ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.11.2016р. Справа№ 914/2261/16

Господарський суд Львівської області в складі судді Сухович Ю.О. при секретарі судових засідань ОСОБА_1, розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи

за позовом Старосамбірського об"єднаного управління Пенсійного фонду України Львівської області, м.Старий Самбір Львівської області

до відповідача ОСОБА_2 сільської ради, м.Хащів Турківського району Львівської області

про стягнення 105 766,54 грн.,

за участю представників сторін:

від позивача ОСОБА_3 - представник (довіреність № 388/10-12 від 15.04.2016р.);

від відповідача ОСОБА_4 представник (довіреність б/н від 23.09.2016р.).

Права та обовязки сторін передбачені ст.ст.20,22 ГПК України представникам сторін розяснено, заяв про відвід судді та клопотання про технічну фіксацію судового процесу не надходили.

В судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Суть спору: Старосамбірське об"єднане управління Пенсійного фонду України Львівської області звернулось до Господарського суду Львівської області з позовом до ОСОБА_2 сільської ради про стягнення 105 766,54 грн. заборгованості, що виникла внаслідок переплати пенсії ОСОБА_5 за період з 07.06.2006р. по 30.06.2012р..

Ухвалою суду від 05.09.2016р. прийнято позовну заяву до розгляду, порушено провадження у справі, та призначено її до судового розгляду на 26.09.2016р.

В судовому засіданні 26.09.2016р. оголошувалась перерва до 24.10.2016р.

В судовому засіданні 24.10.2016р. продовжено строк вирішення спору та відкладено розгляд справи на 07.11.2016р.

В судовому засіданні 07.11.2016р. оголошено перерву до 17.11.2016р.

Представник позивача в судовому засіданні 17.11.2016р. вимоги, викладені в позовній заяві та доводи, викладені у відгуку на заяву про застосування строків позовної давності підтримав, просив позов задоволити.

Позовні вимоги обгрунтовано тим, що на виконання вимог Головного управління ПФУ у Львівській області та з метою посилання контролю за призначенням пенсій бухгалтерам сільських, селищних рад, Управлінням ПФУ в Турківському районі проведено перевірку документів про стаж, наданих для призначення пенсій, як посадовим особам місцевого самоврядування. Управлінням ПФУ в Турківському районі в період з 11.05.2012р. по 22.05.2012р. проведено зустрічну перевірку спеціального стажу роботи ОСОБА_5 на посаді бухгалтера ОСОБА_2 сільської ради, про що складено акт перевірки від 22.05.2012р. Зокрема, перевіркою встановлено, що при ОСОБА_2 сільській раді функціонувала централізована бухгалтерія, рішеннями райвиконкому затверджувались суми граничних асигнувань на утримання централізованої бухгалтерії, а ОСОБА_5 фактично працювала бухгалтером в централізованій бухгалтерії.

Як зазначає позивач, до стажу служби в органах місцевого самоврядування зараховується робота на посадах керівних працівників і спеціалістів в управліннях, відділах, які згідно із затвердженою структурою належали до апаратів виконкомів. Відповідно до Положення про централізовані бухгалтерії при виконавчих комітетах сільських, селищних рад народних депутатів, затвердженого постановою ОСОБА_6 Міністрів УРСР від 22.12.1980р. № 655 централізовані бухгалтерії були самостійними бюджетними установами, які обслуговували школи, дитячі садки, бібліотеки, лікарні і до органів виконавчої влади не належали, тому періоди роботи у централізованих бухгалтеріях при виконакомах сільських, селищних рад народних депутатів не можуть бути зараховані до стажу служби в органах місцевого самоврядування. Згідно з роз»ясненням Національного агенства України з питань державної служби централізовані бухгалтерії не мали статусу органу місцевого самоврядування і відповідно період роботи в централізованих бухгалтеріях до стажу роботи в органах місцевого самоврядування не зараховується.

