донецький апеляційний господарський суд
Постанова

Іменем України

06.12.2016 справа №908/2062/16

Донецький апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: суддівПопков Д.О. Зубченко І.В., Колядко Т.М.
секретар судового засідання Акімова К.К.
за участю представників сторін:
від позивача: не з'явився;
від відповідача:Япрах Д.Г. (за довіреністю від 06.09.2016р.)
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргуТовариства з обмеженою відповідальністю «Володарський сортонасінницький завод», смт. Нікольське Донецької області
на рішення господарського судуДонецької області
від11.10.2016р. (повний текст підписано 17.10.2016р.)
по справі№908/2062/16 (суддя Огороднік Д.М)
за позовомФізичної особи - підприємця ОСОБА_6, м. Мелітополь Запорізької області
до Товариства з обмеженою відповідальністю «Володарський завод», смт. Нікольське Донецької області
простягнення заборгованості в розмірі 58263,38грн.

В С Т А Н О В И В:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_6, м. Мелітополь Запорізької області (Позивач) звернувся до Господарського суду Запорізької області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Володарський сортонасінницький завод», смт. Нікольське Донецької області (Відповідач) про стягнення суми інфляційних втрат в розмірі 50841,41грн. та 3% річних в розмірі 7421,97грн. за договором поставки №2/06/11 від 29.06.2011р., а також стягнення з Відповідача судових витрат, пов'язаних з витратами на послуги адвоката в сумі 4640,80грн.

Ухвалою Господарського суду Запорізької області від 08.08.2016р. позовну заяву Фізичної особи - підприємця ОСОБА_6 та додані до неї документи на підставі ст.ст.15,17 Господарського процесуального кодексу України було вирішено направити за територіальною підсудністю до Господарського суду Донецької області.

Рішенням Господарського суду Донецької області від 11.10.2016р. у справі №908/2062/16 позовні вимоги були задоволені частково - стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Володарський сортонасінницький завод» на користь Фізичної особи - підприємця ОСОБА_6 3% річних у розмірі 4272,00грн. та інфляційні втрати у розмірі 45935,53грн.

Рішення суду першої інстанції було вмотивоване доведеністю матеріалами справи факту несвоєчасного виконання Відповідачем свого обов'язку з повної оплати вартості поставленого товару за договором поставки №2/06/11 від 29.06.2011р., яке підтверджується постановою Харківського апеляційного господарського суду від 16.06.2016р. у справі №908/8/15-г, між тим, частковість задоволення позовних вимог обумовлена застосування строку позовної давності передбаченої ст.267 Цивільного кодексу України, при цьому у задоволенні стягнення витрат на послуги адвоката місцевим судом було відмовлено з мотивів ненадання акту виконаних робіт з розшифруванням вартості послуг, а також помилковістю наданого розрахунку інфляційних втрат та 3% річних був здійснений і поданням позовної заяви з порушенням правил підсудності.

Товариство з обмеженою відповідальністю «Володарський сортонасінницький завод», не погодившись з прийнятим рішенням суду, звернулось з апеляційною скаргою до Донецького апеляційного господарського суду в якій просить рішення Господарського суду Донецької області від 11.10.2016р. у справі №908/2062/16 скасувати та прийняте нове, яким у задоволені позовних вимог відмовити в повному обсязі.

Підставою для скасування рішення суду першої інстанції апелянт зазначає неправильне застосування останнім строку позовної давності щодо стягнення 3% річних та інфляційних втрат, перебіг якої в даному випадку, на думка скаржника, закінчився ще 06.01.2015р., що узгоджується з постановою Пленуму Вищого господарського суду України №10 від 29.05.2013р., проте місцевим судом в порушення норм чинного законодавства було застосовано зворотній підрахунок строку позовної давності, а саме з моменту пред'явлення позову.

За результатами автоматизованого розподілу справи сформовано колегію суддів у наступному складі: головуючий (суддя-доповідач) Попков Д.О., судді Зубченко І.В., Колядко Т.М.

Ухвалою Донецького апеляційного господарського суду від 21.11.2016р. було порушено апеляційне провадження із призначенням розгляду скарги на 06.12.2016р. о 14.45.

Фіксація судового засідання апеляційної інстанції здійснювалась за допомогою засобів аудиофіксації у порядку розгляду апеляційної скарги, встановленому ст.ст. 4-4, 81-1, 99, 101 Господарського процесуального кодексу України.

