ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.12.2016 р. Справа № 917/1691/16

за позовом Публічного акціонерного товариства "Полтаваобленерго", вул.Старий Поділ, 5, м.Полтава, 36022 в особі Кременчуцької філії, пр-т .Свободи, 8, м.Кременчук, Полтавської області, 39601

до Кременчуцької загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів № 31 Кременчуцької міської ради, вул.Героїв Крут, 39а, м.Кременчук, Полтавської області, 39600

про стягнення 115 150,76 грн.

Суддя Киричук О.А.

Представники :

від позивача: ОСОБА_1, дов. № 10-73/2143 від 22.02.16р.

від відповідача: не з'явився

Розглядається позовна заява про стягнення 115 150,76 грн. по договору на постачання теплової енергії № 1746 від 01.01.2010р., з них: 42 020,92 грн.- пені, 64 680,33 грн.-інфляційних нарахувань, 8 449,51 грн.- 3% річних.

Позивач в обґрунтування позову вказує, що відповідач прострочив виконання своїх договірних зобов'язань.

Відповідач явку представника не забезпечив, через канцелярію суду надав відзив, в якому проти позову заперечує (вх. № 15007 від 05.12.2016р.).

Позивач через канцелярію суду надав заперечення на відзив (вх. № 13921 від 10.11.2016р.)

Представник позивача наполягає на задоволенні позовних вимог за обґрунтуванням, наведеним у позовній заяві.

Відповідач в судове засідання 06.12.2016р. представництво не забезпечив.

Враховуючи достатність у матеріалах справи доказів для розгляду спору по суті, приписи ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (ратифікована Законом України від 17.07.1997 р. № 475/97-ВР) щодо права кожного на розгляд його справи упродовж розумного строку, суд не оцінює вказану обставину як підставу для подальшого відкладення розгляду справи.

Відповідно до ст. 82 Господарського процесуального кодексу України, рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих сторонами та витребуваних судом.

В судовому засіданні оголошені вступна та резолютивна частини рішення.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, оцінивши надані докази, суд, встановив:

01.01.2010р. між Публічним акціонерним товариством "ПОЛТАВАОБЛЕНЕРГО" (Теплопостачальна організація, позивач ) та Кременчуцькою загальноосвітньою школою І-ІІІ ступенів № 31 Кременчуцької міської ради (споживач, відповідач), укладено договір на постачання теплової енергії в гарячій воді № 1746 (договір).

Відповідно до п. 1 зазначеного договору Теплопостачальна організація зобов'язується надавати Споживачеві вчасно та відповідної якості послуги з постачання теплової енергії в гарячій воді, а Споживач зобов'язується своєчасно оплачувати надані послуги за встановленими тарифами та здійснювати інші платежі у строки і на умовах, передбачених цим договором та додатками до нього.

Відповідно до додатку №4 до договору Порядок розрахунків за спожиту теплову енергію розрахунковим періодом є календарний місяць. Поняття розрахунковий період та календарний місяць при розрахунках за спожиту теплову енергію вважаються прирівняними.

Споживач за три дні до початку розрахункового періоду сплачує Теплопостачальній організації прогнозовану вартість теплової енергії, передбаченої на розрахунковий період з урахуванням залишкової суми "заборгованості" на початок місяця.

Сплату рахунків Теплопостачальної організації, виписаних на виконання даного договору, Споживач зобов'язаний проводити не пізніше семи календарних днів з моменту їх надсилання (надання).

Позивач вказує, що відповідачем були порушені договірні зобов'язання перед ним в частині своєчасної оплати за спожиту електричну енергію, у визначені договором строки.

Відповідач, заперечуючи проти позову, вказує на наступне:

- посилання позивача на умови договору №1746, укладеного 1.01.2010 року між сторонами як на підставу вимог, є необгрунтованим, оскільки в спірний період відносини між сторонами були врегульовані щорічними договорами про закупівлю теплової енергії в гарячій воді за державні кошти у відповідності до законодавства про здійснення державних закупівель, а не умовами договору №1746, укладеного 1.01.2010 року;

- в договорах про закупівлю теплової енергії в гарячій воді, укладених між сторонами: 21.01.2014 року на 2014 рік №1746/4; 15.01.2015 року на 2015 рік №1746/5, 25.02.2016 року на 2016 рік №1746/6 передбачено проведення оплати Замовником (Відповідачем) після пред'явлення Учасником (Позивачем) рахунка на оплату, або після підписання Сторонами акта звірки взаємних розрахунків, шляхом перерахування коштів на рахунок Позивача, та не встановлено кінцевий термін здійснення оплати.

