ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"28" листопада 2016 р.Справа № 922/3916/16

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Добрелі Н.С.

при секретарі судового засідання Сланова М.Ю.

розглянувши справу

за позовом Товариства з обмежено. відповідальністю "Котельні лікарняного комплексу", м. Харків
до Управління праці та соціального захисту населення Валківської РДА, м. Валки
про стягнення 55933,14 грн.
за участю представників сторін:

позивача - ОСОБА_1Ю за довіреністю №880 від 30.12.2015;

відповідача - ОСОБА_2 на підставі розпорядження №60-к від 18.07.2005 року;

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Котельні лікарняного комплексу" звернулось до господарського суду Харківської області до Управління праці та соціального захисту населення Валківської РДА про стягнення заборгованості за договором купівлі-продажу № 3194 від 01.09.2011 року в розмірі 55933,14 грн., з яких 39272,20 грн. борг за теплову енергію за період з 11.08.2015 року по жовтень 2016 року, 1970,74 грн. 3% річних за період з 11.08.2015 року по 14.11.2016 року, інфляційні втрати у розмірі 7150,13 грн. за період з вересня 2015 року по жовтень 2016 оку, пеня в розмірі 7540,07 грн. за період з 15.11.2015 року по 14.11.2016 року.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 17.11.2016 року було прийнято вказану позовну заяву, порушено провадження у справі та призначено її розгляд на 28 листопада 2016 року.

Через канцелярію господарського суду Харківської області 28.11.2016 року представник позивача супровідним листом (вх. № 40575) надав документи для долучення до матеріалів справи.

Через канцелярію господарського суду Харківської області 28.11.2016 року представник відповідача супровідним листом (вх. № 40493) надав документи для долучення до матеріалів справи.

Представник позивача в судовому засіданні 28.11.2016 року підтримав позовні вимоги, просив суд позов задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні 28.11.2016 року визнав позовні вимоги.

Враховуючи те, що норми ст. 65 Господарського процесуального кодексу України, щодо обов`язку господарського суду витребувати у сторін документи і матеріали, що необхідні для вирішення спору, кореспондуються з диспозитивним правом сторін подавати докази, а п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України визначає одним з принципів судочинства свободу в наданні сторонами суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, суд вважає, що господарським судом, в межах наданих ним повноважень, створені належні умови для надання сторонами доказів та здійснені всі необхідні дії щодо витребування додаткових доказів, та вважає за можливе розглянути справу за наявними у ній та додатково поданими на вимогу суду матеріалами та документами.

Зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, всебічно та повно дослідивши матеріали справи та надані учасниками судового процесу докази, заслухавши пояснення представників сторін, суд встановив наступне.

01.09.2011 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Котельні лікарняного комплексу" (позивач) та Управлінням праці та соціального захисту населення Валківської районної державної адміністрації (відповідач) було укладено договір купівлі-продажу теплової енергії № 3194, відповідно до умов якого позивач бере на себе зобов`язання постачати відповідачу теплову енергію в потрібних йому обсягах, а відповідач зобов`язується оплачувати одержану теплову енергію за встановленими тарифами (цінами) в терміни, передбачені цим договором.

Відповідно до п. 6.3 договору, розрахунковим періодом є календарний місяць.

Згідно п. 6.4 Договору споживач за 3 дні до початку розрахункового періоду самостійно, ініціативним дорученням сплачує Теплопостачальній організації вартість зазначеної в додатку 1 до договору кількості теплової енергії з урахуванням залишкової суми (сальдо) розрахунків на початок розрахункового періоду.

Згідно п. 6.5 Договору Остаточний рахунок за спожиту теплову енергію Споживач здійснює до 15 числа місяця, наступного за розрахунковим.

Відповідно до п. 18 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою КМ України № 630 від 21.07.2005 плата за житлово-комунальні послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим, якщо договором не встановлено інший строк.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач належним чином виконав свої зобов`язання та поставив відповідачу теплову енергію на загальну суму 47526,20 грн. у період з жовтня 2015 року по жовтень 2016 року у приміщення відповідача за адресою: м. Валки, пл. 50-річчя Жовтня (зараз пл. Центральна), 2, що підтверджується підписаними відповідачем актами виконаних робіт, а саме:

- за жовтень 2015р. на суму 2910,69 грн. № 1179 від 31.10.2015р.;

- за листопад 2015р. на суму 6240,37 грн. № 1359 від 30.11.2015р.;

- за грудень 2015 року на суму 8196,51 грн. № 1603 від 31.12.2015 р.;

- за січень 2016 року на суму 11762,00 грн. № 70 від 31.01.2016 р.;

- за лютий 2016 року на суму 9517,33 грн. № 278 від 29.02.2016р.;

- за березень 2016 року на суму 5490,39 грн. № 414 від 31.03.2016 р.;

- за квітень 2016 року на суму 314,53 грн. № 552 від 25.04.2016 р.;

- за жовтень 2016 року на суму 3094,18 грн. № 1260 від 31.10.2016 р.

Відповідач в свою чергу неналежним чином виконав свої зобов`язання за договором та не здійснив повної оплати поставленої теплової енергії, а здійснив лише часткову оплату в сумі 8254,00 грн.

У зв`язку з чим, заборгованість відповідача перед позивачем станом на 15.11.2016 року складає 39272,20 грн., що й стало підставою для звернення останнього до суду.

Відповідач в судовому засіданні визнав заборгованість та зазначає, що заборгованість перед позивачем виникла у зв`язку із недостатністю бюджетних коштів.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, суд виходить із наступного.

Згідно ст. 509 Цивільного кодексу України, ст.173 Господарського кодексу України зобов'язання є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 Цивільного кодексу України та ст. 174 Господарського кодексу України.

