КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"23" листопада 2016 р. Справа№ 910/6642/16

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Скрипки І.М.

суддів: Тарасенко К.В.

Гончарова С.А.

за участю представників сторін:

від позивача: Олещенко В. І. - дов. № 19 від 18.08.2016р.

Воєводіна А. В. - дов. № 19 від 18.08.2016р.

від відповідача - 1 : Бондар О. В.- дов. б/н від 11.05.2016р.

від відповідача - 2: не з'явились

від третьої особи-1: Таболін О. С. - дов. б/н від 12.10.2016 р.

від третьої особи-2: не з'явились

від третьої особи-3: не з'явились

від третьої особи-4: Цуканова С. Г. - дов. № 27-27952/16 від 22.06.2016 р.

розглянувши апеляційні скарги Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" та Товариства з обмеженою відповідальністю "Классік-Ассістанс" на рішення Господарського суду міста Києва від 14.06.2016р.

у справі № 910/6642/16 (суддя Морозов С.М.)

за позовом Гаражно-будівельного кооперативу "Ямський"

до 1.Товариства з обмеженою відповідальністю "Классік-Ассістанс"

2.Публічного акціонерного товариства "Кредитпромбанк"

за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача-2:

1.Публічне акціонерне товариство "Дельта Банк"

2.Товариство з обмеженою відповідальністю "Український

фінансовий альянс"

3.Національний банк України

4.Фонд гарантування вкладів фізичних осіб

про визнання недійсним договору

В судовому засіданні 23.11.2016р. відповідно до ст. ст. 85, 99 Господарського процесуального кодексу України оголошено вступну та резолютивну частину постанови.

ВСТАНОВИВ:

В квітні 2016р. гаражно-будівельний кооператив "Ямський" звернувся до суду з позовом про визнання недійсним Іпотечного договору №49.12/05/І105/08 від 11.02.2008р., укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю "Классік-Ассістанс" (надалі - відповідач-1) та Публічним акціонерним товариством "Кредитпромбанк" (надалі - відповідач-2).

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач посилався на те, що він є власником земельної ділянки за адресою вул. Старонаводницька, 2-20 у Печерському районі м. Києва та замовником будівництва на вказаній земельній ділянці комплексу споруд офісного і торговельного призначення з вбудованими в рельєф гаражами манежного та боксового типу з приміщеннями соціально-побутового призначення (надалі - Комплекс).

З метою забезпечення будівництва вказаного Комплексу позивачем було залучено до пайової участі в його будівництві ряд юридичних осіб, в тому числі й відповідача-1, для чого між позивачем та відповідачем-1 було укладено Договір №2/2 про дольову участь в будівництві від 27.07.2004р., з подальшими змінами та доповненнями (додаткові угоди № № 1-7).

Як зазначає позивач, в листопаді 2015р. йому стало відомо про наявність укладеного між відповідачами Іпотечного договору №49.12/05/І105/08 від 11.02.2008р. та про порушення вказаним договором його прав та законних інтересів, оскільки відповідно до умов вказаного договору відповідач-1 надав відповідачу-2 в іпотеку майнові права на нерухомість, будівництво якої незавершене, а саме, майнові права на частину площ і приміщень, що будуються у складі комплексу, перелік яких наведено в Іпотечному договорі.

При цьому, як стверджує позивач, він як замовник будівництва нікому ніколи не надавав згоди на передачу всього або будь-якої частини площ і приміщень комплексу в заставу чи іпотеку.

Крім того, обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач також зазначав, що станом на дату укладення договору іпотека майнових прав на недобудовані об'єкти нерухомого майна законом не допускалась, окремі площі і приміщення Комплексу, які передані в іпотеку відповідачу-2 не були виділені в натурі та не зареєстровані належним чином, не були профінансовані, отже майнові права на них не були реалізовані і не стали об'єктом нерухомого майна, що належить відповідачу-1 та на дату укладення Іпотечного договору не існувало затвердженого (зареєстрованого) проекту будівництва комплексу, яким передбачалося будівництво вказаних у ньому площ і приміщень.

Рішенням Господарського суду м. Києва від 14.06.2016р. у справі №910/6642/16 позов задоволено повністю.

Визнано недійсним Іпотечний договір №49.12/05/І105/08 від 11.02.2008р., укладений між ВАТ "Кредитпромбанк", правонаступником якого є ПАТ "Кредитпромбанк" та ТОВ "Классік - Ассістанс", посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Занудіною О.І. та зареєстрований в реєстрі за №202.

Розподілено судові витрати.

Не погоджуючись із прийнятим рішенням суду, ПАТ "Дельта Банк" звернулося до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просило оскаржуване рішення скасувати та прийняти нове про відмову в позові.

Апеляційна скарга обґрунтована порушенням судом норм матеріального та процесуального права, неповним з'ясуванням та недоведеністю обставин, що мають значення для справи, які господарський суд визнав встановленими, невідповідністю висновків, викладених у рішенні обставинам справи.

