ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"01" грудня 2016 р.Справа № 922/3231/16

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Чистякової І.О.

при секретарі судового засідання Сінченко І.В.

розглянувши справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ЮГСВЕТ", м. Херсон
до Приватного акціонерного товариства "УКпостач", м. Харків
про стягнення 733161,78 грн.
за участю представників:

позивача - ОСОБА_1, довіреність №б/н від 29.09.2016 (в режимі відеоконференції);

відповідача -ОСОБА_2, довіреність №б/н від 03.03.2016

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "ЮГСВЕТ" (позивач) звернулося до господарського суду Харківської області з позовом про стягнення з відповідача - Приватного акціонерного товариства "УКпостач" заборгованості в сумі 733161,78 грн., з яких сума основної заборгованості у розмірі 663717,34 грн., пені у розмірі 63449,01 грн., 3% річних у сумі 5795,29 грн. та 200,14 грн. інфляційних втрат.

Крім того, у позовній заяві позивач просить стягнути з відповідача понесені витрати зі сплати судового збору в розмірі 10997,43 грн.

Позовні вимоги вмотивовано неналежним виконанням відповідачем умов договору № 003075 від 19.06.2015 щодо оплати вартості поставленого товару за видатковими накладними №№Ю_004000, Ю_000620, Ю_001333, Ю_002441, Ю_002415, Ю_002432, Ю_002670, Ю_002666, Ю_002668, Ю_002877, Ю_002903, Ю_002878, Ю_003225, Ю_003760, Ю_004625, Ю_003906, Ю_004459, Ю_004460, Ю_004462.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 29 вересня 2016 року було прийнято позовну заяву до розгляду, порушено провадження у справі та призначено її до розгляду у судовому засіданні на 11 жовтня 2016 року о 10:00 годині. Цією ж ухвалою суду витребувано у сторін додаткові докази.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 11 жовтня 2016 року розгляд справи відкладено на 26 жовтня 2016 р. о 10:00 год.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 26 жовтня 2016 року розгляд справи відкладено на 09 листопада 2016 р. о 15:00 год.

09 листопада 2016 р. відповідач через канцелярію суду надав відзив на позовну заяву (вх. №38221), який долучений судом до матеріалів справи.

У відзиві на позовну заяву відповідач заперечує проти задоволення позову, зокрема посилаючись на те, що позивачем відповідно до умов договору не було надано жодного документу, що підтверджує якість поставленого товару, а також зазначає про те, що взагалі товар який поставлявся позивачем не відповідає якості та враховуючи те, що позивачем не було надано відповідачу всіх документів передбачених п.3.1. та 3.2. Договору відповідач вважає, що у нього є підстави на притримання оплати Товару.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 09 листопада 2016 року розгляд справи відкладено на 21 листопада 2016 р. о 11:00 год.

18 листопада 2016 р. відповідач через канцелярію суду надав уточнений відзив на позовну заяву (вх. №39393), який долучений судом до матеріалів справи.

В уточненому відзиві на позовну заяву, відповідач заперечує проти позову, зокрема посилаючись на те, що відповідачем було прийнято рішення про односторонню відмову від договору №003075 від 19.06.2015, у зв'язку з тим, що позивачем не було передано товаро - супровідних документів на товар, який було поставлено за видатковими накладними зазначеними у позовній заяві, у зв'язку з чим відповідач відповідно до ст. 666 ЦК України відмовився від договору та 14.11.2016 направив позивачу відповідний лист з проханням надати інформацію щодо місця повернення товару.

21 листопада 2016 року від позивача до суду надійшли письмові пояснення щодо доводів відповідача викладених у відзиві (вх. №39415), які долучені судом до матеріалів справи.

