РІШЕННЯ

"01" грудня 2016 р.Справа № 921/48/13-г

Господарський суд Тернопільської області

у складі судді Андрусик Н.О.

розглянув матеріали справи

за позовом: товариства з обмеженою відповідальністю "Тернопільоптторг", м.Тернопіль

до відповідача: Тернопільської обєднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Тернопільській області, м. Тернопіль

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: Тернопільської філії товариства з обмеженою відповідальністю "Золотий Екватор", м.Тернопіль

про визнання права власності на майно та витребування його з чужого незаконного володіння,

за участю представників:

позивача: ОСОБА_1, довіреність №б/н від 01.03.2016р.;

відповідача: не зявився;

третьої особи: не зявився.

В розпочатому судовому засіданні представнику позивача роз'яснено процесуальні права та обов'язки, передбачені ст.ст.20, 22, 811 ГПК України.

У звязку з відсутністю письмових клопотань сторін, фіксація судового процесу технічними засобами в порядку ст.811 ГПК України не здійснювалася.

Позивач - товариство з обмеженою відповідальністю "Тернопільоптторг", м.Тернопіль, звернувся у січні 2013 року до господарського суду Тернопільської області з позовом до Тернопільської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Тернопільській області, м.Тернопіль, про визнання права власності на майно - бензин автомобільний марки А-92 у кількості 10821,46 літрів, вартістю 114707,47грн та бензин автомобільний марки А-95 у кількості 8599,34 літрів, вартістю 93732,81грн, та витребування його з чужого незаконного володіння.

Дана справа перебуває на новому розгляді.

Рішенням господарського суду Тернопільської області від 04.06.2015р. (суддя Бурда Н.М.) позов задоволено: 1) визнано за ТОВ "Тернопільоптторг" (вул.Чехова, 8, м.Тернопіль, ) право власності на майно - бензин автомобільний марки А-92 у кількості 10821,46 літрів вартістю 114707грн 47коп. та бензин автомобільний марки А-95 у кількості 8599,34 літрів вартістю 93732грн 81коп.; 2) витребувано майно - бензин автомобільний марки А-92 у кількості 10821,46 літрів, вартістю 114707грн 47коп. та бензин автомобільний марки А-95 у кількості 8599,34 літрів, вартістю 93732грн 81 коп. у Тернопільської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Тернопільській області (вул. Білецька, 1, м.Тернопіль, ) та передано Товариству з обмеженою відповідальністю "Тернопільоптторг" (м.Тернопіль, вул.Чехова, 8, ).

Постановою Львівського апеляційного господарського суду від 15.12.2015р. рішення місцевого господарського суду від 04.06.2015р. скасовано. В позові щодо визнання права власності відмовлено; в частині вимог про витребування майна - провадження у справі припинено.

Постановою Вищого Господарського Суду України від 12.09.2016р. рішення місцевого суду від 04.06.2015р. та постанову суду апеляційної інстанції 15.12.2015р. скасовано, а справу передано на новий розгляд до господарського суду Тернопільської області.

В результаті проведеного автоматизованого розподілу (протокол автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 06.10.2016 року) матеріали справи №921/48/13-г передано на розгляд судді Андрусик Н.О.

Ухвалою суду від 07.10.2016р. матеріали справи №921/48/13-г прийнято до свого провадження, розгляд справи призначено на 27.10.2016р, з подальшим відкладенням судових засідань на 08.11.2016р., 17.11.2016р. та 01.12.2016 року, зважаючи на відсутність представників сторін в судовому засіданні, неподання ними витребуваних судом документів, неявкою в судові засідання представників третьої особи, необхідністю вчинення процесуальних дій по виключенню прокуратури міста Тернополя з числа учасників провадження у справі згідно поданої заяви.