На думку апелянта, грубе порушення судом норм процесуального права виразилось у не залученні його, як правонаступника відповідача-2, та прийнятті рішення без участі Національного банку України.

Порушення судом норм матеріального права, на думку апелянта, виразилось у тому, що суд не звернув увагу на те, що відповідачем-1 було надано банку докази своєї частки у будівництві прав і навіть погоджено без отримання згоди позивача, вчиняти дії щодо своєї частки у будівництві перед будь-якими третіми особами та інвесторами, що передбачено п. 8.4. Договору від 27.07.2004р. №2/2.

Разом з цим, апелянт зазначає, що наразі немає підстав для визнання іпотечного договору недійсним через відсутність порушення прав позивача, оскільки у забезпечення кредитних договорів відповідачем-1 надано банку майно, яке згідно з долями у будівництві належить лише відповідачу-1, а доля позивача у заставу банку не передавалась.

Також апелянт вважає, що суд першої інстанції дійшов хибного висновку про недоведеність відповідачем-1 належності йому майнових прав на об'єкти, які вказані в іпотечному договорі.

Крім того, апелянт просить суд звернути увагу на те, що позивачем при подачі позову пропущено строк позовної давності.

Відповідно до автоматизованого розподілу справ між суддями апеляційну скаргу ПАТ "Дельта Банк" 27.07.2016р. передано на розгляд судді Київського апеляційного господарського суду Пашкіній С.А., сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Пашкіна С.А., судді Кропивна Л.В., Зеленін В.О.

Ухвалою суддів Київського апеляційного господарського суду від 27.07.2016р. апеляційну скаргу колегією суддів у визначеному складі прийнято до провадження та призначено до розгляду.

Не погоджуючись із прийнятим рішенням суду, відповідач-1, також, звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить оскаржуване рішення скасувати частково та прийняти нове рішення про визнання недійсним Іпотечного договору від 11.02.2008р. в частині прав та зобов'язань, пов'язаних з кредитним договором №49.8.2/01/2008-ВКЛ від 11.02.2008р.

Апеляційна скарга відповідача-1 обґрунтована порушенням судом норм матеріального та процесуального права (ст. ст. 4-2, 4-3 ГПК України), рішення прийнято з неповним з'ясуванням обставин справи та недоведеністю обставин, що мають значення для справи.

В апеляційній скарзі відповідач-1 зазначає, що спірний договір іпотеки готувався та складався відповідачем-2 без залучення представників відповідача-1, а тому він не мав впливу на процес підготовки та процедуру підписання цього договору та вважав, що вказаний договір відповідає чинному законодавству України на момент його укладення.

Належним чином складеного і наданого відповідачем-2 повідомлення щодо заміни останнього як сторони іпотечного договору на будь-яку іншу особу відповідач-1 не отримував.

Апелянт зазначає про хибність висновків суду першої інстанції, що аналіз змісту пункту іпотечного договору свідчить про те, що пункт іпотечного договору «майно», яким визначається перелік об'єктів, майнові права, на які становлять предмет іпотеки в їх загальному розмірі не відповідають розміру частки відповідача-1, визначеної п.п. 1.5, 1.7 Договору дольової участі в редакції додаткової угоди №6 від 18.08.2006р.

Відповідач-1 вказує, що невдовзі після укладення договору іпотеки, відповідачем-2 припинено в односторонньому порядку взяті на себе зобов'язання за кредитними договорами-1,2 щодо надання відповідачу-1 та боржнику коштів, що в свою чергу спричинило апелянту перепони у виконанні ним умов укладеного з позивачем договору дольової участі.

Апелянт посилається на те, що відповідачем-2 та його правонаступником пропущено передбачений ч.4 ст. 559 ЦК України шестимісячний строк для пред'явлення вимог до відповідача-1 як майнового поручителя, у зв'язку з чим така майнова порука вважається припиненою.

Відповідно до автоматизованого розподілу справ між суддями апеляційну скаргу відповідача-1 10.08.2016р. передано на розгляд судді Київського апеляційного господарського суду Пашкіній С.А., сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Пашкіна С.А., судді Кропивна Л.В., Зубець Л.П.

Ухвалою суддів Київського апеляційного господарського суду від 10.08.2016р. апеляційну скаргу колегією суддів у визначеному складі прийнято до провадження та призначено до розгляду.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 16.08.2016р. залучено до участі у справі в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача-2 - ПАТ «Дельта Банк», ТОВ «Український фінансовий альянс», Національний банк України та Фонд гарантування вкладів фізичних осіб.

Розпорядженням в.о. керівника апарату Київського апеляційного господарського суду № 09-52/4535/16 від 12.09.2016р., у зв'язку з задоволенням заяви судді Пашкіної С.А. про самовідвід, відповідно до підпункту 2.3.50 пункту 2.3 Положення про автоматизовану систему документообігу суду, призначено повторний автоматизований розподіл справи №910/6642/16.

Відповідно до повторного автоматизованого розподілу справ між суддями апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" 12.09.2016р. передано на розгляд судді Київського апеляційного господарського суду Скрипці І.М., сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Скрипка І.М., судді Гончаров С.А., Разіна Т.І.