В судовому засіданні 21.11.2016 позивач пояснив, що відповідно до умов договору №003075 від 19.06.2015 приймання товару здійснюється відповідно до Інструкції про порядок приймання продукції виробничо - технічного призначення і товарів народного споживання за якістю П-7. У п.14 цієї Інструкції зазначено, що приймання продукції за якістю і комплектністю здійснюється в точній відповідності зі стандартами, технічними умовами, основними і особливими умовами поставки, іншими обов'язковими для сторін правилами, а також за супровідними документами, що посвідчують якість та комплектність продукції (технічний паспорт, сертифікат, посвідчення про якість, рахунок - фактура, специфікація тощо). Відсутність зазначених супровідних документів або деяких з них не призупиняє прийомку продукції. У цьому випадку складається акт про фактичну якість і комплектністю продукції і в акті вказується, які документи відсутні. Тобто вимоги щодо відсутності документів, що підтверджують якість поставленого товару та складання акту здійснюється в момент прийняття товару, проте товар було прийнято відповідачем без зауважень щодо відсутності супровідних документів та частково оплачено.

Відповідач 21.11.2016 надав клопотання про продовження строку вирішення спору по справі поза межами двох місячного строку на 10 днів.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 21 листопада 2016 року задоволено клопотання відповідача про продовження строку розгляду спору поза межами двох місячного строку на 10 днів. Продовжено строк розгляду спору поза межами двох місячного строку на 10 днів та розгляд справи відкладено на 01 грудня 2016 р. о 12:00 год.

30 листопада 2016 р. відповідач через канцелярію суду надав додаткові пояснення (вх. №40913), які долучені судом до матеріалів справи.

У наданих до суду письмових поясненнях відповідач, повідомляє, що акт виявлення недоліків та комплектності продукції/товару було складено 07.11.2016.

01 грудня 2016 року до суду надійшло повідомлення (вх.№2422) про надходження на електронну адресу суду від позивача письмових пояснень щодо доводів відповідача викладених в уточненому відзиві, разом з додатковими документами, зазначеними у додатку.

Відповідно до ст. 36 Господарського процесуального кодексу України письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього.

Враховуючи вищевикладене, суд не приймає до розгляду вищенаведені документи, оскільки вони не мають необхідних реквізитів (зокрема, електронного цифрового підпису), а отже не можуть вважати оригіналом або належним чином засвідченою копією, як того вимагає чинне процесуальне законодавство та вимоги діловодства господарських судів.

В судовому засіданні 01.12.2016 позивач підтримав позов та просив його задовольнити.

Відповідач в судовому засіданні заперечував проти позову.

Враховуючи те, що норми ст. 65 Господарського процесуального кодексу України, щодо обов`язку господарського суду витребувати у сторін документи і матеріали, необхідні для вирішення спору, кореспондуються з диспозитивним правом сторін подавати докази, п.4 ч.3 ст. 129 Конституції України визначає одним з принципів судочинства свободу в наданні сторонами суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, суд вважає, що господарським судом в межах наданих ним повноважень створені належні умови для надання сторонами доказів та здійснені всі необхідні дії щодо витребування додаткових доказів, та вважає, за можливе розгляд справи за наявними у справі матеріалами і документами.

Розглянувши матеріали справи, всебічно та повно з'ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вислухавши пояснення представника позивача та представника відповідача, суд встановив наступне.

19 червня 2015 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "ЮГСВЕТ" (надалі - Постачальник) та Приватним акціонерним товариством "УКпостач" (надалі - Покупець) був укладений договір поставки №003075 (надалі - Договір).

Відповідно до п.1.1. Договору за цим договором Постачальник зобов'язується поставити і передати у власність Покупця, а Покупець прийняти та оплатити, продукцію в асортименті, іменовану далі по тексту договору Товар.

Згідно з п.1.2. Договору найменування, асортимент, ціна за одиницю Товару вказується Сторонами у рахунку-фактурі, специфікації, яка є невід'ємною частиною цього Договору.

Відповідно до п.2.4. Договору разом з Товаром Постачальник передає Покупцеві наступні супровідні документи: рахунок-фактуру; товарну накладну; документи, що підтверджують якість Товару. У разі якщо Поставка здійснюється за рахунок Покупця, Постачальник передає Покупцеві товарно-транспортні накладні.

Згідно з п.3.1., п.3.2. Договору якість Товару, який передається Покупцю, має відповідати ДСТУ, ТУ, сертифікату виробника та Постачальник повинен підтвердити якість Товару, що постачається, належним товаросупровідним документом, який передається разом з Товаром.

