ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

25.11.2016 Справа № 908/3118/16

Суддя Корсун В.Л. розглянувши матеріали

за позовом: приватного акціонерного товариства Автотранспортне підприємство 12354, 69038, м. Запоріжжя, вул.. Космічна, 121

до відповідача: Запорізької обєднаної державної податкової інспекції Головного Управління ДФС у Запорізькій області, 69001, м. Запоріжжя, вул. Перемоги, буд. 14

про визнання недійсним та скасування акту опису майна складеного податковим керуючим

суддя Корсун В.Л.

СУТЬ СПОРУ:

23.11.16 до господарського суду Запорізької області звернулось приватне акціонерне товариство Автотранспортне підприємство 12354 (далі ПрАТ Автотранспортне підприємство 12354) з позовною заявою до Запорізької обєднаної державної податкової інспекції Головного Управління ДФС у Запорізькій області, в прохальній частині якої просить суд визнати недійсним та скасувати акт опису майна від 05.05.14 складений податковим керуючим Державної податкової інспекції у Комунарському районі м. Запоріжжя.

23.11.16 автоматизованою системою документообігу суду здійснено автоматизований розподіл вказаної позовної заяви між суддями та призначено її до розгляду судді Корсуну В.Л.

Розглянувши зазначену позовну заяву суд дійшов висновку про наявність правових підстав для відмови у її прийнятті виходячи з наступного.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 1 ГПК України, підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у т.ч. іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу субєкта підприємницької діяльності (далі - підприємства та організації), мають право звертатись до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Приписами ч. 1 ст. 2 ГПК України встановлено, що господарський суд порушує справи за позовними заявами: підприємств та організацій, які звертаються до господарського суду за захистом своїх прав та охоронюваних законом інтересів; державних та ін. органів, які звертаються до господарського суду у випадках, передбачених законодавчими актами України; прокурорів та їх заступників, які звертаються до господарського суду в інтересах держави.

Згідно із ст. 41 ГПК України, господарські суди вирішують господарські спори у порядку позовного провадження, передбаченому цим Кодексом.

Відповідно до ст. 12 цього ж Кодексу, господарським судам підвідомчі: 1) справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні господарських договорів, у т.ч. щодо приватизації майна, та з ін. підстав, крім: спорів про приватизацію державного житлового фонду; спорів, що виникають при погодженні стандартів та технічних умов; спорів про встановлення цін на продукцію (товари), а також тарифів на послуги (виконання робіт), якщо ці ціни і тарифи відповідно до законодавства не можуть бути встановлені за угодою сторін; спорів, що виникають із публічно-правових відносин та віднесені до компетенції Конституційного Суду України та адміністративних судів; інших спорів, вирішення яких відповідно до законів України та міжнародних договорів України віднесено до відання інших органів; 2) справи про банкрутство; 3) справи за заявами органів Антимонопольного комітету України, Рахункової палати з питань, віднесених законодавчими актами до їх компетенції; 4) справи, що виникають з корпоративних відносин у спорах між господарським товариством та його учасником (засновником, акціонером), у т.ч. учасником, який вибув, а також між учасниками (засновниками, акціонерами) господарських товариств, що пов'язані із створенням, діяльністю, управлінням та припиненням діяльності цього товариства, крім трудових спорів; 5) справи у спорах щодо обліку прав на цінні папери; 6) справи у спорах, що виникають із земельних відносин, в яких беруть участь суб'єкти господарської діяльності, за винятком тих, що віднесено до компетенції адміністративних судів.

Згідно із ст. 13 ГПК України (справи, підсудні місцевим господарським судам), місцеві господарські суди розглядають у першій інстанції усі справи, підвідомчі господарським судам.

Статтею 61 ГПК України унормовано, що питання про прийняття позовної заяви вирішується суддею, якому вона була передана у порядку, встановленому ч. 3 ст. 2 цього Кодексу.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 62 ГПК України, суддя відмовляє у прийнятті позовної заяви, якщо заява не підлягає розгляду в господарських судах України.

