ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД СУМСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

29.11.2016 Справа № 920/900/16

За позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю «Керуюча Компанія «Коменерго-Суми», м. Суми,

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю «Облсумиліфт», м. Суми,

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: Комунального підприємства «Сумижитло» Сумської міської ради, м. Суми,

про стягнення 35 614 грн. 39 коп.

Суддя Джепа Ю.А.

за участю представників сторін:

від позивача: Єрмоленко Д. Ю. (довіреність від 01.07.2016 № б/н),

від відповідача: Оніщенко О.В. (довіреність від 25.04.2016 № 198),

від третьої особи: не прибув

За участю секретаря судового засідання Галашан І.В.

Суть спору: позивач просить суд стягнути з відповідача 35614 грн. 39 коп. заборгованості, а саме: 16473 грн. 58 коп. боргу за адміністративні витрати та послуги банків і розрахункового центру за договором від 03.09.2013 № 0309/13-1, укладеним між сторонами даного спору, 11137,63 грн. інфляційних втрат; 1044,51 грн. - суму 3% річних, 6995,25 грн. штрафних санкцій; а також судові витрати, пов'язані з розглядом справи.

Представник позивача у судових засіданнях позовні вимоги підтримав, просив суд позов задовольнити повністю.

Протягом розгляду справи представником позивача подавались до суду документи для їх долучення до матеріалів справи.

Представник відповідача подав відзив на позовну заяву, позовні вимоги не визнає та просить суд відмовити у задоволенні позову.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Комунальне підприємство «Сумижитло» Сумської міської ради жодних письмових пояснень чи клопотань до суду не подала, в судове засідання представник третьої особи не прибув.

28.11.2016 представником відповідача були подані доповнення до відзиву з додатковими поясненнями стосовно позиції відповідача.

Суд вважає за можливе розглядати справу за наявними у ній матеріалами за відсутності представника третьої особи у відповідності до положень ст. 75 Господарського процесуального кодексу України.

Розглянувши матеріали справи, оцінивши подані докази, суд

ВСТАНОВИВ:

03.09.2013 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Керуюча компанія «Коменерго-Суми» (позивачем, повіреним за договором), Товариством з обмеженою відповідальністю «Облсумиліфт» (відповідачем, виконавцем за договором) та Комунальним підприємством «Сумижитло» Сумської міської ради (третьою особою, замовником за договором) було укладено договір № 0309/13-1 на надання послуг по організації і виконанню робіт повного технічного обслуговування та ремонту ліфтів і диспетчерських систем та доручення по збору коштів з абонентів.

Згідно п. 1.1 договору № 0309/13-1 від 03.09.2013 замовник (третя особа) доручає, а виконавець (відповідач) приймає на себе надання послуг по експлуатації, організації і виконанню робіт повного технічного обслуговування та ремонту ліфтів і диспетчерських систем на об'єктах замовника (третьої особи) (у житлових будинках, що перебувають на балансі довірителя (третьої особи), згідно чинного законодавства відповідно з Додатком № 1, який є невід'ємною частиною цього договору.

15.04.2014 сторонами було укладено та підписано Додаткову угоду № 1 до договору від 03.09.2013. Згідно п. 5 зазначеної додаткової угоди вона є невід'ємною частиною договору № 0309/13-1 від 03.09.2013 та розповсюджує свою дію на правовідносини, які виникли між сторонами з 03.09.2013.

У даній додатковій угоді сторони погодили нову редакцію пункту 2.1. розділу 2 «Вартість предмету договору».

Так, пункт 2.1 договору № 0309/13-1 у редакції додаткової угоди визначає: щомісячна планова сума, що підлягає перерахуванню повіреним (позивачем) на рахунок виконавця (відповідача) за надані абонентам послуги складає 26354,02 грн. та коригується на відсоток фактично сплачених абонентами коштів.