Згідно пп. 2.3.44. п. 2.3. Положення про автоматизовану систему документообігу суду, апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Классік-Ассістанс" на рішення Господарського суду міста Києва від 14.06.2016р. у справі № 910/6642/16 передано раніше визначеному автоматизованою системою складу суду: головуючий суддя Скрипка І.М., судді Гончаров С.А., Разіна Т.І.

Ухвалами Київського апеляційного господарського суду від 13.09.2016р. колегією суддів у визначеному складі апеляційні скарги Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" та Товариства з обмеженою відповідальністю "Классік-Ассістанс" прийнято до провадження, об'єднано в одне апеляційне провадження, та призначено до розгляду.

Під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції склад колегії змінювався, ухвалою суду від 19.10.2016 р. розгляд справи відкладено на 23.11. 2016 р.

Відповідно до протоколу автоматичної зміни складу колегії суддів від 23.11.2016р., у зв'язку з перебуванням судді Разіної Т. І. у відпустці для розгляду справи сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Скрипка І.М., судді Гончаров С.А., Тарасенко К. В.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 23.11.2016р. колегією суддів у визначеному складі вищевказані апеляційні скарги прийнято до провадження.

Представник ПАТ "Дельта-Банк" в судовому засіданні апеляційної інстанції 23.11.2016р. підтримав вимоги своєї апеляційної скарги, з підстав викладених у ній, просив її задовольнити, оскаржуване рішення скасувати та прийняти нове про відмову в позові, апеляційну скаргу відповідача-1 підтримав частково, в частині скасування рішення, але з підстав, зазначених у своїй апеляційній скарзі.

Представник відповідача-1 в судовому засіданні апеляційної інстанції 23.11.2016р. вимоги своєї апеляційної скарги підтримав, з викладених у ній підстав, просив її задовольнити, апеляційну скаргу ПАТ "Дельта-Банк" не підтримав.

Представники позивача в судовому засіданні апеляційної інстанції 23.11.2016р. заперечували проти доводів третьої особи-1 та відповідача-1, викладених в їх апеляційних скаргах, просили їх відхилити, а оскаржуване рішення залишити без змін з підстав, викладених у відзивах на апеляційні скарги.

Представник третьої особи-4 в судовому засіданні апеляційної інстанції 23.11.2016р. підтримав вимоги апеляційної скарги третьої особи-1, просив її задовольнити, доводи апеляційної скарги відповідача-1 не підтримав.

Представники відповідача-2 та третіх осіб-2,3 в судове засідання апеляційної інстанції 23.11.2016р., будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце розгляду справи, не з'явились, причини їх неявки суду не відомі. Оскільки їх явка в судове засідання обов'язковою не визнавалась, колегія суддів вважає за можливе розглянути справу у їх відсутність за наявними у справі матеріалами.

Відповідно до частини 1 статті 101 ГПК України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу.

Частиною 2 статті 101 ГПК України передбачено, що апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги та перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Згідно статті 99 ГПК України в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у розділі ХІІ ГПК України.

Колегія суддів, обговоривши доводи апеляційних скарг, заслухавши пояснення учасників апеляційного провадження, дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність застосування господарським судом при прийнятті оскарженого рішення норм матеріального та процесуального права, дійшла висновку про те, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню, а рішення підлягає залишенню без змін, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що згідно Статуту позивача та відомостей у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців та громадських формувань Гаражно-будівельний кооператив "Ямський" з 03.06.1993р. є юридичною особою (дата державної реєстрації - 03.06.1993р.), ідентифікаційний код 21483215.

25.02.2004р. Управлінням державного архітектурного - будівельного контролю м. Києва було надано позивачу дозвіл № 0923-Пч/Р на виконання будівельних робіт з будівництва багатоповерхового гаражу за адресою: вул. Старонаводницька 2-20 на схилах Старонаводницької балки у Печерському районі м. Києва. Строк дії цього дозволу було продовжено до 16.02.2008р. (належним чином засвідчена копія дозволу міститься в матеріалах справи).

27.07.2004р. між позивачем і Товариством з обмеженою відповідальністю "Классік-Ассістанс" (відповідач-1) було укладено Договір №2/2 про дольову участь в будівництві (надалі - Договір про дольову участь), за яким сторони домовились про інвестування та господарську діяльність у дольовому будівництві багатоповерхового гаража кооперативу "Ямський" за адресою: м. Київ, вул. Старонаводницька, 2-20 на земельній ділянці площею 3,13га.

18 серпня 2006р. між позивачем та відповідачем-1 було підписано Додаткову угоду №6 до вказаного Договору, якою викладено текст Договору про дольову участь у новій редакції.