В судовому засіданні 17.11.2016р. та 01.12.2016р. позивачем надано письмові пояснення та додаткові докази (вх.№19846 від 17.11.2016р., №19874 від 17.11.2016р., №20782 від 01.12.2016р.). Представник позивача просив позовні вимоги задовольнити в повному обсязі з підстав наведених у позові та в додаткових поясненнях. Звертає увагу суду, що станом на день розгляду спору адміністративний арешт не скасовано, арештоване спірне майно перебуває на зберіганні у третьої особи, не підтвердження особи власника майна є перешкодою, зокрема, у його поверненні із зберігання. Крім того, просить врахувати, що висновки проведених експертиз встановили, що дані нафтопродукти відповідають по якості вимогам ДСТУ 4063-2001 "Бензини автомобільні. Технічні умови" і належать позивачу, що підтверджується первинними документами на поставку бензину на АЗС. Контроль якості нафтопродуктів не є прерогативою контролюючого органу, а Інспекції з питань захисту прав споживачів; у постанові Львівського апеляційного адміністративного суду по справі №2-а/819/47/13 спростовано твердження відповідача про необлікованість нафтопродуктів. Жодного рішення щодо визнання арештованого майна безхазяйним - немає, а тому просить задоволити позовні вимоги та вилучити із незаконного володіння належне позивачу майно.

Відповідач проти позовних вимог заперечив, з підстав, викладених у поданому 17.11.2016 року відзиві, зокрема зазначивши, що рішенням від 29.12.2012р. №2/29687 про накладення адміністративного арешту на спірне майно, Тернопільською ОДПІ арештовано безхазяйне майно. Даний висновок ґрунтувався на проведених центральним митним управлінням лабораторних досліджень та експертної роботи державної митної служби України від 28.12.2012 року №19/2-12.3/100068 дослідженнях, зроблених на запит ДПС України №7532/0/51-12/19-6016 від 25.12.2012 року, де за результатами проведених випробувань бензину автомобільного А-95 та А-92 , отриманого з резервуарів АЗС №19 по вул.Протасевича в м.Тернополі надано висновок про невідповідність даного товару вимогам ДСТУ 4063- 2001 "Бензини автомобільні, Технічні умови" за показниками, концентрація фактичних смол", а саме: згідно ДСТУ 4063-2001 допустима норма концентрації фактичних смол мг. на 100см.куб. бензину на місці споживання для бензинів А-92 та А-95 повинна становити не більше 10. В результаті проведення лабораторних досліджень встановлено наступні концентрації, бензин А-95 -12,4, бензин А-92-14,7.

Представлені позивачем паспорти якості на вищезгадані види палива: А95 ДСТУ4063-2001 та А-92 ДСТУ 4063-2001 не відповідають Інструкції про порядок приймання, транспортування, зберігання, відпуску та обліку нафти і нафтопродуктів на підприємствах і організаціях України, затвердженій наказами Міністерства палива та енергетики України, Міністерства економіки України, Міністерства транспорту та зв'язку України, Державного комітету України з питань технічного регулювання та споживчої політики від 20.05.2008р. №281/171/578/155, чим порушено правила торгівлі нафтопродуктами.

Також відповідач просить врахувати, що адміністративним судом досліджувалося питання наявності будь-яких прав на вищевказані нафтопродукти у позивача, і, як наслідок, безпідставність їх вилучення, та прийнято вмотивоване рішення про правомірність арешту податковим органом безхазяйного майна.

Враховуючи вищезазначене, представник відповідача вважає, що питання, яке є предметом даного позову, по суті вже досліджувалося адміністративним судом та вирішено на користь податкового органу. А позивач, в рамках наданих в адміністративній справі пояснень, фактично визнав безхазяйність речі. Посилається на норми ГПК України, де передбачено недопущення розгляду справи, яка вже розглядалася компетентним органом з того ж предмету чи підстав.

Представник відповідача в судове засідання не прибув. Втім, через канцелярію господарського суду подав клопотання без номеру та дати (вх.№20777 від 01.12.2016р.) про відкладення судового засідання на іншу дату по причині неможливості прийняти участь в даному судовому засіданні представника ОДПІ, який супроводжував даний спір у звязку з його участю в іншому судовому засіданні Львівського апеляційного адміністративного суду.

Третя особа участі уповноважених представників у судовому засіданні також не забезпечила, незважаючи на те, що про дату, час та місце розгляду справи була належним чином повідомлена (повідомлення про вручення знаходяться в матеріалах справи).

