РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.11.2016Справа №910/19133/16
За позовом публічного акціонерного товариства "Укртрансгаз" в особі філії Управління магістральних газопроводів «Львівтрансгаз»

до товариства з обмеженою відповідальністю "БІЗНЕСПОСТАВКА"

про стягнення 115 767,46 грн

Суддя Головатюк Л.Д.

Представники :

Від позивача - Гудима А.О.(дов. від 28.12.2015)

Від відповідача: не з"явився

ОБСТАВИНИ СПРАВИ :

Позивач звернувся до господарського суду м. Києва з позовною заявою про стягнення з відповідача заборгованості, у зв"язку з неналежним виконанням умов договору поставки № від 08.12.2015 у розмірі 115 767,46 грн.

Ухвалою господарського суду м. Києва від 25.10.2016 порушено провадження у справі №910/32945/15 та призначено до розгляду на 10.11.2016.

Представник відповідача в судове засідання 10.11.2016 не з'явився, але через канцелярію суду подав клопотання про відкладення розгляду справи. Суд задовольнив дане клопотання.

В судове засідання 10.11.2016 прибув представник позивача та дав пояснення по справі.

Розгляд справи відкладено на 22.11.2016.

Представник відповідача в судове засідання 22.11.2016 вдруге не з'явився, але через канцелярію вдруге суду подав клопотання про відкладення розгляду справи. Суд відмовив в задоволенні даного клопотання, оскільки подальше відкладення розгляду справи призведе до її затягування, що в свою чергу порушить права та законні інтереси позивача по даній справі.

В судове засідання 22.11.2016 прибув представник позивача, дав пояснення по справі, позовні вимоги просив задовольнити.

Оскільки про час та місце судового засідання відповідач був належним чином повідомлений, на підставі статті 75 Господарського процесуального кодексу України справа може бути розглянута за наявними в ній матеріалами.

В судовому засіданні судом оголошено вступну та резолютивну частину рішення.

У судовому засіданні складено протокол згідно статті 81-1 Господарського процесуального кодексу України.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вислухавши думку представника позивача, Господарський суд міста Києва -

ВСТАНОВИВ:

08.12.2015 між публічним акціонерним товариством «УКРТРАНСГАЗ» від імені якого діє Філія «Управління магістральних газопроводів "ЛЬВІВТРАНСЕАЗ" (далі позивач, ПОКУПЕЦЬ) та товариством з обмеженою відповідальністю «БІЗНЕСПОСТАВКА» (далі відповідач, ПРОДАВЕЦЬ) було укладено договір № про поставку «Прокату плоского холодно волочильного зі сталі, без покриву, завширшки менше ніж 600 мм (24.32.1) (далі - договір).

Відповідно до п.1.1. договору, ПРОДАВЕЦЬ, який є власником товару, зобов'язався поставити і передати його у власність ПОКУПЦЮ.

Згідно із пунктом 5.1 ДОГОВОРУ товар повинен був повністю поставленим ПОКУПЦЮ протягом 30 днів після підписання договору, на умовах СРТ Центральний склад с. УГЕРСЬКО Стрийського району, Львівської області, згідно вимог Міжнародних правил щодо тлумачення термінів «ІНКОТЕРМС» в редакції 2010 року.

Згідно п.5.2 договору датою поставки вважається дата підписання сторонами акту прийому-передачі, після чого згідно п.5.3 право власності на товар переходить до ПОКУПЦЯ.

Відповідно до п. 6.2. договору загальна ціна цього договору - 548 886,00 грн.

Як свідчать матеріали справи, в межах дії договору відповідачем було здійснено часткову поставку товару на суму 194 343,70 коп.

22.03.2016 відповідачем була здійснена часткова поставка товару на суму 45 339,36 грн.

Станом на 22.09.2016 по договору від 08.12.2015 залишаються невиконані зобов'язання ТОВ «БІЗНЕСПОСТАВКА» перед УМГ «ЛЬВІВТРАНСГАЗ» по недопоставці обумовленого в угоді товару на суму 239 686, 06 грн.

Враховуючи зазначене вище, виконавець порушив зобов'язання за цим договором.