Відповідно до п.4.3. Договору Покупець оплачує поставлений Товар на підставі рахунку шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок Постачальника протягом 14 календарних днів з моменту поставки товару на склад Покупця.

Згідно з п.4.5. Договору Сторони дійшли згоди, що у Покупця, у календарному тижні діє два платіжних дня, в які Покупець здійснює платіжні операції: середа і п'ятниця. Платежі, передбачені цим Договором, Специфікаціями до нього, здійснюються Покупцем в найближчий платіжний день (рахунки-фактури виставлені Постачальником в п'ятницю, понеділок або вівторок оплачуються Покупцем в середу, виставлені в середу і четвер відповідно - в п'ятницю).

Відповідно до п.5.1. Договору передача Товару здійснюється на складі Постачальника. Приймання Товару здійснюється відповідно до Інструкцій про порядок приймання продукції виробничо - технічного призначення і товарів народного споживання N П-6, затв. Постановою Держарбітражу при ОСОБА_3 СРСР від 15.07.65р. та № П-7 затв. Постановою Держарбітражу при ОСОБА_3 СРСР від 25.04.66р.

Згідно з п.5.2. Договору при виявленні Покупцем кількісної недостачі або виявлені дефектів (невідповідності якості) поставленого Товару виклик представника Постачальника обов'язковий. Повідомлення (виклик) Постачальника направляється по факсу та / або електронною поштою протягом трьох календарних днів. При неявці представника Постачальника протягом 5 (п'яти) календарних днів з моменту повідомлення Покупцем, Покупець складає Акт про виявлені дефекти / кількісної недостачі самостійно, такий акт вважається складеним і затвердженим Сторонами і є підставою виникнення у Постачальника зобов'язань щодо усунення виявлення дефектів (невідповідності якості) або поповнення кількісної нестачі протягом десяти календарних днів з моменту складання акта. Транспортні витрати, пов'язані із заміною неякісного товару, несе Постачальник.

Відповідно до п.9.4. Договору за прострочення оплати Покупець сплачує пеню за кожен день прострочення, яка обчислюється від суми боргу в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла в період, за який нараховується пеня.

Цей договір вступає в силу з моменту підписання Сторонами і діє до 31 грудня 2015 року, але в будь-якому випадку до повного виконання зобов'язань за цим договором. У разі, якщо від жодної зі сторін за 30 днів до закінчення терміну дії договору не надійде пропозиції про його розірвання, то дія даного договору автоматично продовжується терміном на один рік (п.12.3. Договору).

На виконання умов Договору позивачем відповідачу було поставлено товар на загальну суму 717285,42 грн., що підтверджується видатковою накладною №Ю 000620 від 05.02.2016 на суму 2606,40 грн.; видатковою накладною №Ю 001333 від 04.03.2016 на суму 433,44 грн.; видатковою накладною №Ю 002441 від 25.04.2016 на суму 154243,68 грн.; видатковою накладною №Ю 002415 от 25.04.2016 - 18720,00 грн.; видатковою накладною №Ю 002432 від 25.04.2016 на суму 12480,00 грн.; видатковою накладною №Ю 002670 від 04.05.2016 на суму 18720,00 грн.; видатковою накладною №Ю 002666 від 04.05.2016 на суму 6904,80 грн.; видатковою накладною №Ю 002668 від 11.05.2016 на суму 121840,80 грн.; видатковою накладною №Ю 002877 від 17.05.2016 на суму 39935,70 грн.; видатковою накладною №Ю 002903 від 17.05.2016 на суму 16200,00 грн.; видатковою накладною №Ю 002878 від 17.05.2016 на суму 3279,60 грн.; видатковою накладною №Ю_003225 від 27.05.2016 на суму 117165,60 грн.; видатковою накладною №Ю 003760 від 15.06.2016 на суму 8299,20 грн.; видатковою накладною №Ю_004625 від 19.07.2016 на суму 74373,60 грн.; видатковою накладною №Ю 003906 від 22.06.2016 на суму 7392,00 грн.; видатковою накладною №Ю 004459 від 12.07.2016 на суму 87408,00 грн.; видатковою накладною №Ю 004460 від 12.07.2016 на суму 9714,60 грн. та видатковою накладною №Ю 004462 від 12.07.2016 на суму 17568,00 грн.