Відповідно до п.3.9.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України №18 від 26.12.2011 року "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Суд, заслухавши думку присутнього представника позивача, відхиляє подане клопотання про відкладення розгляду справи, зважаючи на його необґрунтованість та у звязку з неподанням доказів, які б підтверджували викладені в ньому обставини щодо участі представника ОДПІ в іншому судовому провадженні, як-от: ухвали суду, повістки про виклик, тощо, а також з огляду на приписи статей 28, 69 ГПК України, згідно з якими приймати участь в судовому засіданні надано не тільки представникам згідно виданих від імені юридичної особи довіреностей, але й безпосередньо керівнику відповідно до установчих документів, та зважаючи на закінчення строку вирішення даного господарського спору (06.12.2016р.), відсутність клопотання про його продовження в порядку ч.3 ст.69 ГПК України та враховуючи можливість здійснити розгляд справи по суті в даному судовому засіданні без участі представника сторони відповідача та третьої особи.

Розглянувши матеріали справи, додатково подані сторонами документи, зясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються доводи та заперечення сторін, суд встановив наступне.

Як стверджує позивач і це випливає з матеріалів справи, у період з 20.12.2012р. по 29.12.2012р. посадовими особами Тернопільської ОДПІ відповідно до виданих направлень №451/22-3, №452/22-3, №453/22-3 та №454/22-3 (терміном дії до 29.12.2012 року) була проведена перевірка АЗС №19, що знаходиться в м.Тернополі по вул.Протасевича, 3 на предмет дотримання субєктами господарювання норм законодавства з питань регулювання обігу готівки, порядку здійснення розрахункових операцій, введення касових операцій, наявності ліцензій, патентів, свідоцтв.

Під час перевірки, працівниками Інспекції з питань захисту прав споживачів у Тернопільській області (разом з якими проводилася перевірка) 20 грудня 2012 року винесено рішення №4 про відбір зразків продукції, згідно якого та у відповідності до ст.14 Закону України "Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності" було здійснено відбір зразків бензину марки А-92 та марки А-95, про що свідчить Акт відбору зразків продукції №000001 від 20.12.2012 року. Відібрані зразки продукції були відправлені до Галицької випробувальної лабораторії ПАТ "Концерн Галнафтогаз" для проведення лабораторних досліджень на предмет відповідності ДСТУ 4063-2001 "Бензини автомобільні. Технічні умови".

Між тим, цього ж дня, Інспекцією з питань захисту прав споживачів у Тернопільській області прийнято рішення за №6 про вжиття обмежувальних (коригувальних) заходів, яким заборонено реалізацію бензину автомобільного марки А-92 та марки А-95 до отримання результатів перевірки.

Після отримання результатів перевірки, Інспекцією з питань захисту прав споживачів у Тернопільській області 29 грудня 2012 року прийнято рішення за №4 про внесення змін до рішення чи скасування рішення, яким скасовано попереднє рішення про заборону реалізації відповідних нафтопродуктів.

Також, 29 грудня 2012 року відповідачем у справі за результатами перевірки складено акт фактичної перевірки №0158/19/19/22/37076604, в якому зафіксовано виявлені порушення п.12 ст.ст.3, 6 Закону України "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг" та зазначено про виявлення бензину автомобільного марки А-92 у кількості 10821,46 літрів та бензину автомобільного марки А-95 у кількості 8599,34 літрів (який не відповідає вимогам ДСТУ 4063-2001), документи щодо якого не представлено, власника не встановлено, вказаний товар не облікований у встановленому законодавством порядку.

На підставі складеного акту №0158/19/19/22/37076604 від 29.12.2012р., представником відповідача 29.12.2012 року складено протокол №2/29687 про тимчасове затримання майна, а саме розчину невстановленого походження із запахом бензину на суму 93773грн та на суму 114707грн, відповідно. Причиною затримання зазначено пункт 94.7 статті 94 Податкового кодексу України, Інструкція про порядок приймання, транспортування, зберігання, відпуску та обліку нафти і нафтопродуктів на підприємствах і організаціях України №281/171/578/155 від 20.05.2008 року та постанова Кабінету Міністрів України "Про затвердження Правил роздрібної торгівлі нафтопродуктами" №1442 від 20.12.1997 року.

На підставі зазначеного протоколу, цього ж дня, ОДПІ прийнято рішення про накладення адміністративного арешту майна, згідно якого накладено тимчасовий адміністративний арешт майна, власник якого не встановлений, що знаходиться за адресою: вул.Протасевича, 3, м.Тернопіль, на загальну суму 208440,00грн.

