ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" листопада 2016 р.Справа № 922/3331/16

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Калініченко Н.В.

при секретарі судового засідання Каюков Ю.В.

розглянувши справу

за позовом Дочірнє підприємство "Житомирська механізована колона" публічне акціонерне товариство "Київсільелектро", м. Житомир
до Акціонерна компанія "Харківобленерго", м. Харків
про стягнення коштів у розмірі 441 681,07 грн.
за участю представників:

позивача - ОСОБА_1, за довіреністю б/н від 20 вересня 2016 року

відповідача - ОСОБА_2, за дов. № 01-16юр/4351 від 06.06.216 року

в порядку ст. 74-1 ГПК України судове засідання проводиться в режимі відео-конференції; серійний номер носія відеозапису DVDX-00312.

ВСТАНОВИВ:

Позивач, дочірнє підприємство "Житомирська механізована колона" публічного акціонерного товариства "Київсільелектро", звернувся до господарського суду Харківської області з позовною заявою до відповідача, акціонерної компанії "Харківобленерго", про стягнення 353 680,39 грн. основної заборгованості, 12 732,49 грн. інфляційних втрат, 6 174,91 грн. 3% річних, 69 093,28 грн. пені. Також позивач просить суд покласти на відповідача 6 625,23 грн. судових витрат.

Позовні вимоги вмотивовано неналежним виконанням відповідачем умов договору підряду К 7905 (щодо виконання робіт з будівництва, реконструкції, модернізації, технічного переоснащення) від 17 червня 2015 року.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 05 жовтня 2016 року вказану позовну заяву було прийнято до розгляду, порушено провадження у справі № 922/3331/16, призначено її до слухання у судовому засіданні.

Розгляд справи неодноразово відкладався, востаннє ухвалою господарського суду Харківської області від 07 листопада 2016 року до 21 листопада 2016 року.

14 листопада 2016 року ухвалою господарського суду Харківської області задоволено клопотання позивача про проведення судового засідання у режимі відеконференції (вх. № 38455 від 11 листопада 2016 року), доручено господарському Житомирської області забезпечити проведення судового засідання у справі № 922/3331/16, призначеного на 21 листопада 2016 року о 12:15 год., в режимі відеоконференції в приміщенні господарського суду Житомирської області.

18 листопада 2016 року через канцелярію суду від представника відповідача супровідним листом (вх. № 39347 від 18 листопада 2016 року) надійшов пакет документів, дані документи судом долучено до матеріалів справи.

21 листопада 2016 року від представника позивача через канцелярію суду надійшли письмові пояснення з додатками (вх. № 39460 від 21 листопада 2016 року), дані документи судом долучено до матеріалів справи.

В призначене судове засідання 21 листопада 2016 року представники сторін з'явилися.

Представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив суд їх задовольнити. Представник відповідача проти задоволення позовних вимог заперечував в повному обсязі з підстав викладених у відзиві на позовну заяву (вх. № 34836 від 21 жовтня 2016 року), водночас представник відповідача просив суд, у разі прийняття рішення про задоволення позовних вимог, зменшити на 90% штрафні санкції.

В судовому засіданні 21 листопада 2016 року представники сторін не виявили наміру подавати додаткові докази чи пояснення по справі в обґрунтування своїх позовних вимог та заперечень, а матеріали справи свідчать про достатність наявних в ній доказів для встановлення в повному обсязі фактичних обставин справи.

Розглянувши надані учасниками судового процесу документи і матеріали, всебічно та повно з'ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

17 червня 2015 року між позивачем (підрядник) та відповідачем (замовник) було укладено договір підряду К 7905 (щодо виконання робіт з будівництва, реконструкції, модернізації, технічного переоснащення).

Відповідно до п.п. 1.1, 1.2 договору, підрядник зобов'язується власними силами зі своїх матеріалів виконати для останнього наступні роботи Технічне переоснащення (шляхом модернізації) розподільчих мереж 0,38 кв. в с. Вільшани Дергачівського району Харківської області від ТП № 165 (інв. № 00300775), а замовник - прийняти і оплатити такі роботи. Кількісні характеристики виконуваних за цим договором робіт визначаються договірною ціною (кошторис), яка є додатком 1 до цього договору. Власником результату виконаних робіт (об'єкти будівництва) є замовник. Обсяги закупівлі виконання робіт можуть бути зменшені залежно від реального фінансування видатків.

