РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.11.2016Справа № 910/16486/16

Господарський суд міста Києва у складі головуючого судді Головіної К.І., при секретарі судового засідання Шкоденко Ю.О., розглянувши матеріали справи

за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю "Біпродукт"

до Публічного акціонерного товариства "Златобанк"

про зобов'язання вчинити певні дії

за участю представників:

від позивача: Павліченко С.І. - представник за довіреністю б/н від 01.08.2016 р.

від відповідача: Софін О.В. - представник за довіреністю № 65 від 01.07.2016 р.

ВСТАНОВИВ:

До господарського суду м. Києва звернулось Товариство з обмеженою відповідальністю "Біпродукт" (далі - ТОВ "Біпродукт") з позовом до Публічного акціонерного товариства "Златобанк" (далі - ПАТ "Златобанк") про зобов'язання вчинити певні дії.

Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідач порушив умови договорів банківського вкладу № 3/32/3 від 21.08.2014р., № 3/32/4 від 21.08.2014р., № 2/32/2 від 30.09.2014р. та № 2/32/3 від 20.10.2014р. в частині своєчасного повернення сум вкладів, внаслідок чого у Публічного акціонерного товариства "Златобанк" перед позивачем утворилась заборгованість.

У позові ТОВ "Біпродукт" просило зобов'язати відповідача повернути грошові кошти у розмірі 160 000, 00 доларів США.

До початку розгляду справи по суті позивач подав заяву про збільшення розміру позовних вимог, у якій просив зобов'язати ПАТ "Златобанк" повернути грошові кошти у сумі 2 830 000,00 доларів США за вищевказаними договорами банківського вкладу шляхом перерахування їх на рахунок ТОВ "Біпродукт". Вказана заява була прийнята судом до розгляду.

У судовому засіданні представник позивача підтримав та обґрунтував збільшені позовні вимоги, просив їх задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідача проти позову заперечив, зазначив, що на підставі постанови Правління Національного банку України № 105 від 13.02.2015 р. та рішення Виконавчої дирекції фонду гарантування вкладів фізичних осіб № 30 від 13.02.2015 р. ПАТ "Златобанк" віднесено до категорії неплатоспроможних та розпочато процедуру виведення банку з ринку шляхом запровадження в ньому тимчасової адміністрації, а постановою Правління Національного банку України від 12.05.2015 р. № 310 банківську ліцензію відповідача було відкликано та розпочато процедуру його ліквідації, тому задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку здійснюється в порядку, передбаченому Законом України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб".

Також у відзиві відповідач зазначив, що майнові права на грошові кошти за вказаними банківськими вкладами були передані позивачем (ТОВ "Біпродукт") у заставу банку за кредитними договорами, укладеними з третіми особами - ТОВ "ТФМ", "Бакалія-Трейд", ТОВ "Форум Краси", ТОВ "Айсберг-С", з яких рішеннями судів стягнуто заборгованість за кредитними зобов'язаннями, а отже, у банку виникло право на звернення стягнення на предмет застави (вкладені позивачем грошові кошти). Просив відмовити у задоволенні позову.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають з наступних підстав.

Судом встановлено, що між Товариством з обмеженою відповідальністю "Біпродукт" (вкладник) та відповідачем - Публічним акціонерним товариством "Златобанк" (банк) були укладені чотири договори банківського вкладу № 3/32/3 від 21.08.2014 р., № 3/32/4 від 21.08.2014 р., № 2/32/2 від 30.09.2014 р. та № 2/32/3 від 20.10.2014 р. (надалі - договори). Відповідно до умов цих договорів вкладник згідно з чинним законодавством України перераховує, а банк приймає на відкритий вкладнику вкладний (депозитний) рахунок суму грошових коштів в доларах США. За користування вкладом банк нараховує та сплачує вкладнику проценти по вкладу.

За змістом п. 2.4 вказаних договорів по закінченню строків вкладів банк зобов'язаний повернути суми вкладів на поточний рахунок вкладника або інший зазначений ним рахунок.