Так, згідно п. 1.1 Договору про дольову участь сторони, на умовах, визначених цим Договором, домовились взяти дольову участь у будівництві багатоповерхового офісно-гаражного комплексу за адресою: м.Київ, вул. Старонаводницька, 2-20 (Старонаводницька балка), на земельній ділянці площею 3,0251 га, яка належить Стороні-1 (позивачу) на праві власності, шляхом здійснення оплати вартості проектування і будівництва частини такого Комплексу, визначеної як об'єкт будівництва згідно п.1.2 цього Договору.

Об'єктом будівництва по даному Договору є основна (гаражна) будівля Комплексу - перша черга будівництва, надалі - „Об'єкт", що включає: машиномісця у кількості 1583 штук, а також офісні, адміністративні та торгові приміщення, кафе-бістро, автомийки, станцію технічного обслуговування, інші допоміжні приміщення, передбачені проектом. Із зазначеної вище кількості машиномісць 988 штук розміщені в 858 гаражних боксах, які містять по одному або декілька машиномісць (п. 1.2 Договору про дольову участь).

Згідно п. 1.3 Договору про дольову участь попередньо розрахована та погоджена інвесторами Об'єкту орієнтовна вартість проектування і будівництва Об'єкту станом на дату укладання цього Договору складає 232 170 000,00 грн. Остаточна вартість проектування і будівництва Об'єкту може відрізнятися від зазначеної орієнтовної вартості та буде визначена після остаточного затвердження проектно-кошторисної документації. При цьому, суми оплати іншими інвесторами, вказані в п.п.1.5.3 - 1.5.5 цього Договору, не підлягають зміні.

У відповідності до змісту пункту 1.5 Договору про дольову участь на дату укладення цього договору в редакції Додаткової угоди №6 частки сторін цього договору та інших інвесторів комплексу, їх права та зобов'язання фіксуються у наведених розмірах та змінам не підлягають.

Так, відповідно до п. 1.5.2 цього договору частка відповідача-1 визначена в обсягах згідно положень п. 1.7 Договору та в сумі, необхідній та достатній для завершення будівництва і введення в експлуатацію об'єкта, за вирахуванням сум, сплачених іншими інвесторами. На дату укладення Додаткової угоди №6, з урахуванням коштів, сплачених іншими інвесторами та відступлених на підставі цивільно-правових угод на користь відповідача-1, відповідач-1 здійснив фінансування будівництва об'єкту в загальній сумі 81 025 000,00 грн.

Пунктом 1.7 Договору передбачено, що відповідач-1 самостійно та/або із залученням інших інвесторів здійснює фінансування будівництва 1070 машиномісць, з яких 624 машиномісця розміщені в 494 гаражних боксах, що містять по одному або декілька машиномісць; адміністративних, торгових, допоміжних та інших приміщень (включаючи СТО, кафе тощо) на 4 і 5 поверхах Об'єкту загальною площею близько 4490 кв.м.; передбачених проектом технічних і допоміжних приміщень Об'єкту з відповідним устаткуванням; офісних приміщень на 11-14 поверхах Об'єкту загальною площею (з урахуванням терас) 14 614,18 кв.м.; а також всіх інших приміщень, не зазначених в п.1.5.1 та п.п.1.5.3-1.5.5 цього Договору. Кількість та розміри зазначених площ і приміщень є орієнтовними (проектними) та можуть змінюватися у процесі проектування і будівництва Об'єкту.

Згідно із Державним актом на право власності на земельну ділянку від 03.04.2008р. серія ЯЖ№030016 позивач набув у власність земельну ділянку площею 3,0251 га по вул. Старонаводницька, 2-20 у Печерському районі м.Києва з цільовим призначенням - будівництво, експлуатація та обслуговування споруд офісного і торговельного призначення з вбудованими в рельєф гаражами манежного та боксового типу з приміщенням соціально-побутового призначення.

Як свідчать матеріали справи, між відповідачем-1 та Відкритим акціонерним товариством "Кредитпромбанк", правонаступником якого є відповідач-2, 11.02.2008р. було укладено Іпотечний договір № 49.12/05/І105/08 (надалі - Іпотечний договір), згідно якого у забезпечення зобов'язань відповідача-1 та Товариства з обмеженою відповідальністю "Український фінансовий альянс" (Боржник) перед відповідачем-2 (Іпотекодержатель) за Кредитним договором №49.8.2/05/2008-КЛТ від 11.02.2008, укладеним між відповідачем-1 та відповідачем-2, та за Кредитним договором №49.8.2/01/2008-ВКЛ від 11.02.2008р., укладеним між Боржником і відповідачем-2, відповідачем-1 передано в іпотеку відповідачу-2 майно.