Ціна цього договору становить 2 161 209,04 грн., крім того ПДВ 20% - 452 241,81 грн. Загальна вартість договору 2 593 450,85 грн. Замовник сплачує підряднику аванс у розмірі 86,%, що складає 2 239 770,46 грн. від вартості договору на виконання робіт, придбання (постачання) необхідних матеріальних цінностей". Замовник здійснює щомісяця проміжні платежі за виконані роботи та затрати на підставі довідки про виконані будівельні роботи та затрати форми КБ-3 з додаванням відповідних підтверджуючих документів, підписаних уповноваженими представниками сторін. Довідку при виконані будівельні роботи та затрати та відповідні підтверджуючи документи кожного місяця готує підрядник державною мовою і передає для підписання уповноваженому представнику замовника у строк не пізніше 25 числа звітного місяця. До довідки про виконані будівельні роботи та затрати та до відповідних підтверджуючих документів обов'язково додаються копії видаткових накладних на матеріали, обладнання, за якими вони були придбані підрядником, та розрахунки вартості машино-години машин та механізмів або договір їх оренди. Замовник протягом 5 календарних днів перевіряє відповідність виконаних робіт зазначеним у документах і підписує їх в частині фактично виконаних робіт. Застосування факсиміле на довідці про виконані будівельні роботи та затрати та на відповідних документів не допускається. Оплата виконаних робіт та затрат здійснюється протягом 5-ти банківських днів після підписання довідки про виконані роботи та затрати, з частковим зарахуванням авансу від вартості виконаних робіт та затрат (п.п. 3.1, 4.1, 4.2, 4.3 договору з урахуванням додаткової угоди № 1 від 28.12.2015 року).

Строк (термін) виконання робіт передбачено календарним планом (графіком) виконання робіт. Підрядник зобов'язаний виконувати роботи у відповідні строки, що встановлені календарним планом (графіком) виконання робіт (додаток 2 до договору). Початок виконання робіт протягом 3 календарних днів, починаючи з дати отримання підрядником письмової заявки (або авансу) від замовника протягом строку дії договору замовник не несе будь-яких обов'язків за цим договором (п. 5.1 договору).

Згідно п.п. 5.17, 5.19 договору, завдання - приймання робіт після закінчення будівництва об'єкта здійснюється відповідно до чинного порядку. Перелік документів, що оформлюються при здаванні об'єктів в експлуатацію, повинен відповідати передбаченому переліку, що встановлений будівельними нормами і правилами і стандартами. При підписанні актів виконаних робіт підрядник передає замовнику виконавчу документацію (акти прихованих робіт, паспорти або сертифікати на матеріали та обладнання, виконавчі схеми тощо) з урахуванням ДБН А.3.1-5-2009 та наказ Міністерства енергетики та вугільної промисловості України від 08.11.2011 № 691. При здаванні об'єктів в експлуатацію підрядник передає замовнику виконавчу геодезичну зйомку, яка має бути зареєстрована в Управлінні містобудування та архітектури. Якщо при здаванні-прийманні робіт будуть виявлені суттєві недоробки, що виникли з вини підрядника, замовник не підписує акт виконаних робіт і затримує оплату робіт, виконаних з порушенням.

Замовник зобов'язаний, своєчасно та в повному обсязі провести розрахунки з підрядником за виконані ним роботи. Приймати виконані роботи згідно з актом виконаних робіт. Прийняти роботу протягом 5 календарних днів з дати одержання письмового повідомлення підрядника, або надіслати обґрунтовані зауваження з урахуванням п. 5.18 та п. 5.19 (п.п. 61, 6.1.1, 6.1.2, 6.1.5 договору).

За невчасне здійснення розрахунків замовник сплачує підряднику пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми нездійсненого платежу на користь підрядника за кожен день прострочення (п. 7.3 договору).

Відповідно до п. 10.1 договору, цей договір набирає чинності з моменту підписання і діє до 31 грудня 2015 року.

Як вказує позивач у позовній заяві ним в повному обсязі виконані умови договору підряду № К 7905 (щодо виконання робіт з будівництва, реконструкції, модернізації, технічного переоснащення) від 17 червня 2016 року, що підтверджується: довідкою про вартість виконаних будівельних робіт та витрат за грудень 2015 року від 30 грудня 2015 року; Актом 1 приймання виконання будівельних робіт за грудень 2015 року; Актом № 1 вартості устаткування, що придбавається виконавцем робіт, втім відповідач своє зобов'язання щодо оплати вартості виконаних робіт виконав лише частково на суму 2 239 770,46 грн. (авансовий платіж).

