ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.12.2016 р. Справа № 917/1658/16

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрофірма "Яковлівська", 64600, Харківська область, Лозівський район, с. Яковлівка, вул. Гагаріна,69

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Полтава-Сад", 38751, Полтавська область, Полтавський район, с. Розсошенці, вул. Облачна,1

про стягнення 1 506 300 грн. заборгованості за договором № 001ФД від 15.01.2016 року

суддя Тимощенко О.М.

Представники сторін:

від позивача: відсутні

від відповідача: відсутні

СУТЬ СПРАВИ: розглядається позовна заява про стягнення 1 506 300 грн. заборгованості за договором про надання поворотної фінансової допомоги № 001ФД від 15.01.2016 року.

Представники сторін в судове засідання не зявились, повідомлені судом належним чином про дату і час слухання справи.

29.11.2016 року до суду від позивача надійшло клопотання про розгляд справи без участі його представника. До клопотання позивач додав оригінал акту звірки взаєморозрахунків; витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань відносно TOB «Агрофірма «Яковлівська» від 22.11.2016 року; копію опису документів, що надаються юридичною особою державному реєстратору для проведення реєстраційної дії «Державна реєстрація змін до установчих документів юридичної особи» з кодом доступу до офіційного сайту Міністерства юстиції України, де знаходиться Статут TOB «Агрофірма «Яковлівська» в новій редакції; а також повідомив, що в провадженні Господарського суду Полтавської області та інших судів чи компетентних органів відсутні провадження щодо предмету спору; договір № 001 ФД від 15.01.2016 року не припинений та не розірваний.

Також 29.11.2016 року суду надійшла заяви позивача про зменшення розміру позовних вимог, в якій позивач повідомляє, що 23.11.2016 року TOB «Полтава-Сад» оплатило суму заборгованості за Договором про надання поворотної фінансової допомоги № 001ФД від 15.01.2016 року в розмірі 1 306 300, 00 грн., що підтверджується платіжним доручення № 258 від 23.11.2016 року. Отже, станом на 29.11.2016 року сума заборгованості у TOB «Полтава-Сад» перед TOB «Агрофірма «Яковлівська» за Договором № 001ФД про надання поворотної фінансової допомоги від 15.01.2016 року складає 200 000,00 грн. (1 506 300,00 грн. - 1 306 300,00 грн. = 200 000,00 грн.), а тому позивач на підставі ст. 22 ГПК України зменшує свої позовні вимоги до 200 000 грн., які і просить суд задовольнити.

Згідно ст. 22 ГПК України, позивач вправі до прийняття рішення по справі збільшити розмір позовних вимог, відмовитись від позову або зменшити розмір позовних вимог.

Заява позивача відповідає вказаному вище.

Суд приймає заяву позивача до розгляду та розглядає позовні вимоги в редакції даної заяви від 29.11.2016 року.

29.11.2016 року до суду надійшов відзив відповідача, в якому відповідач повідомляє суду, що 23.11.2016 року TOB «Полтава-Сад» оплатило суму заборгованості за Договором № 001ФД про надання поворотної фінансової допомоги від 15.01.2016 року в розмірі 1 306 300, 00 грн., що підтверджується платіжним доручення № 258 від 23.11.2016 року, а тому сума заборгованості за даним Договором у TOB «Полтава-Сад» складає 200 000,00 грн. Враховуючи наведене відповідач визнає позовні вимоги в сумі 200 000 грн. та просить суд розглянути справу без участі представника відповідача.

08.11.2016 року від позивача до суду надійшла заява про забезпечення позову. Позивач зазначає, що відповідач порушив умови договору та того, що в добровільному порядку грошових коштів в розмірі 1506300,00 грн. не сплатив, а тому у ТОВ "Агрофірма "Яковлівська" виникають сумніви щодо можливості виконання рішення по даній справі. В зв'язку з чим позивач просить суд задовольнити дану заяву та винести ухвалу про забезпечення позову, якою накласти арешт на майно ТОВ "Полтава-Сад" та оголосити заборону на його відчуження, а саме:

- на виробничу базу, загальною площею 1649,3 кв.м, яка знаходиться за адресою: село Терешки, Полтавського району Полтавської області, вул. Шевченка, 3-а та складається в цілому з: 2-х поверхового будинку з гаражем А-ІІ, Б, цегляного, з/б, загальною площею 1227,9 кв.м, навісу складу запчастин Б, цегляного, з/б, загальною площею 308,9 кв.м., навісу складу утепленого Б1, цегляного, загальною площею 112,5 кв.м, що належить ТОВ Полтава-Сад на підставі договору купівлі-продажу нерухомого майна (ВСТ № 633906) від 05.05.2006 року, укладеного між ВАТ фірма Полтаванафтогазбуд та ТОВ Полтава-Сад, посвідченого приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу ОСОБА_1;