Відповідно до п. 1.1 Іпотечного договору та розділу "Терміни та визначення" (термін "Майно") предметом іпотеки є майнові права на нерухомість, будівництво якої незавершене, а саме: перший поверх (відмітка - 8.10) - загальна площа приміщень загального призначення 5 270,39 кв.м.; другий поверх (відмітка - 5.40) - загальна площа приміщень загального призначення 5 606,13 кв.м.; третій поверх (відмітка - 2.70) - загальна площа приміщень загального призначення 5 810,16 кв.м., четвертий поверх (відмітка - 0.70) - загальна площа приміщень загального призначення 4 680,03 кв.м., п'ятий поверх (відмітка - 3.40) - загальна площа приміщень загального призначення 3 971,47 кв.м., шостий поверх (відмітка - 6.10) - загальна площа приміщень загального призначення 3 436,7 кв.м., сьомий поверх (відмітка - 8.80) - загальна площа приміщень загального призначення 3 668,82 кв.м., восьмий поверх (відмітка - 11.50) - загальна площа приміщень загального призначення 3 528,84 кв.м., дев'ятий поверх (відмітка - 14.20) - загальна площа приміщень загального призначення 3 327,22 кв.м., десятий поверх (відмітка - 16.90) - загальна площа приміщень загального призначення 2 427,66 кв.м. Загальна площа приміщень загального призначення по гаражному комплексу, що передається в заставу становить 41 727,52 кв.м. та машиномісць в кількості 674 одиниць, загальною площею 13 985,15 кв.м.; офісні приміщення над гаражним комплексом, загальною площею 16 333,10 кв.м.; торгівельний центр, загальною площею 15 959,71 кв.м., що знаходяться за адресою м. Київ, вул. Старонаводницька, буд 2-20 та належатиме відповідачу-1 на праві власності на підставі Договору №2/2 про дольову участь у будівництві від 27.07.2004 з Додатковими угодами, укладеного між відповідачем-1 та позивачем.

За згодою сторін станом заставна вартість предмета іпотеки складає 838 858 227,00 гривень (п. 1.4 Іпотечного договору).

Згідно розділу "Підтвердження" Іпотечного договору іпотекодавець підтверджує, що предмет іпотеки є його власністю, та він вільний від будь-яких зобов'язань перед третіми особами з приводу майна (предмета іпотеки).

У відповідності до п. 1.2 Іпотечного договору у разі набуття іпотекодержателем підстав для звернення стягнення на майно (предмет іпотеки), іпотекодержатель вправі звернути стягнення на таке майно з метою задоволення вимог, що підлягають задоволенню у відповідності до положень розділу 4 цього договору.

Іпотечний договір підписаний його сторонами, скріплений печатками, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Занудіною О.І. та зареєстрований в реєстрі за №202.

Спір у справі виник внаслідок того, що позивач вважає, що відповідач-1 не мав прав на предмет іпотеки на момент укладення іпотечного договору, а сам договір не відповідав вимогам Закону України "Про іпотеку" на момент його укладення, порушує права позивача, у зв'язку з чим позивач просить визнати його недійсним.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 ЦК України.

Статтею 203 ЦК України встановлено загальні вимоги, додержання яких є необхідними для чинності правочину, зокрема: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Згідно ч. 3 ст. 215 ЦК України якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов'язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин (абз. 4 п. 2.1 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013р. № 11 "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними").

Статтею 316, 321 ЦК України передбачено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ст. 575 ЦК України іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи. Правила про іпотеку землі та інші окремі види застав встановлюються законом.

Згідно ч. 1 ст. 576 ЦК України предметом застави може бути будь-яке майно (зокрема річ, цінні папери, майнові права), що може бути відчужене заставодавцем і на яке може бути звернене стягнення.

Водночас відповідно до статті 190 ЦК України майном як особливим об'єктом вважаються річ, сукупність речей, а також майнові права та обов'язки.

Майнові права є неспоживною річчю та визнаються речовими правами.

Майнові права на нерухомість - об'єкт будівництва (інвестування) не вважаються речовими правами на чуже майно, оскільки об'єктом цих прав не є "чуже майно", а також не вважаються правом власності, оскільки об'єкт будівництва (інвестування) не існує на момент встановлення іпотеки, а тому не може існувати й право власності на нього.

Майнове право, що є предметом договору, - це обумовлене право набуття в майбутньому прав власності на нерухоме майно (право під відкладальною умовою), яке виникає тоді, коли виконані певні, але не всі правові передумови, що є необхідними й достатніми для набуття речового права.

Майновими визнаються будь-які права, пов'язані з майном, відмінні від права власності, у тому числі права, які є складовою частиною права власності (права володіння, розпорядження, користування), а також інші специфічні права та право вимоги.

Майнове право, яке можна визначити як право очікування, є складовою частиною майна як об'єкта цивільних прав. Майнове право - це обмежене речове право, за яким власник цього права наділений певними, але не всіма правами власника майна та яке засвідчує правомочність його власника отримати право власності на нерухоме майно чи інше речове право на відповідне майно в майбутньому.

Відповідно до ч. 2 ст. 583 ЦК України заставодавцем може бути власник речі або особа, якій належить майнове право, а також особа, якій власник речі або особа, якій належить майнове право, передали річ або майнове право з правом їх застави.

Згідно ст. 1 Закону України "Про іпотеку" іпотека - це вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

За приписами статей 1, 5 Закону України "Про іпотеку" (у редакції, яка була чинною на час укладення Іпотечного договору) застава майнових прав на нерухомість, будівництво якої не завершено, регулюється за правилами, визначеними цим Законом.

