ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"22" листопада 2016 р. Справа № 922/536/16

Колегія суддів у складі: головуючого судді Бородіної Л.І., судді Крестьянінова О.О., судді Шутенко І.А.,

при секретарі Міракові Г.А.,

за участю представників сторін:

від позивача ОСОБА_1- за довіреністю від 20.10.2016р.;

від відповідача - ОСОБА_2- за довіреністю від 17.10.2016р.;

від 3-ої особи - не з'явився,

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю Фалбі-Харків, м. Харків

на рішення господарського суду Харківської області від 10.05.2016р.

у справі № 922/536/16

за позовом: Публічного акціонерного товариства Банк Київська Русь, м. Київ

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю Фалбі-Харків, м. Харків

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача: Приватного акціонерного товариства ОСОБА_2 Україна, м. Бориспіль

про стягнення коштів

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням господарського суду Харківської області від 10.05.2016р. у справі №922/536/16 (суддя Добреля Н.С.) позов задоволено; стягнуто з ТОВ "Фалбі-Харків" на користь ПАТ "Банк "Київська Русь" 249336,92 грн. основної суми заборгованості, 28546,62 грн. пені, 3% річних у сумі 13013,34 грн., інфляційні втрати у розмірі 159575,63 грн. та витрати по сплаті судового збору у сумі 6757,10 грн.

Рішення місцевого господарського суду з посиланням на статті 6, 509 510, 512-514, 516, 519, 526, 611, 625, 626, 628, 629 ЦК України, статтю 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобовязань», статті 230,232 ГК України мотивоване тим, що матеріалами справи доведено факт поставки товару ТОВ «Фалбі-Харків» на підставі договору купівлі-продажу від 09.11.2012р. №203-12, що підтверджується копіями видаткових накладних та актом звірки, який підписаний представниками ПАТ «ОСОБА_2 Україна» та ТОВ «Фалбі-Харків». Оскільки відповідачем не надано доказів оплати поставленого товару місцевий господарський суд дійшов висновку про доведеність розміру суми боргу, яка виникла у відповідача перед позивачем на підставі укладеного між ПАТ Банк Київська Русь та ПАТ «ОСОБА_2 Україна» договору про відступлення права вимоги від 05.06.2014р. №71303-20/14-7 за договором купівлі-продажу від 09.11.2012р. №203-12, та про обґрунтованість нарахування пені за період з 27.04.2014р. по 24.11.2014р. у розмірі 28546,62грн., 3% річних за період з 25.05.2014р. по 18.06.2016р. у сумі 13013,34грн., та інфляційних втрат у розмірі 159575,63грн. (т.3, а.с.124-130).

Товариство з обмеженою відповідальністю Фалбі-Харків з рішенням господарського суду першої інстанції не погодилось та звернулось до Харківського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення господарського суду Харківської області від 10.05.2016р. у справі №922/536/16 та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову ПАТ Банк Київська Русь до ТОВ Фалбі-Харків.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги скаржник вказує на те, що: акт звірки розрахунків, наданий до позовної заяви, не може бути доказом підтвердження наявності заборгованості, оскільки він підписаний неуповноваженою особою; по-друге, на момент укладення договору між ПАТ Банк Київська Русь та ПАТ «ОСОБА_2 Україна» від 05.06.2014р. №71303-20/14-7 про відступлення права вимоги до ТОВ Фалбі-Харків на підставі договору купівлі-продажу від 09.11.2012р. №203-12 заборгованість ТОВ «Фалбі-Харків» перед ПАТ «ОСОБА_2 Україна» не була підтверджена належними доказами; по-третє, на момент укладення договору про відступлення права вимоги від 05.06.2014р. №71303-20/14-7 у відповідача існувала заборгованість перед ПАТ «ОСОБА_2 Україна» у розмірі 51000грн., яка і була сплачена позивачеві, що підтверджується довідкою банку та свідчить про відсутність у відповідача заборгованості; по-четверте, відповідач нараховує пеню, 3% річних та інфляційні втрати, починаючи з періоду, що передує укладенню договору №71303-20/14-7. Крім того, зазначає, що судом безпідставно не задоволено заяву відповідача про застосування позовної давності щодо стягнення пені.

У додаткових поясненнях до апеляційної скарги від 08.11.2016р. скаржник зазначає про сплив позовної давності щодо стягнення пені, оскільки строк оплати за останніми накладними припадає на 25.05.2014р., а останній платіж за отриманий товар здійснений у листопаді 2014року.

Також, 08.11.2016р. відповідачем подано клопотання про зменшення розміру штрафних санкцій, яке обґрунтовано тим, що ТОВ «Фалбі-Харків» перебуває у важкому фінансовому стані, а розмір 3% річних надмірно великий порівняно із збитками, завданими кредитору. Також зазначає, що стягнення усієї суми може привести до банкрутства підприємства.

В судовому засіданні апеляційної інстанції, 22.11.2016р., представником відповідача заявлено усне клопотання про витребування у позивача додаткових доказів на підтвердження поставки товару у березні 2014року, оскільки надісланий позивачеві лист відповідача на виконання вимог ухвал суду апеляційної інстанції щодо проведення звіряння розрахунків залишено позивачем без відповіді.