З матеріалів справи вбачається, що на виконання умов договорів банківського вкладу позивач (вкладник) перерахував, а банк прийняв на відкриті вкладнику рахунки суми грошових коштів в доларах США, а саме:

- за договором № 3/32/3 від 21.08.2014р. (з урахуванням додаткових угод № 3/32/3/1 від 02.02.2015р. та № 3/32/3/2 від 12.02.2015р.) - на суму 75 000,00 доларів США (строк вкладу до 26.08.2015 р.);

- за договором № 3/32/4 від 21.08.2014р. - на суму 600 000,00 доларів США (строк вкладу до 26.08.2015 р.);

- за договором № 2/32/2 від 30.09.2014р. - на суму 160 000,00 доларів США (строк вкладу до 17.07.2015 р.);

- за договором № 2/32/3 від 20.10.2014р. - на суму 1 875 000,00 доларів США (строк вкладу до 20.04.2015 р.).

Отже, загальна сума вкладів за договорами банківського вкладу склала 2 710 000,00 доларів США.

Як свідчать матеріали справи, у зв'язку з тим, що строки вкладів по усіх договорах закінчились, позивач звернувся до банку з претензією (№ 01-25-08/16 від 25.08.2016 р.) про повернення грошових коштів, які залишились на його рахунках. Проте, вказана претензія була залишена відповідачем без задоволення.

Згідно зі ст. 1058 Цивільного кодексу України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

Частиною 1 статті 1061 Цивільного кодексу України передбачено, що банк виплачує вкладникові проценти на суму вкладу в розмірі, встановленому договором банківського вкладу.

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 1068 Цивільного кодексу України банк зобов'язаний вчиняти для клієнта операції, які передбачені для рахунків даного виду законом, банківськими правилами та звичаями ділового обороту, якщо інше не встановлено договором банківського рахунка. Банк зобов'язаний за розпорядженням клієнта видати або перерахувати з його рахунка грошові кошти в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не передбачений договором банківського рахунка або законом.

Згідно з п. 2.4 глави 2 Положення про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій з юридичними і фізичними особами, затвердженого постановою Правління Національного банку України № 516 від 03.12.2003р. (далі - "Положення") за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від іншої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові цю суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, установлених договором.

Згідно вказаного Положення (п. 3.3) банки повертають вклади (депозити) та сплачують нараховані проценти у строки, що визначені умовами договору банківського вкладу (депозиту) між вкладником і банком.

Відповідно до статті 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Таким чином, зважаючи на вищенаведені норми законодавства та умови укладених між сторонами правочинів, суд приходить до висновку, що у зв'язку із закінченням строків розміщення вкладів у позивача виникло право вимагати від банку повернення своїх коштів, а у банку - зустрічний обов'язок з їх повернення на користь вкладника.

Разом з тим, судом встановлено, що постановою Національного банку України № 105 від 13.02.2015р. ПАТ "Златобанк" віднесено до категорії неплатоспроможних банків.

13.02.2015р. виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб було прийнято рішення № 30 щодо запровадження тимчасової адміністрації та призначення уповноваженої особи Фонду на тимчасову адміністрацію у відповідача. Тимчасову адміністрацію в банку запроваджено строком на 3 місяці з 14.02.2015р. по 13.05.2015р.

У подальшому, постановою Правління Національного банку України № 310 від 12.05.2015р. банківську ліцензію відповідача відкликано та вирішено ліквідувати АТ "Златобанк", у зв'язку з чим виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб було прийнято рішення № 99 від 13.05.2015р. про початок процедури ліквідації ПАТ "Златобанк" з 13.05.2015р., яку продовжено до 13.05.2018 р. (рішення № 391 від 24.03.2016р.).

Отже, на час спірних правовідносин банк (відповідач) перебував у стані тимчасової адміністрації, а потім - в стані ліквідації.

Відповідно до частини 1 статті 1074 ЦК України обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпоряджання рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов'язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванням тероризму, передбачених законом.

Відтак, випадки обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, можуть бути передбачені в спеціальному законі.

Таким законом є Закон України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", яким врегульована процедура виведення неплатоспроможних банків з ринку.

Пунктом 16 статті 2 зазначеного Закону встановлено, що тимчасова адміністрація - це процедура виведення банку з ринку, що запроваджується фондом стосовно неплатоспроможного банку в порядку, встановленому цим Законом, а відповідно до пункту 6 статті 2 Закону ліквідація банку - це процедура припинення банку як юридичної особи відповідно до законодавства.

