ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"29" листопада 2016 р.Справа № 915/849/16
Колегія суддів Одеського апеляційного господарського суду у складі:

Головуючого судді: Лисенко В.А.

Суддів: Ліпчанської Н.В., Ярош А.І.

Секретар судового засідання: Молодов В.С.

За участю повноважних представників сторін:

від позивача ОСОБА_1, за довіреністю;

від відповідача ОСОБА_2, за довіреністю.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Техноторг-Дон»

на рішення Господарського суду Миколаївської області від 12 жовтня 2016 року

по справі № 915/849/16

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Техноторг Дон»

до Жовтневого управління водного господарства

про стягнення збитків в сумі 271 200, 00 грн.

В С Т А Н О В И Л А:

У серпні 2016 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Техноторг-Дон» звернулося до Господарського суду Миколаївської області з позовом до Жовтневого управління водного господарства в якому просило стягнути з останнього на свою користь збитків в сумі 271 200, 00 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідач, в порушення умов ст. 692 ЦК України та договору про закупівлю товару за державні кошти від 30.12.2013р., не вчасно здійснив оплату за поставлений товар (трактор «Беларус 82.1»), внаслідок чого позивач зазнав матеріальних збитків, у вигляді неодержаних доходів, які б міг одержати у разі належного виконання відповідачем зобовязання за вищезазначеним договором.

Додатковим обґрунтуванням своїх вимог позивач посилається на те, що ним направлялися відповідачу повідомлення про закінчення дії договору, проекти додаткових угод про розірвання договору, у звязку з не сплатою відповідачем вартості поставленого товару; відповідач повертати товар та розірвати договір відмовився, у звязку з чим, позивач не зміг реалізувати товар за ринковою ціною іншому покупцю; сплачуючи за товар у 2016 році вартість, яка була актуальною станом на 2013 рік, а не на дату фактичної сплати, позивач не мав можливості продати товар за актуальною ринковою ціною станом на 2016 рік іншому покупцеві.

Рішенням Господарського суду Миколаївської області від 12 жовтня 2016 року по справі № 915/849/16 (суддя Мавродієва М.В.) відмовлено у задоволенні позову.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог місцевий господарський суд дійшов висновку про відсутність в діях відповідача усіх елементів складу цивільного правопорушення, оскільки позивачем не доведено причинний звязок між невчасним виконанням відповідачем своїх зобовязань та утворенням збитків для позивача. Також суд першої інстанції виходив з того, що розмір упущеної вигоди є теоретичним, побудованим на можливих очікуваннях отримання певного доходу та не підтверджений належними і допустимими доказами.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, Товариство з обмеженою відповідальністю «Техноторг-Дон» звернулося з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Миколаївської області від 12 жовтня 2016 року по справі № 915/849/16 та постановити нове, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу сторона посилається на те, що збитки позивача полягають у тому, що фактично вартість Товару (трактор «Беларус 82.1») на момент фактичної оплати його вартості 20.05.2016р. на ринку сільськогосподарської техніки зросла до 420 000, 00 грн., з чого виходить, що позивач у 2016 році отримав за Товар, який на даний час коштує 420 000, 00 грн. лише 148 800, 00 грн. (за цінами 2013 року), отже збитками є різниця між фактичною вартістю Товару на момент його оплати, та сумою, яка фактично сплачена відповідачем, тобто 420 000, 00 грн. відняти 148 800, 00 грн. становить 271 200, 00 грн.

Крім цього, скаржник вважає безпідставним висновок суду, що вимога позивача про стягнення упущеної вигоди базується на теоретичному розрахунку, оскільки позивачем суду надані письмові докази вартості аналогічної техніки (трактора «Беларус 82.1») станом на травень 2016 року саме із практичних джерел, з яких: 1) прінт скріни (Print Screen) офіційних оголошень про результати торгів проведених процедур закупівель на офіційному загальнодержавному веб-порталі «Державні закупівлі» підприємств, які здійснюють реалізацію аналогічного Товару в рамках чинного законодавства України щодо державних закупівель; 2) договорами купівлі-продажу, за якими позивач реалізував таку саме техніку; 3) довідкою Регіональної торгово-промислової палати Миколаївської області від 05.09.2016р. № 140-1176.

Більш детальніше доводи вказані у скарзі.

У відзиві на апеляційну скаргу Жовтневе управління водного господарства заперечує проти доводів апеляційної скарги та просить залишити рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали та обставини справи на предмет надання їм попередньою судовою інстанцією належної юридичної оцінки та повноти встановлення обставин, дотримання норм матеріального та процесуального права, згідно з вимогами ст. 101 ГПК України, колегія суддів дійшла наступників висновків.

