Господарський суд
Житомирської області
_________________________________________
______________________________________________________________________
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Від "29" листопада 2016 р. Справа № 906/1008/16

Господарський суд Житомирської області у складі:
судді Маріщенко Л.О.

за участю представників сторін:
від позивача: не з`явився

від відповідача: Крилов О.О. - дов. від 12.01.2016 № 14/147

Хіміч С.М. - дов. від 12.01.2016 № 14/148

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі справу

за позовом Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (м. Київ)

до Військової частини НОМЕР_1 (м. Житомир)

про стягнення 21274,67 грн

Позивач звернувся з позовом про стягнення на свою користь з відповідача 21274,67 грн., з яких: 12212,66 грн боргу за зобов`язаннями за поставлений природний газ за грудень 2014 згідно договору № 2533/14-БО(Т)-10 від 28.04.2014; 3215,44 грн пені за період з 15.01.2015 по 14.07.2015, 399,38 грн 3% річних за період з 15.01.2015 по 16.02.2016 та 5447,19 грн інфляційних нарахувань за період з січня 2015 по січень 2016.

Позивач свого представника в судове засідання не направив, про причини неявки суд не повідомив, хоча про час і місце засідання суду повідомлений своєчасно та належним чином. Згідно письмових пояснень від 28.11.2016, які надійшли до суду електронною поштою, позивач просить стягнути з відповідача 3215,44 грн пені за період з 15.01.2015 по 14.07.2015, 399,38 грн 3% річних за період з 15.01.2015 по 16.02.2016 та 5447,19 грн інфляційних нарахувань за період з січня 2015 по січень 2016. За даними позивача, станом на 07.11.2016 основний борг відсутній.

Представники відповідача в судовому засіданні проти позову заперечили частково, з підстав викладених у відзиві. Зокрема зазначили, що борг у відповідача перед позивачем відсутній, в підтвердження чого подано акт звірки розрахунків від 30.09.2016 та докази проведення 15.10.2015 оплати в сумі 12212,66 грн.

Крім того, представники відповідача просять суд зменшити розмір пені, зважаючи на те, що відповідачем було повністю погашений борг ще в 2015 році, однак позивач затягнув процес зарахування коштів та те, що відповідач фінансується з державного бюджету виключно за цільовим призначенням та згідно рішення № 2920 від 04.10.2016 Житомирської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Житомирській області військова частина-1495 (код 14321914) з 04.10.2016 є неприбутковою організацією. Також, представниками відповідача подані довідка про кредиторську заборгованість на суму 315,7 тис.грн

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників відповідача, проаналізувавши наявні у справі докази у сукупності та давши їм відповідну правову оцінку, господарський суд

ВСТАНОВИВ:

28.04.2014 між Національною акціонерною компанією "Нафтогаз України" (постачальник/позивач) та військовою частиною НОМЕР_1 (покупець/відповідач) укладений договір № 2533/14-БО(Т)-10 купівлі-продажу природного газу (надалі - договір) (а.с. 11-25).

За умовами п.1.1 договору позивач зобов`язаний передати у власність відповідачу у 2014 році природний газ, ввезений на митну територію України ПАТ "НАК "Нафтогаз України" за кодом згідно УКГ ЗЕД 2711 21 00 00, а відповідач зобов`язується прийняти та оплатити цей природний газ на умовах цього договору.

Відповідно до п.2.1 договору позивач передає відповідачу з 01.01.2014 по 31.12.2014 газ обсягом до 66,108 тис. куб.м.

Пунктами 3.3, 3.4 договору встановлено, що підставою для остаточних розрахунків є акт приймання-передачі газу у відповідному місяці продажу.

Пунктом 6.1 договору встановлено, що оплата за газ здійснюється виключно грошовими коштами шляхом 100 % поточної оплати протягом місяця поставки газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14 числа місяця, наступного за місяцем поставки газу.

Згідно з п.7.2 договору у разі невиконання покупцем пункту 6.1 умов цього договору він у безспірному порядку зобов`язується сплатити продавцю, крім суми заборгованості, пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період за який сплачується пеня від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу.

Договір підписаний представниками сторін та скріплений їх печатками. Договір діє в частині поставки газу до 31.12.2014, а в частині розрахунків до їх повного здійснення (п.11.1 договору).

Статтею 11 ЦК України встановлено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема є договори та інші правочини, завдання майнової (матеріальної) шкоди.

Відповідно до ст. 525, 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається.

Порушенням зобов`язання, згідно ст. 610 ЦК України, є його невиконання або неналежне виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно ст. 174 ГК України господарські зобов`язання виникають безпосередньо із господарського договору або безпосередньо із закону.

Згідно ст.692 ЦК України покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Згідно договору, позивач передав у власність покупцю протягом жовтня - грудня 2014 імпортований природний газ на загальну суму 239378,26 грн, що підтверджується актами прийому - передачі природного газу, а саме: за жовтень 2014 на суму 16597,46 грн, за листопад 2014 на суму 90380,00 грн та за грудень 2014 на суму 132400,80 грн (а.с.26-28).

