ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.11.2016 року Справа № 904/7399/16

Дніпропетровський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Вечірка І.О. (доповідач)

суддів: Кузнецова В.О., Науменка І.М.

секретар: Ковзиков В.Ю.

за участю:

від позивача: ОСОБА_1, довіреність № 14-109 від 18.04.2014 року;

від відповідача: представник в судове засідання не зявився, про час та місце судового засідання повідомлений належним чином

Розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"

на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 13.10.2016 року

у справі № 904/7399/16

за позовом Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", м. Київ

до Нікопольського комунального підприємства "Нікопольтеплоенерго", м. Нікополь

про стягнення 33 395 443,11 грн.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 13.10.2016 року у справі № 904/7399/16 (суддя Петренко Н.Е.) позовні вимоги задоволено частково. Стягнуто з Нікопольського комунального підприємства "Нікопольтеплоенерго" на користь Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" заборгованість за поставлений природний газ у розмірі 22 754 047,01 грн., інфляційні втрати у розмірі 3 421 251,35 грн., 3 % річних у розмірі 596 253,66 грн., пеню в розмірі 3 266 626,40 грн., витрати по сплаті судового збору у розмірі 206 139,00 грн. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погодившись із вказаним рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення господарського суду Дніпропетровської області від 13.10.2016 року в частині зменшення розміру пені на 50 % та ухвалити в цій частині нове рішення, яким вимоги щодо стягнення пені задовольнити в повному обсязі, судові витрати покласти на відповідача.

Апеляційна скарга мотивована тим, що:

- рішення господарського суду в частині зменшення суми пені є незаконним, прийнятим з порушенням норм матеріального та процесуального права;

- оскільки відповідно до матеріалів справи розмір неустойки (6 552 961,57 грн.) є значно меншим розміру збитків (інфляційних втрат у розмірі 3 491 978,59 грн. та основного боргу у розмірі 22 754 047,01 грн.), то застосування статті 83 ГПК України є неправомірним;

- зменшуючи розмір неустойки, тобто зменшуючи розмір відповідальності за порушення грошового зобовязання, суд першої інстанції порушив вимоги статті 219 ГК України за відсутності доказів неправомірних дій позивача щодо договірних відносин.

Ухвалою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 02.11.2016 року апеляційну скаргу прийнято до розгляду, розгляд справи призначено у судовому засіданні на 29.11.2016 року.

Представник позивача в судовому засіданні надав пояснення в обґрунтування доводів апеляційної скарги.

Відповідач у відзиві на апеляційну скаргу просив розглянути справу за відсутності його представника, апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення без змін.

Беручи до уваги, що неявка представника відповідача не перешкоджає перегляду справи по суті, матеріали справи є достатніми для розгляду апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про розгляд справи у відсутності представника відповідача.

Заслухавши пояснення представника позивача, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши повноту зясування та доведеність всіх обставин справи, що мають значення для справи, судова колегія апеляційного господарського суду приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

28.08.2016 року ПАТ "НАК "Нафтогаз України" звернулось в господарський суд Дніпропетровської області з позовною заявою до Нікопольського КП "Нікопольтеплоенерго" про стягнення 33 395 443,11 грн.

Ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 26.08.2016 року зазначену позовну заяву прийнято до розгляду, розгляд справи призначено в судовому засіданні на 20.09.2016 року.

Ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 20.09.2016 року розгляд справи відкладено на 13.10.2016 року.

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 13.10.2016 року позовні вимоги задоволено частково. Стягнуто з відповідача на користь позивача заборгованість за поставлений природний газ у розмірі 22 754 047,01 грн., інфляційні втрати у розмірі 3 421 251,35 грн., 3 % річних у розмірі 596 253,66 грн., пеню в розмірі 3 266 626,40 грн., витрати по сплаті судового збору у розмірі 206 139,00 грн. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Розглядаючи питання про законність та обґрунтованість прийнятого місцевим господарським судом рішення від 13.10.2016 року в частині зменшення розміру пені на 50 %, суд апеляційної інстанції враховує наступне.

Як вбачається із матеріалів справи, 29.12.2014 року між позивачем та відповідачем укладено договір купівлі-продажу природного газу № 1352/15-БО-3/ПТ (надалі Договір), відповідно до якого позивач зобовязується передати у власність відповідачу у 2015 році природний газ, а відповідач зобовязується прийняти та оплатити цей газ на умовах Договору.

В пункті 1.2 Договору вказано, що газ, який продається за цим Договором, використовується відповідачем виключно для виробництва теплової енергії, що споживається бюджетними установами та організаціями.