Таким чином, зарахування виконкомом стажу роботи ОСОБА_5 за період з 01.01.1976 по 07.06.2006р. до стажу роботи в органах місцевого самоврядування було безпідставним і права на пенсію відповідно до Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування» ОСОБА_5 не мала.

Внаслідок цього, Управлінням ПФУ в Турківському районі було проведено перерахунок пенсії ОСОБА_5 згідно із Законом України «Про загальнообов"язкове державне пенсійне страхування» відповідно до розпорядження від 05.06.2012р. № 125614 і встановлено, що подання недостовірних даних ОСОБА_2 сільською радою призвело до виникнення переплати пенсії за період з 07.06.2006р. по 30.06.2012р. на загальну суму 111 397,78 грн. з яких частину повернуто пенсіонером, а залишок в сумі 105 766,54 грн. позивач просить стягнути з відповідача, у зв"язку із смертю пенсіонера.

Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнав, просив відмовити у задоволенні позовних вимог з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву та зазначив, що такий є необгрунтований, оскільки відповідно до статті 101 Закону України «Про пенсійне забезпечення» органи, що призначають пенсії, мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, а також в необхідних випадках перевіряти обгрунтованість їх видачі. Підприємства та організації несуть матеріальну відповідальністю за шкоду, заподіяну громадянам або державі внаслідок несвоєчасного оформлення або подання пенсійних документів, а також за видачу недостовірних документів, і відшкодовують її. З урахуванням наведеної норми, для покладення обов"язку на підприємство або організацію відшкодувати матеріальну шкоду державі необхідним є встановлення в його діях однієї з підстав, що визначені ч.2 ст.101 Закону України «Про пенсійне забезпечення». Позивач, зокрема, вказує, що недостовірним документом, який видав відповідач і який був підставою для призначення ОСОБА_5 пенсії, як державному службовцю, була довідка від 07.06.2006р № 1014, згідно якої стаж державної служби ОСОБА_5 становив 30 років 05 місяців 6 днів. Проте, як встановлено проведеною перевіркою, що оформлена актом № 25 від 22.05.2012р., вказаний стаж державної служби ОСОБА_5 є недостовірним, оскільки ОСОБА_5 працювала не в органах місцевого самоврядування, а на посаді бухгалтера централізованої бухгалтерії, що не дає їй права на пенсію державного службовця. Разом з тим такі висновки позивача, на думку відповідача, не відповідають обставинам справи, оскільки усі відомості про стаж ОСОБА_5 були взяті з її трудової книжки, в якій відсутні записи про те, що ОСОБА_5 приймалась на роботу на посаду бухгалтера централізованої бухгалтерії. Окрім того, ОСОБА_6 Міністрів АРСР від 22.12.1980р. № 655, якою було затверджено Положення про централізовані бухгалтерії при виконавчих комітетах сільських, селищних і міських (міст районного підпорядкування) ОСОБА_6 народних депутатів визнана нечинною ОСОБА_6 Кабінету Міністрів Української РСР від 20.07.1991р. № 102 у зв"язку з прийняттям Закону УРСР «Про місцеві ОСОБА_6 народних депутатів Української РСР та місцеве самоврядування» і саме з часу втрати чинності ОСОБА_6 Міністрів УРСР від 22.12.1980р. №655 може бути зарахований період роботи в централізованій бухгалтерії до стажу державної служби. Таким чином, в ОСОБА_5 наявний достатній стаж для призначення пенсії державного службовця на момент призначення їй такого роду пенсії.

26.09.2016р. до господарського суду від відповідача ОСОБА_2 сільської ради поступила заява про застосування строку позовної давності (вх.№ 38206/16 від 26.09.2016р.), у якій відповідач просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог, застосувавши позовну давність у спорі, оскільки позивач звернувся до господарського суду з даним позовом 26.08.2016р. вже після спливу трьох років з моменту порушення його прав, про що він був достовірно обізнаний ще 22.05.2012р., тобто з моменту проведення відповідної перевірки та оформлення акту № 25 від 22.05.2012р.

