номер провадження справи 6/67/14
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

23.11.2016 Справа № 908/3595/14

Суддя Дроздова С.С., розглянувши скаргу Публічного акціонерного товариства „Акціонерний комерційний промисловоінвестиційний банк на дії Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України щодо виконання рішення господарського суду Запорізької області та матеріали справи

за позовом Публічного акціонерного товариства „Акціонерний комерційний промислово інвестиційний банк (провулок Шевченка, буд. 12, м. Київ, 01001)

до Товариства з обмеженою відповідальністю Фірми „Колбіко (вул. Лебедєва, буд. 78, м. Макіївка Донецької області, 86116)

про стягнення 107214074 грн. 21 коп.

за участю Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України (01001 м. Київ, вул. Городецького, буд. 13)

Представники сторін:

Від заявника (позивач у справі): ОСОБА_1, дов. № 09-32/681 від 09.12.2015 р.

Від відповідача: не зявився

Від третьої особи: не зявився

Від відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України: не зявився

Рішенням господарського суду Запорізької області від 12.03.2015 р. у справі № 908/3595/14 (суддя Місюра Л.С.) частково задоволено позов Публічного акціонерного товариства „Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк до Товариства з обмеженою відповідальністю Фірми „Колбіко.

З Товариства з обмеженою відповідальністю Фірми Колбіко на користь Публічного акціонерного товариства „Акціонерного комерційного промислово інвестиційного банку стягнуто заборгованість по тілу кредиту в сумі 100 350 000 (сто мільйонів триста пятдесят тисяч) грн., заборгованість по процентам в сумі 6 591 429 (шість мільйонів пятсот девяносто одна тисяча чотириста двадцять девять) грн. 13 коп., пеню за прострочення сплати кредиту в сумі 8 120 (вісім тисяч сто двадцять) грн. 54 коп., пеню за прострочення сплати процентів в сумі 20 557 (двадцять тисяч пятсот пятдесят сім) грн. 23 коп., та судовий збір в сумі 72 911 (сімдесят дві тисячі девятсот одинадцять) грн. 91 коп.

На виконання рішення господарським судом Запорізької області № 908/3595/14 (суддя Місюра Л.С.) 19.06.2015 р. виданий відповідний наказ.

02.11.2016 р. до господарського суду Запорізької області, відповідно до ст. 121-2 ГПК України, від Публічного акціонерного товариства Акціонерний комерційний промисловоінвестиційний банк надійшла скарга (вих. № 09-12/687 від 27.10.2016 р.) на дії Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України щодо виконання рішення господарського суду Запорізької області в справі № 908/3595/14.

Розпорядженням керівника апарату № П-1063/16 від 02.11.2016 р., враховуючи звільнення з посади судді Місюри Л.С., відповідно до п. 2.3.3, 2.3.47, 2.3.50 Положення про автоматизовану систему документообігу суду справу № 908/1063/16 призначено на повторний автоматизований розподіл.

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 02.11.2016 р., справу № 908/3595/14 передано судді Дроздовій С.С. для розгляду скарги Публічного акціонерного товариства Акціонерний комерційний промисловоінвестиційний банк на дії Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України щодо виконання рішення господарського суду Запорізької області у справі № 908/3595/14

Ухвалою суду від 04.11.2016 р. скаргу Публічного акціонерного товариства Акціонерний комерційний промисловоінвестиційний банк на дії Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України щодо виконання рішення господарського суду Запорізької області у справі № 908/3595/14 прийнято до розгляду суддею Дроздовою С.С. та призначено судове засідання на 23.11.2016 р.

23.11.2016 р. до початку розгляду скарги представник заявника (позивач) заявив письмове клопотання щодо відмови від здійснення технічної фіксації розгляду скарги.

Представник заявника (позивач у справі) в судовому засіданні 23.11.2016 р. підтримав вимоги викладені у скарзі на дії відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, на підставах викладених у скарзі. Просить суд визнати незаконними дії Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції щодо повернення виконавчого документа наказу господарського суду Запорізької області від 19.06.2015 р. про примусове виконання судового рішення від 12.03.2015 р. у справі № 908/3595/14 та постанову про повернення виконавчого документа стягувачеві від 04.10.2016 р. ВП № 48659482 та зобовязати Відділ примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції відновити виконавче провадження з примусового виконання наказу господарського суду Запорізької області від 19.06.2015 р. у справі № 908/3595/14.