- позивач не довів належними та допустимими доказами, порушення Відповідачем умов оплати спожитої теплової енергії, передбачених договорами про закупівлю теплової енергії в гарячій воді від 21.01.2014 року на 2014 рік №1746/4; 15.01.2015 року на 2015 рік №1746/5, 25.02.2016 року на 2016 рік №1746/6, тому, у позивача відсутні підстави для стягнення інфляційних, річних та пені.

- умовами договорів, які діяли між сторонами в 2014-2016 роках, не передбачені ні вид, ні розмір неустойки за прострочення оплати.

- відповідач в спірний період здійснював платежі за поставлене тепло у відповідності до бюджетних призначень.

- у разі, якщо суд відхилить заперечення відповідача стосовно безпідставності заявлених вимог, та прийде до висновку про необхідність їх задоволення, відповідач просить суд зменшити розмір пені, інфляційних нарахувань та 3% річних, оскільки позивач здійснив розрахунок неправильно;

- у разі, якщо суд відхилить заперечення відповідача стосовно безпідставності заявлених вимог, та прийде до висновку про необхідність їх задоволення, відповідач просить суд зменшити розмір пені на 90%.

При прийнятті рішення суд виходить з наступного:

Відповідно до ст.11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

У відповідності до ст. ст. 525, 526 ЦК України та ст. 193 ГК України зобов'язання повинні виконуватися належним чином, в установлений строк, відповідно до закону, інших правових актів, договору, одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається, крім передбачених законом випадків.

Згідно ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст.629 ЦК України).

Наданими до справи доказами підтверджуються факт існування між сторонами заснованих на договорі постачання електричної енергії правовідносин з приводу на постачання теплової енергії в гарячій воді, обсяги та вартість поставленої за договором енергії.

При цьому, позивачем підставою позову визначено договір № 1746 від 01.01.2010р. на постачання теплової енергії в гарячій воді, а відповідач вказує на наявність інших договорів про закупівлю теплової енергії в гарячій воді - від 21.01.2014 року на 2014 рік №1746/4; 15.01.2015 року на 2015 рік №1746/5, 25.02.2016 року на 2016 рік №1746/6.

Як вбачається зі змісту наданих відповідачем договорів про закупівлю теплової енергії в гарячій воді, укладених між сторонами, їх умови визначають загальні положення поставки теплової енергії, обсяги постачання теплової енергії на період їх дії, ціну договору, строк поставки, загальні умови оплати та відповідальності, загальний перелік прав та обов"язків. При цьому, у розділі ХІ "Інші умови договору" (п.11.2) сторони узгодили, що умови постачання теплової енергії регулюються між сторонами чинним законодавством, Правилами користування тепловою енергією та договором № 1746 від 01.01.2010р. на постачання теплової енергії в гарячій воді.

Оскільки саме умови договору № 1746 від 01.01.2010р. на постачання теплової енергії в гарячій воді визначає порядок розрахунків за спожиту теплову енергію (Додаток № 4), визначає розмір відповідальності сторін (розділ 4, п.6 Додатку № 4), судом критично оцінюються заперечення відповідача щодо неправильного визначення позивачем підстави позову, та відхиляються в цій частині як безпідставні.

З огляду на наведене, вимоги позивача судом оцінюються, виходячи з умов договору № 1746 від 01.01.2010р. на постачання теплової енергії в гарячій воді.

Відповідно до ч. 6 ст. 19 Закону України "Про теплопостачання" споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію.

Відповідно до додатку №4 до договору Порядок розрахунків за спожиту теплову енергію сплату рахунків Теплопостачальної організації, виписаних на виконання даного договору, Споживач зобов'язаний проводити не пізніше семи календарних днів з моменту їх надсилання (надання).

Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно повинно бути виконане у встановлений строк (термін).

З огляду на визначений сторонами порядок розрахунків за спожиту теплову енергію, дати здійснених відповідачем проплат рахунків (що відображені позивачем у детальних розрахунках, доданих до позову та додаткових пояснень, та правильність яких не спростована відповідачем), матеріалами справи підтверджено, що порушення відповідачем договірних зобов'язань щодо здійснення розрахунків за спожиту теплову енергію мало місце.

Статтею 611 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі порушення зобов'язань настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

У відповідності до ст.ст. 547-548 Цивільного кодексу України правочин щодо забезпечення виконання зобов'язання вчиняється у письмовій формі. Виконання зобов'язання (основного зобов'язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ст.549 ЦК).

З матеріалів справи вбачається, що сторони, укладаючи договір, передбачили, що за несвоєчасне внесення плати за спожиту теплову енергію Споживач сплачує пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період, за який нараховується. На суму боргу здійснюються додаткові нарахування із застосуванням індексу інфляції та три відсотки річних за весь час прострочення. (п.6 Додатку № 4).

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір не встановлений договором або законом.

Позивачем заявлено до стягнення 42 020,92 грн. пені за прострочення зобов"язання листопада 2015р.- квітня 2016р. за загальний період з 15.12.2015р. по 12.05.2016р., 64 680,33 грн. інфляційних за прострочення зобов"язання січня 2014р.- лютого 2016р. за загальний період з лютого 2014р. по червень 2016р., 8 449,51 грн. 3% річних за прострочення зобов"язання жовтня 2013р.- квітень 2016р. за загальний період з 26.10.2013р. по 12.05.2016р.

Здійснивши перевірку наданого позивачем розрахунку позовних вимог щодо стягнення з відповідача 3% річних та інфляційних (з урахуванням моменту виникнення зобов"язань щодо оплати за кожний окремий місяць та здійснених відповідачем проплат), суд прийшов до висновку, що вимоги позивача відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України є правомірними та такими, що підлягають задоволенню (розрахунок здійснено за допомогою калькулятору підрахунку заборгованості та штрафних санкцій "Ліга:Еліт 9.1.3").

За даних обставин, судом не взято до уваги контрозрахунок інфляційних нарахувань та 3% річних, доданий відповідачем до відзиву, а заперечення відповідача в цій частині відхиляються як безпідставні.

Здійснивши перевірку наданого позивачем розрахунку в частині позовних вимог щодо стягнення з відповідача пені (з урахуванням моменту виникнення зобов"язань щодо оплати за кожний окремий місяць та здійснених відповідачем проплат), суд прийшов до висновку, що заявлений розмір пені відповідає вимогам Цивільного кодексу України, Господарського кодексу України та Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов"язань", а тому вимоги про стягнення пені у заявленому позивачем розмірі є правомірними (розрахунок суми пені здійснено за допомогою калькулятору підрахунку заборгованості та штрафних санкцій "Ліга:Еліт 9.1.3").

Як вже зазначалось вище, відповідач у відзиві просив суд зменшити розмір пені на 90%.

В обґрунтування вказаного відповідач посилається на те, що заборгованість виникала не з його вини, а внаслідок неузгодженості в сфері виділення бюджетних коштів, що розмір неустойки є надто великим в порівнянні зі збитками позивача, які, в свою чергу, не є надто великими; що заборгованість за спожите тепло відповідачем погашена в повному обсязі, що Відповідач є комунальним загальноосвітнім навчальним закладом, тощо.

Розглянувши заявлене відповідачем клопотання про зменшення розміру штрафних санкцій, суд дійшов висновку, що останнє є обґрунтованим та підлягає задоволенню за наступного мотивування.

Пункт 3 ст. 83 ГПК України надає суду право у виняткових випадках зменшувати розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання.

