ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"28" листопада 2016 р. Справа № 911/3184/16

Господарський суд Київської області у складі судді Щоткіна О.В., розглянувши матеріали справи

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Комбінат хлібопечення «Кулиничі»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Край-1»

про стягнення 71329,60 грн.

за участю представників сторін:

позивач ОСОБА_1, предст. за дов. від 03.03.2016р.;

відповідач не зявився.

СУТЬ СПОРУ:

До господарського суду Київської області надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «Комбінат хлібопечення «Кулиничі» (позивач) до Товариства з обмеженою відповідальністю «Край-1» (відповідач) про стягнення 71 329,60 грн., з яких: 52 902,77 грн. основного боргу за договором поставки № 554 від 16.09.2011, 12 766,24 грн. пені, 4 073,51 грн. інфляційних втрат та 1 587,08 грн. 3 % річних.

Ухвалою господарського суду Київської області від 30.09.2016 порушено провадження у справі № 911/3184/16 та призначено до розгляду на 24.10.2016.

Ухвалою суду від 24.10.2016 розгляд справи було відкладено на 28.11.2016.

Відповідач не забезпечив явку свого повноважного представника в судові засідання 24.10.2014 та 28.11.2016, про причини неявки суд не повідомив, клопотання про відкладення до суду не надсилав.

Відповідно до частини 1 статті 93 Цивільного кодексу України, місцезнаходження юридичної особи визначається місцем її державної реєстрації, якщо інше не встановлено законом.

До повноважень господарських судів не віднесено установлення фактичного місцезнаходження юридичних осіб або місця проживання фізичних осіб - учасників судового процесу на час вчинення тих чи інших процесуальних дій. Тому примірники повідомлень про вручення рекомендованої кореспонденції, повернуті органами зв'язку з позначками «адресат вибув», «адресат відсутній» і т. п., з урахуванням конкретних обставин справи можуть вважатися належними доказами виконання господарським судом обов'язку щодо повідомлення учасників судового процесу про вчинення цим судом певних процесуальних дій (п. 4 Інформаційного листа Вищого господарського суду України 02.06.2006 № 01-8/1228 «Про деякі питання практики застосування норм Господарського процесуального кодексу України, порушені у доповідних записках про роботу господарських судів у 2005 році»).

Особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 64 та статті 87 ГПК. За змістом цієї норми, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом. У випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Аналогічна правова позиція викладена в п.п. 3.9.1, 3.9.2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України №18 від 26.12.2011р. «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції».

Як вбачається з матеріалів справи, ухвали суду надсилались відповідачу за адресою вказаною в Спеціальному витягу з ЄДРПОУ, що свідчить про те, що він був належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи.

У випадку незявлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Аналогічна правова п. 3.9.2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду від 26.12.2011 року №18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції»,

Враховуючи, що реалізація норми ст. 38 Господарського процесуального кодексу України щодо витребування господарським судом у сторін документів і матеріалів, необхідних для вирішення спору, безпосередньо залежить від субєктивної реалізації сторонами їх диспозитивного права подавати та витребовувати через суд докази, а також враховуючи положення п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України, який визначає одним з принципів судочинства свободу в наданні сторонами суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, господарський суд вважає, що судом в межах наданих повноважень створені належні умови для надання сторонами доказів та вважає за можливе розглядати справу за наявними у справі документами.

Відповідно до частини 2 статті 82 ГПК України, рішення приймається судом за результатами оцінки доказів, поданих сторонами та іншими учасниками господарського процесу, а також доказів, які були витребувані господарським судом, у нарадчій кімнаті.

Згідно з ч. 1 статті 85 ГПК України, прийняте рішення оголошується господарським судом у судовому засіданні після закінчення розгляду справи.

Враховуючи достатність в матеріалах справи доказів для повного, всебічного та обєктивного розгляду спору по суті, в судовому засіданні 28.11.2016 року було оголошено вступну та резолютивну частину рішення.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши наявні в ній докази, оцінивши їх в сукупності та заслухавши пояснення присутнього в судовому засіданні представника позивача, суд,-

встановив:

16.09.2011р. між ТОВ «Комбінат хлібопечення «Кулиничі» (постачальник) і ТОВ «Край-2» (покупець) був укладений договір поставки № 554 від 16.09.2011р.,згідно постачальник постачає і передає у власність покупцеві, а покупець приймає оплачує товари згідно з замовленням покупця та товаросупровідною документацією, які складають невід'ємну частину цього Договору, на умовах цього Договору.

