Господарський суд Чернігівської області
========================================================================================================================================================================
РІШЕННЯ

?28? листопада 2016 року справа № 927/981/16

Позивач: Фізична особа - підприємець ОСОБА_2,

АДРЕСА_1

Відповідач: Сільськогосподарське товариство з обмеженою відповідальністю "Надія", вул. Богунцева, 1, м. Бахмач, Бахмацький район, Чернігівська область, 16500

Предмет спору: про стягнення заборгованості в сумі 13692,44 грн.

Суддя І.Г.Мурашко

Представники сторін:

позивач: ОСОБА_3, договір № б/н від 23.09.2016, адвокат - посвідчення № 171 від 24.12.1997 року

відповідач: Кучер В.І. довіреність № б/н від 02.11.2016, представник

В судовому засіданні 28.11.2016 р. на підставі ч. 2 ст. 85 Господарського процесуального кодексу України, було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Фізичною особою - підприємцем ОСОБА_2 подано позов до Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Надія" про стягнення заборгованості в сумі 13692,44 грн., з якої 10715,72 грн. сума основного боргу, 2341,58 грн. пені за період з 03.02.2016 по 26.09.2016; 194,32 грн. відсотків річних за той же період, 440,82 грн. інфляційних втрат за лютий 2016 року - серпень 2016 року. Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем умов договору від 04.01.2016 за № 6.

Позивач у судовому засіданні 28.11.2016 позовні вимоги підтримав в повному обсязі.

Відповідач відзивом на позов та повноважний представник відповідача в судовому засіданні 28.11.2016 повідомив суд про погашення суми основного боргу в повному обсязі, про що останнім було надано до матеріалів справи копію платіжного доручення № 1601 від 01.11.2016 на суму 10715,72 грн. (а.с.42-44). Проти задоволення позову в частині стягнення штрафних санкцій (пені), трьох відсотків річних та інфляційних нарахувань заперечив, вказавши на те, що прострочка у здійсненні своєчасної оплати за відпущені паливно - мастильні матеріали виникла у нього з вини самого позивача, оскільки останній всупереч умовам договору, а саме п. 3.1, не надавав відповідачу на підпис накладні, згідно яких товар був відпущений та рахунки на оплату відпущеного товару.

Розглянувши подані документи і матеріали, дослідивши докази, які мають юридичне значення для вирішення спору, заслухавши повноважних представників сторін, господарський суд , -

В С Т А Н О В И В:

Відповідно до ч. 1 ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Заявлений позов позивач обґрунтовує умовами договору від 04.01.2016 № 6, згідно якого Фізична особа - підприємець ОСОБА_2 (надалі - продавець, позивач по справі) зобов'язався передати у власність Сільськогосподарському товариству з обмеженою відповідальністю «Надія» (надалі - покупець, відповідач по справі), а Сільськогосподарське товариство з обмеженою відповідальністю «Надія» прийняти та оплатити нафтопродукти (надалі - ПММ) у відповідності до умов договору (п.1.1 договору від 04.01.2016 за № 6) (а.с.9). Даний договір підписаний та завірений печатками обох сторін.

Пунктом 3.1 договору від 04.01.2016 за № 6 сторони узгодили наступний порядок оплати: розрахунки за ПММ, що підлягає поставці згідно накладних,проводяться покупцем шляхом оплати протягом 3 календарних днів після одержання рахунку або готівкою згідно фіскальних чеків. Днем оплати вважається день надходження коштів на рахунок продавця. У разі несплати або несвоєчасної слати вартості ПММ, покупець сплачує продавцю пеню у розмірі 0,28% за кожний день прострочення платежів від суми несплаченого чи несвоєчасно сплаченого ПММ.

Розділом 4 «Порядок приймання та відвантаження нафтопродуктів» сторони визначили, що відвантаження ПММ здійснюється через автозаправочну колонку по лімітно-забірній відомості. Факт відвантаження підтверджується накладною на відпуск товару (п. 4.1). Приймання нафтопродуктів, що надходять, проводиться покупцем згідно з положеннями Інструкцій П-6 та П-7 (п. 4.2).

Як ствердив позивач, згідно накладних № 20 від 31.01.2016 на суму 5445,76 грн. та № 17 від 29.02.2016 на суму 5269,96 грн. ним було поставлено, а відповідачем отримано паливно - мастильні матеріали (газ) у кількості 1402 л. вартістю 10715,72 грн. (а.с.25, 27).

Відвантаження паливно - мастильних матеріалів (газу) здійснено позивачем через автозаправочну станцію по лімітно - забірних відомостях за січень 2016 року у кількості 685 л. та за лютий 2016 у кількості 717 л., згідно яких, як ствердив позивач, уповноважені особи відповідача ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 та Порістий прийняли продукцію, що поставлялась позивачем згідно договору від 04.01.2016 за № 6 (а.с.10-11).

