ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29.11.2016 Справа № 905/2402/16

Господарський суд Донецької області у складі судді Сажневої М.В., розглянувши матеріали справи

за позовомПриватного акціонерного товариства «Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча»
до 1) Державного підприємства «Донецька залізниця» 2) Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі Регіональної філії «Донецька залізниця»
простягнення 3 796,64 грн

за участю представників:

від позивачане зявились
від відповідача-1не зявились
від відповідача-2ОСОБА_1 - представник за довіреністю
ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

На розгляд господарського суду Донецької області передані позовні вимоги Приватного акціонерного товариства «Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча» до Державного підприємства «Донецька залізниця» про стягнення збитків, які виникли у звязку із незбереженням вантажу при перевезенні у розмірі 3796,64 грн.

Ухвалою господарського суду Донецької області від 11.10.2016 залучено до участі у справі в якості відповідача-2 Публічне акціонерне товариство «Українська залізниця» в особі Регіональної філії «Донецька залізниця» та відкладено розгляд справи на 15.11.2016.

07.11.2016 до суду від позивача надійшло клопотання, в якому позивач просить суд стягнути з Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» на користь Приватного акціонерного товариства «Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча» збитки, які виникли у звязку з незбереженням вантажу при перевезенні у розмірі 3796,64 грн.

Ухвалою господарського суду Донецької області від 15.11.2016 прийнято до розгляду клопотання позивача про заміну позовних вимог, подане 07.11.2016.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що залізницею здійснено перевезення вантажу (кокс доменний) у вагоні №56864283 за накладною №52237690 від 23.02.2016. На станції призначення було проведено перевірку маси вантажу, під час якої було виявлено розбіжності між фактичною масою вантажу та відомостями, зазначеними у накладній №52237690 у вагоні №56864283 - недостача вантажу 2800 кг, про що складений комерційний акт БН№724745/120 від 25.02.2016. На думку позивача, недостача виникла у звязку з незбереженням вантажу перевізником під час перевезення, оскільки було виявлено порушення маркування, а також поглиблення на поверхні вантажу, а тому відповідальність за втрату вантажу повинен нести перевізник.

Відповідач-2 проти позову заперечує та зазначає, що позивачем не надані належні документи на підтвердження розміру дійсної вартості втраченого вантажу, а саме, не надано довідки відправника про кількість, ціну і вартість відправленого вантажу, підписаної головним (старшим) бухгалтером, копії податкової накладної та доказів оплати рахунку.

Відповідач-1 повноважних представників в судові засідання не направив, відзив на позов не надав, своїм процесуальним правом не скористався.

Місцезнаходженням відповідача-1 є: 83000, м. Донецьк, вул. Артема, 68, що підтверджується наявними в матеріалах справи документами.

Згідно листа Харківської дирекції Українського державного підприємства поштового зв'язку «Укрпошта» від 09.11.2016 № 7-14-602 та інформації, що розміщена на офіційному веб-сайті (http://www.ukrposhta.com/www/upost.nsf/(documents)/05B89C5B88C05079C2257 D7E002C3293) пересилання поштових відправлень до/з міста Донецьк тимчасово не здійснюється.

Відповідно до пп.3) п.6 Інформаційного листа Вищого господарського суду України від 12.09.2014 № 01-06/1290/14 (з наступними змінами) «Про Закон України «Про здійснення правосуддя та кримінального провадження у зв'язку з проведенням антитерористичної операції», якщо у господарського суду наявні достовірні (тобто документально підтверджені підприємством зв'язку) відомості про неможливість здійснення поштових відправлень до певних населених пунктів чи місцевостей, то суд не вчиняє дій, зазначених у підпунктах 1 і 2 цього пункту. У такому разі, а також у випадках, коли поштові відправлення учасникам судового процесу все ж було надіслано, але їх повернуто підприємством зв'язку через неможливість вручення, суд здійснює відповідне повідомлення шляхом надсилання телеграми, телефонограми, з використанням факсимільного зв'язку чи електронною поштою або з використанням інших засобів зв'язку, які забезпечують фіксацію повідомлення. У такому разі на примірнику переданого тексту, що залишається у матеріалах справи, зазначаються дата і година його передачі і прізвища та ініціали осіб, які передали і прийняли текст. У матеріалах справи мають міститися документи, що підтверджують отримання учасником судового процесу повідомлення (завірений судом витяг з журналу реєстрації телефонограм, журналу реєстрації електронних поштових відправлень тощо). Підпунктом 4) п.6 вказаного Інформаційного листа передбачено, що за неможливості здійснити повідомлення учасника судового процесу і в такий спосіб - інформація про час і місце судового засідання розміщується на сторінці відповідного суду (у розділі «Новини та події суду») офіційного веб-порталу «Судова влада в Україні» в мережі Інтернет (www.court.gov.ua/sudy/). У такому разі на роздрукованій сторінці з мережі Інтернет, на якій розміщено інформацію про час та місце засідання господарського суду, зазначаються дата розміщення інформації, прізвище та ініціали судді, у провадженні якого знаходиться відповідна справа, а також вчиняється його підпис.

