ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________________
УХВАЛА

"28" листопада 2016 р. Справа № 922/202/15

вх. № 259

Суддя господарського суду: Погорелова О.В.

при секретарі судового засідання: Федорова К.О.

за участю представників сторін:

стягувача - ОСОБА_1

боржника - ОСОБА_2

ДВС - ОСОБА_3

розглянувши матеріали скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Антекс" на дії державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України по справі за позовом Публічного акціонерного товариства "Перший український міжнародний банк", м. Харків до Товариства з обмеженою відповідальністю "Антекс", м. Харків про стягнення коштів, -

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Харківської області від 02.09.2015 по справі №922/202/15 позовні вимоги ПАТ "Перший Український міжнародний банк" задоволено повністю. Стягнуто з ТОВ "Антекс" на користь ПАТ "Перший Український міжнародний банк" заборгованість за основною сумою кредиту в сумі 870 762,02 євро, заборгованість за непогашеними процентами за користуванням кредитом за період з 11.09.2014 по 13.08.2015 (включно) в сумі 107 172,86 євро, пеню в сумі 814 0529,09 грн. та судовий збір в сумі 73080,00 грн.

Постановою Харківського апеляційного господарського суду від 18.11.2015 рішення господарського суду Харківської області від 02.09.2015 по справі №922/202/15 залишено без змін. Стягнуто з ТОВ "Антекс" на користь державного бюджету України 80388,00 грн. судового збору за подання апеляційної скарги.

На примусове виконання рішення суду стягувачеві 04.12.2015 видано відповідні накази.

22.08.2016 до суду надійшла скарга ТОВ "Антекс" (боржника) на рішення державного виконавця (вх.№ 259 від 22.08.16), в якій боржник просить суд:

- визнати недійсною постанову старшого державного виконавця Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України ОСОБА_4 у ВП № 50665522 від 09.08.2016 про розшук майна боржника;

- визнати недійсною постанову старшого державного виконавця Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України ОСОБА_4 у ВП № 50665522 від 09.08.2016 про стягнення з боржника витрат повязаних з організацією та проведенням виконавчих дій.

Відповідно до Протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями, для розгляду скарги визначено суддю Погорелову О.В.

Ухвалою суду від 25.08.2016 було відкладено вирішення питання про прийняття до розгляду скарги ТОВ "Антекс" на рішення державного виконавця (вх.№ 259 від 25.08.16) до повернення матеріалів даної справи з Вищого господарського суду України.

11.10.2016 матеріали справи 922/202/15 надійшли до господарського суду Харківської області.

Ухвалою суду від 17.10.2016 скарга була прийнята судом та призначена до розгляду у судовому засіданні на 09.11.2016 об 12:00.

Ухвалою суду від 09.11.2016 розгляд скарги був відкладений до 22.11.2016 до 10:15.

22.11.2016 до суду від представника ДВС надійшла заява в якій він просить суд долучити до матеріалів справи копії матеріалів виконавчого провадження. Надана заява та додані до неї матеріали досліджені судом та долучені до матеріалів справи.

У судовому засіданні 22.11.2016 оголошувалась перерва до 28.11.2016 до 11:30.

28.11.2016 від представника стягувача до суду надійшов відзив на скаргу, в якому він проти скарги заперечує та просить суд відмовити в її задоволенні. наданий відзив досліджений судом та долучений до матеріалів справи.

28.11.2016 до суду від представника ДВС надійшли письмові заперечення на скаргу, в яких він проти скарги заперечує та просить суд відмовити в її задоволенні. Надані письмові заперечення досліджені судом та долучені до матеріалів справи.

У судовому засіданні 28.11.2016 представник скаржника (боржник) підтримав скаргу у повному обсязі та наполягав на її задоволенні.

Присутні у судовому засіданні представники стягувача та ДВС проти скарги заперечували та просили суд відмовити в її задоволенні.

Суд, всебічно та повно дослідивши матеріали справи та надані учасниками судового процесу докази, заслухавши пояснення представників сторін, дійшов висновку про відмову у задоволенні скарги, виходячи з наступного.

Як встановлено судом та підтверджено доданими до матеріалів справи доказами, на підставі заяви стягувача - ПАТ "ПУМБ", 30.03.3016 ВПВР ДДВС МЮУ (далі - ДВС) була винесена постанова про відкриття виконавчого провадження ВП №50665522 по виконанню наказу господарського суду Харківської області від 04.12.2015 №922/202/15 та боржнику було запропоновано добровільно виконати вимоги виконавчого документу в строк до семи днів з моменту винесення постанови про відкриття виконавчого провадження.

Як свідчать матеріали справи, вказану постанову боржник отримав 11.04.2016.

11.04.2016 боржником на адресу ДВС була направлена заява, в якій боржник зазначив, що постанову про відкриття виконавчого провадження від 30.03.2016 отримав поштою 11.04.2016 та зазначив, що враховуючи вказану обставину до ТОВ "Антекс" неможливо застосувати примусове виконання вказаного судового рішення та просив ДВС утриматись від вчинення примусових виконавчих дій.

19.07.2016 ДВС були винесені постанови про стягнення виконавчого збору, про арешт коштів боржника та про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження.

09.08.2016 ДВС була винесена постанова про розшук майна боржника та постанова про стягнення з божника витрат на проведення виконавчих дій.