Отже, у спорах пов'язаних з виконанням банком, у якому введена процедура тимчасової адміністрації або ліквідації, своїх зобов'язань перед його кредиторами, норми Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" є спеціальними, і цей Закон є пріоритетним відносно інших законодавчих актів України у цих правовідносинах.

Згідно з частиною 2 статті 1 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" метою цього Закону є захист прав і законних інтересів вкладників банків, зміцнення довіри до банківської системи України, стимулювання залучення коштів у банківську систему України, забезпечення ефективної процедури виведення неплатоспроможних банків з ринку та ліквідації банків.

Відповідно до ч. 1 ст. 36 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" з дня призначення уповноваженої особи Фонду призупиняються всі повноваження органів управління банку (загальних зборів, спостережної ради і правління (ради директорів) та органів контролю (ревізійної комісії та внутрішнього аудиту). Фонд набуває всі повноваження органів управління банку та органів контролю з дня початку тимчасової адміністрації і до її припинення. На період тимчасової адміністрації усі структурні підрозділи, органи та посадові особи банку підпорядковуються у своїй діяльності уповноваженій особі Фонду і діють у визначених нею межах та порядку (ч. 2 ст. 36 Закону).

Відповідно до ч. 5 статті 36 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" під час тимчасової адміністрації не здійснюється задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку.

Відповідно до ст. 44 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" Національний банк України приймає рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку за пропозицією Фонду та з інших підстав, передбачених Законом України "Про банки і банківську діяльність".

Фонд призначає уповноважену особу Фонду та розпочинає процедуру ліквідації банку в день отримання рішення Національного банку України про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку, за виключенням випадку, коли ліквідація здійснюється за ініціативою власників банку.

Частиною 2 ст. 49 вказаного Закону України визначено порядок здійснення уповноваженою особою Фонду заходів щодо підготовки задоволення вимог кредиторів, якою передбачено, зокрема, складання реєстру акцептованих вимог кредиторів для затвердження виконавчою дирекцією Фонду.

Разом із цим, указаний Закон не дає визначення поняття "кредитор банку". Визначення терміну "кредитор банку" міститься у статті 2 Закону України "Про банки і банківську діяльність", та під яким розуміється - юридична або фізична особа, яка має документально підтверджені вимоги до боржника щодо його майнових зобов'язань.

Отже, у спірних правовідносинах позивач виступає кредитором, а відповідач - боржником та у період запровадження у банку процедури тимчасової адміністрації чи ліквідації, виконання будь-яких розрахунково-касових операцій банком обмежується положеннями Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб".

Вказану позицію викладено у постановах Верховного Суду України від 25.03.2015р. у справі № 910/9232/1.

Як встановлено судом, 27.05.2015р. позивач звернувся до ПАТ "Златобанк" із заявою про задоволення його кредиторських вимог (вих. № 1220), в якій просив визнати ТОВ "Біпродукт" кредитором банку щодо залишків коштів на депозитних та поточних рахунках.

Розглянувши вказану заяву, уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб в АТ "Златобанк" повідомила позивача про акцептування його вимог на суму 58 747 201, 55 грн. та віднесла їх до сьомої черги кредиторських вимог.

За таких обставин господарський суд погоджується з доводами відповідача про те, що порядок погашення вимог кредиторів є спеціальним та він здійснюється у чіткій відповідності із Законом України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", а тому задоволення позовних вимог ТОВ "Біпродукт", як вкладника банку, про зобов'язання перерахувати грошові кошти в період ліквідації банку є неможливим, оскільки це фактично порушить визначену спеціальним законом процедуру виведення неплатоспроможного банку з ринку та передбачену законом черговість задоволення вимог кредиторів.

Також у судовому засіданні встановлено, що належні позивачу на підставі договорів банківського рахунку вклади (грошові кошти) були передані в заставу ПАТ "Златобанк" (відповідачу) за договорами застави майнових прав № 23/1/14-KL/S-1 від 29.01.2015р., № 34/1/13-KL/S-1 від 29.08.2014р., № 175/11-KL/S-2 від 30.09.2014р., № 08/1/13-OVER/S-7 від 20.10.2014р. (далі - договори застави), укладеними між Публічним акціонерним товариством "Златобанк" (заставодержатель) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Біпродукт" (заставодавець).