29.09.2016р. на адресу суду від позивача надійшов відгук (вх.№ 38856/16 від 29.09.2016р.) за заяву про застосування строку позовної давності, в якому позивач зазначає, що, на його думку, відкликавши довідки ОСОБА_2 сільська рада визнала свою провину щодо подання недостовірних даних і до 28.04.2014р. (смерті ОСОБА_5П.) підстав для звернення до суду у позивача щодо відшкодування надміру виплачених сум пенсії не було, оскільки переплата відшкодовувалась частинами, шляхом стягнення з пенсії ОСОБА_7 Відтак, Управлінням Пенсійного фонду в Турківському районі не порушено встановленого законодавством строку позовної давності.

В процесі розгляду матеріалів справи судом встановлено:

Львівський окружний адміністративний суд ухвалою від 07.10.2015р. закрив провадження у справі №813/6749/14 за позовом Управління пенсійного фонду України в Турківському районі Львівської області до ОСОБА_2 сільської ради про стягнення заборгованості по переплаченій пенсії.

З огляду на вищевказане, позивач (правонаступник Управління пенсійного фонду України в Турківському районі Львівської) звернувся із вказаним позовом до Господарського суду Львівської області.

Громадянці ОСОБА_5 на підставі особистої заяви від 07.06.2006р. згідно з розпорядженням Управління Пенсійного фонду України в Трурківському районі Львівської області від 16.06.2006р. № 125614 призначено пенсію за віком відповідно до Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування» від 07.06.2001р. № 2493-ІІІ. Відповідно до розпорядження сільського голови ОСОБА_2 сільської ради від 05.06.2006р. № 4 ОСОБА_5 на день виходу на пенсію продовжувала працювати на посаді головного бухгалтера ОСОБА_2 сільської ради.

Для розрахунку пенсії гр.ОСОБА_5 подала довідку про стаж та заробіток від 07.06.2006р. № 1014, видану ОСОБА_2 сільською радою, згідно якої стаж державної служби становив 30 років 05 місяців 6 днів.

Управлінням Пенсійного фонду України в Турківському районі здійснювались також перерахунки пенсії ОСОБА_5 відповідно до наданих довідок від 12.09.2007р. № 765, 09.04.2008р. № 509 та 27.04.2010р. № 217.

На виконання вимог Головного управління ПФУ у Львівській області та з метою посилання контролю за призначенням пенсій бухгалтерам сільських, селищних рад, Управлінням ПФУ в Турківському районі проведено перевірку документів про стаж, наданих для призначення пенсій, як посадовим особам місцевого самоврядування. Управлінням ПФУ в Турківському районі в період з 11.05.2012р. по 22.05.2012р. проведено зустрічну перевірку спеціального стажу роботи ОСОБА_5 на посаді бухгалтера ОСОБА_2 сільської ради, про що складено акт перевірки від 22.05.2012р. Зокрема, перевіркою встановлено, що при ОСОБА_2 сільській раді функціонувала централізована бухгалтерія, рішеннями райвиконкому затверджувались суми граничних асигнувань на утримання централізованої бухгалтерії, а ОСОБА_5 фактично працювала бухгалтером в централізованій бухгалтерії.

Як зазначає позивач, до стажу служби в органах місцевого самоврядування зараховується робота на посадах керівних працівників і спеціалістів в управліннях, відділах, які згідно із затвердженою структурою належали до апаратів виконкомів. Відповідно до Положення про централізовані бухгалтерії при виконавчих комітетах сільських, селищних рад народних депутатів, затвердженого постановою ОСОБА_6 Міністрів УРСР від 22.12.1980р. № 655 централізовані бухгалтерії були самостійними бюджетними установами, які обслуговували школи, дитячі садки, бібліотеки, лікарні і до органів виконавчої влади не належали, тому періоди роботи у централізованих бухгалтеріях при виконакомах сільських, селищних рад народних депутатів не можуть бути зараховані до стажу служби в органах місцевого самоврядування. Згідно з роз»ясненням Національного агенства України з питань державної служби централізовані бухгалтерії не мали статусу органу місцевого самоврядування і відповідно період роботи в централізованих бухгалтеріях до стажу роботи в органах місцевого самоврядування не зараховується.