Представник позивача заперечив проти заявленого клопотання відповідача, посилаючись на те, що до матеріалів справи ним надані всі докази, які підтверджують поставку товару за спірний період, та дане клопотання представника відповідача направлено ним на затягування судового розгляду справи в апеляційній інстанції.

Вказане клопотання відхилено судовою колегією апеляційної інстанції, зважаючи на те, що справа розглядається судом апеляційної інстанції вже тривалий час, та вперше відповідний акт звірки відповідача зобовязано було надати ухвалою суду апеляційної інстанції від 20.09.2016р. Однак, розгляд справи судом апеляційної інстанції неодноразово відкладався за клопотанням відповідача, у тому числі, у звязку з невиконанням ним ухвал суду апеляційної інстанції, зокрема, щодо проведення звірки розрахунків, та надання відповідних актів з документальним обґрунтуванням суми боргу та додаткових нарахувань, що слугувало винесенню Харківським апеляційним господарським судом 25.10.2016р. окремої ухвали. Проте, з 20.09.2016р. по 22.11.2016р. вимоги ухвал суду апеляційної інстанції належним чином виконані так і не були, що в сукупності свідчить про недобросовісне користування ТОВ «Фалбі-Харків» своїми процесуальними правами, наданими Господарським процесуальним кодексом України, та про затягування судового процесу, оскільки у відповідача було достатньо часу для вчинення відповідних дій.

Представник відповідача в судовому засіданні апеляційної інстанції підтримав вимоги апеляційної скарги та просив скасувати рішення господарського суду Харківської області від 10.05.2016р. у справі №922/536/16 та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.

Представник позивача заперечив проти вимог апеляційної скарги та просив залишити рішення місцевого господарського суду без змін, як законне та обґрунтоване, апеляційну скаргу без задоволення.

Третя особа у справі належним чином була повідомлена про час та місце розгляду справи, про що свідчить відтиск штампу на останньому аркуші ухвали суду апеляційної інстанції від 08.11.2016р. та повідомлення про вручення поштового відправлення, проте не скористалась своїм правом на участь у судовому засіданні.

Враховуючи належне повідомлення сторін про час та місце засідання суду, а також те, що явка представників сторін не була визнана судом обовязковою, та відсутність правових підстав для відкладення розгляду справи, колегія суддів вважає за можливе розглянути апеляційну скаргу за відсутності представника третьої особи.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції обставин справи та доказів на їх підтвердження, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду встановила наступне.

09.11.2012р. між Приватним акціонерним товариством «ОСОБА_2 Україна» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фалбі-Харків» укладений договір купівлі-продажу №203-12, пунктом 1.1 якого встановлено, що продавець зобов'язався передавати (поставляти) лікарські засоби і вироби медичного призначення у власність покупця, а покупець зобов'язався приймати товар та сплачувати за нього грошові кошти відповідно до умов цього договору (т.1,а.с.26).

Відповідно до п.1.2 даного договору товар передається по найменуванню та в кількості, з зазначенням ціни митної і ціни відпускної, що будуть описані в кожному окремому випадку у видаткових накладних.

Згідно із пунктом 2.3 цього договору кожна партія формується шляхом узгодження замовлення. Узгодження замовлення відбувається шляхом обміну інформації за телефоном, факсимільним зв'язком, електронним зв'язком чи за допомогою інших засобів звязку. Підтвердження виконання замовлення продавцем є підписання видаткової накладної покупцем при прийомі-передачі партії товару.

У пункті 4.2 цього договору встановлено, що покупець зобов'язаний прийняти товар і оплатити його в порядку, передбаченому розділом 5 даного договору.

Пунктами 5.2, 5.4, 5.5 цього договору встановлено, що оплата кожної товарної партії проводиться у повному обсязі на умовах, що вказуються у видатковій накладній на поставку товарної партії. У розрахункових документах покупець повинен вказувати номер та дату видаткової накладної, згідно з якою здійснюється сплата за поставлений товар, та номер і дату договору. У разі невиконання вимог п.5.4 цього договору, сторони домовилися, що оплата поставленого товару проводиться відповідно до послідовного порядку його оплати, тобто першою оплачується та накладна, строк якої наступив першою.

Згідно із пунктом 6.1 цього договору товар вважається переданим продавцем і прийнятим покупцем по кількості та асортименту в момент підписання сторонами видаткової накладної на товарну партію. Право власності на товар переходить від продавця до покупця з моменту підписання видаткових накладних.

Продавець передає товар покупцю при умові наявності у останнього належним чином оформлених документів на право отримання товару: а саме: довіреності на отримання товарно-матеріальних цінностей, в т.ч. генеральної довіреності строком дії на календарний рік у вигляді додаткової угоди до договору, оформленої у відповідності з «Інструкцією про порядок реєстрації виданих, повернутих і використаних довіреностей на одержання цінностей», затвердженої наказом Міністерства фінансів України від 16.05.1996р. №99, та інших документів, передбачених чинним законодавством України (п.6.3 цього договору).