Вбачається, що ПрАТ Автотранспортне підприємство 12354 заявлено позовну вимогу про визнання недійсним та скасування акту опису майна від 05.05.14 складеного податковим керуючим Державної податкової інспекції у Комунарському районі м. Запоріжжя ОСОБА_1

Господарським судом враховано, що відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України, основним завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними управлінських функцій на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень.

Поняття справа адміністративної юрисдикції визначено у ст. 3 КАС України, де під такою справою розуміється переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією з сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа або ін. субєкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства (п. 1 ч. 1). А згідно із п. 7 вказаної статті, субєктом владних повноважень є органи державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, ін. субєкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в т.ч. на виконання делегованих повноважень.

Таким чином, необхідною та єдиною ознакою субєкта владних повноважень є здійснення цим субєктом владних управлінських функцій. При цьому, ці функції повинні здійснюватись субєктом саме у тих правовідносинах, у яких виник спір.

У випадку, якщо субєкт владних повноважень (у т.ч. орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа) у спірних правовідносинах не здійснює вказаних владних управлінських функції (щодо ін. субєкта, який є учасником спору), то такий субєкт не знаходиться при здійсненні управлінських функцій, та не має встановлених нормами КАС України необхідних ознак субєкта владних повноважень.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 КАС України, правосуддя в адміністративних справах здійснюється адміністративними судами.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 17 КАС України, компетенція адміністративних судів поширюється на спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Частиною 2 вищевказаної статті встановлено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема: спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності; спори з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби; спори між суб'єктами владних повноважень з приводу реалізації їхньої компетенції у сфері управління, у т.ч. делегованих повноважень; спори, що виникають з приводу укладання, виконання, припинення, скасування чи визнання не чинними адміністративних договорів; спори за зверненням суб'єкта владних повноважень у випадках, встановлених Конституцією та законами України; спори щодо правовідносин, пов'язаних з виборчим процесом чи процесом референдуму.

Відповідно до ч. 2 ст. 18 КАС України, окружним адміністративним судам підсудні адміністративні справи, у яких:

- однією зі сторін в яких є орган державної влади, інший державний орган, орган влади АР Крим, обласна рада, Київська, Севастопольська міська рада, їх посадова чи службова особа, крім випадків, передбачених цим Кодексом, та крім справ щодо їх рішень, дій чи бездіяльності у справах про адміністративні проступки та справ, які підсудні місцевим загальним судам як адміністративним судам;

- про застосування у випадках, передбачених законом, заходів реагування щодо державного нагляду (контролю), дозвільної системи у сфері господарської діяльності, якщо вони можуть бути застосовані виключно за судовим рішенням;

- щодо підтвердження обґрунтованості вжиття субєктами владних повноважень заходів реагування під час здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності.

Відповідно до абз. 2 п. 3.2. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.11 № 18 Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції, на підставі п. 1 ч. 1 ст. 62 ГПК України суддя відмовляє у прийнятті позовної заяви, якщо спір непідвідомчий господарському суду, зокрема, коли його вирішення законодавством України віднесено до компетенції іншого органу або заява взагалі не підлягає розглядові в судовому порядку.

Як вбачається із змісту позовної заяви, ПрАТ Автотранспортне підприємство 12354 в обґрунтування своїх доводів посилається на ст.ст. 13, 16 ЦК України, п.п. 14.1.155 п. 14.1 ст. 14, п. 88.1 ст. 88, п.п. 89.3, 89.4 ст. 89, п. 91.3 ст. 91, п. 14.1.147 ст. 147, п.п. 288.1, 288.4 ст. 288 Податкового кодексу України та на Закон України «Про оренду землі». Зазначає, що 05.05.14 податковим керуючим ОСОБА_2 державної податкової інспекції в Комунарському районі м. Запоріжжя ГУ Міндоходів у Запорізькій області у звязку із наявністю заборгованості зі сплати орендних платежів за користування земельною ділянкою, на якій розташоване підприємство позивача, з метою забезпечення боргу податковою заставою, складено Акт опису майна, що належить позивачу - будівля механізованої мийки. Вказаний акт позивач вважає таким, що не відповідає вимогам Порядку застосування податкової застави органами Державної податкової служби, затвердженим наказом Державної податкової адміністрації України від 28.08.01 № 338, у звязку із чим просить суд визнати недійсним та скасувати вищевказаний акт опису та арешту майна.