Таким чином, зарахування виконкомом стажу роботи ОСОБА_5 за період з 01.01.1976 по 07.06.2006р. до стажу роботи в органах місцевого самоврядування було безпідставним і права на пенсію відповідно до Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування» ОСОБА_5 не мала.

23.05.2012р. ОСОБА_2 сільська рада надала довідку за № 357 про відкликання довідок від 07.06.2006р. № 1014, як підставу для обчислення пенсії та від 12.09.2007р. № 675, 09.04.2008р. № 509, 27.04.2010р. № 217, як підстав для проведення перерахунків пенсій.

Внаслідок цього, Управлінням ПФУ в Турківському районі було проведено перерахунок пенсії ОСОБА_5 згідно із Законом України «Про загальнообов"язкове державне пенсійне страхування» відповідно до розпорядження від 05.06.2012р. № 125614 і встановлено, що подання недостовірних даних ОСОБА_2 сільською радою призвело до виникнення переплати пенсії за період з 07.06.2006р. по 30.06.2012р. на загальну суму 111397,78 грн.

22.05.2012р. ОСОБА_5 з"явилась в Управління Пенсійного фонду України в Турківському районі та подала заяву про утримання особисто з неї переплати пенсії, яка виникла за період з 07.06.2006р. до 30.06.2012р. в розмірі 20% до повного погашення, про що Управлінням Пенсійного фонду України в Турківському районі було прийнято відповідне рішення від 19.06.2012р.

28.04.2014р. ОСОБА_5 померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть 1-СГ № 341560.

До моменту смерті ОСОБА_5 було стягнуто переплату пенсії на загальну суму 5631,24 грн. Сума, яка залишилась невідшкодованою склала 105 766,54 грн.

Відтак, враховуючи наведене та у зв»язку зі смертю пенсіонера ОСОБА_5 Управлінням Пенсійного фонду України в Турківському районі на адресу ОСОБА_2 сільської ради скеровувались запити щодо вирішення питання про відшкодування переплати пенсії від 18.06.2014р. № 3050/03-13 та від 05.08.2014р. № 3878/03-13, оскільки подання недостовірних даних ОСОБА_2 сільською радою призвели до переплати пенсії ОСОБА_5 за період з 07.06.2006р. по 30.06.2012р.

Враховуючи, що відповідач не сплатив в добровільному порядку залишок невідшкодованої переплаченої пенсії, позивач звернувся із даним позовом згідно якого просить стягнути з відповідача 105 766,54 грн.

Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши подані сторонами документи, всебічно і повно з»ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких грунтуються позовні вимоги та заперечення сторін, об»єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд прийшов до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити.

При прийнятті рішення суд виходить з наступного.

Відповідно до статті 21 Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування» від 07.06.2001р. № 2493-ІІІ пенсійне забезпечення посадових осіб органів місцевого самоврядування, що мають не менше 10 років стажу в органах місцевого самоврядування та/або державної служби, здійснюється у порядку, визначеному законодавством України про державну службу, тобто на умовах, передбачених статтею 37 Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993р. № 3723-ХІІ.

Частиною 1 статті 37 Закону України «Про державну службу» передбачено, що на одержання пенсій державних службовців мають право особи, які досягли встановленого законодавством пенсійного віку, за наявності страхового стажу для жінок не менше 20 років, у тому числі державної служби 10 років, та які на час досягнення пенсійного віку працювали на посадах державних службовців. Пенсія державним службовцям призначалася в розмірі 80 відсотків від сум їх заробітної плати, на якінараховувались страхові внески на загальнообов»язкове державне пенсійне страхування. За кожний повний рік роботи понад 10 років на державній службі пенсія збільшувалася на 1 відсоток заробітку, але не більше 90 відсотків заробітної плати.

