13 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" у разі нез'явлення без поважних причин або без повідомлення причин в засідання господарського суду представника позивача, якщо його присутність було визнано обов'язковою або у разі неподання учасником судового процесу з неповажних причин або без повідомлення причин матеріалів та інших доказів, витребуваних господарським судом, суддя вправі притягти позивача до відповідальності, встановленої пунктом 5 статті 83 ГПК, або залишити позов без розгляду (пункт 5 частини першої статті 81 ГПК), або вжити обох цих заходів одночасно, а також винести окрему ухвалу, як це передбачено частиною першою статті 90 ГПК.

Враховуючи викладене та зважаючи на неповажність причин ненадання позивачем доказів у справі щодо позовних вимог про стягнення збитків у сумі 284 086,80 грн., суд вважає за необхідне залишити позовну заяву в цій частині без розгляду відповідно до вимог п. 5 ч. 1 ст. 81 ГПК України.

При цьому суд звертає увагу, що після усунення обставин, які зумовили залишення позову без розгляду, позивач має право знову звернутися з цими вимогами до господарського суду в загальному порядку (ч. 4 ст. 81 ГПК України).

Згідно зі ст. 49 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 7 Закону України "Про судовий збір" сплачена сума судового збору в разі залишення позову без розгляду у разі неподання позивачем витребуваних судом матеріалів поверненню не підлягає.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 32-34, 49, 81, 82-85 ГПК України, господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Лайт Інвест Сервіс" до Приватного акціонерного товариства "Телесистеми України" про стягнення заборгованості в сумі 21 634,03 грн., розірвання договору оренди та відшкодування збитків залишити без розгляду в частині стягнення з відповідача збитків.

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Лайт Інвест Сервіс" до Приватного акціонерного товариства "Телесистеми України" про стягнення заборгованості в сумі 21 634, 03 грн. та розірвання договору оренди задовольнити частково.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства "Телесистеми України" (02154, м. Київ, Русанівський бульвар, буд. 7, ідентифікаційний код 22599262) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Лайт Інвест Сервіс" (50051, Дніпропетровська обл., м. Кривий Ріг, вул. Орджонікідзе, буд. 4, ідентифікаційний код 32975403) заборгованість у сумі 16 500 (шістнадцять тисяч п'ятсот) грн. 00 коп., пеню у сумі 2 069 (дві тисячі шістдесят дев'ять) грн. 41 коп., 3 % річних у сумі 196 (сто дев'яносто шість) грн. 47 коп., витрати по сплаті судового збору в сумі 2 573 (дві тисячі п'ятсот сімдесят три) грн. 31 коп.

Розірвати договір оренди № 0-02/DDNEKR60217(1020001205 від 21.12.2009 р., укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю "Лайт Інвест Сервіс" (50051, Дніпропетровська обл., м. Кривий Ріг, вул. Орджонікідзе, буд. 4, ідентифікаційний код 32975403) та Приватним акціонерним товариством "Телесистеми України" (02154, м. Київ, Русанівський бульвар, буд. 7, ідентифікаційний код 22599262).

У решті позову - відмовити.

Рішення ухвалено в нарадчій кімнаті та проголошено його вступну та резолютивну частини в судовому засіданні у присутності представників сторін 14 листопада 2016 року.

Повний текст рішення підписаний 21 листопада 2016 року.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Київського апеляційного господарського суду через господарський суд міста Києва шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня підписання повного тексту рішення.

Суддя Головіна К.І.