Відповідно до п.14.1.155 ст. 14 Податкового кодексу України (далі ПК України), податкова застава - спосіб забезпечення сплати платником податків грошового зобов'язання та пені, не сплачених таким платником у строк, визначений цим Кодексом. Податкова застава виникає на підставах, встановлених цим Кодексом. У разі невиконання платником податків грошового зобов'язання, забезпеченого податковою заставою, орган стягнення у порядку, визначеному цим Кодексом, звертає стягнення на майно такого платника, що є предметом податкової застави.

Пунктом 1.1. ст. 1 ПК України визначено, що ПК України регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства. Цим Кодексом визначаються функції та правові основи діяльності контролюючих органів, визначених п. 41.1 ст. 41 цього Кодексу

Статтею 91.1. ПК України передбачено, що керівник контролюючого органу за місцем реєстрації платника податків, що має податковий борг, призначає такому платнику податків податкового керуючого. Податковий керуючий повинен бути посадовою (службовою) особою контролюючого органу. Податковий керуючий має права та обов'язки, визначені цим Кодексом.

Згідно із ст. 91.2. ПК України, порядок призначення та звільнення, а також функції та повноваження податкового керуючого визначає центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику.

Відповідно до ст. 91.3. ПК України, податковий керуючий описує майно платника податків, що має податковий борг, в податкову заставу, здійснює перевірку стану збереження майна, яке перебуває у податковій заставі, проводить опис майна, на яке поширюється право податкової застави, для його продажу у випадках, передбачених цим Кодексом, одержує від боржника інформацію про операції із заставленим майном, а в разі його відчуження без згоди контролюючого органу (за умови, коли наявність такої згоди має бути обов'язковою згідно з вимогами цього Кодексу) вимагає пояснення від платника податків або його службових (посадових) осіб. У разі продажу в рахунок погашення податкового боргу майна платника податків, на яке поширюється право податкової застави, податковий керуючий має право отримувати від такого платника податків документи, що засвідчують право власності на зазначене майно.

Наказом Міністерства доходів і зборів України від 10.10.13 № 578 затверджено «Порядок призначення та звільнення, а також функції та повноваження податкового керуючого» (далі - Порядок, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 31.10.13 за № 1837/24369) який регламентує правила призначення та звільнення, функції та повноваження податкового керуючого, а також порядок складання ним акта опису майна, яке передається у податкову заставу, та акта перешкоджання платником податків виконанню повноважень податковим керуючим (п.1.1).

Пунктом 1.4 Порядку закріплено, що податковий керуючий - посадова (службова) особа органу доходів і зборів за місцем обліку платника податків, на яку покладається виконання функцій, спрямованих на погашення податкового боргу платника податків.

Згідно із пунктами 2.1., 2.2. Порядку, податковий керуючий призначається наказом керівника (виконуючого обов'язки керівника) органу доходів і зборів за місцем обліку платника податків. Посадова (службова) особа органу доходів і зборів наділяється повноваженнями податкового керуючого з дати видання наказу керівника (виконуючого обов'язки керівника) органу доходів і зборів про призначення цієї особи податковим керуючим.

Розділом ІІІ Порядку визначені основні функції та повноваження податкового керуючого щодо податкової застави. Зокрема, п. 3.3. Порядку передбачено, повноваження податкового керуючого щодо здійснення опису майна, на яке поширюється право податкової застави, та складання акта опису такого майна.