Представник Скаржника у судовому засіданні 06.12.2016р. підтримав доводи і вимоги апеляційної скарги у повному обсягу.

Позивач у судове засідання 06.12.2016р. не з'явився, надіславши відзив на апеляційну скаргу (а.с.а.с.183-187) та клопотання про здійснення розгляду справи без його участі (а.с.190), з урахуванням чого колегія суддів дійшла висновку про можливість розгляду справи по суті за наявними матеріалами.

Відповідно до ст.101 Господарського процесуального кодексу України апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Розглянувши матеріали господарської справи, апеляційну скаргу, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, судова колегія апеляційної інстанції зазначає наступне:

Як було встановлено місцевим судом та вбачається із матеріалів справи, 09.06.2011р. між Товариством з обмеженою відповідальністю «Володарський сортонасінницький завод» (Покупець) та Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_7 (Постачальник) було укладено договір поставки №2/06/11 (Договір - а.с.а.с.112,113), за умовами п.1.1 якого, Постачальник зобов'язався поставити Покупцю в обумовлені договором строки жатку ПЗС-12 переобладнану до зернозбирального комбайну "Джон Дір" W650 (2011р. випуску) в комплекті з візком для перевезення жатки в кількості - 1 одиниця, а Покупець зобов'язався прийняти товар та оплатити Постачальнику за нього визначену договором грошову суму.

За змістом п.п.5.1,5.2 договору, оплата загальної вартості товару здійснюється Покупцем у безготівковій формі, шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок Постачальника. Покупець здійснює залогову оплату в розмірі 15% від вартості товару, що складає 33150,00 грн. Така оплата здійснюється протягом 3-х операційних (банківських) днів після підписання сторонами договору та надання Постачальником рахунка на оплату.

Додатковою угодою від 01.09.2011р. (а.с.114) до договору поставки № 2/06/11 сторони дійшли згоди про викладення п.5.2.1. укладеного договору у наступній редакції: Залишок суми оплати товару Покупець здійснює наступним чином: 25% - 55250,00грн. до 01.08.2011р.; 30% - 66300,00грн. до 01.09.2011р.; 30% - 66300,00грн. до 05.01.2012р.

З матеріалів справи вбачається, що на виконання своїх зобов'язань Фізична особа-підприємець ОСОБА_7 поставив Відповідачу товар - жатку ПЗС-12 переобладнану до зернозбирального комбайну "Джон Дір" W650 (2011 року випуску) в комплекті з візком для перевезення жатки загальною вартістю 221 000 грн. Факт здійснення поставки товару підтверджується належним чином засвідченими копіями рахунку-фактури від 04.07.2011р. №СФ-0000012 (а.с.114 зворотна сторона), видаткової накладної від 08.09.2011р. №РН-0000012 (а.с.115 зворотна сторона).

Вартість поставленого товару була сплачена Відповідачем частково, на суму 154700,00грн. таким чином сума заборгованості з несплаченого товару стала складати 66300,00грн.

24.12.2014р. між Фізичною особою ОСОБА_7 (Первісний кредитор) та Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_6 укладено договір про відступлення права вимоги № 24/12/2014 (а.с.116), за умовами п.1.1 якого, Первісний кредитор зобов'язався передати належне йому право вимоги згідно договору від 29.06.2011р. №2/06/11 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Володарський сортонасінницький завод», а Новий кредитор - прийняти право вимоги, що належне Первісному кредитору за основним договором.

В п.п.2.1., 2.2. укладеного договору від 24.12.2014р. сторони узгодили, що за передане право вимоги до Боржника за основним договором Новий кредитор сплачує Первісному кредитору суму у розмірі 85000,00грн. Факт виконання договору про відступлення права вимоги підтверджується підписаним актом прийому-передачі документів від 24.12.2014р.(а.с.117)

05.01.2015р. Фізична особа-підприємець ОСОБА_8 звернувся до Господарського суду Запорізькою області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Володарський сортонасінницький завод» про стягнення 66300,00грн. основного боргу та пені у розмірі 6778,04грн.