Згідно з умовами вказаних договорів застави позивач передав відповідачу в заставу майнові права (права вимоги/одержання) на грошові кошти, розміщені на рахунках позивача, відкритих на підставі договорів банківського рахунку, в забезпечення виконання третіми особами взятих на себе зобов'язань за кредитними договорами по поверненню кредитних коштів, сплаті відсотків за користування кредитом та інших, визначених кредитними договорами платежів (штрафних санкцій) перед банком, а саме - Товариством з обмеженою відповідальністю "ТФМ" за кредитним договором №23/1/14-KL від 30.01.2014р.; Товариством з обмеженою відповідальністю "Бакалія-Трейд" за кредитним договором № 34/1/13-KL від 13.02.2013р.; Товариством з обмеженою відповідальністю "Форум Краси" за кредитним договором № 175/11-KL від 11.07.2011р.; Товариством з обмеженою відповідальністю "Айсберг-С" за кредитним договором № 08/1/13-OVER від 14.01.2014р.

Статтею 546 Цивільного кодексу України передбачено, що виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Заставою є спосіб забезпечення зобов'язань, якщо інше не встановлено законом, якою може бути забезпечена будь-яка дійсна існуюча або майбутня вимога, що не суперечить законодавству України, зокрема така, що випливає з договору позики, кредиту, купівлі-продажу, оренди, перевезення вантажу тощо (ст. 1, 3 Закону України "Про заставу").

Відповідно до ст. 572 Цивільного кодексу України, Закону України "Про заставу" в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави).

Згідно з ч. 1 ст. 4 Закону України "Про заставу" предметом застави можуть бути майно та майнові права.

Зважаючи на вказані вище приписи закону, судом встановлено, що укладеними між сторонами договорами застави було забезпечено виконання ТОВ "Айсберг-С", ТОВ "Форум Краси", ТОВ "Бакалія-Трейд" та ТОВ "ТФМ" усіх взятих на себе грошових зобов'язань перед ПАТ "Златобанк" за кредитними договорами шляхом передачі в заставу банку майнових прав на спірні грошові вклади у загальному розмірі 2 710 000,00 доларів США.

Невиконання вказаними особами зобов'язань за кредитними договорами, що були забезпечені майновими правами на спірні грошові кошти, підтверджується наданими відповідачем рішеннями господарських судів про стягнення з ТОВ "Айсберг-С", ТОВ "Форум Краси", ТОВ "Бакалія-Трейд" та ТОВ "ТФМ" на користь ПАТ "Златобанк" заборгованості.

Таким чином, враховуючи наявність у зазначених позичальників (ТОВ "Айсберг-С" за кредитним договором № 08/1/13-OVER від 14.01.2014; ТОВ "Форум Краси" за кредитним договором № 175/11-KL від 11.07.2011; ТОВ "Бакалія-Трейд" за кредитним договором № 34/1/13-KL від 13.02.2013; ТОВ "ТФМ" за кредитним договором № 23/1/14-KL від 30.01.2014) простроченої заборгованості банк, в силу приписів ст.ст. 572, 574 Цивільного кодексу України та умов договорів застави, набув права звернення стягнення на предмети застави.

Згідно з ч. 1 ст. 24 Закону України "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень" звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження здійснюється, зокрема, в позасудовому порядку згідно із цим Законом.

При цьому матеріали справи свідчать, що 09.02.2015р. листом № 511 ПАТ "Златобанк" звернувся до ТОВ "Біпродукт" з повідомленням про звернення стягнення на предмет застави, в якому вказував на те, що у зв'язку із порушенням боржниками забезпечених зобов'язань, банком прийнято рішення про звернення стягнення на предмет застави.

Як передбачено статтею 26 Закону України "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень", обтяжувач має право на власний розсуд обрати один із передбачених цією статтею позасудових способів звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження, як-то: передача рухомого майна, що є предметом забезпечувального обтяження, у власність обтяжувача в рахунок виконання забезпеченого обтяженням зобов'язання в порядку, встановленому цим Законом; продаж обтяжувачем предмета забезпечувального обтяження шляхом укладення договору купівлі-продажу з іншою особою-покупцем або на публічних торгах; відступлення обтяжувачу права задоволення забезпеченої обтяженням вимоги у разі, якщо предметом забезпечувального обтяження є право грошової вимоги; переказ обтяжувачу відповідної грошової суми, у тому числі в порядку договірного списання, у разі, якщо предметом забезпечувального обтяження є гроші або цінні папери; реалізація заставленого майна на підставі виконавчого напису нотаріуса.