Пунктом 2.1 Договору передбачено, що позивач передає відповідачу з 01.01.2015 року по 31.12.2015 року газ обсягом до 3 757,296 тис. куб. м.

Згідно з пунктом 3.3 Договору приймання-передача газу, переданого позивачем відповідачу у відповідному місяці продажу, оформлюється актом приймання-передачі газу. Обсяг використання газу відповідачем у відповідному місяці продажу встановлюється шляхом складання добових обсягів, визначених на підставі показів комерційного вузла/вузлів обліку газу відповідача.

Відповідно до пункту 3.4 Договору не пізніше 5-го числа місяця, наступного за місяцем продажу газу, відповідач зобовязується надати позивачу підписані та скріплені печатками відповідача та газотранспортного підприємства три примірники акта приймання-передачі газу, в якому зазначаються фактичні обсяги використаного газу, його фактична ціна та вартість. Позивач не пізніше 8-го числа зобовязується повернути відповідачу та газотранспортному підприємству по одному примірнику оригіналу акта, підписаний уповноваженим представником та скріплений печаткою або надати в письмовій формі мотивовану відмову від підписання акту. Акти є підставою для остаточних розрахунків між сторонами.

Пунктом 4.1 Договору встановлено, що кількість газу, яка подається відповідачу визначається за показами комерційних вузлів обліку газу відповідача.

Згідно з пунктом 5.1 Договору ціна (граничний рівень ціни) на газ і тарифи на його транспортування установлюються уповноваженим державною владою України органом.

В пункті 5.2 Договору встановлено, що за 1 000 куб. м природного газу з ПДВ підлягає сплаті 7 612,32 грн.

За приписами пункту 6.1 Договору оплата за газ здійснюється відповідачем виключно грошовими коштами шляхом 100 % поточної оплати протягом місяця поставки газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14-го числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу.

Відповідно до пункту 7.1 Договору за невиконання або неналежне виконання договірних зобовязань сторони несуть відповідальність у випадках, передбачених законодавством України, а також цим Договором.

Договір набирає чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення їх підписів печатками сторін, і діє в частині реалізації газу до 31.12.2015 року, а в частині проведення розрахунків до їх повного здійснення (пункт 11 Договору).

Сторонами було підписано 10.02.2015 року, 18.03.2015 року, 14.04.2015 року, 14.05.2015 року, 30.06.2015 року, 30.07.2015 року, 20.10.2015 року, 22.10.2015 року та 02.11.2015 року Додаткові угоди до Договору, якими було внесено, зокрема, зміни щодо вартості переданого газу.

На виконання умов Договору позивачем було поставлено, а відповідачем прийнято газ протягом січня-березня, жовтня грудня 2015 року на загальну суму 27 716 379,09 грн., що підтверджується відповідними актами приймання-передачі природного газу.

Позивач посилається на те, що відповідачем було здійснено часткову оплату поставленого газу у розмірі 4 962 332,08 грн.

Таким чином, позивач просив суд стягнути з відповідача заборгованість за поставлений газ в розмірі 22 754 047,01 грн.

Розглянувши позовну вимогу в частині стягнення з відповідача на користь позивача суми основного боргу в розмірі 22 754 047,01 грн., місцевий господарський суд дійшов до висновку про її задоволення.

Згідно з частиною 22 статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Перевіривши надані позивачем розрахунки інфляційних втрат та 3 % річних судом першої інстанції заявлені вимоги позивача задоволено частково, а саме інфляційні втрати в розмірі 3 421 251,35 грн. та 3 % річних у розмірі 596 253,66 грн., в решті вимог про стягнення з відповідача інфляційних втрат та 3 % річних відмовлено.

Рішення суду першої інстанції в частині стягнення основного боргу, інфляційних втрат та 3 % річних позивачем не оскаржується.

Стосовно вимог позивача про стягнення з відповідача 6 552 961,57 грн. пені, колегія суддів апеляційного господарського суду враховує наступне.

Зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматись від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку (частина 1 статті 509 Цивільного кодексу України).

В частині 1 статті 530 Цивільного кодексу України встановлено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно із статтею 599 Цивільного кодексу України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

В силу статті 611 Цивільного кодексу України та статті 230 Господарського кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Відповідно до статті 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Статтею 549 Цивільного кодексу України встановлено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання зобов'язання.

Згідно з пунктом 7.2 Договору у разі невиконання відповідачем пункту 6.1 Договору він зобовязаний сплатити позивачу, крім суми заборгованості, пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу.