Відповідно до п. 10.1 договору, за порушення продавцем умов договору, покупець застосовує штрафні (в розмірі визн. ст. 231 ГКУ) та оперативно-господарські (в переліку ст. 236 ГКУ за вибором постраждалої сторони) санкції, а згідно п. 10.2 договору за порушення строків виконання зобов'язання за договором, продавець сплачує покупцю неустойку у розмірі встановленому абз. 3 п.2.ст.231 ГК України, а окрім того, за прострочення понад 30 днів - додатково сплачує штраф у розмірі 10% від суми договору.

Наявними у матеріалах справи доказами підтверджується факт не передачі відповідачем позивачу продукції на суму 239 686,06 грн. за договором у встановлений договором строк, у зв'язку з чим позивач нарахував відповідачу відповідно до абз. 3 п. 2 ст. 231 ГКУ суму пені у розмірі 0,1% на суму 44 101,12 грн., 7% на суму 16 777,74 грн., та додатковий штраф 10% від суми Договору за порушення строків виконання зобов'язання на суму 54 888,6 грн., у загальному розмірі 115 767,46 грн.

Доказів передачі продукції за договором в установлений строк суду не надано.

Таким чином, судом встановлено факт наявності порушень відповідачем взятих на себе господарських зобов'язань.

Внаслідок укладення договору між сторонами згідно ст. 11 ЦК України, виникли цивільні права та обов'язки. Оскільки між сторонами по справі склалися господарські правовідносини, то до них слід застосовувати положення ГК України як спеціального акту законодавства, що регулює правовідносини у господарській сфері.

Відповідно до абзацу 2 пункту 1 статті 193 ГК України до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Статтею 626 ЦК України визначено поняття договору, яким є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ст. 14 ЦК України цивільні обов'язки виконуються у межах, встановлених договором. Зміст договору становлять умови (пункти) визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ст. 628 ЦКУ) Відповідно до ст.629 ЦКУ договір є обов'язковим до виконання сторонами, а отже умови договору, укладеного між сторонами є юридично обов'язковими.

Згідно ст. 173 ГК України один суб'єкт господарського зобов'язання повинен вчинити певну дію на користь іншого суб'єкта, а інший суб'єкт має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Відповідно до ст.193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

У відповідності до ст.ст. 202, 203, 205, 206 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Усно можуть вчинятися правочини, які повністю виконуються сторонами у момент їх вчинення, за винятком правочинів, які підлягають нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, а також правочинів, для яких недодержання письмової форми має наслідком їх недійсність.

Зазначене також кореспондується зі ст.ст.525, 526 ЦК України, відповідно до яких зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до частини 2 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

У відповідності до ст.610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ст. 612 ЦК України).

На підставі ст. 3 ЦК України, яка закріплює свободу договору, сторони мають право як врегулювати у договорі свої відносини, які не врегульовані цими актами, так і відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд.

Відповідно до ст. 632 ЦК України ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін. Зміна ціни після укладення договору допускається у випадках і на умовах, встановлених договором.

Згідно ст. 527 Цивільного кодексу України боржник зобов'язаний виконати всій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту.

Статтею 627 ЦК України передбачено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності і справедливості.

В силу частини 2 статті 712 Цивільного кодексу України до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж.

Відповідно до ч. 7 ст. 179 Господарського кодексу України, господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів.

Відповідач не надав суду належних та допустимих доказів, які б спростовували доводи позивача та підтверджували заперечення проти позовних вимог про стягнення основного боргу.

Оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку, що заявлені позивачем вимоги щодо стягнення з відповідача пені за прострочення поставки товару в сумі 44 101,12 грн. є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі.

Крім того, підлягають задоволенню позовні вимоги позивача про стягнення з відповідача 7% штрафу в розмірі 16 777,74 грн.

Відповідач прострочив поставку товару понад 30 днів, тому позивачем нарахований додатковий штраф в розмірі 10% від загальної суми договору, а саме 54 888,60 грн.

Виходячи з вартості товару, який не переданий, з відповідача на користь позивача відповідно до вимог cт. 624 ЦК України та п. 10.2 договору підлягає стягненню 54 888,60 грн. штрафу (239 686,06 грн. х 10%).

Пунктом 1 ст. 216 Господарського кодексу України встановлено що, учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Згідно п. 1 ст. 218 Господарського кодексу України, підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

Відповідно до п. 1 ст. 230 Господарського кодексу України, штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Відповідно до ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання.