Господарським судом було розміщено на офіційному веб-порталі «Судова влада в Україні» в мережі Інтернет інформацію про дату, час і місце розгляду даної справи, що підтверджується відповідними роздруківками.

Крім того, ухвали суду про порушення провадження у справі та про її відкладення були надіслані та розміщені на офіційному веб-порталі «Єдиний державний реєстр судових рішень» в мережі Інтернет.

Телефонограми відповідачу-1 судом не вдалося передати, у звязку з неможливістю встановлення звязку з абонентом.

Таким чином, суд приходить до висновку, що відповідач-1 повідомлений про час та місце судового розгляду належним чином, а матеріали справи містять достатні докази для її розгляду по суті.

Оскільки про час та місце судових засідань відповідач-1 був належним чином повідомлений, на підставі ст. 75 Господарського процесуального кодексу України справа може бути розглянута за наявними в ній матеріалами.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника відповідача-2, господарський суд Донецької області

В С Т А Н О В И В :

01.02.2016 між Публічним акціонерним товариством «Авдіївський коксохімічний завод» (постачальник) та Публічним акціонерним товариством «Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча», яке змінило тип товариства на приватне та на даний час є Приватним акціонерним товариством «Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча», (покупець) підписано договір №245/108/16Сб.

Відповідно до п. 1.1 Договору на умовах, викладених у розділах даного договору постачальник зобов'язується передати у власність, а покупець - прийняти та оплатити коксову продукцію на умовах, передбачених даним Договором.

23.02.2016 зі станції Авдіївка Донецької залізниці Публічним акціонерним товариством «Авдіївський коксохімічний завод» (вантажовідправник) на адресу вантажоотримувача - Публічного акціонерного товариства «Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча», яке на даний час є Приватним акціонерним товариством «Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча», на станцію Маріуполь-Сортувальний Донецької залізниці у вагоні №56864283, за залізничною накладною на групу вагонів №52237690 відвантажено вантаж: кокс доменний.

За накладною №52237690 маса вантажу у вагоні №56864283 становить 44400 кг (брутто - не зазначено, тара - 22400 кг). В накладній також зазначено, що вантаж у вологому стані, марковано продольною лінією вздовж вагона, поверхня вище бортів «шапка».

На станції призначення Маріуполь-Сортувальний Донецької залізниці був складений комерційний акт БН №724745/120 від 25.02.2016, відповідно до якого проведено комісійне переважування вагону №52237690 та встановлено наступне: вагон №52237690 за документами брутто не вказано, тара - 22400 кг, нетто 44400 кг, фактично при переважуванні брутто - 64000 кг, тара з бруса - 22400 кг, нетто - 41600 кг, що менше документа на 2800 кг. У комерційному акті також вказано, що завантаження вантажу вище бортів на 200-300 мм, «шапкоподібне». Маркування вапном однією повздовжньою полосою вздовж вагону. З 1 по 7 люки наявні поглиблення 13000 мм х на ширину вагону х200х300 мм в глибину вагону. Маркування порушене. Течі вантажу на ст. Маріуполь-Сорт. немає. Вагон прибув в технічному відношенні справний.

Комерційні акти підписані належними особами, зокрема: з боку залізниці - начальником станції, двома працівниками станції, а також вантажоотримувачем.