Зазначені вище дії державного виконавця та постанови державного виконавця від 09.08.2016 оскаржуються боржником і є предметом поданої ним в порядку ст. 121-2 ГПК України скарги. Підставами звернення зі скаргою на дії органу ДВС скаржник вказує несвоєчасне повідомлення боржника про відкриття виконавчого провадження і не надання останньому часу на добровільне виконання рішення господарського суду.

У відповідності до ч. 5 ст. 124 та п. 9 ч. 3 ст. 129 Конституції України, одним із основних принципів судочинства є обов'язковість рішень суду, тому судові акти є обов'язковими до виконання на всій території України.

Згідно приписів ст. 115 Господарського процесуального кодексу України, рішення, ухвали, постанови господарського суду, що набрали законної сили, є обов'язковими на всій території України і виконуються у порядку, встановленому Законом України "Про виконавче провадження".

Виконання рішення господарського суду, згідно із ст. 116 ГПК України, провадиться на підставі виданого ним наказу, який є виконавчим документом.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про виконавче провадження" виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (далі - рішення).

Державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії (ст. 11 цього Закону).

За змістом ст. 5 зазначеного Закону, вимоги державного виконавця щодо виконання рішень обов'язкові для всіх органів, організацій, посадових осіб, фізичних і юридичних осіб на території України.

Згідно зі ст. 12 Закону України "Про виконавче провадження", сторони виконавчого провадження та прокурор як учасник виконавчого провадження мають право ознайомлюватися з матеріалами виконавчого провадження, робити з них виписки, знімати копії, заявляти відводи у випадках, передбачених цим Законом, оскаржувати рішення, дії або бездіяльність державного виконавця з питань виконавчого провадження у порядку, встановленому цим Законом, подавати додаткові матеріали, заявляти клопотання, брати участь у провадженні виконавчих дій, давати усні та письмові пояснення, висловлювати свої доводи та міркування з усіх питань, що виникають у ході виконавчого провадження, у тому числі під час проведення експертизи, заперечувати проти клопотань, доводів та міркувань інших учасників виконавчого провадження та користуватися іншими правами, наданими законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 25 Закону України "Про виконавче провадження", державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження. У постанові державний виконавець вказує про необхідність боржнику самостійно виконати рішення у строк до семи днів з моменту винесення постанови (у разі виконання рішення про примусове виселення боржника - у строк до п'ятнадцяти днів) та зазначає, що у разі ненадання боржником документального підтвердження виконання рішення буде розпочате примусове виконання цього рішення із стягненням з боржника виконавчого збору і витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, передбачених цим Законом.

Відповідно до ст. 27 Закону у разі ненадання боржником у строки, встановлені частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного виконання рішення, документального підтвердження повного виконання рішення державний виконавець на наступний день після закінчення відповідних строків розпочинає примусове виконання рішення.

Згідно зі ст. 28 Закону України "Про виконавче провадження", у разі невиконання боржником рішення майнового характеру у строк, встановлений частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного його виконання, постановою державного виконавця з боржника стягується виконавчий збір у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає стягненню чи поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом. У разі невиконання боржником у той самий строк рішення, за яким боржник зобов'язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавчий збір стягується в розмірі шістдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з боржника - фізичної особи і в розмірі ста двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з боржника - юридичної особи. Виконавчий збір стягується незалежно від вчинення державним виконавцем заходів примусового виконання, передбачених цим Законом.

Відповідно до ст. 35 Закону за наявності обставин, що перешкоджають провадженню виконавчих дій, або у разі несвоєчасного одержання сторонами документів виконавчого провадження, внаслідок чого вони були позбавлені можливості скористатися правами, наданими їм цим Законом, державний виконавець може відкласти виконавчі дії за заявою стягувана чи боржника або з власної ініціативи на строк до десяти робочих днів. Про відкладання провадження виконавчих дій державний виконавець виносить відповідну постанову, про що повідомляє сторонам.

Відповідно до ст. 40 Закону у разі необхідності розшуку транспортного засобу боржника державний виконавець виносить постанову про такий розшук, яка є обов'язковою для виконання органами Національної поліції.

Таким чином, державним виконавцем при винесенні оскаржуваних постанов було дотримано норм законодавства щодо примусового виконання рішень.

Отримання Боржником постанови про відкриття виконавчого провадження після закінчення строку після закінчення строку на самостійне виконання рішення не є підставою для скасування постанови про відкриття виконавчого провадження, а може бути лише підставою для відкладення виконавчих дій строк до десяти робочих днів у відповідності зі ст. 35 Закону.

Доводи скаржника про те, що він був позбавлений права на добровільне виконання рішення, відхиляються судом з огляду на те, що рішення суду є обов'язковими до виконання, а боржник в силу ст. 35 Закону України "Про виконавче провадження" не звертався до державного виконавця з клопотанням про відкладення виконавчий дій. Заява боржника від 11.04.2016, на яку він посилається, не містить відповідного клопотання.

Як вбачається зі скарги постанова про відкриття виконавчого провадження була отримана боржником 11 квітня 2016 року, а оскаржувані ним постанови про розшук майна боржника та про стягнення з боржника витрат, повязаних з організацією та проведенням виконавчих дій, були винесені 09.08.2016, тобто майже через чотири місяці після отримання боржником постанови про відкриття виконавчого провадження.

Отже, у боржника було достатньо часу для добровільного виконання рішення, втім відповідних доказів виконання суду не надано, а відтак підстави для задоволення скарги відсутні.

Керуючись ст. ст. 86, 1212 ГПК України,

УХВАЛИВ:

В задоволенні скарги відмовити повністю.

Суддя Погорелова О.В.