- на виробничу базу, загальною площею 1296,6 кв.м., яка знаходиться за адресою: село Терешки, Полтавського району Полтавської області, вул. Шевченка, З-б та складається в цілому з: склад, А-1, 1205, 8 кв.м, лінія обробки насіння, № 1, місце завантаження вагонів, № 2, бункер № 3, норійні вежі, № 4, буферний силос, № 5, сушарка № 6, зерноочистка, № 7, приймальне відділення, № 8, силоси, № 9, 10, замощення, І, лабораторія з ваговою, Б-2, 90,8 кв.м, ваги 60-тонні, б, що належить ТОВ Полтава-Сад на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно серії ЯЯЯ № 699773 від 03.07.2006 року, виданого Терешківською сільською радою.

Ухвалою суду від 08.11.2016 року суд відкладав вирішення даного питання до наступного судового засідання. При розгляді заяви про вжиття забезпечення позову суд враховує наступне.

Відповідно до статті 66 Господарського процесуального кодексу України заходи до забезпечення позову застосовуються господарським судом за заявою сторони, прокурора або з власної ініціативи.

Забезпечення позову допускається в будь-якій стадії провадження у справі, якщо невжиття таких заходів може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення господарського суду. Забезпечення позову визначається як засіб запобігання можливим порушенням майнових прав чи охоронюваних законом інтересів юридичної або фізичної особи і як гарантія реального виконання рішення суду.

Умовою застосування заходів до забезпечення позову за вимогами майнового характеру є достатньо обґрунтоване припущення, що майно (в тому числі грошові суми, цінні папери тощо), яке є у відповідача на момент пред'явлення позову до нього, може зникнути, зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю на момент виконання рішення. Отже, найдоцільніше вирішувати питання забезпечення позову на стадії попередньої підготовки справи до розгляду (стаття 65 ГПК).

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов'язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов'язання після пред'явлення вимоги чи подання позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов'язання тощо). Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Позивач просить суд накласти арешт на майно ТОВ "Полтава-Сад" та оголосити заборону на його відчуження, не враховуючи при цьому, що предметом спору є стягнення грошових коштів, а не майно стосовно якого позивач просить суд застосувати заходи забезпечення позову та доказів права власності відповідача станом на час розгляду справи на яке суду також не подано.

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється господарським судом, зокрема, з урахуванням співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту, або майнових наслідків заборони відповідачеві вчиняти певні дії.

Враховуючи, що позивач не обґрунтував належним чином необхідність вжиття заходів до забезпечення позову, не надав доказів в підтвердження імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів, а самі заходи, які позивач просить суд застосувати, є неадекватними стосовно предмету спору, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши та оцінивши подані докази, суд встановив:

Між ТОВ «Агрофірма «Яковлівська» (позивач, позикодавець) та ТОВ «Полтава-Сад» (відповідач, позичальник) укладено Договір № 001ФД від 15.01.2016 року про надання поворотної фінансової допомоги (арк. справи 10-11).

При укладенні договору сторони, зокрема, узгодили наступне:

- позикодавець зобов'язується надати позичальнику поворотну безвідсоткову фінансову допомогу, а позичальник зобов'язується використати її для власної господарської діяльності і повернути у визначений даним Договором строк (п.1.1);

- фінансова допомога надається у розмірі 20 000 000,00 (Двадцять мільйонів гривень 00 копійок) для поповнення обігових коштів позичальника шляхом безготівкового перерахування грошових коштів на рахунок позичальника, як в повній сумі так і частково (п. 1.2.Договору);

- фінансова допомога надається строком до 31.12.2018р. Вказаний в цьому пункті строк може бути скорочений за згодою сторін, шляхом дострокового повернення позичальником коштів, без попередження позикодавця. Достроково повернута сума, може бути знову надана на умовах даного договору, як в повній сумі так і частково (п. 1.4);

- по закінченні строку, вказаного в п.1.4. цього Договору, позичальник зобов'язується повернути фінансову допомогу в повному обсязі, шляхом безготівкового перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок Позикодавця зазначеного в цьому договорі.