18 травня 2016 року позивачем було направлено на адресу відповідача за вих. № 216/06 претензію, в якій просив розглянути вказану претензію та сплатити заборгованість в сумі 353 680,39 грн., втім дану претензію відповідач залишив без відповіді, а заборгованість - без оплати.

Як вказує позивач, саме неналежне виконання відповідачем своїх зобов'язань за договором й стало підставою для позивача звернутися з даним позовом до суду.

Надаючи правову кваліфікацію спору у даній справі, з врахуванням встановлених обставин та оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов наступних висновків.

Стаття 11 Цивільного кодексу України вказує, що цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки, й серед підстав виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, передбачає договори та інші правочини.

Як зазначено в ст. 174 Господарського кодексу України, господарські зобов'язання можуть виникати, зокрема, із господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідносини, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Таке ж положення містить і ст. 173 Господарського кодексу України.

Матеріали справи свідчать про те, що між позивачем та першим відповідачем у справі виникли зобов'язання, які за своєю правовою природою є правовідносинами, що випливають із договору підряду, до якого повинні застосовуватись положення Цивільного кодексу України, що регулюють загальні умови виконання зобов'язання, а також положення параграфу 1 та 3 глави 61 Цивільного кодексу України.

В силу приписів ст. 837 ЦК України, за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу. Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові.

Частинами 1 та 3 статті 843 ЦК України передбачено, що договір підряду визначає ціну роботи (яка включає відшкодування витрат підрядника та плату за виконану ним роботу) або способи її визначення.

Якщо договором підряду не передбачена попередня оплата виконаної роботи або окремих її етапів, замовник зобов'язаний сплатити підрядникові обумовлену ціну після остаточної здачі роботи за умови, що роботу виконано належним чином і в погоджений строк або, за згодою замовника, - достроково; підрядник має право вимагати виплати йому авансу лише у випадку та в розмірі, встановлених договором (ст. 854 ЦК України).

Згідно зі ст. 526 Цивільного кодексу України, ст. 193 Господарського кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цих Кодексів, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 Цивільного кодексу України, ч. 7 ст. 193 Господарського кодексу України).

Згідно вимог передбачених ст. 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Статтями 33, 34 ГПК України встановлено, що кожна із сторін повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до приписів ст. 36 ГПК України письмовими доказами є документи і матеріали, які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.

В силу ст. 43 ГПК України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Зважаючи на встановлені факти та вимоги вищезазначених норм, а також враховуючи, що відповідачем в установленому ст. ст. 32, 33 ГПК України порядку обставини, які повідомлені позивачем не спростовані, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача про стягнення з відповідача 353 680,39 грн. заборгованості за договором підряду К 7905 (щодо виконання робіт з будівництва, реконструкції, модернізації, технічного переоснащення) від 17 червня 2016 року обґрунтовані, підтверджуються наявними у матеріалах справи доказами та підлягають задоволенню у повному обсязі.

Твердження відповідача про те, що термін виконання зобов'язань з оплати вартості виконаних робіт не настав, ґрунтується на хибному тлумаченні норм чинного законодавства та умов спірного договору, з огляду на наступне.

В пунктах 3.3., 3.4., 5.6. укладеного сторонами договору, які визначають ціну договору та порядок виконання робіт, серед іншого, містяться посилання на ДСТУ БД.1.1-1:2013 "Правила визначення вартості будівництва".

Національні стандарти України (ДСТУ) з ціноутворення у будівництві, зокрема ДСТУ Б Д.1.1-1:2013 "Правила визначення вартості будівництва", введено в дію 1 січня 2014 року. Додатками ДСТУ Б Д.1.1-1:2013, зокрема Т-Ц, було передбачено примірні форми первинних документів з обліку в будівництві, які мають використовуватися з 1 січня 2014 року при проведенні взаєморозрахунків за обсяги виконаних будівельних робіт.