Згідно статті 22 Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування» до стажу в органах місцевого самоврядування зараховується період роботи на посадах, на які поширюється чинність цього Закону, а також на посадах і в органах, час роботи в яких зараховується до стажу державної служби.

Стаж державної служби обчислюється відповідно до Закону України «Про державну службу», Порядку обчислення стажу державної служби, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.05.1994р. № 283 (із змінами та доповненнями). Відповідно до пункту 2 зазначеного Порядка до стажу державної служби зараховується робота (служба) на посадах керівних працівників і спеціалістів державних органів колишньої УРСР та інших республік колишнього СРСР згідно з додатком, зокрема, у виконавчих комітетах місцевих ОСОБА_6 депутатів трудящих, ОСОБА_6 народних депутаів, їх управліннях, самостійних відділах, інших структурних підрозділах, а також на посадах в органах місцевого самоврядування, передбачених у статті 14 Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування», та на інших посадах, не зазначених у цій статті, віднесених Кабінетом Міністрів України до відповідної категорії посад в органах місцевого самоврядування.

У відповідності до статті 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка, а в разі відсутності її чи відповідних записів у ній наявність трудового стажу підтверджується в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

У відповідності до п.4 Порядку обчислення стажу державної служби, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.05.1994р. № 283 (із змінами та доповненнями) документом для визначення стажу державної служби є трудова книжка та інші документи, які відповідно до чинного законодавства підтверджують стаж роботи. Скарги пов"язані з визначенням стажу роботи державних службовців, розглядаються згідно з чинним законодавством.

З дослідженої в судовому засіданні копії трудової книжки ОСОБА_5 вбачається, що остання 01.01.1976р. прийнята на роботу на посаду бухгалтера ОСОБА_2 сільської ради, що підтверджується відповідним записом, а також поданням на призначення пенсії, протоколом виконавчого комітету ОСОБА_2 сільської ради народних депутатів від 15.01.1976р. Вказану обставину жодним чином не оспорює позивач, який в тому числі в акті перевірки спеціального стажу роботи ОСОБА_5 на посаді бухгалтера ОСОБА_2 сільської ради, зазначає, що згідно рішення виконавчого комітету ОСОБА_2 сільської ради народних депутатів від 15.01.1976р. № 1 ОСОБА_5 була прийнята на посаду бухгалтера ОСОБА_2 сільської ради з 01.01.1976р.

Жодних даних про те, що ОСОБА_5 в подальшому переводилась із займаною нею посади на посаду бухгалтера централізованої бухгалтерії записи в трудовій книжці не містять. В матеріалах справи не має жодних доказів, що свідчать про те, що ОСОБА_5 була прийнята на роботу бухгалтером централізованої бухгалтерії.

З урахуванням наведеного, при обчисленні стажу державної служби ОСОБА_5 у довідці від 07.06.2006р. № 1014, відповідач був позбавлений можливості брати до уваги будь-які інші відомості, окрім тих, які зазначені в трудовій книжці працівника, яка є основним первинним документом установленого зразка, що підтверджує трудову діяльність особи і служить для встановлення загального, безперервного і спеціального трудового стажу.

Таким чином, оскільки робота бухгалтера сільської ради дає право на отримання пенсійного забезпечення як державного службовця, а розрахунок стажу роботи здійснюється на підставі виключно записів у трудовій книжці, то жодних недостовірних відомостей у довідку від 07.06.2006р. №1014 відповідачем внесено не було.

Відповідно до п.37 ОСОБА_6 Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов»язкове державне пенсійне страхування» від 25.11.2005р. № 22-1 орган, що призначає пенсію, розглядає питання про призначення пенсії, відстрочку часу її призначення, перерахунок та відновлення виплати раніше призначеної пенсії, а також про переведення з одного виду пенсії на інший при зверненні особи з відповідною заявою.

Відповідно до пункту 38 ОСОБА_6 № 22-1 при прийманні документів орган, що призначає пенсію: перевіряє правильність оформлення заяви, відповідність викладених у ній відомостей про особу даним паспорта та документам про стаж; здійснює попередню правову експертизу змісту і належного оформлення представлених документів; перевіряє правильність копій відповідних документів, фіксує й засвідчує виявлені розходження; видає пам'ятку пенсіонеру (додаток 6), копія якої зберігається у пенсійній справі.