Покупець надає замовлення постачальнику на підставі Специфікації, затвердженої сторонами та чинної на дату замовлення, в якій наведено список товарів, що поставляються за цим Договором, та їх ціни, що є невід'ємною частиною нього договору.

Пунктом 2.1. Договору визначено, що постачальник повинен поставляти товари вчасно, до відповідної філії, магазину покупця, який вказаний у замовленні, у відповідній кількості та належної якості, а також у відповідності до усіх інших вимог згідно з замовленням, Договором чи законодавством.

Згідно до п. 2.9 Договору, постачальник буде вважатись такий, який виконав зобов'язання поставки товару, якщо він поставив товари в Магазин, зазначений у замовленні покупця, із усією супроводжувальною документацією, яка вимагається чинним законодавством України та цим договором, і якщо внаслідок прийняття було встановлено, що товари повністю відповідають вимогам, передбаченим законодавством України, умовами замовлення покупця та цьому Договору.

Із змісту п. 2.13 Договору поставки вбачається, що товари приймаються за кількістю та якістю у відповідному магазині, куди товари поставляються на підставі товаросупровідних документів, які підтверджують якість та повноту товарів. Відсутність, неповнота або неналежне оформлення вантажних та товаросупровідних документів є достатньою підставою для відмови в отриманні товарів.

28.10.2014р. до Договору поставки № 554 від 16.09.2011р. було укладено Додаткову угоду про заміну сторони у зобов'язанні між ТОВ «Комбінат хлібопечення «Кулиничі», ТОВ «Край-1» та ТОВ «Край-2».

Відповідно до змісту Додаткової угоди первісний покупець (ТОВ «Край-2») припиняє здійснення роздрібної торгівлі через торговельну мережу власних магазинів, в т.ч. не планує продавати товари ТОВ «Комбінат хлібопечення «Кулиничі» та втратив інтерес до Договору поставки.

Новий покупець (ТОВ «Край-1») має намір та можливість розпочати здійснення роздрібної торгівлі через торговельну мережу власних магазинів, в т.ч. продавати товари постачальника. Постачальник не заперечує та підтверджує в повному обсязі зобов'язання щодо поставки товарів до нового покупця ТОВ «Край-1» на умовах укладеного з первісним покупцем Договору поставки (пункт 1 Додаткової угоди).

У п. 2 Додаткової угоди зазначено, що з дати підписання цієї Додаткової угоди всі права (як кредитора у зобов'язанні по Договору поставки) і обов'язки (як боржника у зобов'язанні по Договору поставки) сторони покупця по Договору поставки переходять від первісного покупця дон покупця, і первісний покупець вибуває із зобов'язання по Договору поставки, як сторона.

Відповідно до п. 3 Додаткової угоди обов'язок оплатити згідно з умовами Договору товар, що був поставлений постачальником («Комбінат хлібопечення «Кулиничі») первісному покупцю (ТОВ «Край-2») та не оплачений до дати підписання даної Угоди, переходить до нового покупця (ТОВ «Край-1»),

Факт передачі товару підтверджується товарно-транспортними накладними за формою № 1-ТТН (хліб), що затверджені наказом Міністерства аграрної політики України від 06.06.2001 р. №153 «Про затвердження спеціалізованої форми первинного обліку товарно-транспортної накладної та інструкції про порядок заповнення, застосування спеціалізованої товарно-транспортної накладної на відпуск хлібобулочних виробів» та знаходяться в матеріалах справи.

Отже, матеріалами справи підтверджується, що ТОВ «Комбінат хлібопечення «Кулиничі» свої зобов'язання по укладеному договору поставки виконав у повному обсязі, у встановлений договором строк відповідно до товаросупровідних документів.

В свою чергу, ТОВ «Край-1» належним чином покладені зобов'язання по Договору постачання №554 від 16.09.2011р. щодо вчасного розрахунку за отримані товари не виконував, у звязку з чим на адресу останнього неодноразово надсилались претензії за №26/02 від 26.02.2015 та № 61/03 від 18.03.2016 з проханням погасити заборгованість, які залишені без відповіді та належного реагування.