В обґрунтування заявленої скарги посилається на те, що на примусовому виконанні у відділі примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України знаходився наказ господарського суду Запорізької області від 19.06.2015 року про примусове виконання судового рішення на виконання рішення господарського суду Запорізької області від 12.03.2015 р. у справі № 908/3595/14 про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю Фірма «Колбіко» на користь Публічного акціонерного товариства «Акціонерний комерційний промислово - інвестиційний банк» заборгованості по тілу кредиту в сумі 100 350 000 грн., заборгованість по процентам в сумі 6 591 429 грн. 13 коп., пеню за прострочення сплати кредиту в сумі 8 120 грн. 54 коп., пеню за прострочення сплати процентів в сумі 20 557 грн. 23 коп., та судового збору в сумі 72 911 грн. 91 коп.

04.10.2016 р. старшим державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України було винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачеві.

Зазначена постанова була отримана стягувачем 17.10.2016 р., про що свідчить зокрема відмітка вхідної кореспонденції на супровідному листі до вказаної постанови, копія якого додається до цієї скарги.

Згідно постанови про повернення виконавчого документа стягувачеві правовою підставою для її винесення зазначено п. 9 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження».

В обґрунтування повернення виконавчого документа про стягнення з боржника суми заборгованості та винесення оскаржуваної постанови державний виконавець зазначає про неможливість здійснення перевірки майнового стану боржника за відомою адресою у м. Макіївка і здійснення заходів примусового виконання щодо арешту та опису виявленого майна боржника. Будь-яке інше рухоме та нерухоме майно на думку державного виконавця за боржником не зареєстровано та нібито всі здійснені державним виконавцем заходи щодо розшуку боржника або його майна виявились безрезультатними.

Заявник вважає, що такий висновок державного виконавця, зазначений у постанові про відмову у відкритті виконавчого провадження не відповідає дійсним обставинам є необґрунтованим та таким, що зроблений за відсутності підстав, визначених законом виходячи із наступного.

У тексті постанови державний виконавець зазначає, що нібито пунктом 9 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавчий документ, на підставі якого відкрито виконавче провадження, за яким виконання не здійснювалося або здійснено частково, повертається стягувачу у разі, якщо у результаті вжитих державним виконавцем заходів неможливо встановити особу боржника, з'ясувати місцезнаходження боржника - юридичної особи, місце проживання, перебування боржника - фізичної особи. У свою чергу пунктом 9 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» в редакції, що діяла у період винесення постанови передбачено підставою для повернення виконавчого документу стягувачеві у разі, якщо наявна встановлена законом заборона щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, якщо у нього відсутнє інше майно чи кошти, на які можливо звернути стягнення, а також щодо проведення інших виконавчих дій стосовно боржника, що виключає можливість виконання відповідного рішення.

Таким чином зазначаючи про нібито наявність обставин, що зумовлюють повернення виконавчого документа стягувачеві державний виконавець посилається на норму закону, яка передбачає повернення виконавчого документа стягувачеві при наявності зовсім інших обставин про наявність яких в оскаржуваній постанові взагалі невказано.

Зазначення державним виконавцем про те, що будь-яке інше рухоме та нерухоме майно за боржником не зареєстровано не відповідає дійсності оскільки в процедурі примусового виконання рішення було виявлене зокрема рухоме майно боржника -транспортні засоби у кількості 93 одиниць, які постановою про розшук майна боржника від 27.11.2015 р. були оголошені у розшук. Таким чином майно боржника виявлено та перебуває у розшуку, не дивлячись на це державний виконавець безпідставно з невідомих причин повертає виконавчий документ стягувачу.