Згідно п. 2.1.1 договору виконавець (відповідач) сплачує повіреному (позивачу) суму адміністративних витрат, розрахункова вартість яких складає 472,00 грн. згідно Додатку № 2 до договору, яка коригується на відсоток фактично сплачених абонентами коштів.

Згідно п. 2.1.2 договору виконавець (відповідач) відшкодовує повіреному (позивачу) суму 3% (1% - за послуги банків та 2% - за послуги розрахункового центру) від суми фактично сплачених абонентами коштів за надані послуги за місяць.

У відповідності до п. 5.1 договору № 0309/13-1 у редакції додаткової угоди № 1 після 20-го числа поточного місяця виконавець (відповідач) надає повіреному (позивачу) акти виконаних робіт із зазначенням їх вартості. Повірений (позивач) щомісячно до 10-го числа надає виконавцю (відповідачу) звіт про суму грошових коштів, фактично отриманих повіреним від абонентів за технічне обслуговування ліфтів та диспетчерських систем у попередньому місяці та обсяг цих коштів, виражений у відсотках до вартості виконаних робіт згідно актів виконаних робіт, підписаних сторонами.

Згідно п. 5.2 договору виконавець (відповідач) на підставі отриманого від повіреного (позивача) звіту про суму грошових коштів, фактично отриманих повіреним від абонентів за технічне обслуговування ліфтів та диспетчерських систем у попередньому місяці, виписує та надає повіреному рахунок для перерахування коштів на розрахунковий рахунок виконавця.

Пунктом 5.3 договору визначено, що повірений (позивач) на підставі звіту про суму грошових коштів, фактично отриманих ним від абонентів за технічне обслуговування ліфтів та диспетчерських систем у попередньому місяці та обсяг цих коштів, виражений у відсотках до вартості виконаних робіт згідно актів, підписаних сторонами, виписує та надає виконавцю рахунок для перерахування на розрахунковий рахунок повіреного суми адміністративних витрат, скоригованої на відсоток фактично сплачених абонентами коштів, та 3% від суми фактично сплачених абонентами коштів за надані послуги за місяць.

Згідно пункту 5.4 договору повірений (позивач) щомісячно до 15-го числа перераховує виконавцю (відповідачу) фактично сплачені абонентами кошти за технічне обслуговування ліфтів та диспетчерських систем у попередньому місяці на підставі зазначеного у п. 5.1 звіту та зазначеного у п. 5.2 рахунку.

Виконавець (відповідач) щомісячно до 25-го числа перераховує повіреному (позивачу) суму адміністративних витрат, скориговану на відсоток фактично сплачених абонентами коштів, та 3% від суми фактично сплачених абонентами коштів за надані послуги за місяць на підставі зазначеного у п. 5.1 звіту та зазначеного у п. 5.3 рахунку.

У ході розгляду справи сторони підтвердили, що за період з вересня 2013 року по березень 2015 року відповідачем були виконані для позивача роботи на суму 334365,26 грн., але в порушення вказаних зобов'язань за договором, позивач оплату за технічне обслуговування ліфтів і ОДС здійснював нерегулярно і не в повному обсязі.

Вказані факти призвели до порушення прав відповідача та змусили останнього звернутись за їх захистом до суду.

Рішенням господарського суду Сумської області від 25.06.2015 у справі № 920/642/15 позов ТОВ «Облсумиліфт» був задоволений, стягнуто з ТОВ «Керуюча компанія «Коменерго-Суми» на його користь 174778,13 грн. боргу за договором № 0309/13-1.

Оскільки при укладенні договору № 0309/13-1 від 03.09.2013 сторони взяли на себе обов'язок здійснювати певні погоджені ними дії (зокрема, щодо перерахування адміністративних витрат та відсотків за послуги банків і розрахункового центру) саме у тій послідовності і в тому порядку, який зазначений у договорі, а у межах розгляду судом справи № 920/642/15 дане питання вирішено не було, тому позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача заборгованості по сплаті адміністративних витрат та послуг банків і розрахункового центру за договором № 0309/13-1.