Пунктом 41.1 ст. 41 ПК України передбачено, що контролюючими органами є органи доходів і зборів - центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування єдиної державної податкової, державної митної політики в частині адміністрування податків і зборів, митних платежів та реалізує державну податкову, державну митну політику, забезпечує формування та реалізацію державної політики з адміністрування єдиного внеску, забезпечує формування та реалізацію державної політики у сфері боротьби з правопорушеннями при застосуванні податкового та митного законодавства, а також законодавства з питань сплати єдиного внеску (далі - центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику), його територіальні органи. У складі контролюючих органів діють підрозділи податкової міліції.

Відповідно до п. 41.2. ст. 41 ПК України, органами стягнення є виключно контролюючі органи, уповноважені здійснювати заходи щодо забезпечення погашення податкового боргу та недоїмки зі сплати єдиного внеску у межах повноважень, а також державні виконавці у межах своїх повноважень. Стягнення податкового боргу та недоїмки зі сплати єдиного внеску за виконавчими написами нотаріусів не дозволяється.

Згідно з приписами п. 41.3. ст. 41 ПК України, повноваження і функції контролюючих органів визначаються цим Кодексом, Митним кодексом України та законами України. Розмежування повноважень і функціональних обовязків контролюючих органів визначається законодавством України.

З огляду на вищевикладене вбачається, що податковий керуючий ОСОБА_2 Державної податкової інспекції в Комунарському районі м. Запоріжжя ГУ Міндоходів у Запорізькій області під час складення оскаржуваного акту опису майна від 05.05.14 реалізував визначені податковим законодавством владні управлінські функцій, як суб'єкта владних повноважень.

Згідно положень ст. 1 ЦК України, Цивільним законодавством регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників (ч.1). До майнових відносин, заснованих на адміністративному або іншому владному підпорядкуванні однієї сторони другій стороні, а також до податкових, бюджетних відносин цивільне законодавство не застосовується, якщо інше не встановлено законом (ч.2).

За таких обставин, враховуючи суб'єктний склад, а саме те, що в даному спорі відповідач є субєктом владних повноважень, а також характер правовідносин, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача ґрунтуються не на юридичній рівності та вільному волевиявленні, а на імперативних приписах субєкта владних повноважень, який реалізує свою управлінську функцію та законодавчо уповноважений владно керувати поведінкою ін. субєктів, а ці субєкти зобовязані виконувати вимоги та приписи такого владного субєкта в межах спірних правовідносин.

Оскільки, позов подано до господарського суду у відповідності до норм ГПК України, положення якого не поширюються на зазначені відносини, то даний спір не може бути розглянутий господарським судом Запорізької області в позовному провадженні, передбаченому нормами чинного ГПК України.

У звязку з викладеним, судом відмовляє заявнику у прийнятті вказаної позовної заяви.

Суд вважає за необхідне звернути увагу ПрАТ Автотранспортне підприємство 12354 на ту обставину, що відмова (п. 1 ч. 1 ст. 62 ГПК України) у прийнятті наведеної вище у тексті цієї ухвали позовної заяви жодним чином не порушує право позивача на справедливий суд в розумінні положень ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (ратифіковано Україною Законом № 475/97-ВР від 17.07.97).

Керуючись ст. ст. 1, 2, 41, 42, 43, 12, 13, п. 1 ч. 1 ст. 62, ст. 86 ГПК України, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, суд

УХВАЛИВ:

В прийнятті позовної заяви ПрАТ Автотранспортне підприємство 12354 до Запорізької обєднаної державної податкової інспекції Головного Управління ДФС у Запорізькій області про визнання недійсним та скасування акту опису майна від 05.05.14 складеного податковим керуючим Державної податкової інспекції у Комунарському районі м. Запоріжжя відмовити.

Додаток: позовна заява від 23.11.16 з додатками на 15 аркушах, у т.ч. оригінал квитанції від 23.11.16 № 782310023 на суму 1378 грн.

Суддя В.Л. Корсун