За приписами ст. 101 ГПК України визначено, що у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Як вбачається з матеріалів справи, 30.12.2013р. між сторонами укладено договір про закупівлю товару за державні кошти, за умовами якого позивач зобовязався в 2013 році поставити відповідачу товар, зазначений у п. 1.2 цього договору (трактори сільськогосподарські 28.30.2), а відповідач - прийняти і оплатити такий товар.

Пунктом 1.2 Договору передбачено, що найменування, номенклатура, асортимент товару, що підлягає поставці за цим договором, визначається рахунками, видатковими накладними, складеними позивачем. Кількість Товару: трактор «Беларус 82.1». Ціна Товару становить 148 800, 00 грн. (п. 3.1 Договору).

За змістом п. 4.1 - 4.2 Договору визначено, що розрахунки проводяться шляхом: оплати відповідачем після предявлення позивачем рахунка на оплату товару або після підписання сторонами накладної. До рахунка додається накладна. Строк поставки товару: грудень 2013 року; місце поставки товару: Жовтневе управління водного господарства (п. 5.1 - 5.2 Договору).

Положеннями п. 6.1 Договору передбачено, що відповідач зобовязаний своєчасно та в повному обсязі сплачувати за поставлений товар; приймати поставлений товар згідно з накладної. Право позивача своєчасно та в повному обсязі отримувати плату за поставлений товар (п. 6.4.1 Договору).

Відповідно до п. 10.1 Договору, він набув чинності з дня його підписання сторонами та діяв до 31.12.2013р.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, на виконання умов договору, позивач поставив відповідачу товар на загальну суму 148 000, 00 грн., що підтверджується видатковою накладною № 17263 від 30.12.2013р. (а.с. 10), підписаною представниками сторін та довіреністю № 144 від 30.12.2013р. (а.с.11).

Однак, за поставлений Товар, в строки визначені договором про закупівлю товару за державні кошти, відповідач не розрахувався, у звязку з чим позивач звернувся з позовом до Господарського суду Миколаївської області про стягнення з відповідача грошових коштів у сумі 273 291, 24 грн., з яких: 148 800, 00 грн. борг за трактор «Беларус 82.1», поставлений на підставі договору про закупівлю товару за державні кошти від 30.12.2013р., а також 8 426, 56 грн. 3% річних та 116 064, 68 грн. втрат від інфляції.

Рішенням Господарського суду Миколаївської області від 22.12.2015р. по справі № 915/1941/15 позов задоволено частково, стягнуто з Жовтневого управління водного господарства на користь ТОВ «Техноторг-Дон» заборгованість за договором про закупівлю товарів за державні кошти від 30.12.2013р. в сумі 148 800, 00 грн. В частині стягнення 116 064, 68 грн. втрат від інфляції та 8 426, 56 грн. 3% річних в позові відмовлено.

Постановою Одеського апеляційного господарського суду від 05.04.2016р. рішення Господарського суду Миколаївської області від 22.12.2015р. скасовано в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення збитків від інфляції та 3% річних. Позовні вимоги в цій частині задоволено частково, стягнуто з Жовтневого управління водного господарства на користь ТОВ «Техноторг-Дон» 148 800, 00 грн. основного боргу, 110 448, 03 грн. збитків від інфляції та 8 426, 56 грн. 3% річних.

Частиною 3 статті 35 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

На виконання постанови Одеського апеляційного господарського суду від 05.04.2016р. по справі № 915/1941/15, відповідач перерахував позивачу грошові кошти за товар за договором про закупівлю товарів за державні кошти від 30.12.2013р., що підтверджується платіжним дорученням № 430 від 19.05.2016р. на суму 148 800, 00 грн., яке було проведене банком 20.05.2016р., про що свідчить відмітка на платіжному дорученні (а.с. 50). Платіжними дорученням №№431, 432 від 19.05.2016р. відповідач також перерахував позивачу 110 448, 03 грн. втрат від інфляції та 8 426, 56 грн. 3% річних (а.с. 50).

Отже, відповідачем виконано свої зобовязання за договором про закупівлю товару за державні кошти від 30.12.2013р. лише 20.05.2016р. (зарахування грошових коштів на рахунок позивача), тобто з часу поставки Товару і до часу оплати його вартості пройшло майже 2,5 роки.

