ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
======================================================================
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 листопада 2016 року Справа № 915/1071/16

м. Миколаїв

за позовом: Державного підприємства Національна атомна енергогенеруюча компанія Енергоатом (01032, м. Київ, вул. Назарівська, 3, код 24584661) в особі ВП Южно-Українська АЕС (55001, Миколаївська область, м. Южноукраїнськ, промзона, а/с № 20, код 20915546)

до відповідача: Комунального підприємства Теплопостачання та водо-каналізаційне господарство (55000, Миколаївська область, м. Южноукраїнськ, вул. Дружби народів, 8), код 31948866

про: стягнення 4144296 грн. 93 коп.,

суддя Фролов В. Д.

ПРИСУТНІ:

від позивача - ОСОБА_1, довіреність №580 від 26.04.2016;

від відповідача - представник не зявився

Розглянувши матеріали справи та заслухавши пояснення представника позивача, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до господарського суду Миколаївської області з позовом і просить стягнути з відповідача 4 144 296 грн. 93 коп., з яких: 3 544 115 грн. 75 коп. основний борг, 29 788 грн. 07 коп. 3 % річних, 248 088 грн. 09 коп. штраф у розмірі 7 %, 322 305 грн. 02 коп. пеня за прострочення оплати, обґрунтовуючи свої вимоги ст.ст. 525, 610, 611, 612, 625, 626 ЦК України, ст.ст. 231, 232 ГК України.

Відповідач належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи в судове засідання не зявився.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про вчинення усіх необхідних дій щодо повідомлення Відповідача про розгляд справи та про достатність у матеріалах справи документальних доказів для вирішення спору по суті за відсутності повноважного представника відповідача.

В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги в повному обсязі.

В відзиві на позовну заяву відповідач просить суд зменшити розмір штрафних санкцій на 95 відсотків.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, суд дійшов висновку, що позовні вимоги обґрунтовані належним чином та підлягають задоволенню повністю, виходячи з наступного:

29 грудня 2016 року між сторонами було укладено договір №144 (код 36.00.11) питна вода (водопостачання) (надалі Договір) відповідно до якого позивач бере на себе зобовязання у 2016 році відпускати відповідачу воду питної якості, згідно ГОСТ 2874-82 Вода питна, в потрібних йому обсягах, а відповідач зобовязується сплачувати за використану воду питної якості за встановленим тарифом в терміни, передбачені цим договором.

Відповідно до п.10.1 Договору термін його дії встановлений з 01.01.2016 по 31.12.2016 включно в частині постачання питної води, а в частині розрахунків - до повного розрахунку.

Згідно п.п.3.1, 3.2 Договору, обєм споживання води за звітний період, встановлений з 1 по 31 (30) число поточного місяця, визначається за показами приладів обліку, встановлених належним чином, а при їх відсутності облік питної води тимчасово здійснюється розрахунковим шляхом згідно з установленими нормами. Розрахунки за спожиту питну воду здійснюються за діючими на день оплати тарифами. Порядок встановлення і застосування тарифів регулюється уповноваженими органами відповідно з вимогами чинного законодавства. При зміні тарифів, розрахунки проводяться за новими тарифами з дня їх введення. Енергопостачальна організація письмово повідомляє споживача про зміну тарифів. Повідомлення є невідємною частиною договору. Тариф на момент укладання договору складав 3,60 грн. за 1 куб.м води (без ПДВ).

Відповідно до п.п.6.1.6, 6.2.2 Договору постачальник зобовязаний щомісячно, в перший робочий день місяця, наступним за розрахунковим разом з абонентом складати акт про обсяги питної води, відпущеної абоненту за показами приладу обліку, встановленими на межі балансової відповідальності сторін.

Так, на виконання п.6.1.6 Договору, в період з лютого 2016 по червень 2016 сторонами щомісяця складалися та підписувались акти про відпуск питної води відповідачу №АК.0.3104ц.0476 від 02.03.2016, №АК.0.3104ц.0580 від 31.03.2016, №АК.0.3104ц.0599 від 29.04.2016, №АК.0.3104ц.0603 від 30.05.2016, №АК.0.3104ц.0610 від 30.06.2016, (а.с.43-48), згідно яких за вказаний період відповідачу було відпущено 974 171 куб.м питної води.

Згідно з п.4.1 Договору оплата за фактично спожиту питну воду Споживач проводить щомісячно на підставі предявлених постачальником рахунків на оплату протягом 30 календарних днів. Розрахунковим періодом є календарний місяць. Постачальна організація направляє споживачу рахунки цінним листом з повідомленням про вручення.