Рішенням Господарського суду Запорізької області від 20.03.2015р. у справі №908/8/15-г (а.с.а.с.37-40) у задоволені позовних вимог було відмовлено в повному обсязі. Крім цього, в межах справи №908/8/15-г Позивачем було подано заяву про збільшення позовних вимог, в якій останній просив стягнути з Відповідача 66300,00грн. основного боргу, 10042,17грн. пені, 14151,55 грн. індексу інфляції та 5961,51грн. 3%річних. Заява Позивача в частині вимог про стягнення з Відповідача 14151,55грн. індексу інфляції та 5961,51грн. 3% річних залишена судом без розгляду, оскільки останнім було фактично заявлено додаткові вимоги вже після початку розгляду справи по суті.

Постановою Харківського апеляційного господарського суду від 16.06.2015р. у справі №908/8/15-г (а.с.а.с.29-33), залишеною без змін постановою Вищого господарського суду України від 07.10.2015р. (а.с.а.с.34- 36) рішення місцевого суду було скасовано, а позовні вимоги були задоволені частково - стягнуто з Відповідача 66300,00грн. основного боргу, 5115,78грн. пені.

З матеріалів справи вбачається, що 28.09.2015р. відповідно платіжного доручення №1153 (а.с.42) Відповідач сплатив заборгованість за договором поставки №2/06/11 від 29.06.2011р. в повному обсязі.

Між тим, Фізична особа-підприємець ОСОБА_8 звернувся до Господарського суду Донецької області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Володарський Сортонасінницькій завод» про стягнення з останнього інфляційних втрат в розмірі 50841,41грн. та 3% річних в розмірі 1378,00грн., нарахованих на суму заборгованості в розмірі 66300,00грн., яка підтверджується постановою Харківського апеляційного господарського суду від 16.06.2016р. у справі №908/8/15-г та за період з дати виникнення боргу по дату фактичної оплати Відповідачем заборгованості (28.09.2015р.)

18.10.2016р. до Господарського суду Донецької області надійшли додаткові письмові пояснення Відповідача (а.с.а.с.131,132), в яких останній наголошує про необхідність застосування строків позовної давності.

За таких обставин, Господарський суд Донецької області прийняв оскаржуване рішення, яким стягнув з Товариства з обмеженою відповідальністю «Володарський сортонасінницький завод» на користь Фізичної особи - підприємця ОСОБА_6 3% річних в розмірі 4272,00грн. та інфляційні втрати в розмірі 45935,53грн., застосувавши строк позовної давності та відмовивши у задоволенні стягнення витрат на послуги адвоката з мотивів ненадання акту виконаних робіт з розшифруванням вартості послуг, та врахувавши, що розрахунок інфляційних втрат та 3% річних був здійснений з помилками, а позовна заява була подана з порушенням правил підсудності.

Обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів зазначає наступне.

Факт порушення у розумінні ст.610 Цивільного кодексу України Відповідачем грошового зобов'язання, сума якого має виступати базою для нарахування стягуваних в межах цієї справи сум інфляційної індексації та 3% річних, встановлений постановою Харківського апеляційного господарського суду від 16.06.2015р. у справі №908/8/15-г та є преюдиціальним для розглядуваної справи у розумінні ч.3 ст. 35 Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Сам по собі факт задоволення судом позовних вимог про стягнення певної суми заборгованості діючим законодавством наразі не віднесений до обставин, що припиняють чи змінюють правову природу грошового зобов'язання, а отже - жодною мірою не звільняє боржника від відповідальності за порушення грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора на отримання коштів, передбачених ч.2 ст.625 Цивільного кодексу України, нарахування яких припиняється лише із припиненням відповідного грошового зобов'язання.

В свою чергу, у світлі приписів п. 30.1 ст. 30 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" моментом виконання грошового зобов'язання є дата зарахування коштів на рахунок кредитора або видачі їх йому готівкою.

Відтак, з огляду на те, що обов'язок Відповідача з оплати 66300,00грн. за договором поставки №2/06/11 від 29.06.2011р. повинен був виконаний до 05.01.2016р. та враховуючи факт повної сплати означеної заборгованості 28.09.2015р., Позивач має право на суму боргу нараховувати індекс інфляції та 3% річних за весь час прострочення, тобто до 27.09.2015р.