Товар було прийнято відповідачем, вищевказані видаткові накладні були підписані уповноваженим представником відповідача без зауважень та заперечень.

Видаткові накладні, які підтверджують поставку товару, оформлені належним чином та наявні в матеріалах справи.

Видаткові накладні відповідають вимогам ст.9 Закону України від 16.07.1999р. № 996-ХІV "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", пункту 2.4 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку. Дані накладні є первинними документами, які фіксують здійснення господарської операції (поставка товару) та початок перебігу строку для оплати за поставлений товар.

Також, факт поставки товару за вищевказаними видатковими накладними підтверджується податковими накладними, доданими до матеріалів справи (арк.158-192).

Втім, відповідач за поставлений товар розрахувався частково 22.07.2016 на суму 54243,68 грн. Так, відповідач оплатив товар отриманий за видатковою накладною №Ю 002441 від 25.04.2016, що підтверджується платіжним дорученням №20864 від 21.07.2016 (а.с.144) та не спростовано відповідачем.

Таким чином, заборгованість відповідача по сплаті товару поставленого за договором по вищевказаним видатковим накладним на час розгляду справи становить 663041,74 грн.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам з урахуванням фактичних та правових підстав позовних вимог, суд виходить з наступного.

Згідно ст. 509 Цивільного кодексу України, ст.173 Господарського кодексу України зобов`язання є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 Цивільного кодексу України та ст. 174 Господарського кодексу України.

Названі норми передбачають, що господарські зобов'язання можуть виникати безпосередньо з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Частина 1 статті 626 Цивільного кодексу України визначає договір як домовленість двох або більше сторін, що спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно ч.1 ст.712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Частина 2 ст.712 Цивільного кодексу України встановлює, що до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ч.1 ст.662 Цивільного кодексу України продавець зобов'язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу.

Відповідно до ст. 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно з нормами ст. 692 Цивільного кодексу України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару. Договором купівлі-продажу може бути передбачено розстрочення платежу.

За змістом ст. 193 Господарського кодексу України та ст. 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом не допускається.

Частиною 3 статті 509 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Згідно зі ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно ст.193 Господарського кодексу України та ст. 526 Цивільного кодексу України, яка містить аналогічні положення, зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до закону, інших актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч. 1 ст. 612 ЦК України).

Таким чином, суд приходить до висновку про порушення відповідачем своїх зобов'язань щодо оплати товару та діючого законодавства, тому визнає вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості за договором №003075 від 19.06.2015 у розмірі 663041,74 грн. обґрунтованими та такими що підлягають задоволенню.

Щодо решти частини позовних вимог про стягнення боргу за поставлений товар по видатковій накладній №Ю 004000 від 03.09.2015 на суму 675,60 грн., суд відмовляє в його задоволенні, оскільки позивачем не надано доказів поставки товару за даною видатковою накладною.

Також, в судовому засіданні відповідач не підтвердив факт поставки йому товару за видатковою накладною №Ю 004000 від 03.09.2015 на суму 675,60 грн.

Інших доказів, які б свідчили про прийняття відповідачем товару за видатковою накладною №Ю 004000 від 03.09.2015 на суму 675,60 грн. позивачем не надано.

Стосовно доводів відповідача про відсутність підстав для задоволення позову, суд зазначає наступне.

Відповідач зазначає, що ним було прийнято рішення про односторонню відмову від договору №003075 від 19.06.2015, у зв'язку з тим, що позивачем не було передано товаро - супровідних документів на товар, який було поставлено за видатковими накладними зазначеними у позовній заяві, у зв'язку з чим відповідач відповідно до ст. 666 ЦК України відмовився від договору та 14.11.2016 направив позивачу відповідний лист з проханням надати інформацію щодо місця повернення товару.