Предметом іпотеки можуть бути один або декілька об'єктів нерухомого майна за таких умов: нерухоме майно належить іпотекодавцю на праві власності або на праві господарського відання, якщо іпотекодавцем є державне або комунальне підприємство, установа чи організація; нерухоме майно може бути відчужене іпотекодавцем і на нього відповідно до законодавства може бути звернене стягнення; нерухоме майно зареєстроване у встановленому законом порядку як окремий виділений у натурі об'єкт права власності, якщо інше не встановлено цим Законом.

Предметом іпотеки також може бути об'єкт незавершеного будівництва або інше нерухоме майно, яке стане власністю іпотекодавця після укладення іпотечного договору, за умови, що іпотекодавець може документально підтвердити право на набуття ним у власність відповідного нерухомого майна у майбутньому.

Частина об'єкта нерухомого майна може бути предметом іпотеки лише після її виділення в натурі і реєстрації права власності на неї як на окремий об'єкт нерухомості, якщо інше не встановлено цим Законом. Іпотека поширюється на частину об'єкта нерухомого майна, яка не може бути виділеною в натурі і була приєднана до предмета іпотеки після укладення іпотечного договору без реєстрації права власності на неї як на окремий об'єкт нерухомості.

Водночас поняття "іпотека майнових прав" і регулювання відносин при передачі в іпотеку майнових прав у цьому Законі відсутні.

У статті 5 Закону України від 5 червня 2003 р. № 898-ІV "Про іпотеку" (у редакції, яка була чинною з 12 травня 2006 р. до 14 січня 2009 р.) було визначено вичерпний перелік об'єктів, які могли бути предметом іпотеки за іпотечним договором, яка не визначала майнові права як предмет іпотеки.

Майнові права на об'єкт незавершеного будівництва були віднесені до предмета іпотеки згідно із Законом України від 25 грудня 2008 р. № 800-VI "Про запобігання впливу світової фінансової кризи на розвиток будівельної галузі та житлового будівництва", яким були внесені зміни до законодавчих актів України, у тому числі до Закону України "Про іпотеку".

Як свідчать матеріали справи та не заперечується сторонами, спірний Іпотечний договір визначає предметом іпотеки - майнові права на нерухомість, будівництво якої незавершене. Цей договір між відповідачами був укладений 11 лютого 2008р., тобто до внесення змін до ст. 5 Закону України "Про іпотеку" згідно із Законом України "Про запобігання впливу світової фінансової кризи на розвиток будівельної галузі та житлового будівництва".

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду про те, що Іпотечний договір №49.12/05/1105/08 від 11.02.2008р. на момент його укладення не відповідав вимогам ст. 5 Закону України "Про іпотеку", оскільки на час укладення цього договору вказана стаття не визначала майнові права на об'єкт незавершеного будівництва як предмет іпотеки.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду України № 6-8цс13 від 17.04.2013р., № 6-1502цс15 від 02.12.2015р., №6-1732цс15 від 02.12.2015р.6-168цс12 від 30.01.2013р.

Посилання позивача в обґрунтування позовних вимог на положення Закону України "Про іпотечне кредитування, операції з консолідованим іпотечним боргом та іпотечні сертифікати" колегія суддів вважає необґрунтованими, зважаючи на наступне.

Закон України від 19 червня 2003 року № 979-ІV "Про іпотечне кредитування, операції з консолідованим іпотечним боргом та іпотечні сертифікати" (у редакції, яка була чинною на час укладення спірного договору) встановлює відносини у системі іпотечного кредитування, а також перетворення платежів за іпотечними активами у виплати за іпотечними сертифікатами із застосуванням механізмів управління майном.

Отже, предметом правового регулювання Закону України від 19 червня 2003 року № 979-ІV "Про іпотечне кредитування, операції з консолідованим іпотечним боргом та іпотечні сертифікати" є відносини, що виникають з приводу іпотечного боргу, який виникає після невиконання договору, забезпеченого іпотекою, а не для забезпечення кредитних договорів, що були укладені 21 лютого 2008 року між відповідачем-2 та відповідачем-1 і ТОВ "Український фінансовий альянс".

За таких умов, Закон України "Про іпотечне кредитування, операції з консолідованим іпотечним боргом та іпотечні сертифікати" до спірних правовідносин не застосовується.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду України №6-1502цс15 від 02.12.2015р. та № 6-8цс13 від 17.04.2013р.

Відповідно до ч. 2 ст. 583 ЦК України заставодавцем може бути власник речі або особа, якій належить майнове право, а також особа, якій власник речі або особа, якій належить майнове право, передали річ або майнове право з правом їх застави.