Судом встановлено, що накладні № 20 від 31.01.2016 та № 17 від 29.02.2016, надані позивачем на підтвердження поставки відповідачу паливно-мастильних матеріалів на загальну суму 10715,72 грн., складені позивачем в односторонньому порядку, тобто не містять підпису уповноваженого представника відповідача (а.с.25, 27).

Відповідач в судовому засіданні 28.11.2016 підтвердив отримання від позивача спірного товару та зазначив про його оплату 01.11.2016 (після порушення провадження у справі) платіжним дорученням № 1601 від 01.11.2016 на суму 10715,72 грн. (а.с.44).

У відповідності до п. 1-1 ч. 1 ст. 80 Господарського процесуального кодексу України господарський суд припиняє провадження по справі, якщо відсутній предмет спору.

Враховуючи, що відповідачем після порушення по справі було погашено суму основного боргу в повному обсязі згідно платіжного доручення № 1601 від 01.11.2016 на суму 10715,72 грн., суд дійшов висновку про припинення провадження по справі в частині основного боргу на підставі п. 1-1 ч. 1 ст. 80 Господарського процесуального кодексу України.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши доводи сторін, суд дійшов висновку, що позовні вимоги в частині стягнення 2341,58 грн. пені за період з 03.02.2016 по 26.09.2016, 194,32 грн. відсотків річних за той же період та 440,82 грн. інфляційних втрат за лютий 2016 року - серпень 2016 року, задоволенню не підлягають з наступних підстав.

У відповідності до ч. 1 ст. 692 Цивільного кодексу України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлено інший порядок оплати.

Як встановлено умовами договору від 04.01.2016 за № 6, зокрема п. 4.1, факт відвантаження продукції підтверджується накладною на відпуск товару. Накладні № 20 від 31.01.2016 на суму 5445,76 грн. та № 17 від 29.02.2016 на суму 5269,96 грн. складені позивачем в односторонньому порядку, а тому не є належними та допустимими доказами на підтвердження прийняття відповідачем поставленого товару, у т.ч. щодо дати поставки.

При цьому пунктом 3.1 договору від 04.01.2016 за № 6 сторони визначили наступний порядок оплати: розрахунки за ПММ, що підлягає поставці згідно накладних,проводяться покупцем шляхом оплати протягом 3 календарних днів після одержання рахунку.

З матеріалів справи вбачається, що позивачем були виставлені рахунки № 20 від 31.01.2016 на суму 5445,76 грн. та № 17 від 29.02.2016 на суму 5269,96 грн. на оплату вартості поставленої продукції. Однак доказів направлення та вручення зазначених рахунків відповідачу позивачем, всупереч вимогам ухвал суду від 18.10.2016 та від 14.11.2016, до суду надано не було. Також не було надано доказів отримання по лімітно-забірним відомостям спірного товару саме уповноваженими представниками відповідача.

За змістом ст. 33 ГПКУ кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Згідно ст. 34 ГПКУ господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідач ствердив, що оплатив вартість товару, отримавши позов до суду.

В матеріалах справи накладні № 20 від 31.01.2016 та № 17 від 29.02.2016 не містять підпису відповідача, а рахунки № 20 від 31.01.2016 та № 17 від 29.02.2016, як зазначив відповідач, на його адресу позивачем не направлялись. Позивачем зазначені доводи не спростовані, тобто, позивачем не доведено належними доказами дати поставки товару, а відтак, настання строку оплати /прострочення оплати відповідачем спірного товару .

Враховуючи вищевикладене, позов в цій частині задоволенню не підлягає. Однак, враховуючи те, що з отриманням товару у відповідача виник обов»язок щодо оплати вартості такого товару, яка відповідає сумі основного боргу, суд вважає, що в даному випадку мають місце також неправильні дії відповідача, отже, згідно приписів ч.3 ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, суд має право покласти на нього відповідну частину судового збору незалежно від результатів вирішення спору.

Згідно позовної заяви позивач просить відшкодувати судові витрати на правову допомогу адвоката в сумі 6000,00 грн. В обґрунтування заявлених вимог позивачем надано договір від 23.09.2016 р. про правову допомогу, додаткову угоду до договору від 24.11.16, довідку від 28.11.2016 за № 108, акт про приймання - передачу наданих послуг від 14.11.2016, що містить розрахунок заявленої до відшкодування суми, а також квитанцію до прибуткового касового ордера № 29 від 11.10.2016 (а.с. 14, 16, 28, 46-47). На підтвердження права ОСОБА_3 на зайняття адвокатською діяльністю, позивачем надано копію свідоцтва № 171, виданого на підставі рішення Чернігівської кваліфікаційно - дисциплінарної комісії адвокатури від 24 грудня 1997 (а.с. 15).