На підставі наказу Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 20.01.2014 року № 16 "Про визнання такими, що втратили чинність, наказів Мінрегіону України від 4 грудня 2009 року № 554 та від 1 березня 2013 року № 77" втратив чинність наказ Міністерства регіонального розвитку та будівництва України № 554 від 04.12.2009 року "Про затвердження примірних форм первинних документів з обліку в будівництві", яким були затверджені:

примірна форма № КБ-2в "Акт приймання виконаних будівельних робіт";

примірна форма № КБ-3 "Довідка про вартість виконаних будівельних робіт та витрати";

примірна форма № 1 "Звіт про виконання робіт за контрактом на об`єкті будівництва за період (місяць/рік)";

примірна форма № 2 "Підсумковий звіт про вартість виконаних робіт за контрактом на об`єкті будівництва";

примірна форма № 3 "Акт здавання-приймання виконаних будівельних робіт".

Вказаний наказ Мінрегіонстрою та ЖКГ від 20.01.2014 р. № 16 набув чинності з дня прийняття.

Отже, з набранням чинності з 01.01.14 р. Національними стандартами України з ціноутворення у будівництві, зокрема ДСТУ Б Д.1.1-1:2013 "Правила визначення вартості будівництва", проведення розрахунків за обсяги виконаних робіт по обєктах будівництва, здійснюється із застосуванням примірних форм первинних облікових документів "Акт приймання виконаних будівельних робіт" (примірна форма № КБ-2в) і "Довідка про вартість виконаних будівельних робіт та витрати" (примірна форма № КБ-3), що наведені у додатках Т та У ДСТУ Б Д.1.1-1-2013.

З огляду на викладене, підписана сторонами Довідка про вартість виконаних будівельних робіт та витрати за грудень 2015 р. від 30.12.2015 р. (примірна форма № КБ-3) (арк. спр. 18) є належним доказом, на підставі якого у відповідача, згідно з п. 4.3 договору, виникло зобов'язання з проведення остаточного розрахунку за виконані позивачем будівельні роботи.

За таких обставин, суд вважає необґрунтованими доводи відповідача про те, що у відповідача не виникло зобов'язання щодо остаточного розрахунку за договором.

Враховуючи те, що Довідку про вартість виконаних будівельних робіт та витрати (Примірна форма КБ-3) за грудень 2015 р. (а.с. 18) та Акт 1 приймання виконаних будівельних робіт (ПФ КБ-2в) підписано сторонами 30.12.2015 р., то відповідно до умов п. 4.3. договору відповідач повинен був здійснити остаточну оплату виконаних позивачем робіт до 11.01.2016 р. включно.

Розглянувши частину позовних вимог про стягнення з відповідача 6 174,91 грн. 3% річних та 12 732,49 грн. інфляційних втрат, суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Право кредитора вимагати сплату боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способом захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредитору.

В пунктах 3.1, 4.1 Постанови пленуму Вищого господарського суду України № 14 від 17 грудня 2013 року "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань", з метою однакового та правильного розгляду господарськими судами справ зі спорів, пов'язаних із застосуванням законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань, Вищій господарський суд України визначив, що: інфляційні нарахування на суму бору, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 ЦК України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційні процесів за весь час прострочення в їх сплаті; сплата трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом), так само як й інфляційні нарахування, не мають характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок нарахування 3% річних та інфляційних втрат, судом встановлено, що періоди нарахування позивачем 3% річних та інфляційних втрат визначено вірно, втім при калькуляційному підрахунку розміру інфляційних втрат та 3% річних за допомогою програмно-апаратного комплексу ЛІГА-ЗАКОН, судом встановлено, що сума інфляційних втрат за заявлений період складає 12 721,16 грн., що дає суду можливість задовольнити позовні вимоги позивача про стягнення 12 721,16 грн. інфляційних втрат та 6 174,91 грн. 3% річних. В решті позовних вимог позивача про стягнення з відповідача інфляційних втрат у розмірі 11,33 грн. суд відмовляє, як в безпідставно заявлених.

Розглянувши позовні вимоги в частині стягнення пені в розмірі 69 093,28 грн. за період з 01 лютого 2016 року по 31 липня 2016 року, суд зазначає наступне.

Згідно зі ст. ст. 610, 611 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання), а у разі порушення зобов'язання, настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Відповідно до ст. 546 Цивільного кодексу України, виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Договором або законом можуть бути встановлені інші види забезпечення виконання зобов'язання.

Стаття 549 Цивільного кодексу України визначає, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Невиконання зобов'язання або виконання його з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання), визнається згідно зі ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання, в результаті чого настають правові наслідки, встановлені договором або законом (ст. 611 Цивільного кодексу України).

Як зазначено вище, умовами п.7.3 договору передбачено відповідальність у вигляді пені за порушення зобов'язання щодо оплати вартості виконаних робіт.

