КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"29" листопада 2016 р. Справа№ 910/10678/16

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Верховця А.А.

суддів: Сотнікова С.В.

Остапенка О.М.

розглянувши апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Віа-

Авто"

на рішення Господарського суду міста Києва від 19.09.2016

у справі №910/10678/16 (суддя: Марченко О.В.)

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Віа-Авто"

до Департаменту містобудування та архітектури виконавчого органу

Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації)

про визнання інформації недостовірною і такою, що порушує ділову

репутацію та зобов'язання її спростувати

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду міста Києва від 19.09.2016 у справі №910/10678/16 відмовлено у задоволенні позову товариства з обмеженою відповідальністю (далі - ТОВ) "Віа-Авто" до Департаменту містобудування та архітектури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) про визнання інформації недостовірною і такою, що порушує ділову репутацію та зобов'язання її спростувати.

ТОВ "Віа-Авто" звернулось до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просило скасувати рішення Господарського суду міста Києва у справі №910/10678/16 від 19.09.2016 та прийняти нове, яким позовні вимоги задовольнити. Ухвалою апеляційного господарського суду від 17.10.2016 скаргу було прийнято до провадження, призначено до розгляду на 15.11.2016.

В судове засідання 15.11.2016 представники учасників провадження у справі не з'явились, перед початком засідання від ТОВ "Віа-Авто" надійшло клопотання про відкладення розгляду справи, мотивоване неможливістю забезпечення участі представника у зв'язку з участю в іншому судовому засіданні. Інших клопотань, додаткових матеріалів і доказів, відзиву на скаргу до суду не надійшло.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 15.11.2016 розгляд апеляційної скарги було відкладено на 29.11.2016. В судове засідання представники учасників провадження у справі, завчасно повідомлені про час і місце розгляду справи, повторно не з'явились, яких-небудь додаткових документів до суду не надійшло, відзиву на апеляційну скаргу також не надійшло.

З урахуванням обмеженості строків розгляду апеляційної скарги, що спливають, відсутності клопотань про відкладення, інших нерозглянутих клопотань чи то таких, які не могли бути заявлені раніше у зв'язку з обмеженістю строків розгляду, наявності доказів належного і завчасного повідомлення учасників провадження у справі про час і місце розгляду справи, відсутності додаткових доказів, колегія суддів дійшла висновку про можливість розгляду апеляційної скарги по суті.

За змістом ст. 99, 101 Господарського процесуального кодексу (далі - ГПК) України в апеляційній інстанції з урахуванням особливостей справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у суді першої інстанції, переглядаючи рішення, апеляційний господарський суд користується правами, наданими суду першої інстанції. У процесі перегляду суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу, не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення у повному обсязі.

Переглядаючи рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції обмежений у правах щодо вирішення спору, розгляду апеляційної скарги і справи по суті, межі яких визначені ст. 101, 103 ГПК України. Досліджуючи матеріали справи, оцінюючи наявні докази, колегія суддів відзначає, що відповідно до ст. 4, 4-1 ГПК України господарський суд вирішує спори (справи) на підставі Конституції України, цього Кодексу, інших законодавчих актів України, міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України.

За змістом положень ст. 32, 33, 43 ГПК України суд оцінює у т.ч. пояснення представників сторін та інших осіб, які беруть участь в судовому процесі за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Як вбачається з наявних матеріалів, ТОВ "Віа-Авто" (далі - Товариство), з посиланням на поширення недостовірної інформації, яка дискредитує позивача як суб'єкта господарювання, завдаючи шкоди діловій репутації, звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Департаменту містобудування та архітектури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) про:

- визнання недостовірною інформації відносно Товариства, поширеної Департаментом містобудування та архітектури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації; далі - Департамент) на веб-сайті http://monitor.mkk.kga.gov.ua/, шляхом присвоєння житловим будинкам з вбудованими приміщеннями та підземним паркінгом категорії (статусу) "Самочинне будівництво" за критерієм "Статуси законності будівництва";

- зобов'язання Департаменту не пізніше наступного дня після набрання рішенням господарського суду міста Києва законної сили спростувати недостовірну інформацію шляхом зміни категорії (статусу) критеріїв інформації щодо Товариства та відносно житлових будинків з вбудованими приміщеннями та підземним паркінгом категорії (статусу) "Самочинне будівництво" за критерієм "Статуси законності будівництва".