Згідно зі ст.526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частиною 1 статті 530 ЦК України встановлено, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Позивачем на підставі актів про відпуск води були виставлені відповідачу наступні рахунки: №РС,16-3712 від 29.02.2016 на суму 809182,94 грн., №РС,16-3938 від 31.03.2016 на суму 819874,46 грн., №РС,16-4117 від 30.04.2016 на суму 796344,86 грн., №РС,16-4336 від 31.05.2016 на суму 817253,18 грн., №РС,16-4517 від 30.06.2016 на суму 778722,43 грн., (а.с.49-53).

Вказані рахунки були направлені відповідачу, що підтверджується наданими позивачем відповідними супровідними листами, описами вкладення у цінні листи та поштовими повідомленнями про вручення кореспонденції відповідача (а.с.54-56).

Позивач у позові зазначає, що оплату рахунку №РС,16-3712 від 29.02.2016 відповідач здійснив частково шляхом здійснення заліків однорідних вимог всього на загальну суму 477262,14 грн., що підтверджується заявами позивача №05/659 від 28.04.2016 №05/740 від 23.05.2016, №05/985 від 01.07.2016, №05/1068 від 19.07.2016 (а.с.69-76).

З урахуванням викладеного, залишок заборгованості відповідача по Договору становив 3 544 115 грн. 75 коп.

Станом на час розгляду справи відповідачем не спростовано розмір заборгованості та не надано суду доказів її оплати.

Враховуючи вищевикладене, позовні вимоги щодо стягнення суми основного боргу в розмірі 3 544 115 грн. 75 коп. є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Відповідно до ч.2 ст.625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми.

На підставі вказаної норми, позивач просить стягнути з відповідача 3% річних за період з 14.04.2016 по 01.10.2016 у загальній сумі 29 788 грн. 07 коп.(а.с.13-16).

Відповідач заперечень проти виконаного позивачем розрахунку 3% річних не надав.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушеннями умов, зазначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно зі ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Статтею 625 ЦК України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Перевіривши розрахунки нарахування 3% річних, суд вважає, що арифметично та методологічно вони виконані вірно, тому позовні вимоги в частині їх стягнення є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі.

Відповідно до п.п.7.3, 7.4 Договору, за порушення строків оплати за використану питну воду по договору відповідач сплачує позивачу пеню в розмірі 0,1% від вартості використаної питної води за кожний день прострочення, але не більше подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період, за який сплачується пеня, а за прострочення більше ніж 30 днів додатково штраф у розмірі 7% вказаної вартості. Сплата штрафних санкцій за порушення зобовязання не звільняє жодну із сторін від виконання взятих на себе зобовязань по договору.

Згідно ст.231 Господарського кодексу України, у разі якщо порушено господарське зобов'язання, в якому хоча б одна сторона є субєктом господарювання, що належить до державного сектора економіки, або порушення повязане з виконанням державного контракту, або виконання зобовязання фінансується за рахунок Державного бюджету України чи за рахунок державного кредиту, штрафні санкції застосовуються, якщо інше не передбачено законом чи договором, у таких розмірах: - за порушення строків виконання зобовязання стягується пеня у розмірі 0,1% вартості товарів (робіт, послуг), з яких допущеної прострочення виконання за кожний день прострочення, а за прострочення понад тридцять днів додатково стягується штраф у розмірі семи відсотків вказаної вартості.

Відповідно до ст.232 Господарського кодексу України передбачено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобовязання, якщо інше не передбачено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобовязання мало бути виконаним.

В звязку з несвоєчасною оплатою теплової енергії відповідачу була нарахована пеня у сумі 322 305 грн. 02 коп. та 7 % штрафу у сумі 248 088 грн. 09 коп. (13-16).

Перевіривши розрахунки пені та штрафу, суд дійшов висновку про їх обґрунтованість.

Заперечення відповідача в частині безпідставного нарахування позивачем одночасно пені та штрафу, судом відхиляються, оскільки п.7.3 Договору передбачає нарахування пені, яка в силу приписів ч.6 ст.232 ГК України може нараховуватись позивачем на протязі шість місяців, а у разі прострочення більше 30 днів, договір передбачає нарахування штрафу. Тобто, узгоджений сторонами у п.7.3 Договору обсяг відповідальності відповідача в разі порушення строків оплати, не виключає стягнення з нього, як пені так і штрафу.

У відзиві на позовну заяву відповідачем заявлено клопотання про зменшення розміру пені та штрафу на 95%.

В обґрунтування заяви відповідач посилається на: погіршення ситуації з платоспроможністю відповідача; наявну заборгованість відповідача, яка виникла не з його вини. Нарахування штрафних санкцій призведе до збільшення і без того значного розміру заборгованості.