ОСОБА_2 зазначає позивач у позовні заяві, ним була надана відповідачу фінансова допомога в межах суми ліміту (з урахуванням часткового повернення) в розмірі 22 093 000,00 грн., що підтверджується копіями відповідними платіжними дорученнями № 11 від 15.01.2016року; платіжне доручення № 12 від 15.01.2016 року; платіжне доручення № 16 від 16.01.2016 року; платіжне доручення № 336 від 18.07.2016 року; платіжне доручення № 356 від 25.07.2016 року; платіжне доручення № 357 від 25.07.2016 року (арк. справи 13-15)

Судом встановлено, що 02.08.2016 року сторони підписали Додаткову угоду до Договору № 001ФД про надання поворотної фінансової допомоги від 15.01.2016 року (арк. справи 12), згідно якої п. 1.4 Договору був викладений у новій редакції, а саме: «фінансова допомога надається строком до:

2 150 000,00 грн. (два мільйони сто п'ятдесят тисяч грн. 00 коп.) строком до 10.10.2016 року;

17 850 000,00 грн. (сімнадцять мільйонів вісімсот п'ятдесят тисяч грн. 00 коп.) строком до 31.12.2018 року. Вказані у цьому пункті строки можуть бути скорочені за згодою сторін, шляхом дострокового повернення Позичальником коштів, без попередження Позикодавця. Достроково повернута сума, може бути знову надана на у мовах даного договору, як повній сумі так і частково».

В обґрунтування своїх вимог позивач вказує, що відповідач частково виконав умови Договору в частині повернення фінансової допомоги, станом на день розгляду справи сума заборгованості у відповідача перед позивачем за Договором № 001ФД про надання поворотної фінансової допомоги від 15.01.2016 року становить 200 000 грн., які позивач і просить суд стягнути ( з урахуванням заяви про зменшення розміру позовних вимог).

При вирішенні спору суд виходить з наступного.

Згідно ст. 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст. 629 Цивільного кодексу України). Відповідно до ст. 631 Цивільного кодексу України, строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права та виконати обов'язки відповідно до договору.

У відповідності до ст. 509 Цивільного кодексу України, ст. 173 Господарського кодексу України, в силу господарського зобов'язання, яке виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання, один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Згідно ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання повинно виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах ставляться.

Матеріали справи свідчать, що між сторонами виникли зобовязання, що випливають з договору позики, за яким в силу статті 1046 Цивільного кодексу України, одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Аналіз норм чинного законодавства (зокрема, пунктів 6, 7 статті 4 Закону України "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг", статей 553, 1046 ЦК України) дає підстави для висновку, що окремі послуги, які відносяться до фінансових послуг (наприклад, надання коштів у позику, поручительства) можуть надаватися не тільки фінансовими установами, які є учасниками ринку з надання фінансових послуг, або юридичними особами, які за своїм правовим статусом не є фінансовими установами, але й фізичними особами, які не є суб'єктами підприємницької діяльності.

ОСОБА_2 України "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг" регулює відносини лише за участі учасників ринків фінансових послуг, то відносини між фізичними особами, зокрема, щодо договорів позики, поруки регулюються нормами ЦК України (статті 553 - 559, 1046 - 1053).

Договір позики, як загальна договірна конструкція є підставою для виникнення правовідносин, учасниками яких є будь-які фізичні або юридичні особи, оскільки ЦК України не містить жодного виключення як щодо суб'єктного складу, так і щодо права на одержання від позичальника процентів від суми позики, розмір яких і порядок їх одержання встановлюється договором (частина перша статті 1048 ЦК України).

Таким чином, ОСОБА_2 України "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг" є спеціальним нормативним актом, який регулює відносини спеціальних суб'єктів - учасників ринку фінансових послуг, і не поширюється на всіх інших юридичних і фізичних осіб - суб'єктів договору позики, правовідносини яких регулюються нормами статей 1046 - 1048 ЦК України.

Аналогічна правова позиція наведена і у постановах Верховного Суду України, зокрема, від 5 листопада 2014 року у справі 6-132цс14 та від 18.07.2012 року у справі 6-79цс12 та інших.

Відповідно до приписів статті 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. ОСОБА_2 договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред'явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред'явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Позика, надана за договором безпроцентної позики, може бути повернена позичальником достроково, якщо інше не встановлено договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.