30.12.2012 року між ТОВ "Золотий Екватор" в особі директора Тернопільської філії ОСОБА_2 (повірений) та Тернопільською обєднаною державною податковою інспекцією Тернопільської області Державної податкової служби в особі заступника начальника ОСОБА_3 (довіритель) укладено договір про відповідальне зберігання, у відповідності до умов якого повірений прийняв на зберігання товарно-матеріальні цінності, а саме: рідину невстановленого походження із запахом бензину, затриману згідно рішення Тернопільської ОДПІ №2 від 30.12.2012р. (А-92), в кількості 8078 літрів (6018кг), орієнтовною вартістю 85626,80грн, ОДПІ №2 від 30.12.2012р. (А-95), в кількості 7920 літрів (6027кг), орієнтовною вартістю 86328грн. Даний договір є чинним з моменту його підписання і діє до моменту витребування майна та його повернення Повіреному (п.п.4.1,4.2 договору).

Позивач стверджує, що він є власником спірного майна, на підтвердження своїх доводів надав договір поставки нафтопродуктів від 01.06.2011 року за №59, укладений між ТОВ "Ріаліз Ойл" та ТОВ "Тернопільоптторг", додаткову угоду до нього від 13.11.2012р. за №00020, товарно-транспортну накладну №014105 від 19.11.2012р., видаткову накладну №00020 від 13.11.2012р.; договір поставки нафтопродуктів №65-11/2012-КП від 29.11.2012р., котрий укладений між ТОВ "Уністрой" та ТОВ "Тернопільоптторг" та додаткову угоду до нього №00019 від 29.11.2012р., товарно-транспортну накладну на відпуск нафтопродуктів (нафти) №014426 від 08.12.2012р., видаткову накладну №00019 від 01.12.2012р., а також договір купівлі-продажу нафтопродуктів №348-2012-НП від 30.11.2012р., укладений між ТОВ "Ріаліз Ойл" та ТОВ "Тернопільоптторг" та додаткову угоду до нього від 30.11.2012 року за №00257, товарно-транспортну накладну №ТР-0007217 від 27.11.2012р., видаткову накладну №00257 від 30.11.2012 року.

Як випливає з матеріалів справи, зокрема, товарно-транспортної накладної №014105 від 19.11.2012р., видаткової накладної №00020 від 13.11.2012р., товарно-транспортної накладної на відпуск нафтопродуктів (нафти) №014426 від 08.12.2012р., видаткової накладної №00019 від 01.12.2012р, товарно-транспортної накладної №ТР-0007217 від 27.11.2012р., видаткової накладної №00257 від 30.11.2012 року, позивачем в листопаді-грудні 2012 року дійсно було отримано бензин автомобільний марки А-95 та А-92 на суму 8660165,01грн, на суму 377485,20 грн, на суму 5106790,15грн.

ТОВ "Тернопільоптторг" звернулося з позовом до Тернопільської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Тернопільській області про визнання права власності на майно бензин автомобільний марки А-92 у кількості 10821,46 літрів, вартістю 114707,47грн та бензин автомобільний марки А-95 у кількості 8599,34 літрів, вартістю 93732,81грн, та витребування його з чужого незаконного володіння, посилаючись на первинні документи, які свідчать про придбання нафтопродуктів та їх отримання за видатковими накладними, товарно-транспортними накладними згідно укладених договорів купівлі-продажу, котрі долучені до позову та були надані відповідачу при проведенні перевірки. З огляду на наведене, вважає помилковим висновок відповідача, що спірне майно є безхазяйним, оскільки, на момент його вилучення за протоколом від 29.12.2012 року не було визнано безхазяйним у встановленому законодавством порядку.

Оцінивши докази, долучені до матеріалів справи, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в сукупності, господарський суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог, виходячи з наступного.

Частиною першою статті 15 ЦК України передбачено право особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

За нормами частини 1 статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Частиною другою наведеної статті Цивільного кодексу передбачені способи захисту цивільних прав та інтересів, серед яких, визнання права (п.1).

Відповідно до статті 392 ЦК України власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Отже, право звернутися до суду з позовом про визнання права власності на підставі ст.392 ЦК України, виникає в особи лише у випадку, якщо це право оспорюється або не визнається іншими особами.

