ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
тел. /0552/ 49-31-78
Веб сторінка : ks.arbitr.gov.ua/sud5024/
_________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 листопада 2016 року Справа № 923/1108/16

Господарський суд Херсонської області у складі судді Немченко Л.М. при секретарі Ковтун В.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Квіти Херсона", м. Херсон

до відповідача-1:Товариства з обмеженою відповідальністю "Тандем-Ф", м. Херсон відповідача-2: Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "АДАМАНТ", м. Херсон

про визнання договору недійсним

за участю представників сторін:

від позивача - ОСОБА_1, директор, наказ №01/16 від 29.08.2016р.; ОСОБА_2, представник, довіреність від 19.10.2016р.;

від відповідача - 1 - ОСОБА_3, представник, довіреність від 16.03.2016р.

від відповідача - 2 - ОСОБА_4, представник, довіреність від 01.11.2016.

Товариство з обмеженою відповідальністю "Квіти Херсона" (позивач) звернулось до Господарського суду Херсонської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Тандем-Ф" (відповідач-1) та Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія" (відповідач-2) про визнання недійсним договіру від 11.03.2016 про відступлення права вимоги (переведення боргу).

Ухвалою Господарського суду Херсонської області від 13.10.2016 порушено провадження у справі та призначено розгляд справи на 01.11.2016. Двічі ухвалами суду від 01.11.2016 та від 10.11.2016 розгляд справи відкладався з метою надання можливості сторонам скористатись повним обсягом процесуальних прав. Розгляд справи розпочатий 17.11.2016 з перервою до 21.11.2016 відповідно до ч. 3 ст. 77 ГПК України.

ТОВ "Тандем-Ф" (відповідач-1) позовні вимоги не визнав та наголосив, що у відповідності до ст.514 ЦК України станом на день укладення спірного правочину ТОВ «Фінансова компанія «Адамант» володіла правом вимоги щодо сплати грошових коштів та збитків за їх несвоєчасне повернення від ТОВ «Квіти Херсона», згідно умов Договору невідновлюваної кредитної лінії № 12.2-119 від 06.07.2007, укладеного між ПАТ «Укрсоцбанк» та ТОВ «Квіти Херсона». Спірний договір був укладений у відповідності до норм ст. 512-516 ЦК України.

Відповідач-1 вважає, що спірний договір - не є договором факторингу згідно вимог ст. 1077 ЦК України, оскільки його умови не передбачають надання жодних фінансових послуг (послуг факторингу), умов щодо надання грошових коштів в розпорядження під переведення боргу (відступлення права вимоги), умов щодо повернення коштів. Навпаки спірний договір чітко передбачає купівлю-продаж права вимоги за зобов'язанням від ТОВ "Фінансова компанія "Адамант" до ТОВ "Тандем-Ф" за певну суму грошових коштів, яка є платою по договору та не підлягає поверненню.

Відповідач-1 звернув увагу суду, що він скористався набутими правами вимоги за спірним договором. Так, 05 квітня 2016 року ухвалою Господарського суду Херсонської області по справі №923/1628/13 за позовом ПАТ «Укрсоцбанк» до ТОВ «Квіти Херсона» про стягнення 1558 654,61 грн. заборгованості за Договором невідновлюваної кредитної лінії № 12.2-119 від 06.07.2007, заяви ПАТ «Укрсоцбанк», ТОВ «Квіти Херсона» та ТОВ «Тандем-Ф» задоволено; здійснено процесуальне правонаступництво, залучено до участі у справі нового кредитора, у відносинах щодо яких виник спір - ТОВ «Тандем-Ф». При здійсненні відповідного правонаступництва, ТОВ «Квіти Херсона» 18.03.2016 надало до господарського суду заяву про заміну кредитора у зобов'язанні в якій товариство не заперечувало щодо переведення боргу за Договором невідновлюваної кредитної лінії № 12.2-119 від 06.07.2007 з ПАТ «Укрсоцбанк».

Тобто, перед переведенням боргу від ПАТ «Укрсоцбанк» до ТОВ «Фінансова компанія «Адамант», ПАТ «Укрсоцбанк» (первісний кредитор) стягнув заборгованість по кредиту та відповідні збитки за його не своєчасне повернення з боржника - ТОВ «Квіти Херсона» в 2014 році, і лише після цього в 2016 році передав право вимоги по відповідним зобов'язанням ТОВ «Фінансова компанія «Адамант».

Також відповідач-1 зазначає, що згідно рішення Господарського суду Херсонської області від 08.07.2016 по справі № 923/558/16 за позовом ТОВ «Тандем-Ф» до ТОВ «Квіти Херсона» про стягнення 2 374 649,28 грн. позов задоволено частково; стягнуто з ТОВ «Квіти Херсона» на користь ТОВ «Тандем-Ф» 1 154 201,03 грн. інфляційних втрат, 1525,53 річних за несвоєчасне заборгованості за Договором невідновлюваної кредитної лінії № 12.2-119 від 06.07.2007, укладеного між ПАТ «Укрсоцбанк» та ТОВ «Квіти Херсона» право вимоги за яким має ТОВ «Тандем-Ф».