Частиною другою статті 11 Цивільного кодексу України передбачено, що підставами виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема, є договори та інші правочини.

До виконання господарських договорів застосовується відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, встановлених цим Кодексом, що передбачено приписами другого абзацу пункту першого статті 193 Господарського кодексу України.

Згідно ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обовязковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч. 1 ст. 307 Господарського кодексу України за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов'язується доставити ввірений їй другою стороною (вантажовідправником) вантаж до пункту призначення в установлений законодавством чи договором строк та видати його уповноваженій на одержання вантажу особі (вантажоодержувачу), а вантажовідправник зобов'язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.

За змістом ст. 307 Господарського кодексу України, ст. 909 Цивільного кодексу України договір перевезення вантажу укладається в письмовій формі. Укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням перевізного документа (транспортної накладної, коносамента тощо) відповідно до вимог законодавства. Перевізники зобов'язані забезпечувати вантажовідправників бланками перевізних документів згідно з правилами здійснення відповідних перевезень.

У разі порушення зобов'язань, що випливають із договору перевезення, сторони несуть відповідальність, встановлену за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами) (ст. 920 Цивільного кодексу України).

Статтею 924 Цивільного кодексу України передбачено, що перевізник відповідає за збереження вантажу, багажу, пошти з моменту прийняття їх до перевезення та до видачі одержувачеві, якщо не доведе, що втрата, нестача, псування або пошкодження вантажу, багажу, пошти сталися внаслідок обставин, яким перевізник не міг запобігти та усунення яких від нього не залежало. Перевізник відповідає за втрату, нестачу, псування або пошкодження прийнятих до перевезення вантажу, багажу, пошти у розмірі фактичної шкоди, якщо не доведе, що це сталося не з його вини.

Відповідно до ст. 12 Закону України «Про залізничний транспорт» залізниці та підприємства залізничного транспорту загального користування забезпечують збереження вантажів, багажу та вантажобагажу на шляху слідування та на залізничних станціях згідно з чинним законодавством України.

Частиною 2 статті 23 Законом України «Про залізничний транспорт», а також статтею 113 Статуту залізниць України регламентуються аналогічні норми, відповідно до яких за незбереження (втрату, нестачу, псування і пошкодження) прийнятого до перевезень вантажу, багажу, вантажобагажу перевізники несуть відповідальність у розмірі фактично заподіяної шкоди, якщо не доведуть, що втрата, нестача, псування, пошкодження виникли з незалежних від них причин.

Згідно зі ст. 110 Статуту залізниць України залізниця несе відповідальність за збереження вантажу від часу його прийняття для перевезення і до моменту видачі одержувачу або передачі згідно з Правилами іншому підприємству.

Відповідно до ст. 129 Статуту залізниць України обставини, що можуть бути підставою для матеріальної відповідальності залізниці, вантажовідправника, вантажоодержувача, пасажирів під час залізничного перевезення, засвідчуються комерційними актами або актами загальної форми, які складають станції залізниць.

Комерційний акт складається для засвідчення таких обставин:

а) невідповідності найменування, маси і кількості місць вантажу, багажу чи вантажобагажу натурою з даними, зазначеними у транспортних документах;

б) у разі виявлення вантажу, багажу чи вантажобагажу без документів або документів без вантажу, багажу чи вантажобагажу;

в) псування, пошкодження вантажу, багажу і вантажобагажу;

г) повернення залізниці вкраденого вантажу, багажу або вантажобагажу.

Відповідно до ст. 130 Статуту залізниць України право на пред'явлення до залізниці претензій та позовів у разі недостачі, псування або пошкодження вантажу має одержувач - за умови пред'явлення накладної, комерційного акта і документа, що засвідчує кількість і вартість відправленого вантажу.

Згідно з ч. 1 ст. 31 Статуту залізниць України залізниця зобовязана подавати під завантаження справні, придатні для перевезення відповідного вантажу, очищені від залишків вантажу, сміття, реквізиту, а у необхідних випадках - продезінфіковані вагони та контейнери.