Відповідно до частини 6 статті 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання грошового зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Розглядаючи вимоги про стягнення пені в розмірі 6 552 961,57 грн. за прострочення виконання грошового зобовязання, місцевий господарський суд дійшов до правомірного висновку, що при проведенні розрахунку пені позивачем не було враховано вимоги пункту 6 статті 232 Господарського кодексу України та не вірно визначено період нарахування. Після перерахунку, проведеного судом першої інстанції розмір пені складає 6 533 252,80 грн.

При цьому, суд першої інстанції нараховану суму пені зменшив на 50 %.

Викладений в ухвалі висновок суду першої інстанції щодо наявності правових підстав для задоволення заявлених позовних вимог про стягнення пені в розмірі 3 266 626,40 грн. є правомірним і відповідає нормам матеріального права з огляду на наступне.

В частині 3 статті 551 Цивільного кодексу України зазначено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Відповідно до частини 3 статті 83 ГПК України господарський суд, приймаючи рішення, має право, зокрема, зменшувати у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання.

Згідно з частиною 1 статті 233 ГК України у разі, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому, повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником, майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки, яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання, господарський суд повинен об'єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеня виконання зобов'язання боржником, причини неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення у виконанні зобов'язання, невідповідності розміру неустойки наслідкам порушення, негайного добровільного усунення винною стороною порушення та його наслідків.

Таким чином, питання про зменшення розміру неустойки вирішується судом на підставі аналізу конкретної ситуації, тобто, сукупності з'ясованих ним обставин, що свідчать про наявність підстав для вчинення зазначеної дії.

Відповідна правова позиція підтверджується судовою практикою, викладеною, зокрема, в постанові Вищого господарського суду України від 09.06.2016 року у справі № 904/10506/15.

Як встановлено місцевим господарським судом, відповідач не є фактичним споживачем газу, оскільки за пунктом 1.2 Договору газ, що продається за Договором, використовується покупцем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається бюджетними установами та організаціями, іншими споживачами; відповідач є підприємством комунальної форми власності, основним напрямком діяльності якого є виробництво та постачання споживачам теплової енергії; прострочення зобов'язання виникло внаслідок відсутності коштів та неприбутковості підприємства; основною причиною порушення зобов'язання відповідачем є велика кредиторська заборгованість, що утворилась через несвоєчасні і не в повному обсязі платежі населення, бюджетних організацій та інших суб'єктів господарювання за спожиту теплову енергію.

За наведених обставин, колегія суддів апеляційного господарського суду погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність правових підстав для зменшення розміру пені та стягнення її з відповідача у розмірі 3 266 626,40 грн.

Посилання скаржника в апеляційній скарзі на те, що позивач перебуває у тяжкому фінансовому становищі та зменшення судом розміру неустойки спричинить позивачу збитки, колегія суддів апеляційного господарського суду не приймає до уваги з огляду на наступне.

Відповідно до частини 1 статті 101 Господарського процесуального кодексу України в процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно переглядає справу. Додаткові докази приймаються судом, якщо заявник обґрунтував неможливість їх подання суду першої інстанції з причин, що не залежали від нього.

Враховуючи, що подані докази тяжкого фінансового стану позивача до суду першої інстанції не надавались, позивачем не обґрунтовано неможливість їх подання суду першої інстанції, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, які викладені в рішенні суду першої інстанції в оскаржуваній частині.

За наведених обставин, колегія суддів апеляційного господарського суду вважає, що висновки суду першої інстанції в оскаржуваній частині про встановлені обставини та їх правові наслідки відповідають дійсності та доказам, дослідженим у судовому засіданні.

Відповідно до частини 1 статті 49 Господарського процесуального кодексу України судовий збір за подання апеляційної скарги покладається на позивача.

З урахуванням викладеного, колегія суддів апеляційної інстанції дійшла до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а рішення господарського суду Дніпропетровської області від 13.10.2016 року в частині зменшення розміру пені на 50 % необхідно залишити без змін.

Керуючись статтями 99, 101, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Дніпропетровської області від 13.10.2016 року у справі № 904/7399/16 в частині стягнення з відповідача пені в розмірі 3 266 626,40 грн. залишити без змін.

Постанова може бути оскаржена в касаційному порядку у двадцятиденний строк до Вищого господарського суду України.

Повний текст постанови виготовлено та підписано 01.12.2016 року.

Головуючий суддя І.О. Вечірко

Суддя В.О. Кузнецов

Суддя І.М. Науменко