Також відповідач-1 пояснив, що на даний час відкриті дві судові справи в Господарському суді Херсонської області щодо визнання недійсними відповідних рішень учасників ТОВ «Квіти Херсона», а також одна справа в Херсонському міському суді Херсонської області щодо поновлення на посаді незаконно звільненого директора ТОВ «Квіти Херсона» - ОСОБА_5

На думку відповідача-1, на даний час інтереси ТОВ "Квіти Херсона" представляє незаконно призначений керівник - ОСОБА_1 та незаконно уповноваженні нею представники.

ТОВ «Фінансова компанія «Адамант» (відповідач-2), як відповідач по справі не визнає вищезазначений позов, вважає його необґрунтованим та таким, що ґрунтується на помилковому застосуванні норм чинного законодавства України щодо укладеного спірного договору. Відповідач-2 пояснив, що при укладенні Договору про відступлення права вимоги від 11 березня 2016 року, ТОВ «Тандем-Ф» отримало усі належні документи, які засвідчують право вимоги за відповідним зобов'язанням. Спірний правочин не підпадає під вимоги визначені статтею 515 ЦКУ, з огляду на що переведення права вимоги за Договором невідновлюваної кредитної лінії № 12.2-119 від 06.07.2007, укладеного між ПАТ «Укрсоцбанк» та ТОВ «Квіти Херсона» було можливим. Відповідач-2 доводить, що на підставі вимог ст.516 ЦК України 11.03.2016 ТОВ «Квіти Херсона» в особі директора ОСОБА_6 особисто під розписку отримано повідомлення вих. № 05/16 від 11 березня 2016 року від ТОВ «Фінансова компанія «Адамант» про заміну кредитора в зобов'язанні - Договорі не відновлюваної кредитної лінії № 12.2-119 від 06.07.2007 року, укладеного між ПАТ «Укрсоцбанк» та ТОВ «Квіти Херсона», на нового кредитора ТОВ «Тандем-Ф». Відповідач-2 зазначає, що на виконання норм ст.517 ЦК України згідно ОСОБА_3 приймання-передачі документів до Договору від 11 березня 2016 року про відступлення права вимоги ТОВ «Фінансова компанія «Адамант» передало, а ТОВ «Тандем-Ф» прийняло оригінали документів, які засвідчують право вимоги за Договором № 12.2-119 від 06.07.2007, укладеного між ПАТ «Укрсоцбанк» та ТОВ «Квіти Херсона». Також, окремо ТОВ «Тандем-Ф» отримало п'ять томів матеріалів кредитної справи ТОВ «Квіти Херсона» № 12.2-119 від 06.07.2007, згідно вищезазначеного кредитного договору. Відповідач-2 звернув увагу, що згідно розділу 2 Договору про відступлення права вимоги (Переведення боргу) від 11 березня 2016 року, право вимоги вважається відступленим від ТОВ «Фінансова компанія «Адамант» до ТОВ «Тандем-Ф» після підписання Договору та передачі усіх підтверджуючих документів визначених п. 1.6 Договору. Після переходу права вимоги від ТОВ «Фінансова компанія «Адамант» до ТОВ «Тандем-Ф», останній стає кредитором по відношенню до ТОВ «Квіти Херсона» та набуває відповідне право вимоги за ОСОБА_7 договором. За відступлене право вимоги, визначене розділом 1 Договору, ТОВ «Тандем - Ф» сплатило на банківський рахунок ТОВ «Фінансова компанія «Адамант» грошові кошти у сумі 201 000,00 грн.

ТОВ «Фінансова компанія «Адамант» засвідчує, що ТОВ «Тандем-Ф» в повній мірі розрахувалося за відступлене право вимоги, визначене в розділі 1 Договору та не має претензій до останнього. Крім того, умовами договору не передбачено повернення грошових коштів.

На думку відповідача-2, Договір про відступлення права вимоги (Переведення боргу) від 11 березня 2016 року чітко передбачає купівлю-продаж права вимоги за зобов'язанням від ТОВ «Фінансова компанія «Адамант» до ТОВ «Тандем-Ф» за певну суму грошових коштів, яка являється платою по договору та не підлягає поверненню, тому спірний договір не є договором факторінгу.

В судовому засіданні згідно з приписами ст. 85 ГПК України оголошено вступну та резолютивну частини рішення після закінчення розгляду справи.