Отже, відповідно до п. 3 ст. 26 Закону України "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень" обтяжувач має право на власний розсуд обрати позасудовий спосіб звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження, зокрема шляхом відступлення обтяжувачу права задоволення забезпеченої обтяженням вимоги у разі, якщо предметом забезпечувального обтяження є право грошової вимоги.

Також статтею 23 Закону України "Про заставу" передбачено, що реалізація предмета застави при заставі майнових прав провадиться шляхом уступки заставодавцем заставодержателю вимоги, що випливає із заставленого права.

Крім того, судом встановлено, що у договорах застави сторони погодили право заставодержателя (банку) на задоволення своїх вимог шляхом відступлення йому заставодавцем (вкладником) майнових прав на грошові кошти.

Так, відповідно до положень розділу 6 договорів застави (п.п. п. 6.3, 6.4, 6.5 договорів) звернення стягнення на предмет застави за цим договором здійснюється, зокрема, шляхом відступлення права заставодержателю майнових прав, що складають предмет застави, у разі настання будь-якого з випадків, зазначених у пунктах 6.1 договорів застави (в т.ч. невиконання позичальниками взятих на себе зобов'язань за кредитним договорами).

Згідно з ч. 1 ст. 212 Цивільного кодексу України особи, які вчиняють правочин, мають право обумовити настання або зміну прав та обов'язків обставиною, щодо якої невідомо, настане вона чи ні (відкладальна обставина).

За таких обставин суд вважає, що наведені умови договорів застави представляють собою укладений між сторонами договір відступлення заставодавцем майнових прав на грошові кошти, розміщені на рахунках банківських вкладів, на користь заставодержателя з відкладальною умовою.

Також п. 6.3 договорів застави передбачено, що сторони цим погоджуються, що таке відступлення в порядку позасудового звернення стягнення на предмет застави вважається таким, що відбулось, зокрема, з моменту виникнення у заставодержателя права реалізації предмета застави за цим договором.

Отже, суд приходить до висновку, що з моменту настання обумовлених договорами застави обставин (виникнення у заставодержателя права на стягнення предмету застави) ПАТ "Златобанк" набув майнових прав на грошові кошти, розміщені позивачем на рахунках у загальному розмірі 2 710 000,00 доларів США. У свою чергу, ТОВ "Біпродукт" в силу приписів ст.ст. 512, 514 Цивільного кодексу України набуває прав первісного кредитора (банку) до позичальників (ТОВ "Айсберг-С" за кредитним договором № 08/1/13-OVER від 14.01.2014р.; ТОВ "Форум Краси" за кредитним договором № 175/11-KL від 11.07.2011р.; ТОВ "Бакалія-Трейд" за кредитним договором № 34/1/13-KL від 13.02.2013р.; ТОВ "ТФМ" за кредитним договором № 23/1/14-KL від 30.01.2014р.) в межах суми виконаного перед банком зобов'язання, про що свідчить наявний у матеріалах справи договір відступлення прав вимоги від 12.02.2015р., згідно з яким банк відступив на користь позивача зазначені права.

З урахуванням викладеного, оскільки станом на час розгляду даної справи порушень прав і інтересів позивача, що підлягають судовому захисту, судом не встановлено, позовні вимоги ТОВ "Біпродукт" до ПАТ "Златобанк" про зобов'язання повернути грошові кошти, розміщені на рахунках банківського вкладу, задоволенню не підлягають.

Відповідно до вимог ст. 49 Господарського процесуального кодексу України у разі відмови у позові судові витрати покладаються на позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 32 - 34, 49, 82 - 85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Відмовити у задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю "Біпродукт" до Публічного акціонерного товариства "Златобанк" про зобов'язання вчинити певні дії.

Рішення ухвалено в нарадчій кімнаті та проголошено його вступну та резолютивну частини в судовому засіданні у присутності представників сторін 21 листопада 2016 року.

Повний текст рішення підписаний 25 листопада 2016 року.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Київського апеляційного господарського суду через господарський суд міста Києва шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня підписання повного тексту рішення.

Суддя Головіна К.І.