Орган, що призначає пенсію, має право вимагати від підприємств, установ та організацій, фізичних осіб дооформлення в трьохмісячний термін з дня подання заяви прийнятих і подання додаткових документів, а також перевіряти в необхідних випадках обґрунтованість їх видачі.

Пунктом 43 ОСОБА_6 № 22-1 встановлено, що право особи на одержання пенсії установлюється на підставі всебічного, повного і об'єктивного розгляду всіх поданих документів органом, що призначає пенсію.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 49 Закону № 1058-IV виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду припиняється, зокрема, якщо пенсія призначена на підставі документів, що містять недостовірні відомості.

Діючим законодавством встановлений вичерпний перелік підстав для стягнення надмірно сплачених коштів з одержувача.

Так, відповідно до ст.50 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», суми пенсій, виплачені надміру внаслідок зловживань з боку пенсіонера або подання страхувальником недостовірних даних, можуть бути повернуті пенсіонером добровільно або стягуються на підставі рішень територіальних органів Пенсійного фонду чи в судовому порядку.

Відповідно до п.2 Порядку відшкодування коштів, надміру виплачених за призначеними пенсіями, та списання сум переплат пенсій та грошової допомоги, що є безнадійними до стягнення, затвердженим ОСОБА_6 правління Пенсійного фонду України від 21.03.2003 року №6-4 визначено, що переплатою пенсій та грошової допомоги є сума пенсій та грошової допомоги, виплачена з різних причин понад розмір, визначений законодавством.

Згідно п.3 даного Порядку передбачено, що повернення коштів, надміру виплачених за призначеними пенсіями, проводиться відповідно до ст. 103 Закону України «Про пенсійне забезпечення» у випадках виявлення подання громадянами недостовірних відомостей про заробітну плату чи інший дохід, стаж роботи, несвоєчасного подання відомостей про зміни у складі сім'ї тощо.

Водночас, судом не встановлено зловживань з боку відповідача щодо надання недостовірних даних до Пенсійного фонду про стаж роботи для призначення пенсії.

Судом також взято до уваги і ту обставину, що внесені до трудової книжки ОСОБА_5 відомості про роботу є достовірними і будь-яких недостовірних даних у ній не міститься.

Відповідно до ст. 101 Закону України «Про пенсійне забезпечення» органи, що призначають пенсії, мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі.

Підприємства та організації несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну громадянам або державі внаслідок несвоєчасного оформлення або подання пенсійних документів, а також за видачу недостовірних документів, і відшкодовують її.

Таким чином, необхідною умовою виникнення матеріальної відповідальності підприємств, організацій і окремих осіб є видача недостовірних або несвоєчасне оформлення, саме пенсійних документів.

Пенсійними документами слід вважати ті, на підставі яких здійснюється призначення пенсії у порядку встановленому законом.

Відтак, довідка від 07.06.2006 року № 1014 про визначення стажу ОСОБА_5 не є пенсійним документом, що унеможливлює покладення матеріальної відповідальності на підприємства, організації через видачу таких довідок, навіть якщо останні містять недостовірні дані.

Слід також зазначити, що не можуть слугувати доказами внесення недостовірних даних до пенсійних документів рішення виконкому Львівської обл. ради, Турківської районної ради, бюджети сільських рад, кошториси, тощо, оскільки на підставі цих документів будь-які відомості до пенсійних документів не вносяться, оскільки стаж працівника обраховується виключно на підставі відомостей, що наявні в трудовій книжці.