Вивчивши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, суд

встановив:

Між АКБ СР «Укрсоцбанк» (правонаступником якого є ПАТ "Укрсоцбанк") та Товариством з обмеженою відповідальністю «Квіти Херсона" 06.07.2007 було укладено Договір невідновлюваної кредитної лінії №12,2-119 , відповідно до умов якого та до додаткових угод до нього Банк надав Позивачу ОСОБА_7 лінію на загальну суму 1 500 000.00 шляхом видачі частинами (Траншами) відповідно до встановленого договором та додатками до нього графіку. Відповідно до умов Договору процентна ставка за кредитом складала 16 процентів, яку було змінено відповідно додаткових угод на 19 процентів річних. Погашення кредиту відбувалось рівними частинами і строк дії договору відповідно до додаткових угод до нього встановлено до 05 липня 2022 року.

Між ПАТ «Укрсоцбанк» та ТОВ «Фінансова компанія «Адамант» 23.02.2016 було укладено Договір про відступлення права вимоги за Договором не відновлюваної кредитної лінії №12.2-119 від 06.07.2007 відповідно до якого Банк як первісний кредитор відступив товариству як Новому кредитору право вимоги за Договором невідновлювальної кредитної лінії №12.2-1.19 від 06.07.2007, Додаткової угоди №1 від 31.03.2009, Додаткової угоди №2 від 21.10.2008, додаткової угоди №3 від 31.08.2009, додаткової угоди №4 від 31.12.2010.

Відповідно до п. 2 Договору до Нового кредитора переходять всі права Первісного кредитора за кредитним договором в повному обсязі та на умовах, які існували на момент відступлення прав вимоги, включаючи право вимоги повернення отриманих грошових коштів, право вимоги отримання нарахованих та не сплачених процентів, пені, штрафних санкцій в розмірах, передбачених ОСОБА_7 договором, інші платежі, передбачені умовами ОСОБА_7 договором та діючим законодавством України.

До нового кредитора в тому числі переходить право вимоги Первісного кредитора щодо стягнення з боржника 1311614 грн. 44 коп. боргу по кредиту, 231595 грн. 26 коп. боргу по процентах, 15444 грн. 91 коп. пені по кредиту і процентах, 31173 грн. 09 коп. витрат по оплаті судового збору згідно рішення Господарського суду Херсонської області від 09.01.2014 по справі №923/1628/13 за позовом Первісного кредитора до Боржника про стягнення 1558654 грн. 61 коп.

Відповідно до п. 3 Договору, за відступлене право вимоги за цим Договором Новий кредитор сплачує Первісному кредитору грошову суму в розмірі 200 000 грн 00 коп.

Між ТОВ «Фінансова компанія «Адамант» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Тандем - Ф» 11 березня 2016 року було укладено Договір про відступлення права вимоги (переведення боргу), відповідно до якого відповідач-2 передає а відповідач-1 приймає, право вимоги за Договором невідновлювальної кредитної лінії №12.2. 119 від 06.07.2007 з урахуванням Додаткової угоди №1 від 31.03.2009, Додаткової угоди №2 від 21.10.2008, додаткової угоди №3 від 31.08.2009, додаткової угоди №4 від 31.12.2010, укладеним між ПАТ «Укрсоцбанк» та ТОВ «Квіти Херсона».

Відповідно до п. 1.3. даного Договору, до відповідача-1 переходять всі права Первісного кредитора, які були переуступлені ним на користь відповідача-2 за ОСОБА_7 договором, в повному обсязі та на умовах, які існували на момент відступлення права вимоги, включаючи право вимоги повернення отриманих Боржником грошових коштів, право вимоги отримання нарахованих та несплачених процентів, пені, штрафних санкцій в розмірах, передбачених кредитним договором, інших платежів, передбачених ОСОБА_7 договором та діючим законодавством України.

Відповідно до п.1.4. договору до відповідача-1 переходять всі права Первісного кредитора за ОСОБА_7 договором в повному обсязі та на умовах, які існували на момент відступлення права вимоги, включаючи, право вимоги повернення отриманих коштів, право вимоги отримання нарахованих та несплачених процентів в розмірі, передбаченому кредитним договором, інші платежі, передбачені умовами ОСОБА_7 договором та діючим законодавством України.

За п.1.5. договору станом па день укладення та підписання даного Договору заборгованість Боржника перед відповідачем-2 становить:

- згідно Кредитного договору - 2 498 502 (два мільйони чотириста дев'яносто вісім тисяч п'ятсот дві) гривні 26 копійок, з них;

- за кредитом 1 311 614 (один мільйон триста одинадцять тисяч шістсот чотирнадцять) гривень 44 копійки;

- за нарахованими процентами 1 186 887 (один мільйон сто вісімдесят шість тисяч вісімсот вісімдесят сім) гривень 82 копійки;

Розмір пені і штрафних санкцій розраховується відповідно до умов Кредитного договору.

Відповідно до п. 2.1. Договору, за відступлене право вимоги визначене розділом 1 Договору відповідач-1 сплачує відповідачу-2 грошові кошти у сумі 201 000 тисяча гривень 00 копійок.