В обґрунтування складного фінансового стану відповідача наданий суду звіт про фінансові результати підприємства за 2016 рік, згідно якого збитки за 2016 рік склали 18713 тис. грн., а за аналогічний період попереднього року 15415 тис. грн.

Відповідно до ч.3 ст.551 Цивільного кодексу України, розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Статтею 233 Господарського кодексу України встановлено, що у разі, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинен бути взятий до уваги ступінь виконання зобовязання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобовязанні, не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобовязання не задало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може, з урахуванням інтересів боржника, зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Згідно п.3 ч.1 ст.83 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, приймаючи рішення, має право зменшувати у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобовязання.

Оцінивши викладені у заяві відповідача обставини та дослідивши надані ним докази суд дійшов наступних висновків.

Фінансовий стан КП Теплопостачання та водно-каналізаційне господарство свідчить про наявність реальної загрози банкрутства підприємства, що за умови соціальної значимості останнього може призвести до негативних наслідків для споживачів теплової енергії - населення м.Южноукраїнська, лікувальних закладів, шкіл, інших обєктів соціальної сфери міста, бюджетних установ та державних закладів.

При цьому, позивачем не надано суду доказів понесення ним збитків внаслідок неналежного виконання відповідачем своїх зобовязань за договором (залучення кредитних коштів зі сплатою процентів тощо) або погіршення матеріального стану підприємства саме у звязку з порушенням відповідачем умов Договору №.

Чи є фінансові зобовязання відповідача критичними для стягувача, та чи вплине зменшення розміру пені та штрафу на платоспроможність позивача, суд оцінити не в змозі, оскільки таких відомостей позивачем суду не надано.

Суд вважає, що нарахування та стягнення з відповідача 3% річних та збитків від інфляції у значній мірі компенсує позивачу негативні наслідки повязані з порушенням відповідачем умов Договору №. Стягнення ж з відповідача штрафу та пені у повному обсязі, на думку суду, не є співрозмірним з можливими негативними наслідками від порушення відповідачем зобовязання.

Таким чином, суд дійшов висновку, що даний випадок є винятковим і існують обєктивні підстави для зменшення розміру стягуваних з відповідача штрафних санкцій. Однак, враховуючи кризову ситуацію, яка склалася в країні і призводить до фінансових труднощів усіх підприємств, без виключення, суд вважає за можливе зменшити розмір відповідно, пені до 300000 грн., а штрафу до 200000 грн., оскільки, застосування таких правових наслідків, як нарахування штрафних санкцій одночасно у вигляді пені та штрафу, спрямовано на спонукання сторони, винної у порушенні зобовязання, до його виконання та дотримання в подальшому, а не як засіб збагачення.

Враховуючи зазначене, позов підлягає задоволенню частково.

Відповідно до п. 4.3 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 7 від 21.02.2013 р. «Про деякі питання практики застосування розділу VІ ГПК України» у разі коли господарський суд на підставі п. 3 ст. 83 ГПК зменшує розмір неустойки (штрафу, пені), витрати позивача, повязані зі сплатою судового збору, відшкодовуються за рахунок відповідача у сумі, сплачені позивачем за позовною вимогою, яка підлягала б задоволенню, якби зазначений розмір судом не було зменшено.

Керуючись ст.ст. 33, 34, 43, 44, 49, 82, 83-85 ГПК України, господарський суд,

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Комунального підприємства Теплопостачання та водо-каналізаційне господарство (55000, Миколаївська область, м. Южноукраїнськ, вул. Дружби народів, 8, код 31948866) на користь Державного підприємства Національна атомна енергогенеруюча компанія Енергоатом (01032, м. Київ, вул. Назарівська, 3, код 24584661) в особі ВП Южно-Українська АЕС (55001, Миколаївська область, м. Южноукраїнськ, промзона, а/с № 20, код 20915546) заборгованість в сумі 4 073 903 (чотири мільйони сімдесят три тисячі девятсот три) грн. 82 коп., з яких: 3 544 115 (три мільйони пятсот сорок чотири тисячі сто п'ятнадцять) грн. 75 коп. основний борг, 29 788 (двадцять девять тисяч сімсот вісімдесят вісім) грн. 07 коп. 3 % річних, 200 000 (двісті тисяч) грн. 00 коп. штраф у розмірі 7 %, 300 000 (триста тисяч) грн. 00 коп. пеня за прострочення оплати, а також грошові кошти на відшкодування витрат на оплату позовної заяви судовим збором у сумі 62 164 (шістдесят дві тисячі сто шістдесят чотири) грн. 45 коп.

Наказ видати позивачу після набрання рішенням законної сили.

Суддя В.Д. Фролов