Таким чином, проаналізувавши зміст Іпотечного договору, на його відповідність умовам Договору про дольову участь в будівництві щодо визначення об'єму майнових прав, які віднесені до предмету іпотеки та дослідивши матеріали справи щодо виконання відповідачем-1 своїх фінансових зобов'язань за Договором про дольову участь, колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду про те, що зміст пункту Іпотечного договору "майно", яким визначається перелік об'єктів, майнові права на які становлять предмет іпотеки в їх загальному розмірі не відповідає розміру частки відповідача, визначеної в п.п. 1.5.1 та 1.7 Договору про дольову участь в редакції Додаткової угоди №6 від 18.08.2006р.

Інших доказів, які б підтверджували обсяг частки відповідача-1 в розмірах і згідно переліку, визначеному в Іпотечному договорі, відповідачами суду надано не було.

З огляду на викладене, доводи апеляційної скарги третьої особи-1 про те, що відповідачем-1 було надано банку докази своєї частки у будівництві прав і навіть погоджено без отримання згоди позивача, вчиняти дії щодо своєї частки у будівництві є необґрунтованими.

Правовий аналіз положень ЦК України, Закону України "Про іпотеку" дозволяє дійти висновку про те, що майнове право, що є предметом іпотечного договору, - це обумовлене право набуття в майбутньому прав власності на нерухоме майно (право під відкладальною умовою), яке виникає тоді, коли виконані певні, але не всі правові передумови, що є необхідними й достатніми для набуття речового права.

Відповідачами належним чином не доведено факт здійснення відповідачем-1, згідно умов Договору про дольову участь, фінансування будівництва об'єкту - багатоповерхового офісно-гаражного комплексу по вул. Старонаводницька, 2-20 в обсязі, що надавало б право відповідачу-1 на оформлення в подальшому у власність площ і приміщень, визначених в переліку об'єктів, майнові права на які включені до предмету іпотеки за спірним Іпотечним договором.

Таким чином, відповідачем-1 не доведено, що на час укладення спірного Іпотечного договору ним були вчинені всі визначені Договором про дольову участь дії, спрямовані на виникнення юридичних фактів, необхідних і достатніх для отримання права вимоги переходу права власності на визначені в Іпотечному договорі площі і приміщення або на набуття майнових прав на ці об'єкти.

За таких обставин, відповідачем-1 не доведено набуття ним майнових прав на об'єкти, включені до предмету іпотеки згідно із спірним Іпотечним договором.

Посилання позивача на порушення норм статті 578 та ч.1 ст. 358 ЦК України та ч.2 ст. 6 Закону України "Про іпотеку" є необґрунтованими, а тому вірно не прийняті місцевим господарським судом до уваги, зважаючи на не доведення позивачем того, що відповідач-1 разом із позивачем та іншими пайовими учасниками будівництва став співвласником (на праві спільної часткової власності) грошових внесків, матеріалів, обладнання та іншого майна, що було використано в процесі будівництва комплексу.

Посилання позивача на вимоги ст. 182 ЦК України щодо необхідності державної реєстрації прав на нерухоме майно також вірно не прийняті місцевим господарським судом до уваги, оскільки у відповідності до ст. 331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно виникає з моменту завершення будівництва, до завершення якого особа вважається власником матеріалів, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва (створення майна).

У разі необхідності особа може укласти договір щодо об'єкта незавершеного будівництва, право власності на який реєструється органом, що здійснює державну реєстрацію прав на нерухоме майно на підставі документів, що підтверджують право власності або користування земельною ділянкою для створення об'єкта нерухомого майна, дозволу на виконання будівельних робіт, а також документів, що містять опис об'єкта незавершеного будівництва.

При цьому до завершення будівництва законодавство не визначає необхідності і порядку державної реєстрації ні прав власності на матеріали чи обладнання, які були використані в процесі цього будівництва, ні майнових прав на нерухомість (відмінних від права власності), як обумовлених прав набуття у майбутньому прав власності на нерухоме майно (право під відкладальною умовою).

За викладених обставин, колегія суддів вважає, що місцевий господарський суд дійшов вірного висновку, що Іпотечний договір №49.12/05/1105/08 від 11.02.2008р., укладений між ВАТ "Кредитпромбанк", правонаступником якого є ПАТ "Кредитпромбанк" та ТОВ "Классік - Ассістанс", посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Занудіною О.І. та зареєстрований в реєстрі за №202, є недійсним в силу ст.ст. 203, 215 ЦК України як такий, що укладений з порушенням вимог ст. 5 Закону України "Про іпотеку" (в редакції яка була чинною на час укладення Іпотечного договору) та ч. 2 ст. 583 ЦК України, оскільки майнові права на відповідні об'єкти незавершеного будівництва на момент укладення спірного іпотечного договору не могли бути предметом застави та відповідачем-1 не доведено, що йому належали майнові права на вказані в іпотечному договорі об'єкти.

У зв'язку з цим доводи апелянта (третьої особи-1) про відсутність порушення прав позивача, оскільки у забезпечення кредитних договорів відповідачем-1 надано банку майно, яке згідно з долями у будівництві належить лише відповідачу-1, а доля позивача у заставу банку не передавалась, є необґрунтованими та не узгоджуються з матеріалами справи.