Суд зазначає, що право нарахування пені виникає у кредитора з наступного дня після спливу кінцевого терміну виконання зобов'язань і з врахуванням приписів ст. 232 ГК України припиняється через 6 місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано, якщо інше не встановлено законом або договором.

Умовами договору підряду К 7905 (щодо виконання робіт з будівництва, реконструкції, модернізації, технічного переоснащення) від 17 червня 2015 року не передбачено можливість нарахування пені понад строк, встановлений ст. 232 ГК України, а відтак пеня відповідно до вимог чинного законодавства, має нараховуватися за кожний місяць окремо - з наступного дня після спливу строку на оплату по кінцеву дата нарахування пені відповідно до ч. 6 ст. 232 ГК України.

Враховуючи п. 4.3 спірного договору, довідки про вартість виконаних будівельних робіт та витрат за грудень 2015 року від 30 грудня 2015 року та Акту 1 приймання виконаних будівельних робіт за грудень 2015 року від 30 грудня 2015 року та приписи ч. 6 ст. 232 ГК України, вірним періодом нарахування пені є період з 12 січня 2016 року по 11 липня 2016 року, і її загальний розмір складає 62 773,44 грн.

Розглянувши клопотання представника відповідача про зменшення штрафних санкцій на 90% (викладене у відзиві на позовну заяву), проти задоволення якого заперечував представник позивача, суд зазначає наступне.

Пунктом 1 ст. 233 ГК України закріплено, що суд має право зменшити розмір санкцій, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Згідно ч. 3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. При цьому відсутність чи невисокий розмір збитків може бути підставою для зменшення судом розміру неустойки, що стягується з боржника. Вирішуючи питання про зменшення розміру пені, яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання, суд повинен з'ясувати наявність значного перевищення розміру неустойки перед розміром збитків, інших обставин, які заслуговують на увагу, ступеня виконання зобов'язань, причини неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення у виконанні зобов'язання, невідповідністю розміру пені наслідкам порушення, негайного добровільного усунення винною стороною порушення та його наслідків.

Пунктом 3.17.4 Постанови Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.11 р. "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" встановлено, що вирішуючи, питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання (пункт 3 статті 83 ГПК), господарський суд повинен об'єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов'язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов'язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов'язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо. У зазначеній нормі ГПК йдеться про можливість зменшення розміру саме неустойки (штрафу, пені). Крім того, ця процесуальна норма може застосовуватися виключно у взаємозв'язку (сукупності) з нормами права матеріального, яка передбачає можливість зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), а саме частиною третьою статті 551 ЦК України і статтею 223 ГК України.

За приписами п. 3 ст. 83 ГПК України, господарський суд, приймаючи рішення має право зменшувати у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання.

Виходячи з вище викладеного, дослідивши докази, подані відповідачем до клопотання про зменшення суми штрафних санкцій на 90%, суд вважає за можливе частково задовольнити клопотання відповідача про зменшення суми штрафних санкцій та зменшити розмір пені на 50%, а саме стягнути з відповідача пеню у розмірі 31 386,72 грн.

Відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України витрати зі сплати судового збору у розмірі 6 530,25 грн. покладаються на відповідача.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 173, 174, 193, 232, 233 Господарського кодексу України, ст.ст. 11, 509, 526, 546, 549, 551, 610, 611, 625, 837, 843, 854 Цивільного кодексу України, ст.ст. 1, 4, 4-2, 4-3, 12, 22, 33-34, 43, 44, 49, 74-1, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з акціонерної компанії "Харківобленерго" (61037, Харківська область, м. Харків, вул. Плеханівська, 149, ) на користь дочірнього підприємства "Житомирська механізована колона" публічне акціонерне товариство "Київсільелектро" (10029, м. Житомир, вул. Ватутіна, 106-6, ) основну заборгованість в розмірі 353 680,39 грн., інфляційні втрати у розмірі 12 721,25 грн., 3% річних у розмірі 6 174,91 грн., пеню у розмірі 31 386,72 грн. та 6 530,25 грн. судових витрат.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

В решті позову відмовити

На рішення господарського суду, яке не набрало законної сили, сторони мають право подати апеляційну скаргу, а прокурор апеляційне подання протягом десяти днів з дня прийняття (підписання) рішення через місцевий господарський суд.

Повне рішення складено 28.11.2016 р.

Суддя ОСОБА_3

справа № 922/3331/16