Відповідно до ст. 551 Цивільного кодексу України розмір неустойки (до якої віднесено штраф і пеню) встановлюється договором або актом цивільного законодавства і може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Стаття 233 Господарського кодексу України також встановлює, що у разі, якщо порушення зобов'язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Як роз"яснив Пленум Вищого господарського суду України у Постанові від 26.12.2011 р. № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" (із змінами), вирішуючи, в тому числі й з власної ініціативи, питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання (п. 3 ст. 83 ГПК України), господарський суд повинен об'єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов'язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов'язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов'язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо.

Враховуючи виконання боржником зобов"язань за Договором, той факт, що відповідач є комунальним дошкільним навчальним закладом, а також те, що дії відповідача щодо несвоєчасного виконання прийнятих на себе зобов"язань за Договором не мали негативних наслідків для позивача у вигляді збитків, виходячи із загальних засад, встановлених у ст. 3 Цивільного кодексу України, а саме - справедливості, добросовісності та розумності - суд зменшує розмір пені на 90%, а тому позовні вимоги в частині стягнення з відповідача пені підлягають задоволенню частково у розмірі 4 202,09 грн.

При цьому судом враховано правову позицію Конституційного Суду України, зазначену у рішенні від 11.07.2013 р. № 7-рп/2013, про те, що наявність у кредитора можливості стягувати із споживача надмірні грошові суми як неустойку спотворює її дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне грошове зобов'язання неустойка перетворюється на несправедливо непомірний тягар та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків.

Відповідно до ст. 4-3 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності.

Згідно з пунктом 4 частини третьої ст. 129 Конституції України та ст. 33, ст. 34 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи, обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Допустимих доказів в спростування вищевикладеного чи будь-яких інших обґрунтованих заперечень по суті спору відповідач суду не надав.

Щодо заперечень відповідача суд зазначає, що відсутність бюджетного фінансування не є підставою для звільнення від виконання зобов'язань, оскільки відповідно до приписів статті 617 Цивільного кодексу України та частини другої статті 218 Господарського кодексу України особа, яка порушила зобов'язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов'язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. Не вважається випадком, зокрема, відсутність у боржника необхідних коштів. Невиконання чи неналежне виконання грошового зобов'язання у врегульованих Законом відносинах тягне за собою наслідки у вигляді застосування на загальних підставах заходів відповідальності, передбачених статтею 625 Цивільного кодексу України.

За викладеного, позовні вимоги в частині стягнення з відповідача 4 202,09 грн. пені, 64 680,33 грн. інфляційних нарахувань, 8 449,51 грн. 3% річних підтверджені документально та нормами матеріального права, відповідачем не спростовані, а тому підлягають задоволенню, в іншій частині - у позові відмовити.

Судові витрати покладаються на відповідача в порядку ст. 49 Господарського процесуального кодексу України.

При цьому, судом враховано, що пунктом 2.8 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 21.02.2013 року № 7 "Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України" передбачено, що у разі зменшення розміру позовних вимог зайво сплачена сума судового збору підлягає поверненню. У разі коли господарський суд на підставі пункту 3 статті 83 ГПК України зменшує розм"ір неустойки (штрафу, пені), витрати позивача, повязані зі сплатою судового збору, відшкодовуються за рахунок відповідача у сумі, сплаченій позивачем за позовною вимогою, яка підлягала б задоволенню, якби зазначений розмір судом не було зменшено (п. 4.3. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України").

Керуючись ст.ст. 43, 49, 82-85 ГПК України, суд -

В И Р І Ш И В :

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Кременчуцької загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів № 31 Кременчуцької міської ради, вул.Героїв Крут, 39а, м.Кременчук, Полтавської області, 39600 () на користь Публічного акціонерного товариства "Полтаваобленерго", вул.Старий Поділ, 5, м. Полтава, 36022 в особі Кременчуцької філії, пр-т Свободи, 8, м. Кременчук, 39601 (код 25717118) 4 202,09 грн. пені, 64 680,33 грн. інфляційних нарахувань, 8 449,51 грн. 3% річних, 1727,00 грн. витрат по сплаті судового збору.

Видати наказ після набрання цим рішенням законної сили.

3. В іншій частині - у позові відмовити.

Повне рішення складено 07.12.2016р.

Суддя Киричук О.А.