Пунктом 7.2 цього договору встановлено, що у випадку порушення покупцем п.5.2, він виплачує продавцю пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ на день розрахунку за кожен день заборгованості

Додатковими угодами від 09.11.2012р. до договору купівлі-продажу від 09.11.2012р. №203-12 сторони домовилися, що поставка здійснюється централізовано-кільцевими перевезеннями товару транспортом постачальника та визначили адреси, за якими здійснюються поставки, матеріально відповідальних осіб, які приймають товар та зразки печаток (штампів), якими відповідальні особи завіряють свій підпис на супровідних документах (т.1,а.с.27-46).

05.06.2014р. між ПрАТ «АЛЬБА УКРАЇНА» (первісним кредитором) та ПАТ «Банк «Київська Русь» (новим кредитором) укладений договір про відступлення права вимоги №71303-20/14-7, п.1.1 якого встановлено, що первісний кредитор відступає (продає), а новий кредитор набуває (купує) за 330336,92грн. у порядку та на умовах, визначених цим договором, право вимоги за зобовязаннями ТОВ «Фалбі-Харків» (боржника) у сумі 300336,92грн., що випливає з договору купівлі-продажу від 09.11.2012р. №203-12, укладеного між боржником та первісним кредитором, в цілому (основне зобовязання) (т.1, а.с.47-50).

Пунктами 7.1, 7.2 цього договору встановлено, що за цим договором новий кредитор набуває право вимоги від боржника належного виконання зобовязання по оплаті коштів боржником у сумі, яка визначена в п.1.1 цього договору. Крім права вимоги, новий кредитор набуває право на стягнення з боржника неустойки/ штрафних санкцій і збитків, заподіяних невиконанням чи неналежним виконанням ним зобовязань за договором купівлі-продажу.

Відповідно до п.1.1.1 даного договору право вимоги первісного кредитора за зобовязаннями боржника на суму, зазначену в п.1.1 цього договору, що випливає з договору купівлі-продажу, підтверджується випискою з балансового рахунку боржника (довідка від 04.06.2014р. № 2003).

У п.1.2 цього договору зазначено, що первісний кредитор зобовязаний повідомити боржника про відступлення права вимоги (додаток №1) за основним зобовязанням протягом 3 днів з моменту набуття новим кредитором права вимоги в порядку, передбаченому п.3.1 договору.

Відповідно до п.2.1 договору про відступлення права вимоги від 05.06.2014р. новий кредитор зобовязаний сплатити ціну за відступлене (продане) право вимоги в порядку, визначеному даним розділом, яка вказана в п.1.1 цього договору в повному обсязі на користь первісного кредитора не пізніше наступного дня з дня настання будь-якого з нижченаведених випадків: після зарахування (перерахування) в повному обсязі всіх грошових коштів боржником за договором купівлі-продажу, право вимоги за яким було відступлено (продано) новому кредитору, на рахунок нового кредитора, зазначений в розділі 9 цього договору або після передачі новому кредитору підписаних та належним чином оформлених та завірених у формі, яка задовольняє нового кредитора: оригіналу акту звірки взаєморозрахунків за договором купівлі-продажу між боржником та первісним кредитором, що підтверджує наявність заборгованості боржника за договором купівлі-продажу на всю суму, право вимоги на яку відступається за цим договором; оригіналів видаткових накладних, специфікацій, інших документів, що підтверджують наявність заборгованості за договором купівлі-продажу на всю суму, права вимоги на яку здійснюється відступлення прав за цим договором або після зарахування частини грошових коштів боржником за договором купівлі-продажу на рахунок нового кредитора та передачі новому кредитору підписаних та належним чином оформлених та завірених у формі, яка задовольняє нового кредитора: оригіналу акту звірки взаєморозрахунків за договором купівлі-продажу; оригіналів видаткових накладних, специфікацій, інших документів за договором купівлі-продажу, що будуть підтверджувати наявність боргу боржника в сумі, що дорівнюватиме сумі залишку, яка підлягає подальшій сплаті боржником за договором купівлі-продажу.

Пунктом 4.2.2 цього договору встановлено, що первісний кредитор зобовязаний, у строк 01.07.2014р. передати новому кредитору за актом приймання-передачі (додаток №3) оригінали наступних документів: акт звірки взаєморозрахунків між боржником та первісним кредитором до договору купівлі-продажу, зазначеного в п.4.2.1. цього договору; видаткові накладні, специфікації, інші документи, що підтверджують наявність заборгованості боржника за договором купівлі-продажу на всю суму, права вимоги на яку здійснюється відступлення прав за цим договором.

ТОВ «ОСОБА_2 Україна» надано позивачеві витяг з балансу про перелік майнових прав, що відступаються ПАТ «Банк «Київська Русь» за договором відступлення права вимоги, яким ПрАТ «АЛЬБА УКРАЇНА» підтверджує наявність майнових прав станом на 05.06.2014р., зокрема, за договором від 09.11.2012р. №203-12 в сумі 300336,92грн. (т.1,а.с.54-56).

