номер провадження справи 13/76/16-4/100/16
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.11.2016 Справа № 908/2310/16

за позовом Приватного акціонерного товариства Акціонерний центр Восток, м. Запоріжжя

до відповідача ОСОБА_1 акціонерного товариства Запоріжжяобленерго, м. Запоріжжя

про стягнення 522 968,38 грн.

суддя Зінченко Н.Г.

За участю представників сторін:

від позивача ОСОБА_2, довіреність б/н від 05.09.2014р.;

від відповідача ОСОБА_3, довіреність №43 від 31.12.2015р.

01.09.2016 р. до господарського суду Запорізької області звернулося Приватне акціонерне товариство Акціонерний центр Восток, м. Запоріжжя з позовною заявою до ОСОБА_1 акціонерного товариства Запоріжжяобленерго, м. Запоріжжя про стягнення 522 968,38 грн.

Ухвалою суду від 01.09.2016р. позовну заяву прийнято до розгляду, присвоєно провадженню № 13/76/16 (с. Серкіз В.Г.), судове засідання призначено на 12.09.2016р. В судовому засіданні, на підставі ст. 77 ГПК України, оголошувалась перерву до 13.10.2016р.

Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 11.10.2016р., враховуючи закінчення повноважень судді Серкіза В.Г. на підставі Постанови ВРУ від 08.09.2016р. №1515-VIII, справу передано судді Зінченко Н.Г.

Ухвалою господарського суду Запорізької області від 12.10.2016р. прийнято справу №908/2310/16 до розгляду, присвоєно справі номер провадження 13/76/16 - 4/100/16, судове засідання призначиено на 09.11.2016 р. В судовому засіданні 09.11.2016 р., на підставі ст. 77 ГПК України, оголошувалась перерва до 21.11.2016р.

В судовому засіданні 21.11.2016р. справу розглянуто, прийнято і оголошено, на підставі ст. 85 ГПК України, вступну і резолютивну частини рішення.

За письмовим клопотанням представників сторін розгляд справи здійснювався без застосування технічних засобів фіксації судового процесу.

Позивач підтримав позовні вимоги, викладені в позовній заяві, на підставі договору про закупівлю товарів № 870615 від 30.06.2015 р., ст., ст. 526, 712 ЦК України та ст. 193 ГК України, просить позов задовольнити, стягнути з ОСОБА_1 акціонерного товариства Запоріжжяобленерго, м. Запоріжжя суму 494 044, 14 грн. основного боргу, 21 371, 46 грн. інфляційного нарахування на суму боргу, 7 552, 78 грн. 3 % річних.

Відповідач в судовому засіданні 21.11.2016р. проти факту поставки товару за договором про закупівлю товарів № 870615 від 30.06.2015 р. не заперечив та визнав позовні вимоги в частині стягнення основної суми боргу в розмірі 494 044, 14 грн. У відзиві на позовну заяву та в доповненні до відзиву на позовну заяву, які надійшли на адресу суду 12.10.2016р. та 09.11.2016р. відповідач просив в задоволенні відмовити в задоволенні позовних вимог про стягнення 21 371, 46 грн. інфляційного нарахування на суму боргу , 7 552, 78 грн. 3 % річних та відстрочити виконання рішення суду щодо стягнення з відповідача на користь позивача основної суми боргу в розмірі 494 044, 14 грн. за договором про закупівлю товарів № 870615 від 30.06.2015 р., строком на 6 місяців.

Представник позивача в судовому засіданні 21.11.2016 р. заперечив проти задоволення заяви відповідача про відстрочку виконання рішення суду, зазначивши, що умовами договору відповідачу була надано відстрочка сплати за товар в 180 календарних днів з дати підписання сторонами акту приймання-передачі товару, а отже відповідачу було надано достатньо часу для сплати суми боргу.

Розглянувши матеріали та фактичні обставини справи у їх сукупності, заслухавши пояснення представника позивача та відповідача, суд

ВСТАНОВИВ:

10.07.2015р. між Приватним акціонерним товариством Акціонерний центр Восток (позивачем у справі) та ОСОБА_1 акціонерним товариством Запоріжжяобленерго (відповідачем у справі) було укладено Договір про закупівлю товарів № 670715 (Договір).

Відповідно до п. 1.1 Договору, позивач (Постачальник) зобовязується передати у встановлений строк у власність Покупця товар, в асортименті, кількості та за цінами, зазначеними в специфікації до Договору (Додаток № 1) і є його невідємною частиною, а відповідач (Покупець) зобовязується прийняти цей товар та оплатити його.

Пунктом 1.2 Договору зазначено, що найменування товару профілі незамкнуті, шпунтовані палі та конструктивні елементи залізничних і трамвайних колій, зі сталі, гарячого оброблення (сталь кутова, швелера, далі товар). Номенклатура, асортимент, кількість, ціни та технічні характеристики товару зазначені в специфікації до Договору (Додаток 1).