Крім того, у випадку, якщо особа, яка вважає себе власником майна, не може належним чином реалізувати свої правомочності у звязку з наявністю щодо цього права сумнівів або претензій з боку третіх осіб, то відповідно до статті 392 ЦК України права такої особи підлягають захисту шляхом подання позову про визнання права власності на належне цій особі майно (Інформаційний лист Вищого Господарського Суду України №01-06/85/2013 від 22.01.2013 року).

Позивачем у позові про визнання права власності є особа, яка вже є власником. Відповідачем у такому спорі є будь-яка особа, яка сумнівається в належності майна позивачеві або не визнає за ним права здійснювати правомочності власника, або особа, що має до майна власний інтерес.

Відповідно до ч.1 ст.316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно з частинами 1, 2 ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом (ч.ч.1, 2 ст.321 ЦК України).

Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Пунктом 1 частини 2 статті 11 ЦК України визначено, що підставою виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема є договори. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Судом встановлено, що позивач набув право власності на спірне майно за договорами:

- поставки нафтопродуктів №59 від 01.06.2011 року та додаткової угоди до цього договору від 13.11.2012р. за № 00020;

- поставки нафтопродуктів №65-11/2012-КП від 29.11.2012р. та додаткової угоди до нього №00019 від 29.11.2012р., а також

- купівлі-продажу нафтопродуктів №348-2012-НП від 30.11.2012р. та додаткової угоди до нього від 30.11.2012 року за №00257, укладеними між Товариством з обмеженою відповідальністю "Ріаліз Ойл", товариством з обмеженою відповідальністю "Уністрой" (в тексті договорів постачальник, продавець) та позивачем - товариством з обмеженою відповідальністю "Тернопільоптторг" (в тексті договорів - покупець).

Частиною 1 ст.334 ЦК України передбачено, що право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом. Переданням майна вважається вручення його набувачеві або перевізникові, організації зв'язку тощо для відправлення, пересилання набувачеві майна, відчуженого без зобов'язання доставки.

Відповідно до п.4.6 Договорів поставки товар вважається поставленим постачальником та прийнятим покупцем, а право власності на товар вважається таким, що перейшло від постачальника до покупця в момент підписання видаткової накладної або акту приймання-передачі товару.

В матеріалах справи містяться копії видаткових накладних №00020 від 13.11.2012р.; №00019 від 01.12.2012р., №00257 від 30.11.2012 року на загальну суму поставлених нафтопродуктів 14144440,36грн, в тому числі бензину автомобільного А-95 (170,4т вартістю 1944713,7грн без ПДВ) та бензину автомобільного А-92 (346,43т вартістю 3913813,94грн без ПДВ). Вказані накладні підписані представниками обох сторін, що підтверджує факт переходу права власності на майно від постачальника до покупця (позивача у справі).

Разом з тим, у матеріалах справи містяться і копії товарно-транспортних накладних на відпуск нафтопродуктів №014105 від 19.11.2012р., №014426 від 08.12.2012р., №ТР-0007217 від 27.11.2012 року, пункт розвантаження в яких зазначений: "ТОВ "Тернопільоптторг" АЗС №19 м.Тернопіль, вул.Протасевича, 3".

При вилученні у позивача спірного майна, Тернопільська ОДПІ посилалася на факт безхазяйності даного майна, оскільки при проведенні фактичної перевірки, яка оформлена актом №0158/19/19/22/37076604 від 29.12.2012 року встановлено, що бензин автомобільний марки А-92, отриманий з резервуару №2 та бензин автомобільний марки А-95, отриманий з резервуару №3 не відповідає вимогам ДСТУ 4063-2001 "Бензини автомобільні. Технічні умови" за показниками "концентрація фактичних смол", не відповідає представленим до перевірки прихідним документам щодо походження бензину та власника якого не встановлено, товари не обліковані у встановленому законом порядку та містять ознаки безгосподарного.

Статтею 335 ЦК України передбачено, що безхазяйною є річ, яка не має власника або власник якої невідомий.

Виходячи з аналізу вищенаведеної норми закону та висновків ДПІ, зафіксованих в акті перевірки суд не погоджується з твердженням відповідача про безхазяйність вилученого бензину, оскільки останній було вилучено у конкретної особи - ТОВ "Тернопільоптторг", яке є його власником та власником АЗС №19.