Заявлені позовні вимоги мотивовано тим, що у мережі Інтернет на веб-сайті http://monitor.mkk.kga.gov.ua/ була розміщена недостовірна інформація, а саме присвоєно житловим будинкам з вбудованими приміщеннями та паркінгом за адресою: вул. Стратегічне шосе, 53 у Голосіївському районі міста Києва категорії (статусу) "Самочинне будівництво" за критерієм "Статуси законності будівництва". На переконання позивача, таким чином поширено інформацію, яка не відповідає дійсності, дискредитує позивача як суб'єкта господарювання, завдаючи шкоди діловій репутації.

За змістом ч. 1 ст. 91, ч. 1 ст. 201 Цивільного кодексу (далі - ЦК) України юридична особа здатна мати у т.ч. ділову репутацію як особисте немайнове благо - право, що охороняються законом. Частиною 2 ст. 34 Господарського кодексу України (далі - ГК України) встановлено, що дискредитацією суб'єкта господарювання є поширення у будь-якій формі неправдивих, неточних або неповних відомостей, пов'язаних з особою чи діяльністю суб'єкта господарювання, які завдали або могли завдати шкоди діловій репутації суб'єкта господарювання.

Пунктом 26 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг" встановлено, що ділова репутація - це сукупність документально підтвердженої інформації про особу, що дає можливість зробити висновок про відповідність її господарської та/або професійної діяльності вимогам законодавства, а для фізичної особи - також про належний рівень професійних здібностей та управлінського досвіду, а також відсутність в особи судимості за корисливі злочини і за злочини у сфері господарської діяльності, не знятої або не погашеної в установленому законом порядку.

За іншим визначенням, наведеним у ст. 2 Закону України "Про банки і банківську діяльність", ділова репутація - це відомості, зібрані Національним банком України, про відповідність діяльності юридичної або фізичної особи, у тому числі керівників юридичної особи та власників істотної участі у такій юридичній особі, вимогам закону, діловій практиці та професійній етиці, а також відомості про порядність, професійні та управлінські здібності фізичної особи.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про інформацію", що згідно з преамбулою цього закону регулює відносини щодо створення, збирання, одержання, зберігання, використання, поширення, охорони і захисту інформації, інформація - це будь-які відомості та / або дані, які можуть бути збережені на матеріальних носіях або відображені в електронному вигляді. В загальному розумінні терміном "інформація" позначають абстрактне поняття, що має різні значення і розглядається як один з атрибутів матерії, що відбиває її структуру.

Змістом права на інформацію є можливість збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію, права юридичної особи на ділову репутацію - насамперед правдиві та повні (точні) відомості, пов'язані з особою чи діяльністю суб'єкта господарювання. Основу правового регулювання права на інформацію в Україні складає Конституція України, конституційні гарантії права на інформацію закріплені у ст. 32, 34, 40 та 50 Основного Закону. Частиною 4 ст. 32 Конституції України також визначено, що кожному гарантується судовий захист права спростувати недостовірну інформацію про себе.

На відміну від недостовірної, достовірною вважається інформація, що відповідає дійсності. Достовірною вважається насамперед інформація, яка несе у собі безпомилкові та істинні дані. Під безпомилковістю розуміються дані які не мають прихованих або випадкових помилок. Під істинними розуміються дані зміст яких неможливо оскаржити або заперечити. Достовірність і повнота інформації є одним з основних принципів інформаційних відносин згідно з ч. 1 ст. 2 Закону України «Про інформацію» Поширення інформації - це доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб, яке може відбуватися у двох формах - фактичного твердження чи оціночного судження.

Оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів. Частинами 1, 2 ст. 30 Закону України "Про інформацію" встановлено, що ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень. Право висловлювати судження закріплено у тому числі ст. 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Фактичне твердження, а не судження про достовірність недостовірної інформації є правовою підставою обгрунтованості вимог про спростування поширеної інформації і відповідно захисту ділової репутації, право на яку порушено шляхом поширення неправдивих та неповних (неточних) відомостей, пов'язаних з особою чи діяльністю суб'єкта господарювання, інформації про відповідність діяльності, у тому числі керівників юридичної особи та власників істотної участі у такій юридичній особі, вимогам закону, діловій практиці та професійній етиці, що дискредитує суб'єкта господарювання, завдає або може завдати шкоди такій репутації.

Як зазначено в п. 15 постанови пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009 №1 "Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи" (далі - постанова) під поширенням інформації слід розуміти у т.ч. поширення інформації в мережі Інтернет. Належним відповідачем у разі поширення оспорюваної інформації є автор відповідного інформаційного матеріалу та власник веб-сайта, особи яких позивач повинен установити та зазначити в позовній заяві.

