номер провадження справи 28/14/16
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.11.2016 справа № 908/2485/16

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Технохімреагент» (69034, місто Запоріжжя, вул. Цимлянська, буд. 29-А)

до відповідача ОСОБА_1 митниці ДФС (69041, м. Запоріжжя, вул. Сергія Синенка (Кремлівська), буд. 12)

про стягнення 36459,66 грн.

Суддя Федорова О.В.

Представники сторін:

від позивача: не зявився;

від відповідача: ОСОБА_2, довіреність б/н від 16.05.2016р.;

СУТНІСТЬ СПОРУ:

Постановою Донецького апеляційного господарського суду від 24.10.2016 р. у справі № 908/2485/16 ухвалу господарського суду Запорізької області від 26.09.2016 р. про відмову в прийняття позовної заяви ТОВ Технохімреагент на підставі п. 2 ст. 62 ГПК України скасовано, справу № 908/2485/16 передано на розгляд до господарського суду Запорізької області.

Протоколом передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 03.11.2016 р., враховуючи п. 2.3.43 Положення про автоматизовану систему документообігу суду, позовні матеріали № 908/2485/16 передані судді Федоровій О.В.

Ухвалою суду від 04.11.2016 р. справу № 908/2485/16 прийнято суддею Федоровою О.В. до провадження, справі присвоєно номер провадження 28/14/16, судове засідання призначено на 22.11.2016 р. Розгляд справи здійснювався без застосування технічних засобів фіксації судового процесу, за наявними у справі матеріалами та закінчений 22.11.2016 р., судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

На адресу суду 14.11.2016 р. від позивача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи на іншу дату, продовження строку вирішення спору, а за необхідності, у випадку неможливості відкладення, розгляду справу без участі представника позивача. До клопотання додані витребувані судом документи.

Відповідач проти заявленого клопотання про відкладення розгляду справи на іншу дату заперечив. Просить суд розглянути справу в даному судовому засіданні.

З огляду на викладене, клопотання позивача задовольняється судом частково в частині розгляду справи без участі його представника.

Розглянувши надані документи, заслухавши пояснення представника відповідача, суд вважає матеріали справи достатніми для розгляду справи по суті в даному судовому засіданні. За таких обставин, в задоволенні клопотання позивача про відкладення розгляду справи судом відмовляється.

Розгляд справи закінчений в судовому засіданні 22.11.2016 р., судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Судове засідання 22.11.2016 р. відбувалось без участі представника ТОВ «Технохімреагент». Позовні вимоги мотивовані наступним: за результатами огляду наданих декларантом (позивачем) документів, відповідач на підставі рішення №112000006/2010/002398/1 від 23.11.2010 р. визначив митну вартість товару за резервним методом відповідно до ст. 273 Митного кодексу України, яким встановлена вартість товару в сумі 35632,57 Євро, що призвело до збільшення митних платежів на 27419,49 грн. (на 54%), що становить 2592,82 Євро. В подальшому постановою ОСОБА_1 окружного адміністративного суду від 03.09.2013 р. по справі № 2а-0870/3064/11 дії ОСОБА_1 митниці ДФС щодо винесення рішення про визначення митної вартості визнані протиправними, вказане рішення скасовано. Постановою ОСОБА_1 окружного адміністративного суду від 03.03.2014 р. по справі № 808/336/14 на користь ТОВ «Технохімреагент» з Державного бюджету України стягнуто надмірно сплачені при митному оформлені товару митні платежі в розмірі 27419,49 грн. Вказане судове рішення виконано 30.07.2015 р. Після повернення надміру сплачених митних платежів, позивач мав можливість (намір) поновити свої права, придбавши інгібітор в обсязі, який можливо було придбати на час стягнення додаткових митних платежів на підставі протиправного рішення. Проте, з моменту протиправного стягнення додаткових митних платежів до моменту повернення цих коштів вартість інгібітору змінилась. В звязку з чим, для придбання тієї кількості товару, яку не було придбано внаслідок стягнення 27419,49 грн. позивач повинен зробити додаткові витрати в сумі 36459,66 грн., які на його думку є реальними збитками (шкодою), які підлягають відшкодуванню у повному обсязі з урахуванням положень ст. 56 Конституції України та ст.ст. 1166, 1174 ЦК України.