Відповідно до п.3 ст. З Цивільного кодексу України свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ст. 627 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Водночас, в силу приписів ст.629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст.525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 837 Цивільного кодексу України за договором підряду одна сторона зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони, а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу.

Відповідно до частини 1 статті 853 вказаного Кодексу замовник зобов'язаний прийняти роботу, виконану підрядником відповідно до договору підряду, оглянути її і в разі виявлення допущених у роботі відступів від умов договору або інших недоліків негайно заявити про них підрядникові. Якщо замовник не зробить такої заяви, він втрачає право у подальшому посилатися на ці відступи від умов договору або недоліки у виконаній роботі.

Частиною 4 статті 882 зазначеного Кодексу передбачено, що передання робіт підрядником та їх прийняття замовником оформлюється актом.

Згідно із частиною 1 статті 193 Господарського кодексу України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання повинні виконуватись належним чином і відповідно до умов договору, а згідно вимог статті 610 цього ж Кодексу, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що рішенням суду у господарській справі встановлений факт виконання відповідачем своїх зобов'язань за договором № 0309/13-1 в частині надання послуг по експлуатації, організації і виконанню робіт повного технічного обслуговування ліфтів і диспетчерських систем; стягнуто з позивача заборгованість за виконані відповідачем роботи.

У той же час, відповідачем не виконані вимоги умови договору в частині сплати позивачу суми адміністративних витрат, визначених у пункті 2.1.1 договору № 0309/13-1, а також у частині відшкодування позивачу суми 3% (1% - за послуги банків та 2% - за послуги розрахункового центру), визначеної у пункті 2.1.2 вказаного договору, хоча такий обов'язок відповідача встановлений пунктом 5.4 укладеного між сторонами договору.

Позивач наголошував, що ним неодноразово направлялись відповідачеві листи із звітами та розрахунками до них (копії листів позивача № 974/07-02 від 19.11.2015, №21/07-02 від 11.01.2016, № 292/07-02 від 06.04.2016 з відмітками відповідача про їх отримання додані до матеріалів справи) з вимогою оплатити суму адміністративних витрат у розмірі 7780,25 грн. та суму 3% (1% - за послуги банків та 2% - за послуги розрахункового центру) у розмірі 8 693,33 грн.

Однак суд зауважує, що оскільки за умовами договору № 0309/13-1 підставою для перерахування відповідачем позивачу вищезазначених сум є акт виконаних робіт із зазначенням їх вартості, звіт про суму грошових коштів, фактично отриманих від абонентів та рахунок для перерахування коштів, а всі вищезазначені документи (згідно додатків до листа позивача № 292/07-02 від 06.04.2016) були отримані відповідачем 06.04.2016, останній був зобов'язаний перерахувати позивачу суму коштів, визначену у рахунку, тільки після його отримання.

За таких підстав, враховуючи, що вимоги позивача щодо стягнення з відповідача адміністративних витрат, а також щодо відшкодування позивачу суми 3% (1% - за послуги банків та 2% - за послуги розрахункового центру) ґрунтуються на умовах договору та положеннях діючого законодавства, суд вважає їх правомірними та такими, що підлягають задоволенню.

Розглянувши вимогу позивача про стягнення з відповідача штрафних санкцій (пені) у розмірі 6995,25 грн., суд зазначає наступне.

Частиною 1 ст. 216 та частиною 2 ст. 217 Господарського кодексу України передбачена господарсько-правова відповідальність учасників господарських відносин за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбаченому цим Кодексом, іншими законами та договором, у вигляді відшкодування збитків, штрафних санкцій та оперативно-господарських санкцій.

Види штрафних санкції у сфері господарювання визначені ст. 230 ГК України, а саме: штрафними санкціями у Господарському кодексі України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Частиною 6 статті 231 Господарського кодексу України передбачено, що штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

За змістом ч.1,3 ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Статтею 547 Цивільного кодексу України встановлено, що правочин щодо забезпечення виконання зобов'язання вчиняться у письмовій формі.