Якість речі (в даному випадку бензину) не може впливати на право власності особи на цю річ. Слід зазначити, що лабораторними дослідженнями не було встановлено, що вилучене податковим органом майно не є бензином. Згідно результатів досліджень проб паливно-мастильних матеріалів, проведеного Центральним митним управлінням лабораторних досліджень та експертної роботи Державної митної служби України (лист вих.№19/2-12.3/10068 від 28.12.2012 року), на які посилається відповідач, свідчить, що надані на дослідження проби (рідина світло-жовтого кольору з характерним запахом нафтопродуктів) лише не відповідають вимогам ДСТУ 4063-2011 "Бензини автомобільні. Технічні умови" за показниками "концентрація фактичних смол", "сумарний вміст ароматичних вуглеводів". Разом з тим, лабораторією не зроблено висновків, що надані на дослідження проби не є бензином.

У статті 346 ЦК України визначено перелік підстав для припинення права власності. Даний перелік не передбачає припинення права власності на підставі актів, виданих державними органами, тобто Тернопільською ОДПІ.

Стаття 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950р., яка спрямована в основному на захист особи від будь-якого посягання держави на право володіти своїм майном, також зобовязує державу вживати необхідних заходів, спрямованих на захист права власності (Рішення у справі "Броньовський проти Польщі"). Відповідно до практики Європейського Суду з прав людини ( рішення у справі "Амюр проти Франції" від 25 червня 1996 року, заява 19776/92, §50) першою та найважливішою вимогою статті 1 Першого протоколу до Конвенції є те, що будь-яке втручання державної влади в право на мирне користування і володіння майном має бути законним; згідно з другим реченням першого пункту позбавлення власності дозволяється лише "на умовах, передбачених законом", а другий пункт передбачає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном шляхом введення в дію "законів".

Факт невизнання податковим органом права власності на нафтопродукти за ТОВ "Тернопільоптторг", а саме бензин автомобільний марки А-92 у кількості 10821,46 літрів та бензин автомобільний марки А-95 у кількості 8599,34 літрів, випливає із акту перевірки №0158/19/19/22/37076604 від 29.12.2012р., на підставі якого прийнято рішення від 29.12.2012р. №2/29683 про накладення адміністративного арешту, як на рідину невідомого походження (з урахуванням листа Центрального митного управління лабораторних досліджень та експертної роботи), а також вбачається з листа-відповіді Тернопільської ОДПІ від 29.01.2013р. №2190/7/19-00, яка знаходиться в матеріалах справи, в якому зазначено, що до майна, яке арештоване згідно рішення від 29.12.2012р. №2/29683 продовжено адміністративний арешт до моменту надання підприємством: "належних доказів про належність арештованого майна до обєктів права власності цієї третьої особи, яке надіслано Вам 08.01.2013 року.", а також випливає з відзиву на позов, котрий підтримано представником відповідача в судових засіданнях.

Матеріалами справи підтверджено, що перевіркою ДПІ було зроблено висновок про те, що бензин автомобільний марки А-95 ДСТУ 4063-2001 в кількості 8599,34 літрів по ціні 10,90грн за один літр та бензин автомобільний марки А-92 ДСТУ 4063-2001 в кількості 10821,46 літрів по ціні 10,60грн за один літр (який було виявлено на АЗС позивача) знаходиться в реалізації без відповідних документів, не відповідає предявленим прихідним документам, не відповідає вимогам ДСТУ 4063-2001 "Бензини автомобільні. Технічні умови" за показниками "концентрація фактичних смол" на загальну суму 20844,28грн.

Між тим, суд враховує, що в матеріалах даної господарської справи є висновок експертів №1907/1908/13-34 від 12.07.2013р. за результатами проведення судової криміналістичної експертизи нафтопродуктів у адміністративній справі №2-а/819/47/13, згідно якого зразки бензину марок А-95 та А-92, які були відібрані на АЗС №19 ТОВ "Тернопільоптторг", за показниками: "сумарний вміст ароматичних вуглеводнів" та "концентрація фактичних смол" відповідають вимогам ДСТУ 4063/2001 "Бензини автомобільні. Технічні умови", а також паспорту якості №368, виданому ПАТ Транснаціональна фінансово-промислова нафтова компанія "Укрнафта" (том ІІ, а.с.79-89).

В такій ситуації лист Центрального митного управління лабораторних досліджень та експертної роботи ДМС України №19/2-12.3/10068 від 28.12.2012 року, який підтверджує факт лабораторного, а не експертного дослідження нафтопродуктів, не може бути безумовним доказом для висновків про якість досліджуваних нафтопродуктів.