Представник відповідача підтримав правову позицію, що викладена у відзиві на позов № 2167/92/08-70-10 від 22.11.2016 р. Заперечення обґрунтовані недоведеністю позивачем понесення ним матеріальної шкоди, внаслідок протиправних дій відповідача, як то передбачено ст.ст. 22, 94, 1166 ЦК України. Просив в позові відмовити.

Заслухавши представника відповідача, вивчивши матеріали справи, суд

ВСТАНОВИВ:

Товариством з обмеженою відповідальністю «Технохімреагент» для митного оформлення вантажу за ВМД №12000010/2010/008951 від 03.11.2010 р. надано: декларацію митної вартості №12000010/2010/008951 від 03.11.2010р., контракт №10044/ІМ від 18.10.2010р. та додаток №1 до нього; картку обліку №11200/2/9/0185 від 16.11.2009р., попередню митну декларацію №112000005/2010/282710.001 від 29.10.2010р., міжнародну вантажно-транспортну накладну №205089, фінансову довідку на вартість фрахту №832, сертифікат аналізу б/н 1; сертифікат аналізу б/н 2; рахунок-фактуру (інвойс) № від 25.10.2010р., пакувальний аркуш б/н від 28.10.2010р., технічну довідку №853 від 02.11.2010р., експортну декларацію № 10GB10Х7 від 29.10.2010р.; довідку ДПІ №99/23-032 від 22.10.2010р.; сертифікат походження товару № DB302319/30066, цінову пропозицію б/н від 16.10.2010р.

В процесі митного оформлення співробітниками ОСОБА_1 митниці додатково затребувані від позивача за ВМД №12000010/2010/008951 від 03.11.2010р. наступні документи: каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) фірми-виробника товару, калькуляція фірми-виробника товару; інші документи для підтвердження заявленої у декларації митної вартості товарів за власним бажанням декларанта, про що під розпис була ознайомлена уповноважена особа позивача 05.11.2010р.

17 листопада 2010 року декларантом подані до ОСОБА_1 митниці додатково: цінова пропозиція виробника б/н від 12.11.2010р. з перекладом та лист Держзовнішінформ №8/483 від 11.11.2010р., та здійснено запис про те, що додаткові документи надати неможливо.

Крім того, при митному оформленні ТОВ «Технохімреагент» додатково надав висновок ДП «Держзовнішінформ» №8/483 від 11.11.2010, в якому ДП «Держзовнішінформ», проаналізувавши кон'юнктуру європейського ринку інгібіторів утворення накипу для водопідготовки, враховуючи умови поставки товару та лист компанії-виробника б/н від 11.11.2010р., вважає, що контрактна ціна 1,15 євро/кг на умовах поставки EXW - Донкастер, Великобританія (відповідно до «Інкотермс-2000») для поставки 20060,00кг. інгібітору утворення накипу для водопідготовки на основі полікарбонової та сульфонової кислоти марки «МС6500», відповідає цінам виробника-постачальника.

Між тим, 23.11.2010 р. відповідачем прийнято рішення, яким ОСОБА_1 митниця визначила митну вартість товару за резервним методом відповідно до ст. 273 Митного кодексу України, що призвело до збільшення митних платежів на 27419,49 грн., що становить 2592,82 євро.

Постановою ОСОБА_1 окружного адміністративного суду від 03.09.2013р. по справі № 2а-0870/3064/11 визнано протиправним та скасовано рішення ОСОБА_1 митниці про визначення митної вартості №112000006/2010/002398/1 від 23.11.2010 р.

Постановою ОСОБА_1 окружного адміністративного суду від 31.03.2014 р. у справі № 808/336/14 позов ТОВ «Технохімреагент» до ОСОБА_1 митниці ДФС про повернення надмірно сплачених коштів задоволено. Вирішено стягнути з Державного бюджету України на користь ТОВ «Технохімреагент» надмірно сплачені при митному оформленні товару, за вантажно-митною декларацією 1120000/2010/009710 від 26.11.2010 р., митні платежі в розмірі 27419,49 грн. За даними ЄДРСР дата набрання рішенням законної сили - 23.12.2014р.