Дізнавшись, про укладення Договору про відступлення прав вимоги від 23.02.2016 з врахуванням всіх умов ТОВ "Квіти Херсона" прийшов до висновку, що відбулася фактична заміна кредитора між первісним кредитором ПАТ «Укрсоцбанк» та новим кредитором ГОВ «Фінансова компанія «Адамант» за Договором невідновлюваної кредитної лінії №12.2-119 від 06.07.2007 укладеного між ПАТ «Укрсоцбанк» та ТОВ «Квіти Херсона».

Дізнавшись про укладення Договору про відступлення прав вимоги (переведення боргу) від 11.03.2016 ТОВ "Квіти Херсона" дійшов до висновку, що первісний кредитор ТОВ «Фінансова компанія «Адамант» уступило грошову вимогу до боржника - ТОВ «Квіти Херсона» в обмін на грошові кошти, які новий кредитор ТОВ «Тандем Ф» зобов'язалося сплатити останньому, тобто за умовами Договору про відступлення права вимоги фактично відбулося фінансування однієї особи іншою за рахунок передачі останній грошової вимоги до третьої особи (боржника) за Договором невідновлюваної кредитної лінії №12.2-119 від 06.07.2007 укладеного між ПАТ «Укрсоцбанк» та ТОВ «Квіти Херсона».

Позивач не є безпосередньою стороною спірного правочину, але вважає що укладення спірного договору порушує законні права та інтереси позивача, оскільки унеможливлює належне виконання сторонами первісного Договору кредиту, обмежує позивача у його правах, а також сам оспорюваний договір суперечить вимогам чинною законодавства як за своїм змістом, так і за правомочністю його сторін, тому, враховуючи вимоги сі. ст. 215, 216 ЦК України, ТОВ "Квіти Херсона" звернувся до суду з позовом про визнання договору від 11.03.2016, укладеного між відповідачами про відступлення права вимоги (переведення боргу) недійсним як оспорюваного правочину.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує нормами статей, викладених в главі 73 ЦК України, зокрема, ст.1077, 1079, 203,215 ЦК України, Законом України "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг", а також правовою позицією, висловленою у постанові Верховного Суду України від 13 квітня 2016 року та 25 травня 2016 року.

Позивач вважає, що оспорюваний договір є договором факторінгу, правовідносини, якого урегульовані, зокрема ст. 1077 ЦК України.

Відповідно до статті 1077 ЦК за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов'язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов'язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

При цьому якщо за умовами договору факторингу фінансування клієнта здійснюється шляхом купівлі в нього фактором права грошової вимоги, фактор набуває права на всі суми, які він одержить від боржника на виконання вимоги, а клієнт не відповідає перед фактором, якщо одержані ним суми є меншими від суми, сплаченої фактором клієнтові (частина перша статті 1084 ЦК).

Позивач доводить, що аналогічне положення наведено і в пункті 3.5. Договору про відступлення права вимоги (переведення боргу), за змістом якого сторони погодили, що відповідач-2 відповідає перед відповідачем-1 за недійсність переданої вимоги, але не відповідає за невиконання Боржником свого обов'язку.

Згідно з частиною першою статті 1054 ЦК за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Позивач зазначає, що кредитодавцем за кредитним договором може бути банк або інша фінансова установа.

Позивач вважає, що стосовно суб'єктного складу таких правовідносин що містяться в спірному Договорі має бути банк або інша фінансова установа, яка відповідно до закону має право здійснювати фінансові операції. Такий суб'єктний склад договору передбачений за частиною третьою статті 1079 ЦК зазначено, що фактором (як і кредитодавцем у кредитному договорі згідно з частиною першою статті 1054 ЦК).

Позивач звертає увагу суду, що за визначенням термінів, наведеним у пункті 1 частини першої статті 1 Закону України "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг" (далі Закон), фінансова установа - це юридична особа, яка відповідно до закону надає одну або декілька фінансових послуг, а також інші послуги (операції), пов'язані з наданням фінансових послуг, у випадках, прямо визначених законом, та внесена до відповідного реєстру в установленому законом порядку. Фінансова послуга - операції з фінансовими активами, що здійснюються в інтересах третіх осіб за власний рахунок чи за рахунок цих осіб, а у випадках, передбачених законодавством - і за рахунок залучених від інших осіб фінансових активів (пункт 5 частини першої статті 1 Закону).

За змістом частини першої статті 4 Закону факторинг є фінансовою послугою.

При цьому частинами першою, другою статті 7 Закону передбачено, що юридична особа, яка має намір надавати фінансові послуги, зобов'язана звернутися до відповідного органу державного регулювання ринків фінансових послуг протягом тридцяти календарних днів з дати державної реєстрації для включення її до державного реєстру фінансових установ.