Стосовно зазначення державним виконавцем про те, що заходи щодо розшуку боржника виявились безрезультатними, державний виконавець взагалі не зазначає які заходи з розшуку боржника ним вживались, а інформація з Єдиного державного реєстру виконавчих проваджень зовсім не містить відомостей про здійснення державним виконавцем розшуку боржника.

Відповідно до ст. 32 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції, що діяла у період примусового виконання) заходами примусового виконання рішень є: 1) звернення стягнення на кошти та інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб; 2) звернення стягнення на заробітну плату (заробіток), доходи, пенсію, стипендію боржника; 3) вилучення в боржника і передача стягувачу певних предметів, зазначених у рішенні; 4) інші заходи, передбачені рішенням.

Таким чином на думку заявника, жодні обставини не перешкоджали державному виконавцю виконувати передбачені законом заходи з пошуку майна боржника - грошових коштів та іншого майна боржника, яке нерозривно не пов'язано із зареєстрованим місцезнаходженням боржника.

Державний виконавця в оскаржуваній постанові зазначає проте, що з боржника було стягнуто та перераховано на користь стягувана 1 660,13 грн. інші кошти на виявлених рахунках боржника у банках чи фінансових установах нібито відсутні.

У свою чергу заявник звертає увагу суду на те, що вищевказане стягнення грошових коштів було здійснено у січні 2016 р.

21.06.2016 р. стягувач направляв на адресу відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції клопотання про здійснення перевірки майнового стану боржника щодо виявлення його рахунків, рухомого та нерухомого майна та його майнових прав та здійснення в подальшому перевірки майнового стану боржнику відповідно до приписів ч. 8 ст. 52 Закону України «Про виконавче провадження». Відповідь за результатами розгляду вказаного клопотання на адресу стягувача не надходила.

Відомості про здійснення заходів з виявлення та звернення стягнення на будь-яке інше майно боржника, в тому числі кошти на рахунках боржника, інше рухоме та нерухоме майно після стягнення коштів у розмірі 1660,13 грн. у строки та періоди передбачені ч. 8 ст. 52 Закону України «Про виконавче провадження» не зазначені в оскаржуваній постанові та відсутні в інформації з Єдиного державного реєстру виконавчих проваджень.

Таким чином державним виконавцем безпідставно та необґрунтовано без здійснення усіх передбачених законом заходів примусового виконання рішення у спосіб та строки передбачені законом, зроблено висновок про наявність підстав для повернення виконавчого документа стягувачеві, передбачених п. 9 ч. 1. ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» що в подальшому призвело до незаконного повернення виконавчого документа стягувачеві та порушення прав стягувача на своєчасне та повне виконання судового рішення.

Постанова про повернення виконавчого документа стягувачеві від 04.10.2016 р. разом із відповідним супровідним листом надійшла на адресу стягувача 17.10. 2016 р., про що свідчить відмітка вхідної кореспонденції на супровідному листі від 04.10.2016 р. № 95/6, яким було надіслано відповідну постанову на адресу стягувача, отже скаргу подано в межах встановленого законом строку на її подання. На підставі викладеного заявник просить задовольнити скаргу.

Представник відповідача, у судове засідання 23.11.2016 р., не зявився, про час та місце розгляду скарги був попереджений належним чином, вимог суду не виконав, письмового відзиву на скаргу не надав. Клопотань про розгляд скарги без представника відповідача або про відкладення розгляду скарги на адресу суду не надходило.

Представник третьої особи, у судове засідання 23.11.2016 р., не зявився, про час та місце розгляду скарги був попереджений належним чином, вимог суду не виконав, письмового відзиву на скаргу не надав. Клопотань про розгляд скарги без представника третьої особи або про відкладення розгляду скарги на адресу суду не надходило.

Представник відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України у засіданні суду 23.11.2016 р. не зявився, про час та місце розгляду скарги був попереджений належним чином, вимог суду не виконав, письмового відзиву на скаргу не надав. Клопотань про розгляд скарги без свого представника або про відкладення розгляду скарги на адресу суду не надходило.