Як зазначив позивач після повернення надміру сплачених митних платежів позивач мав намір або можливість поновити свої права, придбавши інгібітор МС6500 в обсязі, який можливо було придбати на час стягнення на підставі протиправного рішення ОСОБА_1 митниці додаткових митних платежів. Проте, для поновлення своїх порушених прав позивач повинен здійснити додаткові витрати, оскільки з моменту стягнення до моменту повернення коштів вартість інгібітору МС6500 змінилась. За службовою запискою керівника відділу ЗЕД ОСОБА_3Г з метою придбання тієї кількості товару, яку не було придбано внаслідок стягнення 27419,49 грн. на підставі протиправного рішення, позивач вимушений зробити додаткові витрати в сумі 36459,66 грн., які є реальними збитками та підлягають відшкодуванню у повному обсязі, в розумінні ст.ст.1173, 1174 ЦК України.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставин, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку, що вимоги позивача є необґрунтованими та не підлягають задоволенню з огляду на наступне:

Положенням про ОСОБА_1 митницю ДФС, затвердженим наказом ДФС України від 26.08.2014 р. № 76, із змінами і доповненнями, внесеними наказом ДФС від 19.06.2015р. №439, визначено, що ОСОБА_1 митниця Державної фіскальної служби України є територіальним органом Державної фіскальної служби України, який підпорядковується Державній фіскальній службі України. ОСОБА_1 митниця ДФС є органом доходів і зборів, забезпечує реалізацію повноважень ДФС у зоні своєї діяльності. ОСОБА_1 митниця ДФС є правонаступником усіх прав та обовязків ОСОБА_1 митниці Міндоходів.

Предметом судового розгляду є позовні вимоги про стягнення з відповідача шкоди у розмірі 36459,66 грн., заподіяної внаслідок прийняття відповідачем протиправного рішення.

Згідно з ч. 1 ст. 1166 Цивільного кодексу України, яка встановлює загальні підстави відповідальності за завдану майнову шкоду, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Статтею 56 Конституції України встановлено право кожного на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

За приписами статті 170 Цивільного кодексу України держава набуває і здійснює цивільні права та обов'язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом.

Положення зазначеної статті Конституції реалізуються нормами статей 1173, 1174 ЦК України, за змістом яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень або їх посадовою чи службовою особою, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів та осіб.

Отже, для відшкодування шкоди згідно з положеннями даних статей необхідно довести неправомірність поведінки (неправомірність бездіяльності) особи, наявність шкоди, причинний зв'язок між протиправною поведінкою та шкодою.

Як свідчать надані до суду документи, рішення відповідача, яким ОСОБА_1 митниця визначила митну вартість товару за резервним методом відповідно до ст. 273 Митного кодексу України, чим в свою чергу збільшила вартість товару на 54% в порівнянні зі врегульованою/узгодженою ціною за контрактом, постановою ОСОБА_1 окружного адміністративного суду від 03.09.2013 р. у справі № 2а-0870/3064/11 визнано протиправним та скасовано.

Надмірно сплачені кошти у розмірі 27419,49 грн. за вказаним вище протиправним рішенням відповідача повернуті позивачу 30.07.2015 р. на підставі постанови ОСОБА_1 окружного адміністративного суду від 31.03.2014 р. у справі № 808/336/14.

З огляду на викладене слідує, що безпідставно сплачені позивачем грошові кошти у розмірі 27419,49 грн. повернуті.

Як вже було зазначено вище підставою для відшкодування відповідачем шкоди стало не можливість придбання товару (інгібітору) за ціною, яка була дійсна на момент прийняття відповідачем протиправного рішення.

Частиною 4 ст. 22 ЦК України встановлено, що на вимогу особи, якій завдано шкоди, та відповідно до обставин справи майнова шкода може бути відшкодована і в інший спосіб, зокрема, шкода, завдана майну, може відшкодовуватися в натурі (передання речі того ж роду та тієї ж якості, полагодження пошкодженої речі тощо).

Під шкодою розуміється матеріальна шкода, що виражається у зменшенні майна потерпілого в результаті порушення належного йому майнового права, та (або) применшенні немайнового блага (життя, здоров'я тощо). У відносинах, що розглядаються, шкода це не тільки обов'язкова умова, але й міра відповідальності, оскільки за загальним правилом статті, завдана шкода відшкодовується в повному обсязі.

Виходячи з загальних принципів цивільного права для застосування такої міри відповідальності, як стягнення шкоди потрібна наявність причинного зв'язку між протиправною поведінкою особи та завданою шкодою, що є обов'язковою умовою відповідальності, яка передбачає, що шкода стала об'єктивним наслідком поведінки завдавача шкоди.

Деліктна відповідальність за загальним правилом настає лише за вини заподіювача шкоди. Тобто відсутність у діях особи умислу або необережності звільняє її від відповідальності, крім випадків, коли за нормами ЦК відповідальність настає незалежно від вини.