Також, в матеріалах справи наявний акт звірки розрахунків за період з 01.03.2014р. по 30.06.2014р., складений між ПрАТ «АЛЬБА УКРАЇНА» та ТОВ «Фалбі-Харків» станом на 30.06.2014р., у якому вказано, що кінцеве сальдо на користь ПАТ «Банк «Київська Русь» становить 300336,92грн (т.1, а.с.57).

26.08.2014р. ТОВ «Фалбі-Харків» отримано від ПрАТ «АЛЬБА УКРАЇНА» повідомлення про здійснення відступлення права вимоги, у якому зазначено, що ПАТ «Банк «Київська Русь» є новим кредитором ТОВ «Фалбі-Харків» за договором купівлі-продажу від 09.11.2012р. №203-12. Відступлення права вимоги здійснено на підставі договору про відступлення права вимоги від 05.06.2014р. №71303-20/14-7 (т.1,а.с. 58-60).

У листі від 06.08.2014р. №045 ТОВ «Фалбі-Харків», адресованому ПАТ «Банк «Київська Русь», зазначено, що адміністрація ТОВ «Фалбі-Харків» розглянула пропозицію щодо повернення заборгованості ПрАТ «АЛЬБА УКРАЇНА», та погоджується на проведення реструктуризації заборгованості з щотижневим погашенням у сумі 5000грн. (т.1, а.с.61).

Листом від 15.08.2014р. №5272/20-24935 ПАТ «Банк «Київська Русь» повідомило, що ним розглянуто пропозицію, викладену у листі від 06.08.2014р. №045, та погоджено графік погашення заборгованості за договором купівлі-продажу від 09.11.2012р. №203-12, з урахуванням відкоригованої суми заборгованості, всього у сумі 299385,36грн. (т.1,а.с.62).

Протягом вересня-грудня 2014року відповідачем перераховано позивачеві 49000грн., так, у вересні 34000грн., у жовтні 12000грн., у листопаді - 1500грн. та у грудні - 1500грн. (т.1,а.с.63-70).

26.02.2016р. ПАТ «Банк «Київська Русь» звернулось до господарського суду Харківської області з позовом про стягнення з ТОВ «Фалбі-Харків» суми боргу, пені, 3% річних та інфляційних втрат за договором купівлі-продажу від 09.11.2012р. №203-12, укладеним між ПрАТ «ОСОБА_2 України» та ТОВ «Фалбі-Харків», на підставі договору про відступлення права вимоги від 05.06.2014р. №71303-20/14-7 (т.1,а.с.4-10).

Рішенням господарського суду Харківської області від 10.05.2016р. у справі № 922/536/16 позов задоволено з підстав, викладених вище (т.3, а.с.124-130).

Перевіривши матеріали справи, правильність їх юридичної оцінки та застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду вважає, що рішення місцевого господарського суду не підлягає скасуванню з огляду на наступне.

Предметом спору у даній справі є стягнення заборгованості за договором купівлі-продажу від 09.11.2012р. №203-12, пені за несвоєчасне виконання грошових зобовязань, 3% річних та інфляційних нарахувань на підставі договору відступлення права вимоги від 05.06.2014р. №71303-20/14-7.

Спірні правовідносини сторін виникли з виконання договору купівлі-продажу від 09.11.2012р. №203-12 та на підставі договору відступлення права вимоги від 05.06.2014р. №71303-20/14-7 та регулюються умовами цих договорів, нормами ЦК України з урахуванням особливостей, встановлених ГК України.

Відповідно до частини 2 статті 2 ГК України особливості регулювання майнових відносин суб'єктів господарювання визначаються цим Кодексом.

Статтею 174 Господарського кодексу України передбачено, що однією з підстав виникнення господарських зобовязань є укладення господарського договору та інших угод. Зі змістом зазначеної норми кореспондуються приписи частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України, відповідно до яких підставами виникнення цивільних прав і обовязків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ст.627 ЦК України).

За приписами статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно зі статтею 509 ЦК України зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно зі статтею 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частиною 1 статті 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

За приписами частини 1 статті 265 ГК України, за договором поставки одна сторона - постачальник зобовязується передати (поставити) у замовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму. До відносин поставки, не врегульованих цим Кодексом, застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України про договір купівлі-продажу.

Відповідно до частини 2 статті 712 ЦК України до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Частинами 2,5 статті 267 ГК України встановлено, що строки поставки встановлюються сторонами в договорі з урахуванням необхідності ритмічного та безперебійного постачання товарів споживачам, якщо інше не передбачено законодавством. У договорі поставки за згодою сторін може бути передбачений порядок відвантаження товарів будь-яким видом транспорту, а також вибірка товарів покупцем.