Якщо ж автор поширеної інформації невідомий або його особу та/чи місце проживання (місцезнаходження) неможливо встановити, а також коли інформація є анонімною і доступ до сайта - вільним, належним відповідачем є власник веб-сайта, на якому розміщено зазначений інформаційний матеріал, оскільки саме він створив технологічну можливість та умови для поширення недостовірної інформації.

Дані про власника веб-сайта можуть бути витребувані в адміністратора системи реєстрації та обліку доменних назв та адреси українського сегмента мережі Інтернет. Відповідні дані витребувались в Київської міської ради (КМДА) - тричі ухвалами Господарського суду міста Києва від 22.08.2016, 11.07.2016, 09.06.2016 у даній справі. З тим, вимоги ухвал виконані не були, доказів "перебування у власності" Київської міської ради веб-сайту www.monitor.mkk.kga.gov.ua суду не надано: ані реєстрації домену, ані споживання послуг хостингу, ані формування контенту.

Веб-сайт - розміщений на одному та / або кількох фізичних носіях інформаційний ресурс, за яким закріплена ІР-адреса, що поширює інформацію в формі розмітки гіпертекстових документів, доступну до перегляду і аудіовізуального сприйняття з використанням відповідного технічного обладнання. Суд першої інстанції зазначав, що позивач не надав належних і допустимих переконливих доказів того, що саме відповідач є "власником" сайту http://monitor.mkk.kga.gov.ua/, не надав таких доказів і в суді апеляційної інстанції, і, як вбачається, не міг надати.

Розпорядженням Київської міської державної адміністрації від 22.04.2015 №390 "Про створення міжвідомчого Центру моніторингу забудови міста Києва" відповідно до Законів України "Про місцеве самоврядування в Україні", "Про місцеві державні адміністрації", "Про регулювання містобудівної діяльності", ЦК України, Земельного кодексу України, з метою запобігання незаконній забудові міста утворено Центр моніторингу забудови міста Києва (далі - Центр) та покладено на Департамент обов'язок забезпечити роботу Центру.

Відповідач не заперечував, що Департамент забезпечував роботу Центру, у т.ч. у мережі Інтернет, разом з тим, конкретної форми, в якій таке забезпечення здійснювалось, яка б якимось чином співвідносилась з заявленими у даній справі одними з підстав позовних вимог - створення технологічної можливості та умов для поширення інформації, суду не повідомив. Яке і не вказав, чи є поширювана інформація щодо "самочинного будівництва" ТОВ "Віа-Авто" за критерієм "законності будівництва" за формою доведення фактичним твердженням або ж оціночним судженням.

При цьому позивач і не довів, що поширення спірної інформації призвело або могло призвести до порушення його законних прав чи інтересів, що інформація є недостовірною. Товариство просило спростувати інформацію, яка безпосередньо стосується ТОВ "ІБК "Дніпробуд" як забудовника, з яким позивач раніше укладав договір від 19.07.2012 №02-19/07-12 про часткову участь у будівництві по вул. Стратегічне шосе, 53 у Голосіївському районі міста Києва, де житловим будинкам з вбудованими приміщеннями та паркінгом, як вказував позивач, і присвоєно категорію (статус) "Самочинне будівництво" за критерієм "Статуси законності будівництва".

У п. 15 вказаної вище постанови пленуму ВСУ зазначено, що при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин:

а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб;

б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача;

в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності;

г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.

Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені).

Позивач мотивував недостовірність інформації тим, що:

- будівництво є законним та не підпадає під жодний критерій визначення самочинного будівництва;

- Департамент діє з перевищенням повноважень, оскільки чинним законодавством України не передбачено внесення до містобудівного моніторингу інформацію щодо присвоєння будь-якому об'єкту статусу "самочинне будівництво";

- немає жодного рішення суду чи жодного документа, який-би встановлював, що будівництво є самочинним.