Пунктом 28 Правил приймання вантажів до перевезення, встановлено, що вантажі, завантажені відправниками у вагони відкритого типу (платформи, напіввагони тощо), приймаються залізницею до перевезення шляхом візуального огляду вагона, вантажу, його маркування (у т. ч. захисного) та кріплення у вагоні без перевірки маси та кількості вантажу. Відповідно до статті 24 Статуту залізниць України залізниця має право перевірити правильність відомостей про вантаж, зазначених відправником у накладній, на станції відправлення, під час перевезення та на станції призначення.

На станції відправлення вантаж був прийнятий до перевезення без зауважень, зауважень до підготовки рухомого складу до перевезення не було, просипання вантажу не виявлено, про наявність заглиблень у вагонах залізницею зазначено не було, іншого відповідачем не доведено.

Крім того, залізницею не було зроблено будь-яких зауважень до стану вагонів та вантажу і на проміжних станціях. Комерційний акт БН№724745/120 не містить відомостей про те, що вагон №56864283 має технічні несправності, які могли призвести до втрати вантажу.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 34 Господарського процесуального кодексу України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідачами доказів на спростування обставин, повідомлених позивачем, не надано.

З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що недостача вантажу виникла внаслідок незабезпечення залізницею збереження вантажу на шляху слідування.

Згідно зі ст. 131 Статуту залізниць України претензії, що виникли з приводу перевезення вантажів, заявляються залізниці призначення вантажу.

Судом встановлено, для організації і здійснення перевезень вантажів 25.12.2015 між Публічним акціонерним товариством «Українська залізниця» в особі Регіональної філії «Донецька залізниця» та Публічним акціонерним товариством «Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча» підписано договір №1970/ДФ/10017 про організацію перевезення вантажів і проведення розрахунків за перевезення та надані залізничним транспортом послуг.

Предметом вказаного договору є надання Публічним акціонерним товариством «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Донецька залізниця» (виконавець) позивачу (вантажовласнику) послуг, повязаних з перевезенням вантажів, та проведення розрахунків за ці послуги (п. 1.1). За цим Договором виконавець надає вантажовласнику послуги на станціях Регіональної філії «Донецька залізниця» Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» (п. 7.1), до яких, у тому числі, беручи до уваги п.2.3 Договору, віднесено станцію «Маріуполь-Сотрувальний».

З урахуванням наявності вказаного договору, а також положень ст. 131 Статуту залізниць України, суд керуючись ст. 24 Господарського процесуального кодексу України залучив до участі у справі іншого відповідача, а саме відповідача-2.

Як вбачається із залізничної накладної № 52237690, станцією призначення вантажу є станція Маріуполь-Сортувальний Регіональної філії «Донецька залізниця» Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця». Тобто обов'язок по відшкодуванню вартості втраченого вантажу в повному обсязі покладається на залізницю призначення.

Разом з тим, після того, як судом залучено до участі у справі відповідача-2, позивач змінив позовні вимоги та просить суд стягнути з Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» на користь Приватного акціонерного товариства «Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча» збитки, які виникли у звязку з незбереженням вантажу при перевезенні у розмірі 3796,64 грн, вказане клопотання про зміну позовних вимог було прийнято ухвалою господарського суду Донецької області від 15.11.2016.

З урахуванням вказаного клопотання позивачем вимог до відповідача-1 не заявлено, натомість позивачем заявлено вимоги до відповідача-2, оскільки він є залізницею призначення.

Отже, оскільки між позивачем та відповідачем-1 станом час розгляду справи відсутній спір щодо відшкодування збитків, у звязку з втратою вантажу під час перевезення, то суд вважає, що провадження по справі в цій частині підлягає припиненню на підставі п.1-1 ч. 1 ст. 80 Господарського процесуального кодексу України.

З огляду на наведене та з урахуванням змісту комерційного акту, суд дійшов висновку, що саме відповідач-2 своїх зобовязань за договором перевезення належним чином не виконав - збереження ввіреного йому вантажу не забезпечив. Факт недостачі вантажу підтверджений матеріалами справи.

Відповідно до ч. 3 ст. 314 Господарського кодексу України за шкоду, заподіяну при перевезенні вантажу, зокрема у разі втрати або недостачі вантажу, перевізник відповідає в розмірі вартості вантажу, який втрачено або якого не вистачає.