Розглянувши скаргу Публічного акціонерного товариства „Акціонерний комерційний промисловоінвестиційний банк на дії Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України щодо виконання рішення господарського суду Запорізької області та матеріали справи № 908/3595/14, суд дійшов висновку щодо її задоволення, в силу наступного:

12.03.2015 р. господарським судом Запорізької області прийнято рішення у справі № 908/3595/14 (суддя Місюра Л.С.) позовні вимоги Публічного акціонерного товариства Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк (скорочене найменування ПАТ Промінвестбанк), м. Київ до Товариства з обмеженою відповідальністю Фірми „Колбіко задоволено частково. З Товариства з обмеженою відповідальністю Фірми Колбіко на користь Публічного акціонерного товариства „Акціонерного комерційного промислово інвестиційного банку стягнуто заборгованість по тілу кредиту в сумі 100 350 000 (сто мільйонів триста пятдесят тисяч) грн., заборгованість по процентам в сумі 6 591 429 (шість мільйонів пятсот девяносто одна тисяча чотириста двадцять девять) грн. 13 коп., пеню за прострочення сплати кредиту в сумі 8 120 (вісім тисяч сто двадцять) грн. 54 коп., пеню за прострочення сплати процентів в сумі 20 557 (двадцять тисяч пятсот пятдесят сім) грн. 23 коп., та судовий збір в сумі 72 911 (сімдесят дві тисячі девятсот одинадцять) грн. 91 коп.

На виконання рішення господарським судом Запорізької області № 908/3595/14 (суддя Місюра Л.С.) 19.06.2015 р. виданий відповідний наказ.

Публічне акціонерне товариство «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» звернулось до Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України із заявою про примусове виконання наказу господарського суду Запорізької області від 19.06.2015 року про примусове виконання судового рішення на виконання рішення господарського суду Запорізької області від 12.03.2015 р. у справі № 908/3595/14 про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю Фірми Колбіко на користь Публічного акціонерного товариства „Акціонерного комерційного промислово інвестиційного банку стягнуто заборгованість по тілу кредиту в сумі 100 350 000 (сто мільйонів триста пятдесят тисяч) грн., заборгованість по процентам в сумі 6 591 429 (шість мільйонів пятсот девяносто одна тисяча чотириста двадцять девять) грн. 13 коп., пеню за прострочення сплати кредиту в сумі 8 120 (вісім тисяч сто двадцять) грн. 54 коп., пеню за прострочення сплати процентів в сумі 20 557 (двадцять тисяч пятсот пятдесят сім) грн. 23 коп., та судовий збір в сумі 72 911 (сімдесят дві тисячі девятсот одинадцять) грн. 91 коп.

07.09.2015 р. старшим державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України ОСОБА_2 винесено постанову про відкриття виконавчого провадження (ВП № 48659482) щодо виконання наказу господарського суду № 908/3595/14 виданого 19.06.2015 р.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень здійснюється державною виконавчою службою на підставі виконавчих документів, визначених цим Законом. Відповідно до цього Закону виконанню державною виконавчою службою підлягають в тому числі ухвали, постанови судів у цивільних, господарських, адміністративних справах, кримінальних провадженнях та справах про адміністративні правопорушення у випадках, передбачених законом.

У відповідності з ч.1, 2 ст. 5 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов'язаний вжити заходів примусового виконання рішень, встановлених Законом, здійснювати необхідні міри для своєчасного і повного виконання рішення способом і в порядку, передбаченому виконавчим документом. Також згідно з ст. ст. 5, 20 Закону і положення п.6.1. Інструкції про проведення виконавчих дій державний виконавець вправі самостійно проводити виконавчі дії щодо виявлення та звернення стягнення на кошти, що знаходяться на рахунках та вкладах боржника в установах банків та інших фінансових установах та за наявності даних про кошти та цінності боржника накладати на них арешт.

Відповідно до вимог чинного законодавства державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України 27.11.2015 р. винесено постанову про розшук майна боржника, в якій зазначається, що у строк наданий на самостійне виконання рішення суду боржником не виконано, у звязку з чим відповідно до ст. 28 Закону України Про виконавче провадження державним виконавцем відділу 24.11.2015 р. винесено постанову ВП № 48659482 про стягнення з боржника виконавчого збору, у розмірі 10% від суми, що підлягає стягненню.