Відповідач заперечував проти задоволення позову, вказав таке:

- відповідно до внесеної суб'єктами міжвідомчого Центру моніторингу забудови міста Києва (далі - Центр) інформації до розділів заяви № 1294 щодо будівництва по вул. Стратегічне шосе, 53 в місті Києві, а саме житлового комплексу "Мозаїка", встановлено, що термін дії договору оренди земельної ділянки площею 0,9784 га, кадастровий номер 82:083:045, укладеного з ТОВ "ІБК "Дніпробуд", закінчився 10.09.2013;

- 04.04.2013 Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю у місті Києві замовнику ТОВ "ІБК "Дніпробуд" зареєстровано декларацію про початок виконання будівельних робіт за №КВ26, яка була скасована наказом Інспекції від 27.01.2014 № 4/1 "д";

- 18.07.2014 Інспекція зареєструвала декларацію про початок виконання будівельних робіт №КВ03 ТОВ "Віа-Авто", яка була скасована наказом від 20.08.2014 №48 "д";

- будівництво житлового комплексу "Мозаїка" по вул. Стратегічне шосе, 53 в Голосіївському районі міста Києва ведеться без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи і відповідно до положень чинного законодавства України має ознаки самочинного будівництва;

- зареєстровані такі кримінальні провадження: №000501 за ч. 4 ст. 197-1 та ч. 2 ст. 209 Кримінального кодексу (далі - КК) України; №0011736 за ч. 4 ст. 358 КК України;

- позивач не додав до позовної заяви жодних доказів про недостовірність інформації, розміщеної на сайті Центру http://monitor.mkk.kga.gov.ua/;

- Товариство жодним чином не довело та не підтвердило, яким чином опублікована інформація впливає на його ділову репутацію.

Частиною 1 ст. 376 ЦК України передбачено, що житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи, чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

Відповідач пояснював присвоєння будівництву такого статусу як самочинне тим, що:

- припинив дію договір оренди земельної ділянки від 27.08.2008 б/н (далі - Договір оренди), укладений Київською міською радою (орендодавець; далі - КМР) та ТОВ "ІБК "Дніпробуд" (орендар) з метою будівництва по вул. Стратегічне шосе, 53 у Голосіївському районі міста Києва;

- пунктом 3.1 Договору оренди було чітко визначено, що Договір оренди укладено на п'ять років;

- 04.04.2013 Інспекцією замовнику ТОВ "ІБК "Дніпробуд" зареєстровано декларацію про початок виконання будівельних робіт за №КВ26, яка була скасована наказом Інспекції від 27.01.2014 №4/1 "д";

- 18.07.2014 Інспекція зареєструвала декларацію про початок виконання будівельних робіт №КВ03 ТОВ "Віа-Авто", яка була скасована наказом від 20.08.2014 №48 "д".

Суду не надано жодного документального підтвердження того, що дію вказаного правочину було продовжено шляхом укладення додаткової угоди чи у судовому порядку. Також, не було подано доказів того, що ТОВ "ІБК "Дніпробуд" чи ТОВ "Віа-Авто" було отримано декларацію про початок виконання будівельних робіт, яка є чинною на момент розгляду цієї справи. Посилання позивача на листування між КМР та ТОВ "ІБК "Дніпробуд", відсутність у КМР заперечень проти поновлення Договору оренди, на яких у т.ч. вказано в змісті апеляційної скарги, не спростовують тієї обставини, що вказаний правочин припинив свою дію з 27.08.2013 та не був поновлений у встановленому порядку.

Слід зазначати, що необхідним для проведення будівельних робіт є документ, що підтверджує повноваження на використання земельної ділянки, на якій проводяться будівельні роботи. Судом встановлено, що КМР надало в короткострокову оренду ТОВ "ІБК "Дніпробуд" земельну ділянку за Договором оренди; строк оренди за вказаним правочином закінчився 27.08.2013; доказів продовження строку оренди не подано. Крім того, у ТОВ "ІБК "Дніпробуд" та позивача відсутня декларація про початок будівельних робіт, яка є необхідним документом при здійсненні будівництва і доказів протилежного суду не надано. Отже, є ознаки підстав для віднесення будівництва до самочинного у розумінні ст. 376 ЦК України.

Таким чином, розглянувши доводи апеляційної скарги, обставини справи в їх сукупності, перевіривши матеріали і дослідивши наявні докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, керуючись законом, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, перевірки законності та обґрунтованості, колегія суддів не вбачає доводи, наведені в скарзі спроможними і такими які знайшли своє підтвердження під час розгляду справи, які є підставою скасування (зміни) оскарженого рішення як такого, що в цілому відповідає вимогами законності та обґрунтованості.

Керуючись ст. 99, 101-106 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу ТОВ "Віа-Авто" залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 19.09.2016 у справі №910/10678/16 залишити без змін.

3. Матеріали справи повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена до Вищого господарського суду України протягом двадцяти днів з дня її прийняття.

Повний текст складено 01.12.2016

Головуючий суддя А.А. Верховець

Судді С.В. Сотніков

О.М. Остапенко