Суд звертає увагу, що відповідно до ст. 139 ГК України майном у цьому Кодексі визнається сукупність речей та інших цінностей (включаючи нематеріальні активи), які мають вартісне визначення, виробляються чи використовуються у діяльності субєктів господарювання та відображаються в їх балансі або враховуються в інших передбачених законом формах обліку майна цих субєктів.

Частиною 5 зазначеної статті унормовано, що коштами у складі майна субєктів господарювання є гроші у національній та іноземній валюті, призначені для здійснення товарних відносин цих субєктів з іншими субєктами, а також фінансових відносин відповідно до законодавства.

Таким чином, майном відповідача є не лише товар, заявлений до митного оформлення, або документи передані відповідачу, але й грошові кошти, які належать підприємству.

Разом з тим, виходячи з положень наведеної вище статті, суд спростовує позицію позивача, що внаслідок прийняття відповідачем протиправного рішення позивачу заподіяна шкода в розмірі 36459,66 грн., виходячи з наступного:

Як вже зазначалося судом для задоволення вимог щодо стягнення шкоди, позивач повинен довести наявність шкоди (її розмір), протиправність дій відповідача, та причинного звязку між шкодою позивача та протиправними діями відповідача. Тобто, приймаючи до уваги положення статей 32-34 ГПК України, позивач повинен надати документальні підтвердження зменшення майна товариства в грошовому еквіваленті в зазначеному у позові розмірі саме на підставі прийнятого відповідачем рішення.

Згідно викладених у позові обставин, заявлена позивачем до стягнення сума шкоди у розмірі 36459,66 грн. є вартістю не придбаного товару (2254,62 кг.) внаслідок сплати останнім додаткових митних платежів на підставі протиправного рішення відповідача.

Між тим, при розгляді адміністративної справи № 2а-0870/3064/11 судом встановлена протиправна поведінка митниці саме щодо прийняття рішення про визначення митної вартості товару за резервним методом. Питання щодо можливого придбання позивачем товару в більшому обсязі не вирішувалося, оцінка діям або бездіяльності митниці в цій частині судом не здійснювалась.

Під час розгляду даної справи позивач документальних доказів придбання або сплати вартості товару у визначеному у позові розмірі саме за контрактом № 10044/м від 18.10.2010р. або іншим правочином суду не надав, тобто доказів зменшення майна товариства на суму 36459,66 грн., внаслідок прийняття відповідачем протиправного рішення не відбулося.

Жодних доказів придбання товару та додаткових витрат в розмірі 36459,66 грн. позивачем суду не надано. До того ж суду не було надано навіть контрактів, які б свідчили про намір позивача придбати товар за більшою ціною, як підставу можливого понесення позивачем зайвих витрат.

Таким чином суд приходить до висновку, що факт спричинення шкоди позивачу останнім не доведено, оскільки матеріали справи містять лише службову записку декларанта підприємства позивача ОСОБА_4 про різницю в ціні товару. Отже, сума 36459,66 грн. не є реальними збитками (шкодою) позивача відповідно до норм Цивільного та Господарського кодексів України.

Суд звертає увагу позивача, що положеннями ст. 42 ГК України унормовано, що підприємництво це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється субєктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку.

З огляду на викладені вище обставини та приймаючи до уваги наведену норму права, слід зазначити, що здійснення господарської діяльності включає наявність негативних ризиків для її учасників.

Аналіз наведених вище обставин та доданих документів, свідчить про відсутність спричинення позивачу шкоди в розмірі, що вказаний у позові, також в досліджених правовідносинах сторін відсутні протиправні дії відповідача та причинний звязок між шкодою позивача та протиправними діями відповідача

Відповідно до приписів ст.ст. 33, 34 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Оцінивши усі обставини справи у їх сукупності та дослідивши надані сторонами по справі документальні докази, враховуючи положення ст. ст. 32-34 ГПК України, суд дійшов висновку про необґрунтованість, недоведеність та відсутність правових підстав для задоволення заявлених позовних вимог, внаслідок чого в позові відмовлено.

Заперечення відповідача знайшли документальне та нормативне підтвердження, прийняті судом до уваги.

Керуючись ст. 56 Конституції України, ст. ст. 1173, 1174 ЦК України, ст.ст. 22, 33, 35, 44, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. В позові відмовити.

Відповідно до ч. 5 ст. 85 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення оформлено і підписано, згідно із вимогами ст. 84 ГПК України, 25 листопада 2016 р.

Суддя О.В. Федорова