Крім того, в зазначеній постанові вказано, що згідно інформації, наданої листом Управління державної автомобільної інспекції ГУМВС України у Донецькій області від 26.10.2015 р. № 9/5003 та листом ВРЕВ-9 УДАЇ у м. Києві від 30.09.2015 р. № 9-8648АР за боржником зареєстровано транспорті засоби. З метою повного та своєчасного виконання даного судового рішення необхідно оголосити розшук транспортних з засобів.

Відповідно до частини 1 статті 40 Закону України Про виконавче провадження у разі необхідності розшуку транспортного засобу боржника, державний виконавець виносить постанову про такий розшук, яка є обовязковою для виконання органами внутрішніх справ.

У звязку з викладеним, держаним виконавцем було постановлено оголосити розшук майна (перелік зазначено у постанові, копія якої міститься в матеріалах справи).

04.10.2016 р. старшим державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України було винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачеві.

При цьому у вказаній постанові зазначено, що організацію розшуку боржника - юридичної особи та майна боржника чи інформації про місце отримання боржником доходів державний виконавець здійснює шляхом направлення запитів до органів державної фіскальної служби, Державної реєстраційної служби України, банків, Регіональних сервісних центрів МВС України, Державної казначейської служби України, Департаменту земельних ресурсів, Державної інспекції сільського господарства України, нотаріату, органів статистики тощо або перевірки інформації за даними електронних баз даних та реєстрів, що містять інформацію про майно чи доходи боржника, а також за даними інших джерел інформації як офіційних, так і неофіційних (засобів масової інформації, мережі Інтернет тощо). Крім того, державний виконавець здійснює вихід за місцезнаходженням (місцем проживання) боржника.

У зв'язку з проведенням антитерористичної операції на території Луганської та Донецької області та відповідно до Закону України "Про особливий порядок місцевого самоврядування в окремих районах Донецької та Луганської областей", Постанови Верховної Ради України «Про визнання окремих районів, міст, селищ і сіл Донецької та Луганської областей тимчасово окупованими територіями» від 17 березня 2015 року № 254-VIII, Указу Президента України від 14 листопада 2014 року № 875/2014 «Про рішення ради національної безпеки і оборони України від 04 листопада 2014 року «Про невідкладні заходи щодо стабілізації соціально-економічної ситуації в Донецькій та Луганській областях», розпорядження Кабінету Міністрів України від 07 листопада 2014 № 1085-р «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та переліку населених пунктів, що розташовані на лінії зіткнення», здійснення перевірки майнового стану боржника - Товариства з обмеженою відповідальністю Фірми "Колбіко" за відомою адресою у м. Макіївка і здійснення заходів примусового виконання щодо арешту та опису виявленого майна боржників на даний час є неможливим.

Будь-яке інше рухоме та нерухоме майно за боржником не зареєстровано.

З рахунків боржника стягнуто та перераховано на користь стягувана 1 660,13 грн. інші кошти на виявлених рахунках боржника у банках чи фінансових установах відсутні. Всі здійснені державним виконавцем заходи щодо розшуку боржника або його майна виявилися безрезультатними.

Тобто, в обґрунтування повернення виконавчого документа про стягнення з боржника суми заборгованості та винесення оскаржуваної постанови державний виконавець зазначає про неможливість здійснення перевірки майнового стану боржника за відомою адресою у м. Макіївка і здійснення заходів примусового виконання щодо арешту та опису виявленого майна боржника. Будь-яке інше рухоме та нерухоме майно на думку державного виконавця за боржником не зареєстровано та нібито всі здійснені державним виконавцем заходи щодо розшуку боржника або його майна виявились безрезультатними.

Такий висновок державного виконавця, зазначений у постанові про відмову у відкритті виконавчого провадження не відповідає дійсним обставинам є необґрунтованим та таким, що зроблений за відсутності підстав, визначених законом виходячи із наступного.