Приватне акціонерне товариство «ОСОБА_2 Україна» належним чином виконало прийняті на себе зобовязання, визначені договором купівлі-продажу від 09.11.2012р. №203-16, та з 26.03.2016р. по 26.04.2016р. поставило ТОВ «Фалбі-Харків» товар (лікарські засоби і вироби медичного призначення) на загальну суму 330336,92грн., що підтверджується матеріалами справи, в тому числі видатковими накладними, оригінали яких оглянуті в судомому засіданні апеляційної інстанції, копії яких наявні в матеріалах справи (т.1, а.с.85-250, т.2, а.с. 1-216).

Також в судовому засіданні апеляційної інстанції представник відповідача підтвердив факт наявності заборгованості за поставлений товар у розмірі 248385,36грн. на надав акт звірки взаємних розрахунків станом на 26.10.2016р., складений між ТОВ «Фалбі-Харків» та ПАТ «Банк «Київська Русь» (т.4,а.с.15) з зазначенням суми боргу, яка на 951,56грн. менша за суму, визначену позивачем у позовній заяві.

Відповідно до частини 1 статті 35 ГПК України обставини, які визнаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, можуть не доказуватися перед судом, якщо в суду не виникає сумніву щодо достовірності цих обставин та добровільності їх визнання.

У пункті 2.51 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011р. N18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» зазначено, що у застосуванні відповідної норми (частини 1 статті 35ГПК України) господарським судам необхідно враховувати таке. Визнання обставин може здійснюватися учасниками судового процесу: в письмовій формі шляхом зазначення про таке визнання у позовній заяві, відзиві на позовну заяву, поданих суду заяві, клопотанні, листі тощо; в усній формі під час надання суду усних заяв, клопотань і пояснень; у такому разі про визнання обставин зазначається у протоколі судового засідання. За необхідності суд може зажадати від учасника судового процесу подання відповідної заяви, клопотання, пояснення в письмовій формі. Про визнання обставин може свідчити й зміст поданих суду письмових документів: претензій та відповідей на них, листів та інших письмових звернень учасників судового процесу один до одного (наприклад, лист, надісланий у відповідь на претензію, в якому зазначається про повне або часткове визнання заявленої до стягнення заборгованості). Не передбачено законом й можливості відмови учасника судового процесу від раніше здійсненого ним визнання обставин.

Обставини, визнані учасниками судового процесу і відображені в судових рішеннях, є преюдиціальними в розумінні частини третьої статті 35 ГПК ( підпункт 2.6 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26 12.2011р. N18).

У пункті 9.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.05.2011р. N7 «Про деякі питання практики застосування розділу XII Господарського процесуального кодексу України» зазначено, що передбачене частиною першою статті 35 ГПК визнання обставин сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, може бути реалізоване і в суді апеляційної інстанції на загальних підставах.

Враховуючи факт визнання представником відповідача, в судовому засіданні апеляційної інстанції, суми боргу у розмірі 248385,36грн., у звязку з чим ним надано акт звірки розрахунків, підписаний представниками сторін спору, дані обставини, з урахуванням приписів статті 35 ГПК України є приюдиційними, а отже встановленими та такими, що не потребують доказуванню.

Суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити, що наданий представником відповідача, в судовому засіданні акт звіряння розрахунків, з яким він погодився, підписаний головним бухгалтером ТОВ «Фалбі-Харків» ОСОБА_3 (т.4,а.с.15), як і акт звірки розрахунків за період з 01.03.2014р. по 30.06.2014р., який складений між ПрАТ «ОСОБА_2 Україна» та ТОВ «Фалбі-Харків», а отже посилання відповідача на те, що він підписаний неуповноваженою особою є таким, що не відповідає обставинам справи.

Крім того, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити, що в судовому засіданні апеляційної інстанції, 08.11.2016р., представник скаржника зазначив про наявність розбіжностей щодо основної суми боргу у розмірі близько 1000грн., проте не вказав щодо якої накладної чи щодо якого платежу наявні розбіжності, та не надав доказів погашення боргу на вказану суму.

Суд апеляційної інстанції з метою встановлення всіх фактичних обставин справи відклав розгляд апеляційної на 22.11.2016р. та втретє зобовязав відповідача надати докази оплати товару, отриманого на підставі договору купівлі-продажу від 09.11.2012р. №203-09 (платіжні доручення тощо ) і провести звіряння розрахунків з позивачем, починаючи з узгодженої суми боргу за договором, за результатами чого скласти відповідний акт з зазначенням первинних документів на поставку товару (дата, №, сума), строку оплати, первинних документів на оплату (дата, №, сума), суми боргу, підписаний сторонами акт подати до суду (т.3, а.с.189-191, 206-209, т.4,а.с.5-7).

Відповідно до статті 4-3 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обгрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами. Господарський суд створює сторонам та іншим особам, які беруть участь у справі, необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства.

Проте, відповідач не скористався своїми правами, а також не виконав вимоги жодної ухвали суду апеляційної інстанції, доказів оплати товару не надав, як і не надав акта звірки розрахунків у формі, визначеній судом, або інших документів, які б свідчили про часткову оплату товару чи його поставку на суму меншу, ніж визначена у позовній заяві.