За даними позивача, в результаті неналежного виконання зобов`язання щодо оплати за природній газ, у відповідача перед позивачем рахувалася заборгованість в сумі 12212,66 грн. Однак станом на 07.11.2016 заборгованість відсутня, у зв`язку з здійсненням зарахування коштів з іншого рахунку.

Однак, згідно наявних у матеріалах справи доказів, заборгованість відповідача перед позивачем була відсутня ще 30.09.2016 про що свідчить акт звірки, підписаний уповноваженими представниками обох сторін та скріплений печатками підприємств (а.с. 53).

Відповідно до ч.1 ст.3 Закону України Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні, метою ведення бухгалтерського обліку і складання фінансової звітності є надання користувачам для прийняття рішень повної, правдивої та неупередженої інформації про фінансове становище, результати діяльності та рух грошових коштів підприємства.

Згідно ст.8 зазначеного Закону головний бухгалтер або особа, на яку покладено ведення бухгалтерського обліку організовує контроль за відображенням на рахунках бухгалтерського обліку всіх господарських операцій, забезпечує перевірку стану бухгалтерського обліку у філіях, представництвах, відділеннях та інших відокремлених підрозділах підприємства.

Аналіз наведених положень законодавства дає підстави вважати, що акти звірки взаємних розрахунків не є первинними документами, проте в силу ст.ст. 33, 34 ГПК України є доказами, які в сукупності з іншими доказами можуть встановлювати юридичний факт наявність заборгованості відповідача.

Матеріалами справи стверджується, що позивач вчиняв дії, які за своїм змістом спрямовані на визнання відсутності боргу станом на 30.09.2016, оскільки оформив та підписав акт звірки взаємних розрахунків станом на 30.09.2016 (а.с.53).

Враховуючи викладене та те, що позивачем поданий позов 07.10.2016 (про що свідчить штемпель на конверті адресованого суду), господарський суд доходить висновку, що предмет спору в частині основного боргу в сумі 12212,66 грн припинив своє існування до подання позову до суду, а тому в задоволенні цієї частини позову суд відмовляє.

За порушення умов договору позивачем нараховано 3215,44 грн пені за період з 15.01.2015 по 14.07.2015, 399,38 грн 3% річних за період з 15.01.2015 по 16.02.2016 та 5447,19 грн інфляційних нарахувань за період з січня 2015 по січень 2016.

Стаття 611 Цивільного кодексу України передбачає, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ч.3 ст.549 ЦК України).

Зі змісту ст.610 Цивільного кодексу України випливає, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Отже, порушення відповідачем строків оплати за переданий природний газ, є порушенням зобов`язання, що відповідно до ст.611 Цивільного кодексу України тягне за собою правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплату неустойки.

Пунктом 7.2 договору встановлено, що у разі невиконання покупцем пункту 6.1. умов цього договору він зобов`язується сплатити продавцю крім суми заборгованості пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу.

З огляду на вимоги ч.1 ст. 4-7 і ст. 43 ГПК України господарський суд має з`ясовувати обставини, пов`язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується (п.1.12 Постанови пленуму ВГСУ № 14 від 17.12.2013).

Розмір пені (подвійна облікова ставка НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня) та період її нарахування (не більше шести місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконане) повинні відповідати приписам ст. 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань", ч.6 ст. 232, ч. 2 ст. 343 ГК України, оскільки інше не передбачено договором №2533/14-БО(Т)-10.

Згідно ст.525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частиною 1 статті 612 ЦК України встановлено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Також, відповідно до ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо розмір процентів не встановлений договором або законом.

Слід зазначити, що наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та трьох процентів річних є способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (виплати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Перевіривши розрахунки позивача щодо нарахованих пені та 3% річних, господарський суд вважає їх арифметично вірними. Однак, суд не погоджується з наведеними позивачем розрахунком інфляційних втрат.

Відповідно п. 3.1 Постанови Пленуму ВГСУ від 17.12.2013 № 14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань", інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 ЦК України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті. Зазначені нарахування здійснюються о к р е м о за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання.

Індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає м і с я ц ь.

Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція) (п. 3.2 постанови).

Інфляційні втрати, які підлягають стягненню становлять:

- за лютий 2015 в сумі 647,27 грн, за березень 2015 в сумі 1318,97 грн, за квітень 2015 в сумі 1709,77 грн, за травень 2015 в сумі 268,88 грн, за червень 2015 в сумі 48,85 грн, за липень 2015 в сумі -122,13 грн, за серпень 2015 в сумі -97,70 грн, за вересень 2015 в сумі 280,89 грн, за жовтень 2015 в сумі -158,76 грн, за листопад 2015 в сумі 244,25 грн, за грудень 2015 в сумі 85,49 грн та за січень 2016 в сумі 109,91 грн.