Приписами п. 2.1 Договору передбачено, що Постачальник повинен поставити Покупцю товар, який раніше не був в експлуатації, якість якого відповідає умовам специфікації до Договору (Додаток 1), чинним стандартам. Якщо товар підлягає обовязковій сертифікації надавати сертифікат якості. Рік випуску товару в межах 2014 2015р.

Згідно п. 4.1 Договору встановлено, що розрахунки за товар здійснюються Покупцем шляхом поетапної оплати: попередня оплата (у разі фінансової спроможності Покупця) в розмірі до 50 % вартості кожної замовленої партії товару, що здійснюється на підставі рахунку-фактури. Остаточний розрахунок - за фактом постачання партії товару протягом 180 (ста вісімдесяти) календарних днів з дати підписання сторонами акту приймання-передачі товару (видаткової накладної) та за умови надання покупцю роздрукованої з Єдиного реєстру податкових накладних, складеної в електронній формі податкової накладної та зареєстрованої в Єдиному реєстрі податкових накладних, з квитанцією на підтвердження прийняття цієї податкової накладної до Єдиного реєстру податкових накладних.

Відповідно до п. 4.3 Договору передбачено, що датою оплати по цьому Договору визначається дата зарахування грошових коштів на поточний рахунок Постачальника.

Згідно п. 5.1 Договору (в редакції додаткової угоди №2 від 31.12.2015р.) товар має бути поставлений у липні 2015р. березні 2016р.

Пунктом 10.1 Договору (в редакції додаткової угоди №2 від 31.12.2015р.) сторони визначили, що договір набирає чинності з дати його підписання сторонами та скріплення печатками сторін і діє до 31.03.2016р.

Як встановлено судом в ході судового вирішення спору, на виконання умов Договору позивачем поставлено відповідачу товар, передбачений умовами договору, що підтверджується видатковими накладними за цей період, а саме:

- видаткова накладна №316 від 03.08.2015 р. на суму 238 077 грн. 24 коп.,

- видаткова накладна №317 від 03.08.2015 р. на суму 262 566 грн. 54 коп.

- видаткова накладна №326 від 04.08.2015р. на суму 204 210 грн.72 коп.,

- видаткова накладна №360 від 17.08.2015 р. на суму 193 393 грн. 74 коп.,

- видаткова накладна №362 від 18.08.2015 р. на суму 375 005 грн. 52 коп.,

а всього на загальну суму 1 273 253, 76 грн.

Вище зазначені видаткові накладні за спірний період підписані уповноваженими особами позивача та відповідача і скріплені відбитками печаток підприємств.

Отже, як вбачається з матеріалів справи, факт поставки позивачем відповідачу товару згідно умов Договору про закупівлю товарів № 670715 від 10.07.2015р. відповідачем не заперечується, доведений відповідними видатковими накладними, які узгоджені сторонами та підтверджують факт прийняття відповідачем товару без жодних зауважень та претензій, про що свідчать підписи скріплені печатками сторін на вказаних видаткових накладних. (Оригінали зазначених документів досліджувалися судом в судовому засіданні, належним чином посвідчені копії залучені до матеріалів справи).

Крім того, факт отримання товару підтверджується довіреностями на отримання товарно-матеріальних цінностей встановленої форми №149 від 31.07.2015 року, №179 від 17.08.2015 року та №182 18.08.2015р., товарно-транспортними накладними, копії зазначених документів долучені до матеріалів справи, оригінали оглянуті в судовому засіданні.

Таким чином, позивач взяті на себе зобовязання згідно умов Договору виконав у повному обсязі та належним чином.

Частинами 1, 2 ст. 712 ЦК України встановлено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Статтею 655 ЦК України встановлено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобовязується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобовязується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ст. 692 ЦК України покупець зобовязаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати. Покупець зобовязаний сплатити повну ціну переданого товару.

Якщо договором встановлений обовязок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором у строк, визначений відповідно до статті 530 ЦК України. (частина 1 статті 693 ЦК України).

Матеріали справи свідчать, що в порушення умов Договору відповідач у встановлені строки та в повному обсязі з позивачем не розрахувався. Оплату за поставлений товар, що поставлявся позивачем за умовами Договору № 670715 від 10.07.2015р., відповідач здійснив частково в сумі 779 209, 62 грн., що підтверджується відповідними платіжними дорученнями за спірний період. Решту суми боргу відповідач не сплатив.

Таким чином, відповідач порушив взяті на себе за умовами Договору № 670715 від 10.07.2015р. зобовязання та вимоги чинного законодавства, у звязку із чим станом на час вирішення справи в судовому засіданні за ним рахується заборгованість за поставлений товар в сумі 494 044, 14 грн.