Відповідно до статті 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Оскільки, скаржник не надав будь-яких належних доказів в розумінні статті 34 ГПК України, які б підтверджували його доводи про те, що сума боргу за поставлений товар на 951,56грн. менша ніж та, що визначена позивачем у позовній заяві, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про безпідставність тверджень скаржника щодо визначення суми боргу.

Згідно із частиною 1 статті 692 ЦК України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Відповідно до пункту 5.2 договору купівлі-продажу від 09.11.2012р. №203 оплата кожної партії товару проводиться в повному обсязі на умовах, що вказуються в видатковій накладній на поставку товарної партії.

Враховуючи факт поставки товару ТОВ «Фалбі-Харків», що підтверджується матеріалами справи, та нездійснення відповідачем оплати за одержаний товар за період з 26.03.2014р. по 26.04.2014р., у строк, визначений видатковими накладними, за ним утворилась заборгованість в сумі 330336,92грн. (т.1 а.с.85-250, т.2, а.с. 1-216).

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 512 ЦК України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Згідно із статтю 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Уступка права вимоги є заміною осіб у зобов'язанні, тобто заміною первісного кредитора у зобов'язанні другим кредитором, який є правонаступником прав та обов'язків за договором між первісним кредитором та боржником. Внаслідок укладання договору уступки права вимоги змінюються лише сторони в основному зобов'язанні, при цьому час виникнення основного зобов'язання залишається незмінним.

Як вбачається з матеріалів справи, 05.06.2014р. між Приватним акціонерним товариством «АЛЬБА УКРАЇНА» (первісним кредитором) та ПАТ «Банк «Київська Русь» (новим кредитором) укладений договір про відступлення права вимоги №71303-20/14-7, п.1.1 якого встановлено, що первісний кредитор відступає, а новий кредитор набуває за 330336,92грн. у порядку та на умовах, визначених цим договором, право вимоги за зобовязаннями ТОВ «Фалбі-Харків» (боржника) у сумі 300336,92грн., що випливає з договору купівлі-продажу від 09.11.2012р. №203-12, укладеного між боржником та первісним кредитором, в цілому (основне зобовязання) (т.1, а.с.47-50).

Пунктом 7.1 цього договору встановлено, що новий кредитор набуває право вимоги від боржника належного виконання зобовязання по оплаті коштів боржником у сумі, яка визначена в п.1.1 цього договору.

Статтею 516 ЦК України встановлено, що заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов'язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов'язку первісному кредиторові є належним виконанням.

Договір купівлі-продажу від 09.11.2012р. №203-12 не містить заборони щодо відступлення права грошової вимоги за даними договорами або його обмеження.

Крім того, як вбачається із матеріалів справи, первісний кредитор ПрАТ «ОСОБА_2 Україна» направив на адресу відпоівдача повідомлення про здійснення відступлення права вимоги, у якому зазначено, що ПАТ «Банк «Київська Русь» є новим кредитором ТОВ «Фалбі-Харків» за договором купівлі-продажу від 05.06.2014р. №203-12. Відступлення права вимоги здійснено на підставі договору про відступлення права вимоги від 05.06.2014р. №71303-20/14-7. Вказане повідомлення отримано боржником 26.08.2014р. (т.1,а.с. 58-60).

Також суд апеляційної інстанції зазначає, що у листі від 06.08.2014р. №045 ТОВ «Фалбі-Харків», адресованому ПАТ «Банк «Київська Русь», зазначено, що адміністрація ТОВ «Фалбі-Харків» розглянула пропозицію щодо повернення заборгованості ПрАТ «АЛЬБА УКРАЇНА», та погоджується на проведення реструктуризації заборгованості з щотижневим погашенням у сумі 5000грн. (т.1, а.с.61).

У листі від 15.08.2014р. №5272/20-24935 ПАТ «Банк «Київська Русь» зазначено, що ним розглянуто пропозицію, викладену у листі від 06.08.2014р. №045, та погоджено графік погашення заборгованості за договором купівлі-продажу від 09.11.2012р. №203-12, з урахуванням відкоригованої суми заборгованості всього у сумі 299385,36грн. Вказана сума заборгованості співпадає з сумою боргу, визначеною у акті звірки розрахунків, складеному між ПрАТ «ОСОБА_2 Україна» та ТОВ «Фалбі-Харків» за період з 01.03.2014р. по 30.06.2014р., який не є первинним документом, але опосередковано підтверджує розмір визнаної відповідачем заборгованості, доведеної первинними документами (видатковими накладними) (т.1,а.с. 57,62).

Матеріалами справи підтверджено, що протягом вересня-грудня 2014року відповідачем перераховано позивачеві-ПАТ «Банк «Київська Русь» 49000грн., так, у вересні 34000грн., у жовтні 12000грн., у листопаді - 1500грн. та у грудні - 1500грн. (т.1,а.с.63-70). Доказів, які б підтверджували сплату позивачем заборгованості у розмірі 51000грн. матеріали справи не містять, хоча витребувались у відповідача ухвалами суду апеляційної інстанції тричі.