У разі якщо відповідно до закону надання певних фінансових послуг потребує ліцензування, фінансова установа має право на здійснення таких послуг лише після отримання відповідних ліцензій.

Позивач доводить, що у відповідача-1 відсутня будь-яка фінансова ліцензія чи будь-який інший дозвіл на вчинення/надання послуг факторингу, тому він вчинив правочин з надання послуг факторингу, а саме набув право вимоги за Договором невідновлювальної кредитної лінії №12.2. - 119 від 06.07.2007 з урахуванням Додаткової угоди №1 від 31.03.2009, Додаткової угоди №2 від 21.10.2008, додаткової угоди №3 від 31.08.2009, додаткової угоди №4 від 31.12.2010, укладеним між ПАТ «Укрсоцбанк» та ТОВ «Квіти Херсона», не маючи належної правосуб'єктності бути учасником, тобто він не може бути стороною таких правовідносин.

Позивач також доводить, що відповідачем-1 було порушено норми ст. 1082 ЦК України та умови п. 3.3. самого Договору, оскільки він не повідомив належним чином позивача про те, що відбулося відступлення права вимоги за кредитним договором, позивач пояснив, що він дізнався про відступлення вимоги лише після отримання ухвали Господарського суду Херсонської області від 22 березня 2016 року по справі 923/1628/13. за заявою ПАТ «Укрсоцбанк» та ТОВ «Тандем-Ф» про заміну сторони виконавчого провадження.

Позивач доводить, що спірний договір порушує його законні права. Зокрема, неналежна правомочність відповідача-1 обмежує позивача в його правах, оскільки відповідач-1 не є фінансовою установою і не має відповідних передбачених законом повноважень. Позивач не може звернутися до відповідача-1 з пропозицією рефінансування чи реструктуризації кредиту, чи про отримання розширеної виписки по своєму рахунку, бо відповідач-1 не має відкритого у себе рахунку позивача. Позивач зазначає, що усі ці обмеження порушують права позивача як користувача фінансовою послугою. Позивач вважає, що така сумнівна і не добросовісна діяльність відповідача-1 призводить до порушення норм публічного порядку, і містить ознаки ухиляння від оподаткування.

Вирішуючи спір по суті суд зазначає, що у відповідності до п.2.1 Постанови Пленуму ВГСУ від 29.05.2013 №11 "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними" правочин може бути визнаний недійсним з підстав, передбачених законом. Загальні підстави і наслідки недійсності правочинів (господарських договорів) встановлені статтями 215, 216 ЦК України, статтями 207, 208 ГК України. Правила, встановлені цими нормами, повинні застосовуватися господарськими судами в усіх випадках, коли правочин вчинений з порушенням загальних вимог частин першої - третьої, п'ятої статті 203 ЦК України.

При зверненні з позовом позивач посилався на ч.1 ст. 215 ЦК України, як на підставу визнання недійсним договору від 11.03.2016.

Згідно ч.1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, пятою та шостою статті 203 ЦК України.

Згідно з частиною першою статті 203 ЦК зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Таким чином, звертаючись з позовом про визнання недійсним оспорюваного ним договору від 11.03.2016, позивач має довести наявність тих обставин, з якими закон повязує визнання договору недійсним і настання відповідних наслідків, а саме: невідповідність змісту договору вимогам закону, недодержання встановленої законом форми договору, неправоздатність сторін за договором, а також у чому конкретно полягає неправомірність дій сторони (сторін) при його укладенні.

Відповідно до ст.32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін.

Відповідно до ст. 33 ГПК У країни кожна сторона повинна довести ті обставини на які посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Статтями 12, 627, 628 ЦК України, ст. 180 ГК України передбачений принцип свободи договору, яким гарантовано відсутність зовнішнього впливу інших осіб на учасників договору та їх право вільно, на власний розсуд розпоряджатися своїми цивільними правами при укладенні правочинів.

Позивач доводить, що спірний договір є договором факторінгу, тому він укладений з порушенням чинного законодавства, зокрема, відповідач-1 немає будь-якої фінансової ліцензії чи будь якого іншого дозволу на вчинення/надання послуг факторингу.

Відповідачі доводять, що спірний договір є договором уступки вимоги (цесії), та не потребує наявність фінансової ліцензії.

Суд констатує, що рішення у справі має ґрунтуватись на правовому аналізі особливостей, передбачених чинним законодавством щодо укладення договору уступки вимоги та договору факторінгу. Правовідносини, які виникають із укладення договору уступки вимоги урегульовані ст.513-519 ЦК України. Правовідносини, які витікають із договору факторінгу урегульовані ст.1077-1086 ЦК України.

Якщо за змістом ст.513-519 ЦК України відступлення права вимоги не обмежуються вимогами до сторін договору, то відповідно до ст.1079 цього ж Кодексу особи, які є сторонами у договорі факторингу повинні відповідати наступним вимогам:

- клієнтом у договорі факторингу може бути фізична або юридична особа, яка є суб'єктом підприємницької діляльності;

- фактором може бути банк або інша фінансова установа, яка відповідно до закону має право здійснювати факторингові операції.