26.01.2016 р. позивачем на адресу відповідача була направлена претензія №49-01/27-1 з вимогою про сплату заборгованості в тому числі за Договором № 670715 від 10.07.2015р.

Матеріали справи містять відповідь № 002-32/2785 від 22.02.2016р. відповідача на вказану вище претензію позивача, відповідно до якого відповідач просив позивача про розстрочення оплати поставленого товару терміном на 5 місяців.

Глава 50 ЦК України передбачає підстави та умови припинення зобов'язання, зокрема, статтею 599 ЦК України встановлено, що зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Отже, зобов'язання відповідача оплатити поставлений товар не припинено.

Приписами ст. 629 ЦК України встановлено, що договір є обовязковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 68 Конституції України закони України підлягають обов'язковому виконанню на всій території України всіма юридичними та фізичними особами.

Статтею 193 ГК України встановлено, що субєкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобовязання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобовязання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Норми права аналогічного змісту містить ст. 526 ЦК України.

У відповідності до приписів ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобовязання є недопустимою, якщо інше не встановлено договором або законом.

На день розгляду спору відповідач оплату товару в повному обсязі суду не довів.

Враховуючи зазначене, вимога позивача про стягнення з відповідача 494 044, 14 грн. основного боргу предявлена до стягнення обґрунтовано та підлягає задоволенню.

До інших засобів захисту цивільних прав, у відповідності до ст. 625 ЦК України, відносяться втрати від інфляції та 3 % річних.

Статтю 625 ЦК України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення та 3% річних, якщо інший розмір відсотків не встановлений договором або законом.

Сума втрат від інфляції грошових коштів за прострочення виконання грошового зобовязання, згідно розрахунку позивача, становить 21 371, 46 грн., а сума 3 % річних, згідно розрахунку позивача, становить 7 552, 78 грн.

Наданий розрахунок судом перевірений за допомогою юридичної інформаційно-пошукової системи Законодавство та встановлено, що розрахунок втрат від інфляції грошових коштів та 3% річних позивачем виконаний не вірно, стягненню з відповідача підлягає 21 371, 48 грн. втрат від інфляції грошових коштів та сума 3 % річних - 7 572, 64 грн. Однак, оскільки відповідно до ст. 83 ГПК України судом спір вирішується в межах заявлених позовних вимог, а позивачем за невиконання відповідачем грошових зобовязань за Договором № 670715 від 10.07.2015р. заявлено до стягнення 21 371, 46 грн. втрат від інфляції грошових коштів та 7 552, 78 грн. 3 % річних, то судом позовні вимоги в цій частині задовольняються в межах суми, заявленої позивачем.

Таким чином, стягненню підлягають інфляційні витрати в розмірі 21 371, 46 грн. та 3% річні в розмірі 7 552, 78 грн.

Оскільки фактичними обставинами справи доведено факт порушення відповідачем зобов'язань щодо оплати поставленого товару, то суд також вважає безпідставними твердження відповідача про відсутність підстав для стягнення з відповідача інфляфійних витрат та 3% річних.

Статтею 33 ГПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Позивач надав всі необхідні докази в обґрунтування позовних вимог.

Заперечення відповідача на позовну заяву суд визнав хибними.

На підставі викладеного, суд вважає позовні вимоги про стягнення з ОСОБА_1 акціонерного товариства Запоріжжяобленерго, м. Запоріжжя 494 044, 14 грн. основного боргу, 21 371, 46 грн. інфляційного нарахування на суму боргу, 7 552, 78 грн. 3 % річних документально підтвердженими, обґрунтованими, заснованими на законі та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі.

Відповідач звернувся до суду з заявою про надання відстрочки викання рішення строком на шість місяців, починаючи з грудня 2016р. Суд, розглянувши подану заяву, відмовляє в її задоволенні виходячи з наступного.

Відповідно до п. 6 ст. 83 Господарсько процесуального кодексу України господарський суд, приймаючи рішення, має право відстрочити або розстрочити виконання рішення.

При вирішенні питання про надання відстрочки або розстрочки виконання рішення, суд виходить з особливого характеру обставин, що ускладнюють або виключають виконання рішення. Вирішуючи питання про відстрочку виконання рішення, господарський суд повинен враховувати матеріальні інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів у економіці держави та інші обставини справи, зокрема, щодо фізичної особи (громадянина) тяжке захворювання її самої або членів її сімї, скрутний матеріальний стан, стосовно юридичної особи наявну загрозу банкрутства, відсутність коштів на банківських рахунках і майна, на яке можливо було б звернути стягнення, щодо як фізичних, так і юридичних осіб стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо (п. 7.2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 9 від 17.10.2012 р. Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів).

При цьому, при прийнятті рішення про надання розстрочки та відстрочки суд має враховувати приписи статті 121 ГПК про те, що відстрочка або розстрочка виконання рішення допускається лише у виняткових випадках і залежно від обставин справи.