Враховуючи вищевикладене в сукупності, суд апеляційної інстанції вважає, що позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Банк «Київська Русь» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фалбі-Харків» в частині стягнення основної суми боргу у розмірі 249336,92грн., є обґрунтованими та такими, що підтверджуються матеріалами справи, а отже місцевий господарський суд дійшов правомірного висновку про задоволення позовних вимог в частині стягнення суми боргу.

Згідно зі статтею 610 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (частина 1 статті 612 ЦК України).

Відповідно до вимог статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Виходячи із положень зазначеної норми, наслідки прострочення боржником грошового зобовязання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та трьох процентів річних виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Інфляційні нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов'язання.

Отже, за наявності встановленого факту прострочення відповідачем грошового зобовязання за договором купівлі-продажу від 09.11.2012р. №203-12, судом першої інстанції правомірно задоволено позовні вимоги в частині стягнення з відповідача 3% річних в розмірі 13013,34грн. за період з 25.05.2014р. по 18.02.2016р. та інфляційних втрат у сумі 159575,63грн. за період з червня 2014року по лютий 2016року.

Щодо заявленого відповідачем клопотання про зменшення розміру штрафних санкцій, яке обґрунтовано тим, що ТОВ «Фалбі-Харків» перебуває у важкому фінансовому стані, а розмір 3% річних надмірно великий порівняно із збитками, завданими кредитору, стягнення яких може привести до банкрутства підприємства (т.3,а.с.223), суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Відповідно до статті 230 ГК України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобо в'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Відповідно до частини 1 статті 233 ГК України у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Відповідно до пункту 3 частини 83 ГПК України господарський суд, приймаючи рішення, має право зменшувати у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання.

Відповідно частини 1 статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Відповідно до частини 3 статті 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

З аналізу наведених норм права вбачається, що суд має право у виняткових випадках зменшити саме розмір штрафних санкцій таких як неустойка (штраф, пеня).

Зі змісту поданого відповідачем клопотання вбачається, що штрафними санкціями він вважає 3% річних, визначені частиною 2 статті 625 ЦК України.

Проте, за змістом частини 2 статті 625 ЦК нарахування інфляційних витрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов'язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов'язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові (постанови Верховного Суду України від 6 червня 2012 р. у справі N 6-49цс12, від 24 жовтня 2011 р. у справі N 6-38цс11). Отже, проценти, передбачені статтею 625 ЦК, не є штрафними санкціями (постанова Верховного Суду України від 17 жовтня 2011 р. у справі N 6-42цс11).

Попри подібність правової природи частини 3 статті 549 ЦК (щодо сплати пені) та статті 625 цього Кодексу (щодо сплати трьох процентів річних), які в обох випадках застосовуються як відповідальність за порушення грошового зобов'язання, ці правові норми є різними за своєю правовою природою. Аналогічна правова позиція викладена у аналізі Верховного Суду України щодо практики застосування статті 625 ЦК України в цивільних справах.

А отже, оскільки 3% річних не є штрафними санкціями, то, відповідно, їх розмір не може бути зменшений за рішенням суду, ГПК України не наділяє суд таким правом.

Крім того, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити, що: по-перше, за приписами статті 625 Цивільного Кодексу України сторони не звільняються від відповідальності за неможливість виконання своїх грошових зобов'язань; по-друге, згідно вимог статті 43 Господарського кодексу України підприємництво - це самостійна на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється субєктом господарювання; по-третє, відповідачем не доведено даного випадку невиконання грошових зобовязань. А отже, скрутне фінансове становище, яке не підтверджено будь-якими, доказами не є підставою для зменшення розміру штрафних санкцій, а тим паче, з урахуванням вимог чинного законодавства для зменшення розміру 3% річних.

Щодо обґрунтованості нарахування та стягнення з відповідача пені суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Згідно з вимогами частини 3 статті 549 ЦК пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Як свідчать матеріали справи та встановлено судом першої інстанції, пунктом

7.2 договору купівлі-продажу від 09.11.2012р. №203-12 встановлено, що у випадку порушення покупцем п.5.2, покупець (ТОВ «Фалбі-Хрків») сплачує продавцю пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ на день розрахунку за кожен день заборгованості.

А відповідно до пункту 7.2 договору уступки права вимоги від 05.06.2014р. №71303-20/14-7 новий кредитор (ПАТ «Банк «Київська Русь») набуває право вимоги на стягнення з боржника (ТОВ «Фалбі-Харків») неустойки/штрафних санкцій і збитків, заподіяних невиконанням чи неналежним виконанням ним зобовязань за договором купівлі-продажу.

Відповідно до частини 6 статті 232ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

За порушення відповідачем прийнятих на себе зобовязань позивач просить стягнути з відповідача пеню у розмірі 28546,62грн. за період з 27.04.2014р. по 24.11.2014р. з урахуванням настання строку оплати по кожній з накладних.

Отже, за наявності встановленого факту прострочення відповідачем грошового зобовязання за договором купівлі-продажу від 09.11.2012р. №203-12, судом першої інстанції правомірно задоволено позовні вимоги в частині стягнення з відповідача пені за період з 27.04.2014р. по 24.11.2014р. з урахуванням строків оплати, визначених у накладних, та приписів статті 232 ГК України.