Частина 2 ст. 551 Цивільного кодексу України визначає, що якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Одним із правових наслідків порушення зобов'язання, згідно ст. 611 Цивільного кодексу України є сплата боржником неустойки.

Відповідно до ст. 231 ГК України Законом щодо окремих видів зобов'язань може бути визначений розмір штрафних санкцій, зміна якого за погодженням сторін не допускається.

У разі якщо порушено господарське зобов'язання, в якому хоча б одна сторона є суб'єктом господарювання, що належить до державного сектора економіки, або порушення пов'язане з виконанням державного контракту, або виконання зобов'язання фінансується за рахунок Державного бюджету України чи за рахунок державного кредиту, штрафні санкції застосовуються, якщо інше не передбачено законом чи договором, у таких розмірах:

за порушення умов зобов'язання щодо якості (комплектності) товарів (робіт, послуг) стягується штраф у розмірі двадцяти відсотків вартості неякісних (некомплектних) товарів (робіт, послуг);

за порушення строків виконання зобов'язання стягується пеня у розмірі 0,1 відсотка вартості товарів (робіт, послуг), з яких допущено прострочення виконання за кожний день прострочення, а за прострочення понад тридцять днів додатково стягується штраф у розмірі семи відсотків вказаної вартості.

Законом може бути визначений розмір штрафних санкцій також за інші порушення окремих видів господарських зобов'язань, зазначених у частині другій цієї статті.

У разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов'язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов'язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Статтею 236 ГК України встановлено, що у господарських договорах сторони можуть передбачати використання таких видів оперативно-господарських санкцій:

1) одностороння відмова від виконання свого зобов'язання управненою стороною, із звільненням її від відповідальності за це - у разі порушення зобов'язання другою стороною;

відмова від оплати за зобов'язанням, яке виконано неналежним чином або достроково виконано боржником без згоди другої сторони;

відстрочення відвантаження продукції чи виконання робіт внаслідок прострочення виставлення акредитива платником, припинення видачі банківських позичок тощо;

2) відмова управненої сторони зобов'язання від прийняття подальшого виконання зобов'язання, порушеного другою стороною, або повернення в односторонньому порядку виконаного кредитором за зобов'язанням (списання з рахунку боржника в безакцептному порядку коштів, сплачених за неякісну продукцію, тощо);

3) встановлення в односторонньому порядку на майбутнє додаткових гарантій належного виконання зобов'язань стороною, яка порушила зобов'язання: зміна порядку оплати продукції (робіт, послуг), переведення платника на попередню оплату продукції (робіт, послуг) або на оплату після перевірки їх якості тощо;

4) відмова від встановлення на майбутнє господарських відносин із стороною, яка порушує зобов'язання.

Перелік оперативно-господарських санкцій, встановлений у частині першій цієї статті, не є вичерпним. Сторони можуть передбачити у договорі також інші оперативно-господарські санкції.

У зв'язку з наведеним, суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог позивача.

Відповідно до ст. ст. 33, 43, 34 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог повністю.

Відповідно до ст. 49 ГПК України з відповідача в дохід державного бюджету України стягуються витрати по сплаті судового збору пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись Цивільним Кодексом України, ст.ст. 33, 34, 49, 64, 75, 82, 83, 84, 85 ГПК України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги публічного акціонерного товариства "Укртрансгаз" задовольнити повністю.

2. Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю "БІЗНЕСПОСТАВКА" (03150, м. Київ, вул. Анрі Барбюса, буд. 5-Б, офіс 11, ) на користь публічного акціонерного товариства "Укртрансгаз" в особі філії Управління магістральних газопроводів «Львівтрансгаз» (79053, м. Львів, вул. І.Рубчака, буд. 3, ) пеню в сумі 44 101 (сорок чотири тисячі сто одна) грн. 12 коп., 7% штраф в сумі 16 777(шістнадцять тисяч сімсот сімдесят сім) грн. 74 коп., 10 % штраф в сумі 54 888(п'ятдесят чотири тисячі вісімсот вісімдесят вісім) грн. 60 коп., 1736(одна тисяча сімсот тридцять шість) грн. 51 коп. судового збору.

3. Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

4. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

5. Копію рішення розіслати сторонам.

Суддя Головатюк Л.Д.

Дата підписання повного тексту рішення - 25.11.2016