Винятковість обставин, які повинні бути встановлені судом щодо надання відстрочки виконання судового рішення, має бути підтверджена відповідними засобами доказування, а до заяви повинні бути додані докази щодо неможливості чи ускладнення виконання рішення.

Відповідач, як на підставу надання відстрочки виконання рішення посилається на скрутне фінансове становище підприємства, встановлення нульового алгоритму відрахування коштів на поточні рахунки Боржника; відсутність додаткових джерел для погашення заборгованості; недофінансування з боку держави по основним бюджетним сферам; систематичне порушення умов розрахунків за спожиту електричну енергію споживачами; неможливість стягнення заборгованості з боржників відносно яких порушено справу про банкрутство; надання реструктуризації боргу за спожиту електричну енергію споживачам; незадовільний стан електричних мереж Боржника; наявність податкового боргу. Просить відстрочити виконання рішення строком на шість місяців.

За приписами ст. 33 Господарського процесуального кодексу України обовязок доказування і подання доказів віднесено на сторони. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

У відповідності до ст. 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги чи заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Згідно зі ст. 34 Господарського процесуального кодексу України, обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно зі статтею 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі усіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Фінансовий стан підприємства це сукупність показників, які відображають наявність, розміщення і використання ресурсів підприємства, реальні і потенційні фінансові можливості підприємства. Незадовільний фінансовий стан характеризується незадовільною платіжною готовністю, простроченою заборгованістю перед бюджетом, постачальником і банком, недостатньо стійкою потенційною фінансовою базою в зв'язку з несприятливими тенденціями в виробництві тощо.

Відповідачем не надано суду відповідних доказів дійсно важкого фінансового стану підприємства, тобто суду не надано доказів, що можуть засвідчити неможливість виконання відповідачем ухваленого судового рішення, а також не надано доказів винятковості такого випадку, що може бути підставою для надання розстрочки.

За загальним правилом цивільного законодавства боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання через відсутність у нього необхідних коштів.

Крім того, що виходячи з змісту приписів вище згаданої постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 9 від 17.10.2012 р. лише збитковість підприємства не є тою виключною обставиною у спірних правовідносинах, що ускладнює виконання рішення або робить його неможливим.

Також слід зауважити, що саме лише посилання відповідача на встановлення нульового алгоритму відрахування коштів на поточні рахунки Боржника; відсутність додаткових джерел для погашення заборгованості; недофінансування з боку держави по основним бюджетним сферам; систематичне порушення умов розрахунків за спожиту електричну енергію споживачами; неможливість стягнення заборгованості з боржників відносно яких порушено справу про банкрутство; надання реструктуризації боргу за спожиту електричну енергію споживачам; незадовільний стан електричних мереж Боржника; наявність податкового боргу не є підставами для надання відстрочки виконання рішення згідно з п. 6 ст. 83 Господарсько процесуального кодексу України.

Також суд зазначає, що позивач і відповідач є субєктами господарювання, які несуть однакову економічну (матеріальну) відповідальність за свої дії та однакові ризики та надання відстрочки відповідачу може призвести до негативних наслідків для позивача.

Крім того, суд враховує доводи позивача, що умовами договору відповідачу вже була надана відстрочка сплати за товар в 180 календарних днів.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що Приватне акціонерне товариство Акціонерний центр Восток, посилаючись на конкретні обставини не довів суду їх винятковість та не надав належних та допустимих доказів, на підтвердження наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.

Відповідно до ст. 49 ГПК України судові витрати покладаються на відповідача, оскільки спір доведено до суду з його вини.

Керуючись ст., ст. 22, 33, 34, 44, 49, 82-85 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов Приватного акціонерного товариства Акціонерний центр Восток, м. Запоріжжя до ОСОБА_1 акціонерного товариства Запоріжжяобленерго, м. Запоріжжя задовольнити повністю.

2. Стягнути з ОСОБА_1 акціонерного товариства Запоріжжяобленерго, (69035, м. Запоріжжя, вул.Сталеварів, буд. 14, ) на користь Приватного акціонерного товариства Акціонерний центр Восток, (69096, м. Запоріжжя, бул. Вінтера, буд. 2, ) 494 044 (чотириста дев'яносто чотири тисячі сорок чотири) грн. 14 коп. основного боргу, 21 371 (двадцять одну тисячу триста сімдесят одну) грн. 46 коп. втрат від інфляції грошових коштів, 7 552 (сім тисяч п'ятсот п'ятдесят дві) 78 коп. річних відсотків та 7 844 (сім тисяч вісімсот сорок чотири) грн. 53 коп. судового збору. Видати наказ.

Повне рішення оформлено і підписано у відповідності до вимог ст., ст. 84, 85 ГПК України 22 листопада 2016 р.

Суддя Н.Г.Зінченко

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.