Крім того, відповідачем відповідно до Інструкції про порядок приймання продукції виробничо - технічного призначення і товарів народного споживання за якістю П-7 07.11.2016 на підтвердження відсутності відповідних товаро - супровідних документів на товар було складено акт виявлення недоліків та комплектності продукції/товару.

Згідно ст. 627 Цивільного кодексу України, відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно ч. 2 ст. 193 ГК України, кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

В силу ст. 629 Цивільного кодексу України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч.1 ст. 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Умовами вищенаведеного договору, зокрема у п.5.1. Договору сторони погодили, що при прийманні товару користуються Інструкцією про порядок приймання продукції виробничо - технічного призначення і товарів народного споживання N П-6, затв. Постановою Держарбітражу при ОСОБА_3 СРСР від 15.07.65р. та № П-7 затв. Постановою Держарбітражу при ОСОБА_3 СРСР від 25.04.66р.

У п.14 цієї Інструкції зазначено, що приймання продукції за якістю і комплектністю здійснюється в точній відповідності зі стандартами, технічними умовами, основними і особливими умовами поставки, іншими обов'язковими для сторін правилами, а також за супровідними документами, що посвідчують якість та комплектність продукції (технічний паспорт, сертифікат, посвідчення про якість, рахунок - фактура, специфікація тощо). Відсутність зазначених супровідних документів або деяких з них не призупиняє прийомку продукції. У цьому випадку складається акт про фактичну якість і комплектністю продукції і в акті вказується, які документи відсутні.

Тобто вимоги щодо відсутності документів, що підтверджують якість поставленого товару та складання акту, в якому вказується, які документи відсутні здійснюється в момент прийняття товару.

Як вже зазначалось вище, товар за вищевказаними накладними було прийнято відповідачем без зауважень, під час прийняття товару акт про фактичну якість і комплектність продукції, відсутність супровідних документів не складався, а тому акт складений відповідачем 07.11.2016 не є належним та допустимим доказом.

Також, відповідачем не надано жодних доказів на підтвердження передачі йому за вищенаведеними видатковими накладними товару неналежної якості.

За таких обставин, доводи відповідача є безпідставними, необґрунтованими та прийнятий відповідачем товар підлягає оплаті.

Розглядаючи позовні вимоги про стягнення пені в сумі 63449,01 грн., суд виходить з наступного.

Правові наслідки порушення зобов'язання встановлені статтею 611 Цивільного кодексу України. Відповідно до частини 1 вказаної статті, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: сплата неустойки.

Частиною 1 ст. 216 Господарського кодексу України встановлено, що учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

За змістом ст. 217 Господарського кодексу України у сфері господарювання застосовуються такі види господарських санкцій: відшкодування збитків; штрафні санкції; оперативно-господарські санкції та адміністративно-господарські санкції.

Відповідно до ч.1 ст. 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Згідно ч.1 та ч.3 ст.549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно ст.1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Відповідно до ст.3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Згідно ч.2 ст. 343 Господарського кодексу України платник грошових коштів сплачує на користь одержувача цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін, але не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Відповідно до п.9.4. Договору за прострочення оплати Покупець сплачує пеню за кожен день прострочення, яка обчислюється від суми боргу в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла в період, за який нараховується пеня.

Проте, частиною шостою статті 232 Господарського кодексу України передбачено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Статтею 253 Цивільного кодексу України передбачено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

Виходячи зі змісту зазначених норм, початком для нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання буде день, наступний за днем, коли воно мало бути виконано. Нарахування санкцій триває протягом шести місяців, якщо інше не встановлено законом або договором.

Відповідно до ч.5 ст. 254 Цивільного кодексу України якщо останній день строку припадає на вихідний, святковий або інший неробочий день, що визначений відповідно до закону у місці вчинення певної дії, днем закінчення строку є перший за ним робочий день.