В той же час операції по відстпленню права вимоги і факторингу є досить ідентичними.

Аналіз особливостей зазначених правочинів надає можливість їх відрізняти.

Так, за договором уступки вимоги передачею належних прав кредитору може бути здійснено як на підставі договору так і за законом. За договором факторінгу зобов'язання мають тільки договірний характер. За договором уступки вимоги предметом цесії є безпосередньо передача права вимоги. В той час як за договором факторінгу є фінансування однієї особи іншою за рахунок передачі останньому грошової вимоги цієї особи до третьої особи. За договором уступки вимоги відступається тільки право вимоги, а за договором факторінгу поряд з уступкою права вимоги сторонами здійснюється ряд дій безпосередньо з нею не пов'язаних (ведення обліку, юридичні послуги). За договором уступки вимоги грошові кошти передаються новим кредитором першопочатковому кредитору в оплату придбаного майнового права, вимога може мати будь-який характер. За договором факторінгу грошова вимога уступається в обмін на кошти або передається в якості забезпечення виконання зобов'язань по іншому договору, вимога повинна мати тільки грошовий характер. За договором уступки вимоги поступається право, яке в момент укладення угоди про його уступку вже належить кредитору на підставі зобов'язання, повернення сум отриманих новим кредитором від боржника не передбачено. За договором факторінгу передбачена можливість уступки права на отримання грошових коштів, яке вже існує або виникне в майбутньому, фінансовий агент за певних умов зобов'язаний повернути отриманні від боржника суми. За договором уступки вимоги згода боржника не потрібна, якщо інше не встановлено договором, боржник вправі висунути проти нового кредитора всі вимоги, які виникли у нього відносно первісного кредитора. За договором факторінгу передача грошових коштів на підставі фінансування не потребує згоди боржника в будь-якому випадку, боржник вправі висувати проти нового кредитора тільки грошові вимоги.

Із аналізу приведеного чинного законодавства та вивчення умов спірного договору від 11.03.2016 суд дійшов до висновку, що за своєю природою він є договір уступка вимог, виходячи із наступного.

У відповідності до частини 1 статті 173 Господарського кодексу України господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктами господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона) зобов'язаний вчинити певну дію господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), а інший суб'єкт (управнена сторона) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку. В свою чергу, за частиною 1 статті 174 того ж Кодексу господарські зобовязанні виникають серед іншого з господарського договору.

Істотні умови господарського договору визначені статтею 180 ГК України. Так, за положеннями цієї норми зміст господарського договору становлять умови договору, визначені угодою його сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення господарських зобов'язань, як погоджені сторонами, так і ті, що приймаються ними як обов'язкові умови договору відповідно до законодавства.

Відповідно до п.1 ст.512 ЦК України кредитор у зобов'язанні може бути змінений, зокрема переданням ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Договір факторингу є одним із випадків відступлення права вимоги (фінансування під відступлення права грошової вимоги), за умови якої одна сторона (фактор) передає або зобов'язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов'язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника)

Згідно ч. 1 ст. 1077 ЦК України, за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов'язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов'язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Однією з відмінних ознак факторингу від інших видів відступлення права вимоги, як витікає із вищеприведеного аналізу договорів, є передача грошових коштів в розпорядження за плату, тобто взамін права вимоги клієнт отримує послугу, що полягає у передачі фактором грошових коштів у розпорядження клієнта на певний час, з обов'язком повернення цих коштів та оплати часу користування ними (глава 73 ЦК України).

Судом встановлено, що 11 березня 2016 року між ТОВ «Фінансова компанія «Адамант» та ТОВ «Тандем-Ф» укладено Договір про відступлення права вимоги (Переведення боргу), згідно якого ТОВ «Тандем-Ф» прийняло право вимоги за Договором невідновлюваної кредитної лінії № 12.2-119 від 06.07.2007 (з урахуванням додаткових угод), укладеного між ПАТ «Укрсоцбанк» (м. Київ, вул. Ковпака, буд. 29, ) та ТОВ «Квіти Херсона» (м. Херсон, селище Янтарне, вул. Казацька, буд. 18, ).

Судом встановлено, що договором про відступлення права вимоги, укладеного 11 березня 2016 року між ТОВ «Фінансова компанія «Адамант» та ТОВ «Тандем-Ф», передбачено, що право вимоги, яке було передано від ТОВ «Фінансова компанія «Адамант» до ТОВ «Тандем-Ф», визнане в п. 1.1 Договору, набуто ТОВ «Фінансова компанія «Адамант» на підставі Договору про відступлення права вимоги за Договором невідновлюваної лінії № 12.2-119 від 06.07.2007, укладеним між ТОВ «Фінансова компанія «Адамант» та ПАТ «Укрсоцбанк 23 лютого 2016 року, згідно вимог саме ст.ст. 6,11,512-519,627,629 Цивільного кодексу України.