Як зазначалось вище, відповідач, в порушення умов ст. 692 ЦК України та договору про закупівлю товару за державні кошти від 30.12.2013р., не вчасно здійснив оплату за поставлений позивачем товар, внаслідок чого позивач вважає, що зазнав матеріальних збитків, у вигляді неодержаних доходів (упущеної вигоди), які б міг одержати у разі належного виконання відповідачем зобовязання за вищезазначеним договором.

Вказані обставини зумовили звернення позивача до суду з вимогою про стягнення з відповідача збитків у вигляді упущеної вигоди в сумі 271 200, 00 грн.

Приймаючи рішення про відмову у задоволенні позову, суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність в діях відповідача складу цивільного правопорушення, оскільки не доведено причинний звязок між невчасним виконанням відповідачем своїх зобовязань та утворенням збитків для позивача.

Однак, з таким висновком судова колегія погодитись не може з огляду на наступне.

Статтею 611 ЦК України визначено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, відшкодування збитків.

Статтею 22 ЦК України встановлено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Відповідно до ч. 2 цієї норми, збитками є:

1) втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки);

2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

У ч. 1 ст. 224 ГК України встановлено обовязок учасника господарських відносин, який порушив господарське зобов'язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, відшкодувати завдані цим збитки суб'єкту, права або законні інтереси якого порушено.

Частиною другою ст. 224 ГК України визначено, що під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов'язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Відповідно до ч. 1 ст. 225, ч. 1 ст. 226 ГК України, до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб'єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов'язання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов'язання другою стороною; матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом.

Учасник господарських відносин, який вчинив господарське правопорушення, зобов'язаний вжити необхідних заходів щодо запобігання збиткам у господарській сфері інших учасників господарських відносин або щодо зменшення їх розміру, а у разі якщо збитків завдано іншим суб'єктам, - зобов'язаний відшкодувати на вимогу цих суб'єктів збитки у добровільному порядку в повному обсязі, якщо законом або договором сторін не передбачено відшкодування збитків в іншому обсязі.

Аналіз наведених норм матеріального права дає підстави для висновку, що особа, яка порушила зобов'язання, несе цивільноправову відповідальність, зокрема у виді відшкодування збитків.

Отже, для застосування такої міри відповідальності, як стягнення збитків у вигляді упущеної вигоди, потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення:

1) протиправної поведінки боржника, що пролягає у невиконанні або неналежному виконанні ним зобов'язання;

2) наявності шкоди (збитки це грошеве вираження шкоди);

3) причинного зв'язку між протиправною поведінкою боржника та збитками;

4) вини боржника.

За відсутністю хоча б однієї із названих умов цивільно правова відповідальність у виді відшкодування майнової шкоди не настає. (Постанова Верховного суду України від 18 березня 2015 р. по справі № 3-18 гс 15.).

Тобто збитки це обєктивне зменшення будь-яких майнових благ особи, що обмежує його інтереси, як учасника певних відносин і проявляється у витратах, зроблених особою, втраті або пошкодженні майна, а також не одержаних особою доходів, які б вона одержала при умові правомірної поведінки особи.

Збитки настають внаслідок неналежного виконання стороною своїх зобов'язань за договором.

Отже, виходячи з викладеного, судова колегія доходить до висновку, що право на відшкодування збитків виникає, по-перше, тільки у разі наявності всіх складових правопорушення, по-друге, тільки у разі реального понесення збитків, або наявністю упущеної вигоди, що повинно підтверджуватись належними доказами.

Порушення зобовязання з боку відповідача підтверджується тим, що обовязки зі сплати вартості Товару за Договором виконанні ним 20.05.2016р., а не 30.12.2013р., тобто до часу оплати вартості Товару пройшло майже 2,5 роки.

Крім того, порушення відповідачем зобовязання за договором про закупівлю товару за державні кошти від 30.12.2013р. встановлене постановою Одеського апеляційного господарського суду від 24.03.2015р. по справі № 915/2259/14 та постановою Одеського апеляційного господарського суду від 05.04.2016р. по справі № 915/1941/15.

Заявляючи позов у даній справі, під збитками, в даному випадку, позивач розуміє суму 271 200, 00 грн., яка є різницею між фактичною вартістю Товару на момент його оплати, та сумою, яка фактично сплачена відповідачем.

За приписами ч. 3 ст. 623 ЦК України визначено, що збитки визначаються з урахуванням ринкових цін, що існували на день добровільного задоволення боржником вимоги кредитора у місці, де зобов'язання має бути виконане, а якщо вимога не була задоволена добровільно, - у день пред'явлення позову, якщо інше не встановлено договором або законом. Суд може задовольнити вимогу про відшкодування збитків, беручи до уваги ринкові ціни, що існували на день ухвалення рішення.