У п.4.3. Договору сторони передбачили, що Покупець оплачує поставлений Товар на підставі рахунку шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок Постачальника протягом 14 календарних днів з моменту поставки товару на склад Покупця та згідно з п.4.5. Договору Сторони дійшли згоди, що у Покупця, у календарному тижні діє два платіжних дня, в які Покупець здійснює платіжні операції: середа і п'ятниця. Платежі, передбачені цим Договором, Специфікаціями до нього, здійснюються Покупцем в найближчий платіжний день (рахунки-фактури виставлені Постачальником в п'ятницю, понеділок або вівторок оплачуються Покупцем в середу, виставлені в середу і четвер відповідно - в п'ятницю).

У п. 1.9. Постанови пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань" від 17.12.2013 р. за № 14, господарським судам роз`яснено, що день фактичної сплати суми заборгованості не включається в період часу, за який здійснюється стягнення інфляційних нарахувань та пені.

Крім того, у п. 1.12. Постанови пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань" від 17.12.2013 р. за № 14 господарським судам роз`яснено, що з огляду на вимоги частини першої статті 4-7 і статті 43 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК) господарський суд має з'ясовувати обставини, пов'язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується. У разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то господарський суд з урахуванням конкретних обставин справи самостійно визначає суми пені та інших нарахувань у зв'язку з порушенням грошового зобов'язання, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов'язання, та зазначеного позивачем максимального розміру відповідних пені та інших нарахувань.

Таким чином, суд здійснивши перерахунок пені за допомогою системи "Ліга Закон" з урахуванням приписів ч.6 ст.232 Господарського кодексу України, ч.2 ст. 343 Господарського кодексу України, ст.ст. 253-255 ЦК України встановив, що розмір пені по оплаті вартості товару становить 60820,00 грн., а тому вимоги в частині стягнення пені підлягають задоволенню в сумі 60820,00 грн.

В решті частині позовних вимог щодо стягнення пені в сумі 2629,01 грн. слід відмовити, у зв'язку з безпідставним та помилковим нарахуванням.

Розглядаючи позовні вимоги про стягнення 3% річних та інфляційних втрат, суд виходить з наступного.

Згідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Здійснивши перерахунок 3% річних, суд встановив, що розмір 3% річних підлягає частковому задоволенню в розмірі 5600,18 грн.

В решті частині позовних вимог щодо стягнення 3% річних в сумі 195,11 грн. слід відмовити, у зв'язку з безпідставністю їх нарахування.

Стосовно заявлених позовних вимог про стягнення з відповідача інфляційних втрат у розмірі 200,14 грн., суд зазначає наступне.

Судом перевірено розрахунок інфляційних втрат за допомогою системи "Ліга Закон" та встановлено, що позовні вимоги щодо стягнення з відповідача інфляційних втрат підлягають частковому задоволенню в розмірі 117,52 грн.

В решті частині позовних вимог щодо стягнення інфляційних втрат в сумі 82,62 грн. слід відмовити, у зв'язку з безпідставністю їх нарахування.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд керується положеннями ст. 49 Господарського процесуального кодексу України та покладає на відповідача витрати по сплаті судового збору в розмірі 10943,69 грн.

Враховуючи викладене та керуючись ст. ст. 6, 8, 19, 124, 129 Конституції України; ст.ст. 11, 526, 549, 611, 612, 623-629, 712 Цивільного кодексу України; ч. 1 ст. 174, ст. 193, ст. 217, 230, ст. 343 Господарського кодексу України; ст.ст.1, 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань, ст.ст. 1, 4, 12, 33, 43, 44, 47-49, 65, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково в сумі 729579,44 грн.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства "УКпостач" (62301, м.Дергачі, вул.Залізнична, буд.31-с, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ЮГСВЕТ" (73000, м.Херсон, вул.Горького, буд.21, ) основну суму заборгованості в розмірі 663041,74 грн., 3% річних в сумі 5600,18 грн., інфляційні втрати в сумі 117,52 грн., пеню в сумі 60820 грн. та витрати по сплаті судового збору в сумі 10943,69 грн.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Врешті частині позову в сумі 3582,34 грн. відмовити.

Повне рішення складено 06.12.2016 р.

Суддя ОСОБА_4