Договір про відступлення права вимоги (Переведення боргу) від 11 березня 2016 року чітко передбачає купівлю-продаж права вимоги за зобов'язанням від ТОВ «Фінансова компанія «Адамант» до ТОВ «Тандем-Ф» за певну суму грошових коштів, яка являється платою по договору та не підлягає поверненню.

Відповідно до вищезазначених умов спірного договору, ТОВ «Тандем-Ф» сплатило грошові кошти ТОВ «Фінансовій компанії «Адамант», у якості оплати за відступлене право вимоги, а не надало їх в користування (розпорядження) ТОВ «Фінансова компанія «Адамант» за плату (винагороду). Також, умовами договору не передбачено повернення грошових коштів ТОВ «Тандем-Ф» від ТОВ «Фінансова компанія «Адамант».

Враховуючи зазначене, спірний договір - не є договором факторингу згідно вимог ст. 1077 ЦК України, оскільки його умови не передбачають надання жодних фінансових послуг (послуг факторингу), умов щодо надання грошових коштів в розпорядження під переведення боргу (відступлення права вимоги), умов щодо повернення коштів.

Таким чином, умови спірного договору не відповідають умовам договору факторінгу.

Право вимоги виникло за Договором невідновлюваної лінії № 12.2-119 від 06.07.2007, укладеного між ПАТ «Укрсоцбанк» та ТОВ «Квіти Херсона» в простій письмовій формі.

Статтею 514 ЦК України передбачено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Судом встановлено, що станом на день укладання спірного правочину ТОВ «Фінансова компанія «Адамант» володіла правом вимоги щодо сплати грошових коштів та збитків за їх несвоєчасне повернення від ТОВ «Квіти Херсона», згідно умов Договору невідновлювальної кредитної лінії № 12.2-119 від 06.07.2007, укладеного між ПАТ «Укрсоцбанк» та ТОВ «Квіти Херсона».

Статтею 515 ЦК України визначено, що заміна кредитора не допускається у зобов'язаннях, нерозривно пов'язаних з особою кредитора, зокрема у зобов'язаннях про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю.

Спірний правочин не підпадає під вимоги визначені статтею 515 ЦКУ, з огляду на що переведення права вимоги за Договором невідновлюваної кредитної лінії № 12.2-119 від 06.07.2007, укладеного між ПАТ «Укрсоцбанк» та ТОВ «Квіти Херсона» було можливим.

Згідно статті 516 ЦК України заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про зміну кредитора у зобов'язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків.

Судом встановлено, що 11.03.2016 ТОВ «Квіти Херсона» в особі директора ОСОБА_6 особисто під розписку отримано повідомлення вих. № 05/16 від 11 березня 2016 року від ТОВ «Фінансова компанія «Адамант» про заміну кредитора в зобов'язанні - Договорі не відновлюваної кредитної лінії № 12.2-119 від 06.07.2007, укладеного між ПАТ «Укрсоцбанк» та ТОВ «Квіти Херсона», на нового кредитора ТОВ «Тандем-Ф».

Статтею 517 ЦК України передбачено, що первісний кредитор у зобов'язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення; боржник має право не виконувати свого обов'язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов'язанні.

Судом встановлено, що згідно розділу 2 Договору про відступлення права вимоги (Переведення боргу) від 11 березня 2016 року, право вимоги вважається відступленим від ТОВ «Фінансова компанія «Адамант» до ТОВ «Тандем-Ф» після підписання Договору та передачі усіх підтверджуючих документів визначених п. 1.6 Договору.

Судом встановлено, що згідно ОСОБА_3 приймання-передачі документів до Договору від 11 березня 2016 року про відступлення права вимоги ТОВ «Фінансова компанія «Адамант» передало, а ТОВ «Тандем-Ф» прийняло оригінали документів, які засвідчують право вимоги за Договором № 12.2-119 від 06.07.2007, укладеного між ПАТ «Укрсоцбанк» та ТОВ «Квіти Херсона». Відповідач-1 пояснив в ході розгляду справи, що окремо ТОВ «Тандем-Ф» отримало п'ять томів матеріалів кредитної справи ТОВ«Квіти Херсона» № 12.2-119 від 06.07.2007, згідно вищезазначеного кредитного договору.

Тобто, при укладенні Договору про відступлення права вимоги від 11 березня 2016 року, ТОВ «Тандем-Ф» отримало усі належні документи, які засвідчують право вимоги за відповідним зобов'язанням.

За відступлене право вимоги, визначене розділом 1 Договору, ТОВ «Тандем - Ф» сплатило на банківський рахунок ТОВ «Фінансова компанія «Адамант» грошові кошти у сумі 201 000,00 грн.