При цьому положення п. 8.4 договору від 27.07.2004р. №2/2 щодо надання ТОВ «Классік-Ассістанс» прав без отримання згоди позивача вчиняти дії щодо своєї частки в будівництві перед будь-якими третіми особами та інвесторами, прямо суперечать вимогам Закону та статуту позивача, а посилання ПАТ «Дельта-Банк» на вказаний пункт договору не є такими, що підтверджують наявність у ТОВ «Классік-Ассістанс» права на укладення оспорюваного іпотечного договору, який суперечить вимогам чинного на час його укладення законодавства.

Посилання ПАТ «Дельта-Банк» на порушення судом норм процесуального права у зв'язку з незалученням банку згідно ст. 25 ГПК України як правонаступника відповідача-2 внаслідок відступлення відповідачем-2 ПАТ «Дельта-Банк» права вимоги за кредитним договором, укладеним між відповідачами та кредитним договором, укладеним між відповідачем-1 та ТОВ «Український фінансовий альянс», при цьому право вимоги включає в себе права за договорами забезпечення, в тому числі і за спірним іпотечним договором, оцінюються судом критично з огляду на наступне.

Позовні вимоги у даній справі мають немайновий характер (визнання недійсним договору), ПАТ «Дельта-Банк» не був стороною спірного іпотечного договору, а тому процесуально ПАТ «Дельта-Банк» залучений третьою особою у справі, оскільки рішення може вплинути на його права і обов'язки.

Незалучення на стадії розгляду в суді першої інстанції ПАТ «Дельта-Банк», Національного Банку України, Фонду гарантування вкладів фізичних осіб до участі у справі не є безумовною підставою для скасування рішення суду згідно ст. 104 ГПК України, оскільки рішення у справі не приймалось щодо прав і обов'язків вищевказаних осіб.

Щодо доводів ПАТ «Дельта-Банк» про пропущення позивачем строків позовної давності, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно положень ч. 1 ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Частиною 1 ст. 261 ЦК України передбачено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Відтак, приймаючи до уваги долучені до апеляційної скарги листи апелянта, адресовані директору будівництва ГБК «Ямський» (який не є уповноваженою особою позивача щодо прийняття рішень стосовно володіння, користування та розпорядження майном кооперативу), самий ранній із них датований 06.11.2013р. (момент з якого позивач міг дізнатись про своє порушене право). Відтак, строк позовної давності, встановлений положеннями ч. 1 ст. 257 ЦК України закінчується 06.11.2016р. Отже, станом на момент звернення із позовом, вказаний строк позивачем не було пропущено.

При цьому долучені ПАТ «Дельта-Банк» до апеляційної скарги листи-листування позивача з відповідачем-1, ПАТ «Дельта-Банк» жодним чином не свідчать про те, що позивачу було відомо про наявність спірного іпотечного договору з 2011 року, як стверджує апелянт, оскільки в жодному з листів не йде мова про існування вказаного іпотечного договору.

Доводи апелянта ТОВ «Классік-Ассістанс» містять прохання щодо скасування рішення суду лише в частині іпотечного договору в частині прав та зобов'язань, пов'язаних з кредитним договором, укладеним між відповідачами, а в частині прав та зобов'язань пов'язаних з кредитним договором, укладеним між ТОВ «Український фінансовий альянс» і ВАТ «Кредитпромбанк» визнати недійсним.

З такими доводами колегія суддів не погоджується, оскільки згідно ч. 1 ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю.

Іпотечний договір, при укладенні якого були порушені вимоги законодавства з підстав, викладених вище, не може бути визнаний недійсним в окремій його частині.

Решта доводів апеляційної скарги ТОВ «Классік-Ассістанс» не свідчить про порушення судом норм матеріального та процесуального права, які б могли бути підставою для скасування рішення суду.

Під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції не встановлено порушення судом ст.ст. 4-2, 4-3 ГПК України.

Відповідно до п.58 рішення ЄСПЛ Справа «Серявін та інші проти України» (заява №4909/04) від 10.02.2010р. у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, №303-А, п.29).

За таких обставин решту аргументів апеляційних скарг третьої особи-1 та відповідача-1 суд визнає такими, що не мають суттєвого впливу на прийняття рішення у даній справі та не спростовують правильних висновків суду про задоволення позову.

Інших доводів, які б спростували законність і обґрунтованість ухваленого місцевим господарським судом рішення, апеляційні скарги не містять.

Таким чином, застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права відповідає встановленим обставинам справи, що свідчить про відсутність підстав для скасування або зміни оскаржуваного рішення.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 85, 99, 101-105 ГПК України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційні скарги Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" та Товариства з обмеженою відповідальністю "Классік-Ассістанс" на рішення Господарського суду міста Києва від 14.06.2016р. у справі № 910/6642/16 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 14.06.2016р. у справі №910/6642/16 залишити без змін.

3. Матеріали справи №910/6642/16 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена до Вищого господарського суду України протягом двадцяти днів з дня її прийняття.

Головуючий суддя І.М. Скрипка

Судді К.В. Тарасенко

С.А. Гончаров