Щодо заявленого клопотання відповідача про застосування позовної давності щодо стягнення пені, суд апеляційнї інстанції зазначає наступне.

Відповідно до статті 256 Цивільного кодексу України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно з частинами 1,2 статті 258 Цивільного кодексу України для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю.

Згідно з пунктом 2 частиною 2 статті 258 Цивільного кодексу України позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Відповідно до частин 3,4 статті 267 Цивільного кодексу України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Статтею 264 ЦК України встановлено, що перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обовязку. Після переривання перебігу позовної давності починається заново.

За приписами статті 259 Цивільного кодексу України позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі. Позовна давність, встановлена законом, не може бути скорочена за домовленістю сторін.

За правилами частини першої статті 259 ЦК України сторонам дозволено за домовленістю збільшувати встановлену законом як загальну, так і спеціальну позовну давність. Умова про збільшення позовної давності може бути вміщена як в укладеному сторонами договорі купівлі-продажу, поставки, надання послуг тощо, так і в окремому документі або в листах, телеграмах, телефонограмах та інших документах, якими обмінювалися сторони і які повинні однозначно свідчити про досягнення згоди сторін щодо збільшення строку позовної давності. Частина друга згаданої статті ЦК України забороняє скорочення встановленої законом позовної давності. Відтак договір (умова договору) щодо скорочення зазначеного строку має визнаватися господарським судом недійсним, у тому числі й з ініціативи суду (пункт 1 статті 83 ГПК) (п. 3.3 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013р. N 10 «Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів» ).

Як зазначено вище, пунктом 7.2 договору купівлі-продажу від 09.11.2012р. №203-12 встановлено, що у випадку порушення покупцем (ТОВ «Фалбі-Хрків») п.5.2, він сплачує продавцю пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ на день розрахунку за кожен день заборгованості.

Пунктом 2.5 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013р. N 14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» визначено, що щодо пені за порушення грошових зобов'язань застосовується припис частини шостої статті 232 ГК України. Даним приписом передбачено не позовну давність, а період часу, за який нараховується пеня і який не повинен перевищувати шести місяців від дня, коли відповідне зобов'язання мало бути виконане; законом або укладеним сторонами договором може бути передбачено більшу або меншу тривалість цього періоду. Його перебіг починається з дня, наступного за останнім днем, у який зобов'язання мало бути виконане, і початок такого перебігу не може бути змінений за згодою сторін. Необхідно також мати на увазі, що умова договору про сплату пені за кожний день прострочення виконання зобов'язання не може розцінюватися як установлення цим договором іншого, ніж передбачений частиною шостою статті 232 ГК України, строку, за який нараховуються штрафні санкції.

Враховуючи викладене, сторони договору купівлі-продажу №203-12 за домовленістю сторін збільшили встановлену законом позовну давність, та відповідач неодноразово визнавав факт порушення грошових зобовязань щодо оплати поставленого товару, а отже клопотання відповідача про застосування позовної давності щодо стягнення з нього пені за порушення строку виконання грошових зобовязань є необґрунтованим.

У пункті 12 постанови Пленуму Вищого господарського суду від 17.05.2011р. N 7 «Про деякі питання практики застосування розділу XII Господарського процесуального кодексу України» зазначено, що не підлягає скасуванню судове рішення, якщо апеляційною інстанцією буде з'ясовано, що його резолютивна частина є правильною, хоча б відповідні висновки місцевого господарського суду й не були належним чином обґрунтовані у мотивувальній частині рішення. Водночас апеляційний господарський суд у мотивувальній частині своєї постанови не лише вправі, а й повинен зазначити власну правову кваліфікацію спірних відносин та правову оцінку обставин справи.

На підставі викладеного колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду дійшла висновку, що при прийнятті оскаржуваного рішення господарський суд Харківської області правомірно задовольнив позовні вимоги ПАТ «Банк «Київська Русь», хоча й не розглянув клопотання відповідача про застосування позовної давності, чим порушив вимоги Господарського процесуального кодексу України, однак це не призвело до прийняття неправильного рішення вцілому.

Відповідно до статті 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно зі статтею 34 ГПК України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Доводи, викладені в апеляційній скарзі, не знайшли підтвердження при апеляційному перегляді рішення, у звязку з чим апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, рішення господарського суду Харківської області від 10.05.2013р. у справі № 922/536/16- без змін.

Відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються заявника апеляційної скарги Товариство з обмеженою відповідальністю "Фалбі - Харків", м. Харків.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 99, 101, п.1 ст.103, ст.105 ГПК України, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду

ПОСТАНОВИЛА :

1.Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Фалбі - Харків", м. Харків залишити без задоволення.

2.Рішення господарського суду Харківської області від 10.05.2016р. у справі № 922/536/16 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку.

Повний текст постанови складений 28.11.2016р.

Головуючий суддя Бородіна Л.І.

Суддя Крестьянінов О.О.

Суддя Шутенко І.А.