У тексті постанови державний виконавець зазначає, що пунктом 9 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавчий документ, на підставі якого відкрито виконавче провадження, за яким виконання не здійснювалося або здійснено частково, повертається стягувачу у разі, якщо у результаті вжитих державним виконавцем заходів неможливо встановити особу боржника, з'ясувати місцезнаходження боржника - юридичної особи, місце проживання, перебування боржника - фізичної особи.

Пунктом 9 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» в редакції, що діяла у період винесення постанови передбачено підставою для повернення виконавчого документу стягувачеві у разі, якщо наявна встановлена законом заборона щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, якщо у нього відсутнє інше майно чи кошти, на які можливо звернути стягнення, а також щодо проведення інших виконавчих дій стосовно боржника, що виключає можливість виконання відповідного рішення.

Таким чином зазначаючи про нібито наявність обставин, що зумовлюють повернення виконавчого документа стягувачеві державний виконавець посилається на норму закону, яка передбачає повернення виконавчого документа стягувачеві при наявності зовсім інших обставин про наявність яких в оскаржуваній постанові взагалі невказано.

Зазначення державним виконавцем про те, що будь-яке інше рухоме та нерухоме майно за боржником не зареєстровано не відповідає дійсності оскільки в процедурі примусового виконання рішення було виявлене зокрема рухоме майно боржника -транспортні засоби у кількості 93 одиниць, які постановою про розшук майна боржника від 27.11.2015 р. були оголошені у розшук. Таким чином майно боржника виявлено та перебуває у розшуку, не дивлячись на це державний виконавець безпідставно з невідомих причин повертає виконавчий документ стягувачу.

Стосовно зазначення державним виконавцем про те, що заходи щодо розшуку боржника виявились безрезультатними, державний виконавець взагалі не зазначає які заходи з розшуку боржника ним вживались, а інформація з Єдиного державного реєстру виконавчих проваджень не містить відомостей про здійснення державним виконавцем розшуку боржника.

Відповідно до ст. 32 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції, що діяла у період примусового виконання) заходами примусового виконання рішень є: 1) звернення стягнення на кошти та інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб; 2) звернення стягнення на заробітну плату (заробіток), доходи, пенсію, стипендію боржника; 3) вилучення в боржника і передача стягувачу певних предметів, зазначених у рішенні; 4) інші заходи, передбачені рішенням.

Таким чином жодні обставини не перешкоджають державному виконавцю виконувати передбачені законом заходи з пошуку майна боржника - грошових коштів та іншого майна боржника, яке нерозривно не пов'язано із зареєстрованим місцезнаходженням боржника.

Згідно норми ч. 8 ст. 52 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції, що діяла у період у період примусового виконання) державний виконавець проводить перевірку майнового стану боржника не пізніше наступного робочого дня після закінчення строку для самостійного виконання. У подальшому така перевірка проводиться державним виконавцем кожні два тижні - щодо виявлення рахунків боржника, кожні три місяці - щодо виявлення нерухомого та рухомого майна боржника та його майнових прав, отримання інформації про доходи боржника.

Державний виконавець в оскаржуваній постанові зазначає проте, що з боржника було стягнуто та перераховано на користь стягувана 1660,13 грн. інші кошти на виявлених рахунках боржника у банках чи фінансових установах нібито відсутні.

У свою чергу необхідно звернути увагу на те що вищевказане стягнення грошових коштів було здійснено у січні 2016 р.

21.06.2016 р. стягувач направляв на адресу відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції клопотання про здійснення перевірки майнового стану боржника щодо виявлення його рахунків, рухомого та нерухомого майна та його майнових прав та здійснення в подальшому перевірки майнового стану боржнику відповідно до приписів ч. 8 ст. 52 Закону України «Про виконавче провадження». Відповідь за результатами розгляду вказаного клопотання на адресу стягувача не надходила.

Відомості про здійснення заходів з виявлення та звернення стягнення на будь-яке інше майно боржника, в тому числі кошти на рахунках боржника, інше рухоме та нерухоме майно після стягнення коштів у розмірі 1 660,13 грн. у строки та періоди передбачені ч. 8 ст. 52 Закону України «Про виконавче провадження» не зазначені в оскаржуваній постанові та відсутні в інформації з Єдиного державного реєстру виконавчих проваджень.