Щодо інфляційних за січень 2015, то вони не підлягають нарахуванню, оскільки прострочення заборгованості відбувалось не повний місяць.

Отже, загальна сума інфляційних втрат, яка підлягає стягненню становить 4335,49грн. Враховуючи викладене в частині стягнення 1111,70 грн інфляційних втрат слід відмовити, як необґрунтовані.

Разом з тим, враховуючи клопотання відповідача, суд приходить до висновку про зменшення розміру пені, з огляду на наступне.

Відповідно до ч.1 ст. 233 ГК України у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій (ч.2 ст.233 ГК України).

Стаття 551 ЦК України також передбачає, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Згідно ст.83 ГПК України господарський суд, приймаючи рішення, має право, зокрема, зменшувати у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання.

Вирішуючи питання про зменшення розміру пені та штрафу, яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, суд повинен об`єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеня виконання зобов`язань, причини неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення у виконанні зобов`язання, невідповідності розміру пені наслідкам порушення, негайного добровільного усунення винною стороною порушення та його наслідків.

Юридичний аналіз наведених правових норм свідчить, що вони не є імперативними та застосовуються за визначених умов на розсуд господарського суду.

Пунктом 3.17.4 постанови пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" від 26.12.2011 №18 визначено, вирішуючи, в тому числі й з власної ініціативи, питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання (пункт 3 статті 83 ГПК), господарський суд повинен об`єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов`язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо.

У зазначеній нормі ГПК йдеться про можливість зменшення розміру саме неустойки (штрафу, пені), а тому вона не може застосовуватися у вирішенні спорів, пов`язаних з відшкодуванням сум збитків та шкоди (стаття 22, глава 82 Цивільного кодексу України).

Крім того, ця процесуальна норма може застосовуватись виключно у взаємозв`язку (сукупності) з нормою права матеріального, яка передбачає можливість зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), а саме частиною третьою статті 551 Цивільного кодексу України і статтею 233 Господарського кодексу України.

У резолютивній частині судового рішення зазначається про часткове задоволення позову і розмір суми неустойки, що підлягає стягненню. Судовий збір у разі зменшення судом розміру неустойки покладається на відповідача повністю, без урахування зменшення неустойки.

В даному випадку, господарський суд, зменшуючи розмір заявленої до стягнення пені, враховує факт відсутності у відповідача основного боргу за укладеним між сторонами договором та те, що з 15.10.2015 позивач користувався коштами в сумі 12212,66 грн. Також, в матеріалах справи наявні докази намагання відповідачем провести звірку розрахунків станом на 01.11.2015, в якому зазначалося про відсутність заборгованості, що свідчить про добросовісність відповідача. Крім того, згідно рішення № 2920 від 04.10.2016 Житомирської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Житомирській області військова частина-1495 (код 14321914) з 04.10.2016 є неприбутковою організацією.

Отже, зменшуючи розмір пені, суд врахував як фінансове становище сторін, так і загальну економічну ситуацію, яка склалась в країні, високий ступінь інфляційних процесів в економіці країни.

Вищевикладені обставини суд визнає винятковими та такими, що є підставою для задоволення клопотання відповідача про зменшення розміру пені, та зменшує її розмір до 70% і стягує з відповідача 2250,81 грн.

Як визначає ст.32 Господарського процесуального кодексу України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення спору.

Відповідно до ст. 34 Господарського процесуального кодексу України докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За змістом статті 33 Господарського процесуального кодексу України обов`язок доказування та подання доказів розподіляється між сторонами, виходячи з того, хто посилається на юридичні факти, які обґрунтовують його вимоги і заперечення.

Враховуючи викладене, господарський суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають частковому задоволенню - з відповідача стягується на користь позивача 2250,81 грн пені; 399,38 грн 3% річних; 4335,49 грн інфляційних втрат. В решті позову відмовити.

Витрати щодо сплати судового збору, відповідно до ч.5 ст. 49 ГПК України, покладаються на сторін спору пропорційно задоволеним позовним вимогам.

Керуючись ст. 32-34, 43, 49, 82-85 ГПК України, господарський суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Зменшити розмір пені, що стягується з Військової частини НОМЕР_1 на користь Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" до 2250,81 грн (70 %).

3. Стягнути з Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 , код НОМЕР_2 ) на користь Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (01001, м. Київ, вул. Б.Хмельницького, 6, код 20077720):

- 2250,81 грн пені;

- 399,38 грн 3% річних;

- 4335,49 грн інфляційних;

- 514,96 грн судового збору.

3. В решті позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Апеляційна скарга подається на рішення місцевого господарського суду протягом десяти днів з дня його оголошення. У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення, зазначений строк обчислюється з дня підписання рішення, оформленого відповідно до статті 84 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено: 30.11.16

Суддя Маріщенко Л.О.

Друк:
1 - у справу,
2,3 - сторонам (рек. з повід.)