При цьому, в матеріалах справи міститься акт звірки укладений між сторонами, де зазначено що станом на 28.02.2015 заборгованість відповідача склала 316 281, 09 грн.

Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Зазначена норма кореспондується з приписами статті 193 Господарського кодексу України.

Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Відповідно ч. 1 ст. 265 Господарського кодексу України, за договором поставки одна сторона постачальник зобовязується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні покупцеві товар (товари), а покупець зобовязується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

До відносин поставки, не врегульованих Господарським кодексом України, застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України про договір купівлі-продажу (ч. 6 ст. 265 Господарського кодексу України).

Відповідно до ч. 2 ст. 712 Цивільного кодексу України, до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Частиною 1 ст. 692 Цивільного кодексу України передбачено, що покупець зобовязаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Таким чином, оскільки заборгованість відповідача перед позивачем за товар, отриманий на підставі договору, на час прийняття рішення повністю не погашена, розмір вказаної заборгованості відповідає фактичним обставинам справи та відповідачем не спростована, вимога позивача про стягнення з відповідача 52 902,77 грн. заборгованості підлягає задоволенню.

Оскільки умови договору виконувались неналежним чином та невчасно, позивачем заявлено до стягнення з відповідача, крім суми основного боргу 1587,08 грн. 3% річних за період серпень 2015 - липень 2016 та 4073,51 грн. інфляційних втрат за період серпень 2015- липень 2016.

Згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Судом перевірено розрахунок 3 % річних та інфляційних втрат за період існування прострочення виконання зобовязання за допомогою калькулятора штрафів системи Ліга-Закон, та встановлено, що розрахунок є арифметично вірним, відповідає вимогам законодавства та обставинам справи, а тому 1587,08 грн. 3% річних за період серпень 2015 - липень 2016 та 4073,51 грн. інфляційних втрат за період серпень 2015 - липень 2016 підлягають задоволенню.

Також позивачем заявлені до стягнення 12766,24 грн. пені, нарахованої за період з 01.08.2015 року по 01.02.2016 року.

Пунктом 3.8 встановлено, за несвоєчасну оплату продукції покупець сплачує постачальнику пеню в розмірі подвійної ставки НБУ за кожен день прострочення.

Згідно ст. 549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Пунктом 6 ст. 231 Господарського кодексу України встановлено, що штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за весь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Відповідно до п. 6 ст. 232 ГК України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язань припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань», платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Статтею 3 вказаного закону встановлено, що розмір пені обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня.

У відповідності до здійсненого судом перерахунку пені, за допомогою калькулятора штрафів системи «Ліга-Закон», встановлено, що заявлена до стягнення пеня підлягає задоволенню повністю в розмірі 12766,24 грн.

Приписами статей 33, 34 Господарського процесуального кодексу України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

З огляду на викладене вище та те, що факт порушення відповідачем договірних зобовязань судом встановлений та по суті не спростований відповідачем, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі.

Витрати по сплаті судового збору, відповідно до статті 49 ГПК України, покладаються судом на відповідача.

Враховуючи вищезазначене, керуючись статтею 124 Конституції України, статтями 49, 82-85, Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

вирішив:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Край-1» (08120, Київська обл., Києво-Святошинський р-н, с. Бузова, вул. Леніна, 215 а, кім. 3, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Комбінат хлібопечення «Кулиничі» (Харківська обл., смт Кулиничі, вул.. Шкільна, 17, ) 52 902 (пятдесят дві тисячі девятсот дві) грн. 77 коп. боргу, 12 766 (дванадцять тисяч сімсот шістдесят шість) грн.. 24 коп. пені, 4073 (чотири тисячі сімдесят три) грн. 51 коп. інфляційних втрат, 1587 (одну тисячу пятсот вісімдесят сім) грн. 08 коп. 3% річних та 1378 (одну тисячу триста сімдесят вісім) грн. 00 коп. судового збору.

3. Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Дата підписання повного тексту рішення 06.12.2016р.

Суддя О.В. Щоткін