Згідно норми ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 124 Конституції України, судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України.

Згідно ст. 115 ГПК України рішення, ухвали, постанови господарського суду, що набрали законної сили, є обов'язковими на всій території України і виконуються у порядку, встановленому Законом України Про виконавче провадження .

Згідно до ст. 1 Закону України Про державну виконавчу службу державна виконавча служба входить до системи органів Міністерства юстиції України і здійснює виконання рішень суду, третейських судів та інших органів, а також посадових осіб у відповідності з законами України.

Відповідно до п.1 ч. 2 ст. 3 Закону України Про виконавче провадження виконавчі листи, що видаються судами, накази господарських судів є виконавчими документами, що підлягають виконанню державною виконавчої службою.

Відповідно до ст. 6 Закону України Про виконавче провадження, державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб.

Відповідно до ст. 11 Закону України Про виконавче провадження, державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Державний виконавець здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення (далі - виконавчий документ), у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом.

Право на забезпечення примусового виконання судового рішення є невід'ємною частиною права на справедливий судовий розгляд, гарантованого ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Відповідно до ст. 17 Закону України Про виконавче провадження примусове виконання рішень здійснюється державною виконавчою службою на підставі виконавчих документів, визначених цим Законом. Відповідно до цього Закону підлягають виконанню державною виконавчою службою виконавчі листи, що видаються судами, і накази господарських судів

У відповідності з ч.1, 2 ст. 5 Закону державний виконавець зобов'язаний вжити заходів примусового виконання рішень, встановлених Законом, здійснювати необхідні міри для своєчасного і повного виконання рішення способом і в порядку, передбаченому виконавчим документом. Також згідно з ст. ст. 5, 20 Закону і положення п.6.1. Інструкції про проведення виконавчих дій державний виконавець вправі самостійно проводити виконавчі дії щодо виявлення та звернення стягнення на кошти, що знаходяться на рахунках та вкладах боржника в установах банків та інших фінансових установах та за наявності даних про кошти та цінності боржника накладати на них арешт.

У відповідності до ст. 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження, виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Основними стадіями відповідно до Закону України Про виконавче провадження є - відкриття виконавчого провадження; підготовка до примусового виконання; вжиття заходів примусового виконання рішення; закінчення виконавчого провадження.

Згідно з п.п. 1. п. 1 ст. 19 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець відкриває виконавче провадження на підставі виконавчого документа, зазначеного в статті 17 цього Закону, зокрема, за заявою стягувача або його представника про примусове виконання рішення.

Частиною 1 ст. 25 зазначеного Закону України Про виконавче провадження передбачено, що державний виконавець зобов'язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк пред'явлення такого документа до виконання, він відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, і пред'явлений до виконання до відповідного органу державної виконавчої служби.

Частиною 5 вказаної статті встановлено, що копії постанови про відкриття виконавчого провадження надсилаються не пізніше наступного робочого дня стягувачу та боржникові.

Підготовка до примусового виконання - це дії державного виконавця, спрямовані на встановлення місця знаходження (проживання) боржника, наявності рухомого або нерухомого майна, грошових коштів в установах банків, пропозиції виконати рішення добровільно, створення умов для подальшого виконання виконавчого документу. Мета цієї стадії - створити належні умови для своєчасного й ефективного виконання документів, що надійшли до державного виконавця, а також забезпечити умови для добровільного виконання рішення боржником.

Відповідно до ст. 11 Закону України Про виконавче провадження державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Частиною 3 ст. 11 Закону України Про виконавче провадження передбачено, що державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право на здійснення цілої низки дій скерованих на примусове виконання рішення.

Аналіз зазначеної норми свідчить, що виконання державним виконавцем обов'язків, які визначені законом, будуть вважатися належними у разі вжиття останнім всіх необхідних заходів для повного виконання виконавчого документу в установлені законом строки. Законодавець покладає на державного виконавця коло обов'язків та надає йому права, які мають бути застосовані державним виконавцем для повного виконання, в даному випадку, рішення суду, тобто державний виконавець повинен вжити всі можливі та необхідні заходи, які встановлені Законом України «Про виконавче провадження», для примусового виконання виконавчого документу.