Враховуючи договірну природу застосування до винної сторони неустойки у вигляді штрафу, пені та відсутність у спірному договорі положення, що встановлює відповідальність сторони, яка допустила порушила зобов'язання, у вигляді застосування до такої сторони господарських санкцій, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог у частині стягнення з відповідача на користь позивача 6995,25 грн. пені.

В обґрунтування позовних вимог, щодо нарахування 3% річних та інфляційних нарахувань позивач посилається на те, що статтею 625 Цивільного кодексу України визначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За прострочення виконання грошового зобов'язання згідно розрахунку позивача відповідачеві нараховано 3 % річних в загальній сумі 1044 грн. 51 коп., інфляційних нарахувань в сумі 11137 грн. 63 коп.

Передбачені ст. 625 Цивільного кодексу України наслідки прострочення боржником грошового зобов'язання у вигляді сплати 3% річних, від простроченої суми не є неустойкою (пенею), зазначені відсотки є не мірою відповідальності, а платою за безпідставний, не погоджений сторонами строк користування чужими грошовими коштами, а тому ці кошти стягуються незалежно від вини боржника та не залежно від сплати ним неустойки (пені) за порушення виконання зобов'язання.

Не є неустойкою (штрафом, пенею) й застосування до простроченої суми грошового зобов'язання встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, стягувані у зв'язку з таким застосуванням суми, оскільки вони є відшкодуванням збитків, завданих кредитору внаслідок знецінення його грошових коштів, через зростання загального рівня цін на товари і послуги протягом певного періоду часу.

Відповідно до правової позиції, викладеної у п. 1.12 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 14 від 17.12.2013 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» з огляду на вимоги частини першої статті 47 і статті 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд має з'ясовувати обставини, пов'язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується. У разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то господарський суд з урахуванням конкретних обставин справи самостійно визначає суми пені та інших нарахувань у зв'язку з порушенням грошового зобов'язання, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов'язання, та зазначеного позивачем максимального розміру відповідних пені та інших нарахувань.

Відповідно до правової позиції, викладеної у пункті 1.9. постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 14 від 17.12.2013 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань», день фактичної сплати суми заборгованості не включається в період часу, за який здійснюється стягнення інфляційних нарахувань та пені.

Таким чином, дослідивши матеріали справи, суд зазначає, що прострочення відповідача зі сплати позивачу адміністративних витрат та послуг банків і розрахункового центру виникла з 07.04.2016 (враховуючи той факт, що відповідач отримав рахунок на сплату вказаних сум 06.04.2016).

Беручи до уваги той факт, що позивач не змінював періодів нарахування сум інфляційних втрат та трьох відсотків річних, суд дійшов висновку, що з відповідача підлягає стягненню 542,46 грн. інфляційних витрат за період з 07.04.2016 по 31.07.2016 та сума 3% річних у розмірі 157,06 грн. за період з 07.04.2016 по 31.07.2016.

Розрахунок здійснений судом за допомогою програми ЛІГА:ЗАКОН ЕЛІТ 9.4.1 ТОВ «Інформаційно-аналітичний центр «ЛІГА», ТОВ «ЛІГА: ЗАКОН», 2016.

Згідно ст. ст. 44, 49 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору, понесені позивачем, також підлягають відшкодуванню йому за рахунок відповідача.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 44, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Облсумиліфт» (40021, м. Суми, провул. Громадянський, 7; ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Керуюча компанія «Коменерго-Суми» (40013, м. Суми, вул. Котляревського, 2/5; ) 16473 грн. 58 коп. боргу за адміністративні витрати та послуги банків і розрахункового центру за договором № 0309/13-1, 542 грн. 46 коп. інфляційних збитків, 157 грн. 06 коп. - суму 3% річних, 1378 грн. 00 коп. витрат по сплаті судового збору.

3. В іншій частині позову - відмовити.

4. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Повне рішення складено 05.12.2016.

Суддя Ю.А.Джепа