ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
У Х В А Л А

"28" листопада 2016 р. Справа № 910/21153/16

Суддя В.М. Антонова розглянувши позовну заяву і подані до неї документи

за позовом Національної дитячої спеціалізованої лікарні «ОХМАДИТ» МОЗ України

до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1

про стягнення 60 454,98 грн

встановив:

До господарського суду Київської області за підсудністю з господарського суду міста Києва надійшла позовна заява №1750 від 17.11.2016 (вх. №3971/16 від 25.11.2016) Національної дитячої спеціалізованої лікарні «ОХМАДИТ» МОЗ України (далі позивач) до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (далі відповідач) про стягнення 60 454,98 грн.

Вказана позовна заява не може бути прийнята судом до провадження з наступних підстав.

Відповідно до п. п. 4, 5 ч. 2 ст. 54 ГПК України позовна заява повинна містити зміст позовних вимог; виклад обставин, на яких ґрунтуються позовні вимоги; зазначення доказів, що підтверджують позов; обґрунтований розрахунок сум, що стягуються чи оспорюються; законодавство на підставі якого подається позов.

Позивачем не дотримано вказаних вимог, оскільки в позовній заяві відсутнє нормативно-правове обґрунтування та посилання на докази,які підтверджують наявність обовязку у відповідача відшкодовувати позивачу податок на землю та податок на воду.

Згідно п. 3 ч. 1 ст. 63 ГПК України суддя повертає позовну заяву та додані до неї документи без розгляду, якщо у позові не вказано обставин, на яких ґрунтується позовна вимога, доказів, що підтверджують викладені в заяві обставини обґрунтований розрахунок стягуваної чи оспорюваної суми.

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 57 ГПК України, до позовної заяви додаються документи, які підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі.

Приписами статті 4 Закону України «Про судовий збір» встановлено, що судовий збір справляється у відповідному розмірі від мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, встановленої законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

З огляду наведеного, за подання у 2016 році до господарського суду за подання заяви майнового характеру справляється судовий збір у розмірі 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 150 розмірів мінімальної заробітної плати.

Таким чином, за подання до суду позовної заяви Національної дитячої спеціалізованої лікарні «ОХМАДИТ» МОЗ України про стягнення 60 454,98 грн, сума належного до сплати судового збору становить 1 378,00 грн.

Разом з позовною заявою №1750 від 17.11.2016 (вх. №3971/16 від 25.11.2016) позивач подав заяву №1749 від 17.11.2016 (вх. №24475/16) про відстрочення сплати судового збору.

У вищезазначеній заяві позивач зазначає, що він є бюджетною неприбутковою установою та у 2016 році НДСЛ «ОХМАДИТ» МОЗ України не отримало фінансування на оплату судового збору, тому позивач наразі не може сплатити судовий збір.

Згідно ч. 1 ст. 8 Закону України «Про судовий збір» враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі.

Суд може зменшити розмір судового збору або звільнити від його сплати на підставі, зазначеній у частині першій цієї статті.

Пунктом 3.1. постанови пленуму Вищого господарського суду України №7 від 21.02.2013 «Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України» роз'яснено, що єдиною підставою для вчинення господарським судом дій, зазначених у статті 8 Закону України «Про судовий збір», є врахування ним майнового стану сторін.

Клопотання про відстрочення (розстрочення) сплати судового збору, зменшення його розміру або звільнення від його сплати може бути викладене в заяві чи скарзі, які подаються до господарського суду, або окремим документом. Особа, яка заявляє відповідне клопотання, повинна навести доводи і подати докази на підтвердження того, що її майновий стан перешкоджав (перешкоджає) сплаті нею судового збору у встановленому порядку і розмірі.

При цьому оскільки статтею 129 Конституції України як одну із засад судочинства визначено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, отже, в тому числі й органів державної влади, то самі лише обставини, пов'язані з фінансуванням установи чи організації з Державного бюджету України та відсутністю у ньому коштів, призначених для сплати судового збору, не можуть вважатися підставою для звільнення від такої сплати.

Відповідно до ч. 1 ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Однак, заявником не подано суду жодних доказів на підтвердження свого майнового стану та обставин щодо відсутності коштів на його рахунках станом на дату подання позову, відтак неможливості сплати у зв'язку з цим судовий збір.

Посилання ж позивача на відсутність фінансування на оплату судового збору не є підставою для звільнення від сплати судового збору або відстрочки його сплати.

За таких обставин, оскільки позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження обставин, що перешкоджають здійсненню сплати судового збору за подання відповідного позову, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні заяви позивача про відстрочення сплати судового збору.

Пунктом 4 ч. 1 ст. 63 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що суддя повертає позовну заяву і додані до неї документи без розгляду, якщо не подано доказів сплати судового збору у встановлених порядку та розмірі.

З огляду наведеного, а також враховуючи те, що Національною дитячою спеціалізованою лікарньою «ОХМАДИТ» МОЗ України при зверненні до суду з позовною заявою не надано доказів сплати судового збору у встановлених порядку та розмірі, у той час як судом відмовлено у задоволенні клопотання позивача про відстрочення сплати судового збору, суд дійшов висновку про повернення позовної заяви без розгляду в порядку п. 4 ч. 1 ст. 63 ГПК України.

Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 56 ГПК України позивач, прокурор чи його заступник зобовязані при поданні позову надіслати сторонам копії позовної заяви та доданих до неї документів відповідно до кількості відповідачів та третіх осіб листом з описом вкладення.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 57 ГПК України до позовної заяви додаються документи, які підтверджують відправлення відповідачеві копії позовної заяви і доданих до неї документів.

До вказаної позовної заяви позивачем додано опис вкладення у цінний лист №82 від 17.11.2016 та фіскальний чек №1067 від 17.11.2016, з яких вбачається, що відповідачу направлено копію позовної заяви з додатками до неї. В даному описі відсутній перелік направлених документів разом із позовною заявою.

За таких обставин господарський суд позбавлений можливості встановити які саме документи були направлені відповідачу.

Враховуючи вищенаведене, у господарського суду відсутні підстави вважати, що відповідачем отримано копію позовної заяви та доданих до неї документів, як то передбачено вимогами статей 56-57 ГПК України.

Згідно п. 6 ч. 1 ст. 63 ГПК України суддя повертає позовну заяву та додані до неї документи без розгляду, якщо не подано доказів надсилання відповідачеві копії позовної заяви і доданих до неї документів.

На підставі викладеного та керуючись п. п. 3, 4, 6 ч. 1 ст. 63, ст. 86 Господарського процесуального кодексу України, суд,

ухвалив:

1. Відмовити в задоволенні заяви НДСЛ «ОХМАДИТ» МОЗ України(вх. №24475/16) про відстрочення сплати судового збору.

2. Позовну заяву та додані до неї документи повернути позивачеві без розгляду.

Повернення позовної заяви не перешкоджає повторному зверненню з нею до господарського суду в загальному порядку після усунення допущених порушень.

Суддя В.М. Антонова