Судом встановлено, що свої грошові зобов'язання відповідач-1 перед відповідачем-2 виконав у повному обсязі.

Тобто, при укладенні спірного правочину, ТОВ «Тандем-Ф» отримало, усі належні документи, які засвідчують право вимоги за відповідним зобов'язанням та сплатило грошові кошти у сумі 201 000грн.

Після переходу права вимоги від ТОВ «Фінансова компанія «Адамант» до ТОВ «Тандем-Ф», останній стає кредитором по відношенню до ТОВ «Квіти Херсона» та набуває відповідне право вимоги за ОСОБА_7 договором.

Після укладення спірного договору відповідач-1 скористався своїм правом нового кредитора, про що свідчать ухвала Господарського суду Херсонської області у справі №923/1628/13 від 05.04.2016 про проведення процесуального правонаступництво у виконавчому провадженні (т.1 арк.108-109) та рішення Господарського суду Херсонської області від 08.07.2016 у справі № 923/558/16 (т.1 арк.110). В зазначених справах відповідач - ТОВ " Квіти Херсона" не надавали будь-яких заперечень щодо повноважень нового кредитора.

Таким чином, суд прийшов до висновку, що сторони уклали спірний правочин та вчинили дії щодо його виконання у відповідності до норм ст.512-517 ЦК України, будь-які порушення чинного законодавства не встановлено.

Статтею 15 ЦК України також передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизначення або оспорювання. Під захистом слід розуміти дії уповноваженої особи, а також діяльність органів та осіб, які у передбаченому законом порядку зобов'язані вжити заходів до поновлення порушеного, оспорюваного чи невизнаного цивільного права.

Статтею 1 ГПК України встановлено, що підприємства, установи, організації, інші юридичні особи, мають право звернутися до господарського суду згідно із встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів.

Під порушенням слід розуміти такий стан суб'єктивного права, при якому воно зазнало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок якого суб'єктивне право уповноваженої особи зазнало зменшення або ліквідації як такого. Порушення права пов'язане з позбавленням його носія можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково.

Зазначені вище чинні норми права передбачають необхідність доведення наявності порушень прав і інтересів позивача при його звернені з позовом до господарського суду.

Відповідно до п.2.10 Постанови Пленуму ВГСУ від 29.05.2013 №11 " Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними" якщо чинне законодавство прямо не визначає кола осіб, які можуть бути позивачами у справах, пов'язаних з визнанням правочинів недійсними, господарському суду для вирішення питання про прийняття позовної заяви слід керуватися правилами статей 1 і 2 ГПК. Отже, крім учасників правочину (сторін за договором), а в передбачених законом випадках - прокурора, державних та інших органів позивачем у справі може бути будь-яке підприємство, установа, організація, а також фізична особа, чиї права та охоронювані законом інтереси порушує цей правочин.

Суд вивчивши, наведені позивачем в позовній заяві докази порушення спірним правочином його прав, прийшов до висновку, що їх до уваги не можливо прийняти, оскільки вони не доводять фактичного порушення прав позивача, а є наслідком юридичного аналізу прав Боржника, які витікають із кредитних правовідносин. Позивач не надав доказів звернень до відповідача-1 з пропозицією щодо рефінансування або реструкторизації кредитного боргу чи отримання розширену виписку по своєму рахунку.

Крім того, як витікає із матеріалів справи, кредитний борг, який витікає із кредитного договору № 12.2-119 від 06.07.2007 був предметом розгляду господарської справи № 923/1628/13, де досліджувався розмір цього боргу, рішення про стягнення встановленого судом розміру кредитного боргу на день розгляду справи перебуває на виконанні в органах Державної виконавчої служби. Судом роз'яснено, що позивач в межах прав Боржника, визначених Законом України "Про виконавче провадження", може реалізувати наміри щодо відстрочки, розстрочки рішення або укладення мирової угоди з відповідачем-1, який є за виконавчим провадженням Стягувачем.

На підставі викладеного, суд відмовляє у задоволенні позовних вимог, оскільки позивач, який не є стороною у спірному договорі не довів, що цей правочин порушує його права та в ході розгляду справи було встановлено, що спірний договір укладено у відповідності до чинного законодавства, яке регулює правовідносини, які витікають із договору про уступку вимоги.

Суд не приймає до уваги доводи відповідача-1 щодо відсутності повноважень у керівника ТОВ " Квіти Херсона "- ОСОБА_1, оскільки не надано доказів, що на день звернення до суду або винесення рішення у справі існує судовий акт, який ці обставини доводить.

Судові витрати відповідно до ст. 49 ГПК України покладаються на позивача.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.44, 49, 82-85 ГПК України, господарський суд

в и р і ш и в:

Відмовити у задоволенні позовних вимог.

Повне рішення складено 25.11.2016

Суддя Л.М. Немченко