Як вказує позивач, розрахунок суми збитків зроблений на підставі ринкових цін аналогічної техніки, а саме трактору «Беларус 82.1» (універсальний сільськогосподарський трактор тягового класу 1,4 кН з двигуном потужністю 82 к.с.), що існували на день фактичного виконання відповідачем умов договору, а саме станом на 20.05.2016р., у відповідності до вимог ч. 3 ст. 623 ЦК України, яка становить 420 000, 00 грн.

Відповідно до довідки Регіональної торгово-промислової палати Миколаївської області від 05.09.2016р. № 140-1176, ринкова вартість трактору «Беларус 82.1» (універсальний сільськогосподарський трактор тягового класу 1,4 кН з двигуном потужністю 82 к.с.) станом на 20 травня 2016 року становить 422 100, 00 грн. (а. с. 70).

Крім того, в матеріалах справи є договори купівлі-продажу та видаткові накладні, відповідно до яких позивач у травні 2016 року реалізував аналогічну техніку за 435 000, 00 грн., 434 000, 00 грн. та 430 000, 00 грн. (а. с. 79-89).

Таким чином, судовою колегією встановлено, що на момент фактичної оплати вартість трактору «Беларус 82.1» (універсальний сільськогосподарський трактор тягового класу 1,4 кН з двигуном потужністю 82 к.с.), тобто 20.05.2016р., на ринку сільськогосподарської техніки зросла до 420 000, 00 грн., з чого виходить, що позивач отримав у травні 2016 року від відповідача грошові кошти за вищезазначений трактор у розмірі 148 800, 00 грн. (за цінами 2013 року), який вже коштував 420 000, 00 грн., отже різниця становить 271 200, 00 грн., виходячи з наступного розрахунку:

(420 000, 00 грн. - 148 800, 00 грн. = 271 200, 00 грн.)

Частиною 4 ст. 623 ЦК України встановлено, що при визначенні неодержаних доходів (упущеної вигоди) враховуються заходи, вжиті кредитором щодо їх одержання.

З матеріалів справи вбачається, що позивач направляв відповідачу повідомлення про закінчення дії договору про закупівлю, а також проект додаткової угоди про розірвання договору про закупівлю до Договору від 30.12.2013р. (а. с. 71-73).

Проте, відповідач своєї вини не визнавав, повертати товар та розірвати договір категорично відмовлявся (а. с. 74).

Щодо вини відповідача, судова колегія зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 Конституції України чинні міжнародні договори, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Законом України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав і основних свобод людини» 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції» № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року ратифіковано Конвенцію про захист прав і основних свобод людини 1950 року, Перший протокол та протоколи № 2, 4, 7, 11 до Конвенції.

За змістом ч. 1 ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованого Законом України від 17.07.97 року N 475/97-ВР визначено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Пунктом 21 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Федоренко проти України» від 30 червня 2006 року визначено, що відповідно до прецедентного права органів, що діють на підставі Конвенції, право власності може бути «існуючим майном» або коштами.

Виходячи зі змісту пунктів 32-35 рішення Європейського суду з прав людини від 24.06.2003р. «Стретч проти Сполученого Королівства» майном у значенні статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод вважається законне та обґрунтоване очікування набути майно або майнове право за договором, укладеним з органом публічної влади.

Рішенням Європейського суду з прав людини від 24.06.2003р. «Стретч проти Сполученого Королівства» встановлено, що, оскільки особу позбавили права на його майно лише з тих підстав, що порушення були вчинені з боку публічного органу, а не громадянина, то в такому випадку мало місце «непропорційне втручання у право заявника на мирне володіння своїм майном та, відповідно, відбулось порушення статті 1 Першого протоколу Конвенції».

Як було зазначено вище, між сторонами було укладено договір про закупівлю товару за державні кошти від 30.12.2013р., за умовами якого позивач зобовязався в 2013 році поставити відповідачу товар, а саме Трактор «Беларус 82.1» (універсальний сільськогосподарський трактор тягового класу 1,4 кН з двигуном потужністю 82 к.с.), а відповідач в свою чергу зобовязався прийняти і оплатити такий товар.

30 грудня 2013 року позивач поставив відповідачу товар, а саме Трактор «Беларус 82.1» (універсальний сільськогосподарський трактор тягового класу 1,4 кН з двигуном потужністю 82 к.с.) на загальну суму 148 000, 00 грн.