Діючим законодавством України не визначено порядку набуття права власності органами податкової служби на майно, власника якого не встановлено.

Постановою Кабінету Міністрів України від 25.08.1998р. №1340 затверджено Порядок "Обліку, зберігання, оцінки конфіскованого та іншого майна, що переходить у власність держави, і розпорядження ним", яким передбачено повноваження органів податкової служби лише щодо безхазяйного майна.

Судом встановлено, що Державна податкова інспекція при здійсненні перевірки щодо дотримання норм законодавства платниками податків не перебувала з позивачем у правовідносинах щодо здійснення ним прав володіння, користування та розпорядження майном, щодо якого заявлено позовні вимоги про визнання права власності, а відтак Державна податкова інспекція не може претендувати на таке право.

Суд звертає увагу, що предметом даного спору є визнання права власності на майно та витребування майна з чужого незаконного володіння, а не відповідність якості бензину державним стандартам, чи його необлікованість. В даному випадку матеріали справи свідчать, що спірне майно (бензин) належить позивачу на підставі договорів та первинних бухгалтерських документів (товарно-транспортних накладних та видаткових накладних) і зазначені обставини були встановлені Львівським апеляційним адміністративним судом при розгляді справи №875/705/15 від 20.04.2016 року, сторонами у якій були ті ж самі сторони, що й у даній справі, а тому не потребують додаткового доведення згідно приписів ст.35 ГПК України.

Так, у постанові апеляційного адміністративного суду зазначено, що "висновок відповідача про безгосподарність бензину А-95 та А-92 ґрунтується не на підставі первинних документів, а лише на припущенні про неякісний бензин. Можлива невідповідність якісних характеристик нафтопродуктів якісним показникам, що були відображені в сертифікатах і паспортах якості не може свідчити про відсутність права власності на них за позивачем.

Матеріалами адміністративної справи підтверджується, що у позивача на час податкової перевірки були наявними документи на спірний бензин, зокрема: - договори поставки нафтопродуктів; - договори купівлі-продажу нафтопродуктів; - додаткові угоди; - товарно-транспортні накладні; - видаткові накладні; - журнал обліку надходжень нафтопродуктів; - сертифікати відповідності та паспорти на бензин.

Таким чином, право власності позивача на нафтопродукти підтверджується первинними документами. Відповідачем не спростовано відсутності у позивача права власності на бензин та не надано на підтвердження зазначеного належних та допустимих доказів".

Статтею 32 ГПК України передбачено, що доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

У відповідності з пунктом 4 частини третьої статті 129 Конституції України та статті 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Враховуючи наведене вище, з огляду на підтвердження позивачем допустимими та належними доказами своє право власності на бензин автомобільний марки А-92 у кількості 10821,46 літрів, вартістю 114707,47грн та бензин автомобільний марки А-95 у кількості 8599,34 літрів, вартістю 93732,81грн та зважаючи на помилковий висновок податкового органу про безхазяйність вказаного бензину, суд вважає вимогу позивача про визнання права власності на бензин обґрунтованою, правомірною, а тому задовольняється судом.

Крім того, позивач просив суд витребувати майно - бензин автомобільний А-95 в кількості 8599,34 літрів та бензин автомобільний А-92 в кількості 10821,46 літрів на загальну суму 208440грн з чужого незаконного володіння.

Відповідно до ст.387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Із рішення №2/29683 від 29.12.2012 року про накладення арешту вбачається, що податковий орган діяв відповідно до приписів пункту 94.7 статті 94 Податкового кодексу України та адміністративний арешт на спірне майно було накладено, враховуючи те, що його власника не встановлено.

Судом встановлено, що у провадженні Тернопільського окружного адміністративного суду перебувала справа №2-а/819/47/13, порушена за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Тернопільоптторг" до Тернопільської ОДПІ Тернопільської області Державної податкової служби, Державної податкової служби у Тернопільській області, про визнання протиправними дій щодо призначення експертизи та накладення адміністративного арешту на майно; визнання протиправними та скасування рішень від 20.12.2012 року про призначення експертизи та рішення від 29.12.2012 року про накладення адміністративного арешту на майно та зобовязання ОДПІ вчинити дії щодо звільнення з тимчасового арешту та повернення вилучених нафтопродуктів на АЗС № 19 ТОВ "Тернопільоптторг".