Примусове виконання (застосування заходів примусового виконання рішення) - це вжиття державним виконавцем заходів щодо реалізації припису юрисдикційного акта способами, які визначено законом, із покладанням на боржника виконавчого збору та інших витрат, пов'язаних із виконанням.

Закінчення виконавчого провадження - це дія державного виконавця, що полягає у завершенні проведення виконавчих дій у певному виконавчому провадженні, за певним виконавчим документом. Підстави закінчення виконавчого провадження визначено у ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження».

Державний виконавець згідно з ч. 2 ст. 4 Закону України Про виконавче провадження під час виконання рішень має право на безпосередній доступ до баз даних і реєстрів, у тому числі електронних, що містять інформацію про боржників, їхнє майно та кошти.

Враховуючи наведене вище, суд вважає, що державним виконавцем безпідставно та необґрунтовано без здійснення усіх передбачених законом заходів примусового виконання рішення у спосіб та строки передбачені законом, зроблено висновок про наявність підстав для повернення виконавчого документа стягувачеві, передбачених п. 9 ч. 1. ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження», що в подальшому призвело до незаконного повернення виконавчого документа стягувачеві та порушення прав стягувача на своєчасне та повне виконання судового рішення.

Відповідно до п. 9.13 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.10.2012 р. № 9 «Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України», за результатами розгляду скарги виноситься ухвала, в якій господарський суд або визнає доводи заявника правомірними і залежно від їх змісту визнає постанову державного виконавця щодо здійснення заходів виконавчого провадження недійсною, або визнає дії чи бездіяльність органу Державної виконавчої служби незаконними, чи визнає недійсними наслідки виконавчих дій, або зобов'язує орган державної виконавчої служби здійснити певні виконавчі дії, якщо він ухиляється від їх виконання без достатніх підстав, або визнає доводи скаржника неправомірними і скаргу відхиляє.

Відповідно до ст. 1212 ГПК України, скарги на дії чи бездіяльність органів Державної виконавчої служби щодо виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів можуть бути подані стягувачем, боржником або прокурором протягом десяти днів з дня вчинення оскаржуваної дії, або з дня, коли зазначеним особам стало про неї відомо, або з дня, коли дія мала бути вчинена.

Згідно ст. 115 ГПК України рішення, ухвали, постанови господарського суду, що набрали законної сили, є обов'язковими на всій території України і виконуються у порядку, встановленому Законом України «Про виконавче провадження».

При цьому господарський суд не вправі самостійно вчиняти ті чи інші дії, пов'язані із здійсненням виконавчого провадження, замість державного виконавця (наприклад, відкривати або закінчувати виконавче провадження), але може зобов'язати державного виконавця здійснити передбачені законом дії, від вчинення яких той безпідставно ухиляється.

Отже, скарга Публічного акціонерного товариства Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк на дії відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України у справі № 908/3595/14 підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 22, 86, 1212 Господарського процесуального кодексу України, суд

У Х В А Л И В:

Скаргу Публічного акціонерного товариства Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк на дії відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України щодо відмови у відкритті виконавчого провадження у справі № 908/ 3595/14 задовольнити.

Визнати дії Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України щодо повернення виконавчого документа - наказу Господарського суду Запорізької області від 19.06.2015 року про примусове виконання судового рішення на виконання рішення Господарського суду Запорізької області від 12.03.2015 р. у справі № 908/3595/14 стягувачеві та постанову про повернення виконавчого документа стягувачеві від 04.10.2016 року ВП № 48659482, винесену старшим державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України незаконними.

Зобов'язати Відділ примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України відновити виконавче провадження з примусового виконання наказу Господарського суду Запорізької області від 19.06.2015 року про примусове виконання судового рішення на виконання рішення Господарського суду Запорізької області від 12.03.2015 р. у справі № 908/3595/14.

Суддя С.С. Дроздова