В свою чергу, на вимоги про стягнення інфляційної індексації та 3% річних розповсюджується встановлений ст.257 Цивільного кодексу України загальний строк позовної давності тривалістю 3 роки, як про це правильно вказано місцевим судом. Беручи до уваги, що порушення із невиплати суми заборгованості, стягнутої за рішенням суду у справі №4/33 від 27.02.2004р., є триваючим, а мінімальним періодом прострочення для нарахування 3% річних є один день, а для інфляційної індексації - один календарний місяць (п.3.2. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України №14 від 17.12.2013р.), то відповідно кожного дня прострочення виникає нова підстава для нарахування 3% річних відносно цього дня і кожного місяця - підстава для нарахування інфляційної індексації. Означені моменти є початком перебігу строку позовної давності у розумінні ч.1 ст.261 Цивільного кодексу України відносно відповідної суми нарахувань - за один день (для 3% річних) та за один місяць (для інфляційної індексації), який (строк позовної давності) триватиме три роки відносно кожного періоду такого нарахування.

З урахуванням вищенаведеного, апеляційний суд погоджується з місцевим судом, що не виконання грошового зобов'язання є триваючим порушенням, а втрати від інфляції нараховуються щомісячно поки існує борг, а 3% річних за кожен день прострочення, то, відповідно, право на нарахування інфляційних втрат та 3% річних виникло у Позивача з 06.01.2012р., і такі права дійсні до моменту сплати Відповідачем боргу, а саме до 27.09.2015р. За таких обставин, позовну давність необхідно обчислювати щодо кожного дня (3% річних) та місяця (інфляційні втрати) окремо за попередні 3 роки до дня подання позову, що зумовлює відхилення доводів апеляційної скарги.

Таким чином, перевіривши розрахунки суду першої інстанції, враховуючи застосування строку позовної давності, судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції про правомірність стягнення з Відповідача 3% річних в розмірі 4272,00грн., та інфляційних втрат в розмірі 45935,53грн.

Відповідно до ст.44 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що до складу судових витрат входить також оплата послуг адвоката, при цьому, з урахуванням п.п.6.3., 6.5. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України №7 від 21.02.2013р., суд при визначенні розумно необхідного розміру сум, які підлягають сплаті за послуги адвоката, може брати до уваги, зокрема: встановлені нормативно-правовими актами норми видатків на службові відрядження (якщо їх установлено); вартість економних транспортних послуг; час, який міг би витратити на підготовку матеріалів кваліфікований фахівець; вартість оплати відповідних послуг адвокатів, яка склалася в країні або в регіоні; наявні відомості органів статистики або інших органів про ціни на ринку юридичних послуг; тривалість розгляду і складність справи тощо. Докази, які підтверджують розумність витрат на оплату послуг адвоката, повинна подавати сторона, що вимагає відшкодування таких витрат.

Відтак, враховуючи відсутність в матеріалах справи актів виконаних робіт з розшифруванням вартості послуг адвоката, допущення недоліки при здійсненні розрахунку інфляційних втрат та 3% річних, а також подача апеляційної скарги з порушенням правил підсудності, колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з правомірністю рішення місцевого суду щодо відмови у задоволені вимог про стягнення з Відповідача судових витрат, пов'язаних з витратами на послуги адвоката в сумі 4640,80грн.

Таким чином, оскільки будь-яких інших підстав, передбачених ст.104 Господарського процесуального кодексу України для зміни чи скасування оскаржуваного рішення апеляційним судом встановлено не було, апеляційна скарга Відповідача залишається без задоволення, а переглядуване рішення без змін, що за змістом ст.49 вказаного Кодексу має наслідком віднесення на рахунок Скаржника витрат зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 49, 99, 101 - 105 Господарського процесуального кодексу України, Донецький апеляційний господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Володарський сортонасінницький завод», смт. Нікольське Донецької області на рішення Господарського суду Донецької області від 11.10.2016р. (повний текст підписано 17.10.2016р.) у справі №908/2062/16 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду Донецької області від 11.10.2016р. (повний текст підписано 17.10.2016р.) у справі №908/2062/16 залишити без змін.

3. Постанова апеляційної інстанції набирає сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена до Вищого господарського суду України протягом двадцяти днів з дня набрання постановою апеляційного господарського суду законної сили.

Головуючий суддя Д.О. Попков

Судді: І.В. Зубченко

Т.М. Колядко

Надрук.5 примір.: 1-Позивачу, 2-Відповідачу, 3-у справу, 4-ДАГС, 5-ГСДО