Згідно ст. 44 Господарського процесуального кодексу України, судові витрати складаються з судового збору, сум, що підлягають сплаті за проведення судової експертизи, призначеної господарським судом, витрат, пов'язаних з оглядом та дослідженням речових доказів у місці їх знаходження, оплати послуг перекладача, адвоката та інших витрат, пов'язаних з розглядом справи.

Відповідно до ч. 3 ст. 48 Господарського процесуального кодексу України витрати, що підлягають сплаті за послуги адвоката, визначаються у порядку, встановленому Законом України "Про адвокатуру".

Пунктом 6.3 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 21.02.2013 № 7 "Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України" визначено, що витрати позивачів та відповідачів, третіх осіб, пов'язані з оплатою ними послуг адвокатів, адвокатських бюро, колегій, фірм, контор та інших адвокатських об'єднань з надання правової допомоги щодо ведення справи в господарському суді, розподіляються між сторонами на загальних підставах, визначених частиною сьомою статті 49 ГПК. Відшкодування цих витрат здійснюється господарським судом шляхом зазначення про це у рішенні, ухвалі, постанові за наявності документального підтвердження витрат, як-от угоди про надання послуг щодо ведення справи у суді та/або належно оформленої довіреності, виданої стороною представникові її інтересів у суді, платіжного доручення або іншого документа, який підтверджує сплату відповідних послуг, а також копії свідоцтва адвоката, який представляв інтереси відповідної сторони, або оригіналу ордеру адвоката, виданого відповідним адвокатським об'єднанням, з доданням до нього витягу з договору, в якому зазначаються повноваження адвоката як представника або обмеження його прав на вчинення окремих процесуальних дій. У разі неподання відповідних документів у господарського суду відсутні підстави для покладення на іншу сторону зазначених сум.

Як вбачається з матеріалів справи, 23.09.2016 року між адвокатом ОСОБА_3 (виконавець) та позивачем Фізичною особою - підприємцем ОСОБА_2 (замовник) укладено договір про правову допомогу, за умовами якого в порядку та на умовах визначених цим договором, виконавець зобов'язався надати замовнику консультаційні та юридичні послуги в органах державної влади, на підприємствах, установах, організаціях всіх форм власності та підпорядкування, а також в господарських судах України щодо захисту інтересів останнього в господарській справі за позовом ФОП ОСОБА_2 до СТОВ «Надія» про стягнення боргу в сумі 13692,44 грн. за договором № 6 від 04.01.2016 ( п.1.1 договору з урахуванням додаткової угоди від 24.11.2016 до нього). За послуги зазначені в п. 1.1 договору замовник, в свою чергу, зобов'язався сплатити виконавцю винагороду в розмірі 6000,00 грн.(п.4.1 договору).

14листопада 2016 між позивачем та адвокатом ОСОБА_3 було складено акт приймання-передачі наданих послуг, згідно якого адвокатом у період з 23.09.2016 по 14.11.2016 було надано позивачу відповідно до умов договору від 23.09.2016, а позивачем прийняті юридичні послуги загальною вартістю 6000,00 грн. В підтвердження сплати адвокату ОСОБА_3 винагороди в розмірі 6000,00 грн., позивачем надано квитанцію до прибуткового касового ордера № 29 від 11.10.2016 (а.с. 16).

У відповідності до абз. 2 п. 6.5 вказаної Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 21.02.2013 № 7 "Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України" вирішуючи питання про розподіл судових витрат, господарський суд з урахуванням конкретних обставин, може обмежити даний розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для даної справи.

Суд, оцінивши ступінь складності справи, перевіривши наданий позивачем розрахунок витрат на правову допомогу, враховуючи середню вартість відповідних послуг в країні, виходячи із тривалості розгляду справи, обсягу наданих юридичних послуг, ціни заявленого позову та з урахуванням пропорційного стягнення судових витрат та приписів ч.3, 7 ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, дійшов до висновку що судові витрати на оплату послуг адвоката підлягають частковому відшкодуванню відповідачем в сумі 2000,00 грн.

Керуючись ст.ст. 22, 32, 33, 34,49, п. 1-1 ст. 80, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд-

ВИРІШИВ:

1. Припинити провадження в частині основного боргу в сумі 10715,72 грн.

2. В іншій частині позову відмовити.

3. Стягнути з Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Надія» (16500, Чернігівська область, Бахмацький район, м. Бахмач, вул. Богунцева, 1, , з будь - якого рахунку виявленого державним виконавцем) на користь Фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 (АДРЕСА_1, код НОМЕР_1, р/р НОМЕР_2 ПАТ КБ «Приватбанк», МФО 353586) - 2000,00 грн. судових витрат на правову допомогу адвоката та 1078,42 грн. судового збору.

4. Наказ видати після набрання судовим рішенням законної сили.

Рішення оформлено відповідно до ст. 84 Господарського процесуального кодексу України та підписано 29.11.2016.

Суддя І.Г.Мурашко