В якості доказів часткового повернення позики позивачем подано платіжні доручення № 4694 від 29.01.2016 року, платіжне доручення № 4718 від 02.02.2016 року, платіжне доручення № 4745 від 05.02.2016 року, платіжне доручення № 4955 від 19.02.2016 року, платіжне доручення № 5121 від 29.02.2016 року, платіжне доручення № 5364 від 11.03.2016 року, платіжне доручення № 5428 від 15.03.2016 року, платіжне доручення № 5439 від 16.03.2016 року, платіжне доручення № 5441 від 16.03.2016 року, платіжне доручення № 5503 від 21.03.2016 року, платіжне доручення № 5717 від 30.03.2016 року, платіжне доручення № 5793 від 04.04.2016 року, платіжне доручення № 5794 від 04.04.2016 року, платіжне доручення № 5814 від 06.04.2016 року, платіжне доручення № 5815 від 06.04.2016 року, платіжне доручення № 5829 від 06.04.2016 року, платіжне доручення № 5832 від 06.04.2016 року, платіжне доручення № 5944 від 14.04.2016 року, платіжне доручення № 6010 від 18.04.2016 року, платіжне доручення № 6016 від 18.04.2016 року, платіжне доручення № 6056 від 19.04.2016 року, платіжне доручення № 6268 від 25.04.2016 року, платіжне доручення № 6323 від 28.04.2016 року, платіжне доручення № 6395 від 06.05.2016 року, платіжне доручення № 6484 від 12.05.2016 року, платіжне доручення № 6524 від 13.05.2016 року, платіжне доручення № 6683 від 25.05.2016 року, платіжне доручення № 6684 від 25.05.2016 року, платіжне доручення № 6691 від 26.05.2016 року, платіжне доручення № 434 від 30.05.2016 року, платіжне доручення № 6927 від 08.06.2016 року, платіжне доручення № 6958 від 14.06.2016 року, платіжне доручення № 6963 від 15.06.2016 року, платіжне доручення № 6992 від 17.06.2016 року, платіжне доручення № 7170 від 30.06.2016 року, платіжне доручення № 7204 від 01.07.2016 року, платіжне доручення № 7213 від 02.07.2016 року, платіжне доручення № 7292 від 11.07.2016 року, платіжне доручення № 7424 від 20.07.2016 року, платіжне доручення № 7543 від 29.07.2016 року, платіжне доручення № 7614 від 05.08.2016 року, платіжне доручення № 7768 від 23.08.2016 року, платіжне доручення № 7863 від 31.08.2016 року, платіжне доручення № 8165 від 30.09.2016 року, платіжне доручення № 8320 від 07.10.2016 року та № 258 від 23.11.2016 року ( арк. справи 16-60, 115)

Залишок суми боргу становить 200 000 грн., що підтверджується актом звірки взаєморозрахунків сторін станом на 30.11.2016 року ( арк. справи 105) та визнається відповідачем у відзиві.

Відповідно до статті 35 ГПК України обставини, які визнаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, можуть не доказуватися перед судом, якщо в суду не виникає сумніву щодо достовірності цих обставин та добровільності їх визнання.

Згідно ст.610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, встановлених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст.525 Цивільного кодексу України).

Згідно ст.530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно повинно бути виконане у встановлений строк (термін).

Відповідно до статті 22,78 ГПК України відповідачем подано письмову заяву ( у відзиві) про визнання позову, яка приймається судом.

Таким чином, на підставі матеріалів справи суд дійшов висновку, що позовні вимоги обґрунтовані, відповідачем визнані і підлягають задоволенню.

Судовий збір відшкодовується позивачу за рахунок відповідача на підставі ст. 49 ГПК України.

На підставі матеріалів справи та керуючись ст..ст.22,33,35,43,49,66-67,78,82-5 ГПК України, суд

вирішив:

1. Позовні вимоги задовольнити.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Полтава-Сад» (38751, Полтавська обл., Полтавський р-н, с Розсошенці, вул. Облачна, 1, р/р: 8 в AT «ОСОБА_3 Аваль», МФО: 380805, ідентифікаційний код 31034773) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «Яковлівська» 64600, Харківська обл., Лозівський р-н, с Яковлівка, вул. Гагаріна, 69, р/р 556 в ПАТ «Креді Агріколь банк», МФО: 300614, ідентифікаційний код 31148788) 200 000 грн. боргу, 3000 грн. витрат по сплаті судового збору.

Видати наказ із набранням цим рішенням законної сили.

Повне рішення складено 02.12.2016 року.

3. Відмовити у задоволенні клопотання про вжиття заходів забезпечення позову.

Суддя Тимощенко О.М.

Примітка : Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його прийняття, а у разі, якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення, воно набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня підписання рішення, оформленого відповідно до статті 84 цього Кодексу. Рішення може бути оскаржено протягом десяти днів з дня прийняття рішення, а у разі якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення - з дня підписання рішення, оформленого відповідно до статті 84 цього Кодексу. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційною інстанцією