Частиною 1 статті 115 Статуту залізниць України передбачено, що вартість вантажу визначається на підставі загальної суми рахунка або іншого документа відправника, який підтверджує кількість і вартість відправленого вантажу.

На підтвердження вартості та кількості вантажу, відправленого у спірному вагоні, позивачем надано належним чином засвідчену копію рахунку-фактури відправника №90738022 від 23.02.2016, підписаного головним бухгалтером та начальником відділу збуту і скріпленого печаткою Публічного акціонерного товариства «Авдіївський коксохімічний завод».

У звязку з чим, судом не приймається посилання відповідача-2 на те, що позивачем не надано належних доказів на підтвердження розміру дійсної вартості втраченого вантажу.

Положеннями Статуту залізниць України не передбачена необхідність додаткового надання довідки відправника про кількість, ціну і вартість відправленого вантажу, підписаної головним (старшим) бухгалтером, копії податкової накладної, доказів оплати рахунку, тощо на підтвердження вартості втраченого вантажу.

Відповідно до ст. 114 Статуту залізниць України залізниця відшкодовує фактичні збитки, що виникли з її вини під час перевезення вантажу, а саме за втрату чи недостачу - у розмірі дійсної вартості втраченого вантажу чи його недостачі. Недостача маси вантажу, за яку відшкодовуються збитки, в усіх випадках обчислюється з урахуванням граничного розходження визначення маси вантажу і природної втрати вантажу під час перевезення.

При видачі вантажів, маса яких унаслідок їх властивостей зменшується при перевезенні, норма недостачі (сума норми природної втрати та граничного розходження визначення маси нетто) для вантажів, що здаються до перевезення у вологому стані, становить 2% маси, зазначеної в перевізних документах (п. 27 Правил видачі вантажів).

Згідно наданого позивачем рахунку-фактури №90738022 від 23.02.2016 ціна 1т коксу доменного у вагоні №56864283 становить 4275,50 грн з ПДВ.

Перевіривши розрахунок вартості недостачі, здійснений позивачем, суд визнає його невірним, оскільки позивачем допущені арифметичні помилки.

Однак, за здійсненим судом перерахунком вартості недостачі її розмір є більшим, ніж заявлено позивачем до стягнення.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 83 Господарського процесуального кодексу України господарський суд, приймаючи рішення, має право виходити за межі позовних вимог, якщо це необхідно для захисту прав і законних інтересів позивачів або третіх осіб з самостійним вимогами на предмет спору і про це є клопотання заінтересованої сторони.

Матеріали справи не містять заяв чи клопотань позивача про зміну (збільшення) розміру позовних вимог.

З огляду на вищезазначене, позовні вимоги про стягнення з Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі Регіональної філії «Донецька залізниця» вартості недостачі вантажу у розмірі 3796,64 грн визнаються судом обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню у розмірі, визначеному позивачем.

Судовий збір відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України підлягає стягненню з відповідача-2 на користь позивача.

Керуючись ст.ст. 33, 34, 43, 44, 49, 75, п. 1-1 ч. 1 ст. 80, ст.ст. 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

1. Позовні вимоги Приватного акціонерного товариства «Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча» до Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі Регіональної філії «Донецька залізниця» про стягнення збитків у розмірі 3796,64 грн задовольнити.

2. Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» (03680, м.Київ, вул. Тверська, 5, ідентифікаційний код 40075815) в особі Регіональної філії «Донецька залізниця» (84400, Донецька область, м. Красний Лиман, вул. Кірова, 22, ідентифікаційний код 40150216) на користь Приватного акціонерного товариства «Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча» (87504, Донецька обл., м. Маріуполь, вул. Левченка, 1, ідентифікаційний код 00191129) суму збитків у розмірі 3796 (три тисячі сімсот девяносто шість) грн 64 коп. та судовий збір у розмірі 1378 (одна тисяча триста сімдесят вісім) грн 00 коп.

Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

3. Відносно Державного підприємства «Донецька залізниця» провадження у справі припинити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено: 01.12.2016

Суддя М.В. Сажнева