Однак, відповідачем виконано свої зобовязання за вищевказаним договором лише 20.05.2016р. (зарахування грошових коштів на рахунок позивача), тобто з часу поставки Товару і до часу оплати його вартості пройшло майже 2,5 роки.

Отже, виходячи з вищевказаного та з урахуванням практики Європейського суду з прав людини при розгляді справи, ТОВ «Техноторг Дон», укладаючи договір про закупівлю товару за державні кошти від 30.12.2013р. шляхом продажу трактору «Беларус 82.1» та поставляючи його відповідачу відповідно до умов договору правомірно очікувало на набуття доходу, на одержання якого позивач мав реальні підстави розраховувати.

Крім того, судова колегія звертає увагу на те, що в даному випадку також мало місце «непропорційного втручання у право позивача на мирне володіння своїм майном та, відповідно, відбулось порушення статті 1 Першого протоколу Конвенції», оскільки позивача позбавили права на його майно лише з тих підстав, що порушення були вчинені з боку публічного органу, а не громадянином.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» встановлено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідна правова позиція наведена в постанові Верховного Суду України від 14.03.2007р. у справі № 21-8во07.

Отже, з урахуванням вищевказаного судова колегія вважає, що в даному разі, обставини справи свідчать про наявність протиправної поведінки відповідача у вигляді: порушення зобовязання за договором в частині оплати за поставлений товар; порушення права власності позивача; наявністю збитків зі сторони позивача, що виражені в сумі коштів, які є різницею між фактичною вартістю Товару на момент його оплати, та сумою, яка фактично сплачена відповідачем. Причинний зв'язок полягає в неотриманні позивачем доходу, який він отримав би будучи не звязаним зобовязаннями за договором про закупівлю товару за державні кошти від 30.12.2013р. через продаж трактору «Беларус 82.1» (універсальний сільськогосподарський трактор тягового класу 1,4 кН з двигуном потужністю 82 к.с.) на дату фактичної сплати його вартості відповідачем.

Збитками в даному разі слід розуміти неодержаний прибуток (упущену вигоду). Неодержаний прибуток - це розрахункова величина втрати очікуваного приросту в майні, що базується на даних бухгалтерського та податкового обліку, які беззастережно підтверджують реальну можливість отримання потерпілим суб'єктом господарювання певних грошових сум чи інших цінностей, якщо інший учасник відносин у сфері господарювання не допустив би правопорушення.

Положеннями п. 4 ч. 1 ст. 104 ГПК України передбачено, що порушення або неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення місцевого суду.

Оскільки рішення суду прийняте з порушенням норм матеріального права, при неповному зясуванні та не доведеності обставин, які мають значення для справи, які суд визнав встановленими, постановлене рішення підлягає скасуванню з прийняттям нового рішення про задоволення позову у повному обсязі.

У зв'язку з таким апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. 49 ГПК України, судові витрати покладаються на відповідача, внаслідок чого з Жовтневого управління водного господарства на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Техноторг-Дон» стягується судовий збір за подачу апеляційної скарги у розмірі 4 474, 80 грн. та за подачу позовної заяви 4 068, 00 грн., а всього 8 542, 80 грн. (4 474, 80 + 4 068 = 8 542, 80)

Керуючись ст.ст. 99, 101, 103 п. 2, 104 ч. 1 п. 4, 105 ГПК України, судова колегія -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Техноторг-Дон» - задовольнити.

Рішення Господарського суду Миколаївської області від 12 жовтня 2016 року по справі № 915/849/16 - скасувати.

Прийняте нове рішення:

«Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Техноторг-Дон» до Жовтневого управління водного господарства про стягнення 271 200, 00 грн. задовольнити.

Стягнути з Жовтневого управління водного господарства на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Техноторг-Дон» грошові кошти у розмірі 271 200, 00 грн. в рахунок відшкодування збитків за договором про закупівлю товару за державні кошти від 30.12.2013р.

Стягнути з Жовтневого управління водного господарства на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Техноторг-Дон» грошові кошти у розмірі 8 542, 80 грн. в рахунок відшкодування судового збору.

Доручити Господарському суду Миколаївської області видати відповідні накази із зазначенням усіх необхідних реквізитів сторін.».

Постанова в порядку ст. 105 ГПК України набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку.

Повний текст постанови підписано 29.11.2016р.

Головуючий суддя В.А. Лисенко

Суддя Н.В. Ліпчанська

Суддя А.І. Ярош