Постановою Тернопільського окружного адміністративного суду від 23.04.2014 року позов задоволено частково. Визнано протиправним і скасовано рішення Тернопільської об'єднаної державної податкової інспекції Тернопільської області Державної податкової служби про накладення тимчасового адміністративного арешту майна згідно з пунктом 94.7 статті 94 розділу ІІ Податкового кодексу України №2/29683 від 29 грудня 2012 року. Зобов'язано Тернопільську об'єднану державну податкову інспекцію Головного управління Міндоходів у Тернопільській області повернути товариству з обмеженою відповідальністю "Тернопільоптторг" нафтопродукти, а саме: бензин автомобільний А-95 в кількості 8599,34 літрів та бензин автомобільний А-92 в кількості 10821,46 літрів на загальну суму 208440,00 гривень, затриманий та вилучений відповідно до протоколу про тимчасове затримання майна №2/29687 від 29 грудня 2012р. В задоволенні решти позовних вимог - відмовлено.

Постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 23.09.2014 року скасовано постанову місцевого окружного адміністративного суду. В задоволенні позову відмовлено повністю. Дана постанова набрала чинності у встановленому законом порядку, що також не заперечується сторонами по справі.

За даних обставин та в силу положень ст. 12 ГПК України, господарський суд не вправі надавати оцінку діям відповідача щодо здійснення ним повноважень, передбачених п.94.7 ст.94 Податкового кодексу України, оскільки, питання правомірності арешту та вилучення майна позивача, здійснених відповідачем на підставі норм Податкового кодексу України не входить до компетенції господарських судів, а вирішується в порядку адміністративного судочинства і дане право позивачем використано.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.80 ГПК України господарський суд припиняє провадження у справі, якщо є рішення господарського суду або іншого органу, який в межах своєї компетенції вирішив спір між тими ж сторонами, про той же предмет і з тих же підстав.

З огляду на наведене, та зважаючи, що підставою вимог позивача щодо повернення спірного майна від відповідача в адміністративній справі були аналогічні доводи, котрі ґрунтувалися на незаконності заволодіння (арешт та передача на зберігання бензину третій особі) податковим органом спірним майном, що належить позивачу з підстав не встановлення власника цього майна та здійснення висновку про його безхазяйність, суд вважає, що в даному випадку є підстави для припинення провадження у справі №921/48/13-г в частині вимог позивача щодо повернення бензину, на підставі п.2 ч.1 ст.80 ГПК України.

Згідно ст.49 ГПК України судовий збір покладається на відповідача у справі, оскільки внаслідок винних дій даної сторони спір доведено до судового розгляду.

У судовому засіданні 01.12.2016р. оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду відповідно до ст.85 ГПК України.

Враховуючи викладене та керуючись статтями 6, 8, 19, 41, 124, 129 Конституції України, ст.ст.316, 319, 321, 328, 335, 387, 392 Цивільного кодексу України, статтями 1, 4, 12, 22, 27, 33, 34, 35, 43, 49, п.2 ч.1 ст.80, 811, 82-85, 116, 117 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити частково.

2. Визнати за товариством з обмеженою відповідальністю "Тернопільоптторг" (м.Тернопіль, вул.Чехова, 8, ідентифікаційний код 37076604) право власності на майно - бензин автомобільний марки А-92 у кількості 10 821,46 літрів, вартістю 114707грн 47коп. та бензин автомобільний марки А-95 у кількості 8 599,34 літрів, вартістю 93732грн 81коп.

3. В іншій частині позову припинити провадження у справі.

4. Стягнути з Тернопільської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Тернопільській області (м.Тернопіль, вул.Білецька, 1, ідентифікаційний код 39502025) на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Тернопільоптторг" (м.Тернопіль, вул.Чехова, 8, ідентифікаційний код 37076604) - 4168 (чотири тисячі сто шістдесят вісім)грн, 8 коп. сплаченого судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

На рішення суду, яке не набрало законної сили, сторони, прокурор, треті особи, які не брали участь у справі, якщо господарський суд вирішив питання про їх права та обовязки, мають право подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня прийняття (підписання) рішення через місцевий господарський суд.

Повний текст рішення складено 05.12.2016 року.

Суддя Н.О. Андрусик