Із матеріалів справи, зокрема, доданих до відзиву на позову заяву документів вбачається, що ОСОБА_5 працювала на посаді бухгалтера ОСОБА_2 сільської ради, зокрема розпорядження про надання чергових відпусток ОСОБА_5 бухгалтеру ОСОБА_2 сільської ради, розпорядження про преміювання ОСОБА_5 бухгалтера ОСОБА_2 сільської ради, розпорядження про присвоєння чергового рангу спеціаліста 2 категорії з питань бухгалтерського обліку ОСОБА_5, розпорядження про переведення на посаду головного бухгалтера ОСОБА_2 сільської ради, розпорядження про продовження терміну перебування на державній службі ОСОБА_5, розпорядження про звільнення ОСОБА_5 з посади бухгалтера ОСОБА_2 сільської ради, почесні грамоти головному бухгалтеру ОСОБА_2 сільської ради ОСОБА_5

З урахуванням наведеного, в діях відповідача відсутній причинно-наслідковий зв'язок між діяннями та можливими наслідками заподіяння матеріальної шкоди державі, оскільки, як вбачається з трудової книжки, ОСОБА_5 ніколи не працювала на посаді бухгалтера централізованої бухгалтерії.

Слід також зазначити, що відповідно до Рішення виконкому Львівської обласної ради Депутатів трудящих від 21.03.1969р. №218 виконкомом Турківської районної ОСОБА_6 депутатів трудящих від 17.04.1969р. №130 прийнято рішення про утворення централізованих бухгалтерій при міській та сільських ОСОБА_6 депутатів трудящих, згідно ОСОБА_8

У вказаному додатку зазначаються відповідні сільські ради, при яких утворюються централізовані бухгалтерії. Вказаний додаток не містить відомостей про утворення централізованої бухгалтерії при ОСОБА_2 сільській раді, оскільки ОСОБА_2 сільська рада утворена в 1973 році - рішення виконкому Львівської обласної ради депутатів трудящих від 06.04.1973 року.

Рішенням виконкому Турківської ради депутатів трудящих від 17.04.1969 року також не створювалась централізована бухгалтерія при ОСОБА_2 сільській раді Турківського району Львівської області.

Таким чином, в матеріалах справи відсутні докази того, що при ОСОБА_2 сільській раді утворювалась централізована бухгалтерія, а отже покликання позивача на ту обставину, що ОСОБА_5 перебувала на посаді бухгалтера централізованої бухгалтерії є безпідставним.

Зважаючи на вищевикладене, факт відкликання відповідачем довідок від 07.06.2006р. № 1014, як підстави для обчислення пенсії та від 12.09.2007р. № 675, 09.04.2008р. № 509, 27.04.2010р. № 217 та часткове повернення пенсії ОСОБА_5 не можуть бути підставою для задоволення позову.

Також слід зазначити, що ОСОБА_6 Міністрів УРСР від 22 грудня 1980 року за №655, якою було затверджено Положення про централізовані бухгалтерії при виконавчих комітетах сільських, селищних і міських (міст районного підпорядкування) ОСОБА_6 народних депутатів визнана нечинною постановою Кабінету Міністрів Української РСР від 20.07.1991 року №102 у зв'язку з прийняттям Закону УРСР «Про місцеві ОСОБА_6 народних депутатів Української РСР та місцеве самоврядування», і саме з часу втрати чинності ОСОБА_6 Міністрів УРСР від 22 грудня 1980 року №655 може бути зарахований період роботи в централізованій бухгалтерії до стажу державної служби.

Таким чином, в ОСОБА_5 наявний достатній стаж для призначення пенсії державного службовця на момент призначення їй такого роду пенсії.

В контексті викладеного суд вважає, що Управління Пенсійного фонду України в Турківському районі не довело факт зловживань з боку відповідача ОСОБА_2 сільської ради і не надано суду належних доказів на підтвердження цього.

Щодо застосування строків позовної давності слід зазначити наступне:

Предметом позову у даній справі є стягнення із відповідача грошових коштів, які були нараховані та виплачені ОСОБА_5, як пенсія державному службовцю.

Пенсію громадянці ОСОБА_5 призначено на підставі її особистої заяви від 07.06.2006 року, згідно розпорядження УПФ у Турківському районі Львівської області від 16.06.2006 року № 125614.