Названі норми передбачають, що господарські зобов'язання можуть виникати безпосередньо з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

За змістом ст. 193 Господарського кодексу України та ст. 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом не допускається.

Частиною 3 статті 509 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Згідно зі ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно ст.193 Господарського кодексу України та ст. 526 Цивільного кодексу України, яка містить аналогічні положення, зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до закону, інших актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу України передбачено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно відлягає виконанню у цей строк (термін).

В силу ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно ст. 43 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Відповідно до вимог ст. 32 Господарського процесуального кодексу України: доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Враховуючи, що у відповідності до ст. 526 ЦК України та ст. 193 ГК України зобов`язання повинні виконуватись сторонами у встановлених договором або законом порядку і строках, приймаючи до уваги викладені обставини; доведеність з боку позивача факту порушення відповідачем умов договору та діючого законодавства та визнання з боку відповідача факту наявності заборгованості, - суд визнає вимоги позивача щодо стягнення з відповідача заборгованості за договором купівлі-продажу № 3194 від 01.09.2011 року в розмірі 39272,20 грн. обґрунтованими та такими що підлягають задоволенню.

Щодо стягнення з відповідача 1970,74 грн. 3% річних та 7150,13 грн. інфляційних втрат, суд зазначає наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем було нараховано відповідачу 3% річних за період з 11.08.2015 року по 14.11.2016 року та інфляційні втрати за період з вересня 2015 року по жовтень 2016 року з урахуванням рішення господарського суду Харківської області від 07.09.2016 року по справі № 922/4579/15.

Вищезазначеним рішенням стягнуто з відповідача на користь позивача заборгованість за надані послуги з теплопостачання за договором № 3194 від 09.09.2011 року у розмірі 37680,73 грн., 3% річних в розмірі 2000,99 грн., суму інфляційних втрат у розмірі 13247,69 грн., пеню в розмірі 9672,25 грн. та суму сплаченого судового збору у розмірі 1827,00 грн.

Як зазначає позивач та не заперечується відповідачем, останнім не було виконано рішення суду по справі № 922/4579/15.

У зв`язку з чим, позивачем було нараховано відповідачу 3% річних за період з 11.08.2015 року по 14.11.2015 року та інфляційні втрати за вересень 2015 року за невиконання рішення суду по справі № 922/4579/15.

Відповідно до ч.1 ст. 548 Цивільного кодексу України, виконання зобов'язання (основного зобов'язання) забезпечується, якщо це встановлено законом або договором.

В силу вимог ч.2 ст.625 Цивільного кодексу України, боржник який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

При цьому, передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Крім того, відповідно до п. 7.1 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 № 14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань", за відсутності інших підстав припинення зобов'язання, передбачених договором або законом, зобов'язання, в тому числі й грошове, припиняється його виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).

Саме лише прийняття господарським судом рішення про задоволення вимог кредитора, якщо таке рішення не виконано в установленому законом порядку, не припиняє зобов'язальних відносин сторін і не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання передбачених частиною другою статті 625 ЦК України сум.

Отже, якщо судове рішення про стягнення з боржника коштів фактично не виконано, кредитор вправі вимагати стягнення з нього в судовому порядку сум інфляційних нарахувань та процентів річних аж до повного виконання грошового зобов'язання.

Приймаючи до уваги встановлений факт прострочення відповідачем виконання основного грошового зобов'язання, вимоги про стягнення 3% річних в сумі 1970,74 грн. за період з 11.08.2015 року по 14.11.2016 року та 7150,13 грн. інфляційних втрат за період з вересня 2015 року по жовтень 2016 року заявлені позивачем обґрунтовано, доведені матеріалами справи, вірно нараховані та підлягають задоволенню.

Щодо стягнення з відповідача, нарахованих позивачем 7540,07 грн. пені, суд зазначає наступне.

Відповідно до п. 7.3. договору за не своєчасне виконання розрахунків за спожиту теплову енергію - нараховується пеня у розмірі подвійної облікової ставки НБУ належної до сплати суми за кожен день прострочення за період з дня наступу строку оплати до дня фактичної оплати.

Відповідно до ст. 611 ЦК одним з наслідків порушення зобов'язань є сплата неустойки, розмір якої встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Згідно зі ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно ст. 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобовязань" розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Зважаючи на вищевикладене, позивачем обґрунтовано нараховано відповідачу пеню на суму заборгованості у розмірі 7540,07 грн., розрахунок пені перевірено судом з урахуванням вимог діючого законодавства, тому суд приходить до висновку щодо її задоволення.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат суд керується ст. 49 ГПК України. У спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Суми, які підлягають сплаті за проведення судової експертизи, послуги перекладача, адвоката та інші витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються: при задоволенні позову - на відповідача; при відмові в позові - на позивача; при частковому задоволенні позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, судовий збір у даній справі покладається на відповідача.

Враховуючи викладене та керуючись статтями 6, 8, 19, 124, 129 Конституції України, ст.ст. 526, 530 Цивільного кодексу України, статтями 1, 4, 12, 22, 33, 43, 47, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити повністю.

Стягнути з Управління праці та соціального захисту населення Валківської районної державної адміністрації (63002, Харківська область, Валківський район, м. Валки, площа Центральна, б. 2, р/р 6351 в ГУДКСУ у Харківській області, МФО 851011, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Котельні лікарняного комплексу" (61018, м. Харків, вул. Балакірєва, 3, р/р 82 в Філії ХОУ АТ "Ощадбанк" м. Харків, МФО 351823, ) 39272,20 грн. основної заборгованості, 1970,74 грн. 3% річних, 7150,13 грн. інфляційних втрат, 7540,07 грн. пені та 1378,00 грн. витрат зі сплати судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Повне рішення складено 29.11.2016 р.

Суддя ОСОБА_3

922/3916/16