Позивач покликається на протиправні дії посадових осіб ОСОБА_2 сільської ради Львівської області, щодо подання недостовірних даних, які стали підставою для призначення пенсії ОСОБА_5 відповідно до Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування» та виникнення, у звязку з цим переплати, пенсії.

Такими недостовірними даними, позивач вважає не зазначення, в документах які стали підставою призначення пенсії ОСОБА_5 того, що ОСОБА_5 працювала на посаді бухгалтера централізованої бухгалтерії, що не дає права отримання пенсії, як державному службовцю.

Про такі обставини, позивачу стало відомо, ще під час перевірки спеціального стажу роботи ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка була оформлена, згідно акту № 25 від 22.05.2012 року, що підписаний посадовою особою позивача.

Відтак, саме з цього моменту (з 22.05.2012р.) у позивача виникло право на пред"явлення даного позову. Однак, позивач звернувся із позовом до суду 26.08.2016р., тобто по спливу трьох років.

Відповідно до ч. 3 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Водночас, якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту (ч.ч. 4, 5 ст. 267 ЦК України).

Отже, фактично сплив позовної давності є підставою для відмови у позові лише коли про її застосування заявлено стороною у спорі і суд не визнає поважними причини пропущення позовної давності.

Разом з тим, за змістом ч. 1 ст. 261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Отже, перш ніж застосовувати позовну давність, господарський суд повинен з'ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв'язку зі спливом позовної давності - за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення (п. 2.2. постанови пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013 р. №10 Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів).

Враховуючи, що суд при розгляді спору дійшов висновку його безпідставності, відтак позовна давність в даному випадку не застосовується, а у задоволенні позовних вимог слід відмовити у зв"язку з їх необгрунтованістю.

З огляду на вищевикладене, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позовних вимог з покладенням судового збору на позивача, в порядку ст. 49 Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до ст.43 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

Відповідно до ст.32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у встановленому законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до ст.33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Згідно із ст.34 ГПК України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Відповідно до ст.43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Згідно пункту 1 ОСОБА_6 Пленуму Вищого господарського суду України від 23.03.2012 року № 6 "Про судове рішення" рішення з господарського спору повинно прийматись у цілковитій відповідності з нормами матеріального і процесуального права та фактичними обставинами справи, з достовірністю встановленими господарським судом, тобто з'ясованими шляхом дослідження та оцінки судом належних і допустимих доказів у конкретній справі.

Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги процесуального закону, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а також правильно витлумачив ці норми; а обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню.

Згідно п.п.3.3. п.3 постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування розділу VІ" якщо строк (строки), на який (які) судом було відстрочено або розстрочено сплату судового збору, закінчився, а таку сплату не здійснено, господарський суд з урахуванням конкретних обставин справи може своєю ухвалою продовжити цей строк (але не довше ніж до прийняття судового рішення по суті справи), або звільнити сторону від сплати судового збору, або стягнути несплачену суму судового збору у прийнятті судового рішення.

Враховуючи, що суд відмовив у задоволенні позову, судовий збір слід покласти на позивача, стягнувши його в дохід Державного бюджету України.

Керуючись ст.ст.4-3, 33, 34, 43, 44, 49, 82-85, 87,115, 116 Господарського процесуального кодексу України, суд,-

В И Р І Ш И В :

1. У задоволенні позову відмовити повністю.

2. Стягнути з Старосамбірського об"єднаного управління Пенсійного фонду України Львівської області (вул.Л.Галицького,40, м.Старий Самбір, Львівська область, 82000, ) в доход Державного бюджету України судовий збір в сумі 1586,49 грн.

3. Наказ видати після набрання рішенням суду законної сили.

4. Рішення набирає законної сили відповідно до ст.85 ГПК України, може бути оскаржене до Львівського апеляційного господарського суду в порядку і строки, передбачені ст.ст.91-93 ГПК України.

Повний тест рішення

виготовлено 22.11.2016р.

Суддя Сухович Ю.О.