РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.11.2016Справа №910/15651/16
За позовом Публічного акціонерного товариства "Банк "Фінанси та Кредит" в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ "Банк "Фінанси та Кредит" Валендюка Владислава Сергійовича.

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Індастріал Констракшн"

третя особа 1, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - Товариство з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Р ЕНД Р КОММОДІТІЗ"

третя особа 2, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - Публічне акціонерне товариство "Ужгородський турбогаз"

третя особа 3, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача - Фонд гарантування вкладів фізичних осіб

третя особа 4, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Товариство з обмеженою відповідальністю "КрАЗ-Капітал"

третя особа 5, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача - ОСОБА_4

третя особа 6, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - Товариство з обмеженою відповідальністю "Комсомольська когенераційна компанія"

третя особа 7, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - Публічне акціонерне товариство "Херсонський завод карданних валів"

третя особа 8, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - Товариство з обмеженою відповідальністю "Промінек"

про звернення стягнення на предмет застави

Суддя Турчин С.О.

Представники учасників процесу:

від позивача: Скурська В.В.;

від відповідача: Вадовський В.С.;

від третьої особи 1, не з'явився, , ;

від третьої особи 2: не з'явився;

від третьої особи 3: Цуканова С.Г.;

від третьої особи 4: не з'явився;

від третьої особи 5: ОСОБА_4;

від третьої особи 6: не з'явився;

від третьої особи 7: не з'явився;

від третьої особи 8: не з'явився;

вільні слухачі: ОСОБА_8; ОСОБА_9; ОСОБА_10;

ОБСТАВИНИ СПРАВИ :

Публічне акціонерне товариство "Банк "Фінанси та Кредит" в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ "Банк "Фінанси та Кредит" Чернявської О.С. (позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Індастріал Констракшн" (відповідач) про звернення стягнення на предмет застави.

Позовні вимоги обґрунтовано невиконанням позичальником - Товариством з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Р ЕНД Р КОММОДІТІЗ" умов договору про мультивалютну кредитну лінію № 1344м-10 від 19.11.2010 в частині погашення заборгованості по кредиту, відсоткам за користування кредитом, пені та комісії. Враховуючи, що виконання зобов'язання позичальника були забезпечені договором застави акцій № 3687А/2015, у позивача виникло право на звернення стягнення на 36 873 600 штук акцій емітента ПАТ "Ужгородський турбогаз", що належать відповідачу - Товариству з обмеженою відповідальністю "Індастріал Констракшн" для погашення заборгованості перед позивачем у загальному розмірі 1 036 505 406,80 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 26.08.2016 порушено провадження по справі № 910/15651/16, залучено до участі у справі третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - Товариство з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Р ЕНД Р КОММОДІТІЗ", третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - Публічне акціонерне товариство "Ужгородський турбогаз", третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача - Фонд гарантування вкладів фізичних осіб та призначено дану справу до розгляду на 15.09.2016.

13.09.2016 через відділ діловодства суду від відповідача надійшло клопотання про залучення до участі у справі третьої особи та клопотання про відкладення розгляду справи і продовження строку вирішення спору.

13.09.2016 через відділ діловодства суду від третьої особи 3 надійшли письмові пояснення по справі.

14.09.2016 через відділ діловодства суду від позивача надійшло клопотання про здійснення технічної фіксації судового процесу.

Відповідно до п. 7 ст. 81-1 ГПК України, на вимогу хоча б одного учасника судового процесу у суді першої чи апеляційної інстанції при розгляді справи по суті або за ініціативою суду здійснюється фіксування судового процесу з допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Враховуючи те, що від позивача надійшла заява про здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису, при розгляді справи №910/15651/16 здійснюється фіксування судового процесу.

14.09.2016 через відділ діловодства суду від третьої особи 2 надійшли пояснення по справі.

15.09.2016 через відділ діловодства суду від третьої особи 1 надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

В судове засідання 15.09.2016 з'явились представники позивача, відповідача та надали суду пояснення щодо обставин справи.

Представники третіх осіб в судове засідання 15.09.2016 не з'явились.

У судовому засіданні 15.09.2016 представник позивача надав документи на виконання вимог ухали суду.

Судом в судовому засіданні 15.09.2016 відмовлено відповідачу в задоволенні клопотання про залучення третьої особи - Фролд Проджект Лімітед та залучено Товариство з обмеженою відповідальністю "КрАЗ-Капітал" до участі у справі як третю особу без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача.

За результатами розгляду справи в судовому засіданні 15.09.2016 судом винесено ухвалу, якою залучено до участі у справі № 910/15651/16 як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Товариство з обмеженою відповідальністю "КрАЗ-Капітал", відкладено розгляд справи на 29.09.2016 та витребувано у сторін докази по справі.

16.09.2016 через відділ діловодства суду від ОСОБА_4 надійшло клопотання про залучення його до участі у справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору та клопотання про здійснення технічної фіксації судового засідання.

27.09.2016 через відділ діловодства суду від позивача надійшли документи по справі, серед яких письмові пояснення щодо розрахунку заборгованості.

28.09.2016 через відділ діловодства суду від позивача надійшла заява про зміну предмету позову та документи по справі.

28.09.2016 через відділ діловодства суду від третьої особи 2 надійшло клопотання про продовження строку вирішення спору та відкладення розгляду справи.

29.09.2016 через відділ діловодства суду від позивача надійшли документи по справі.

29.09.2016 через відділ діловодства суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву та пояснення по справі щодо призначення експертизи.

У відзиві на позовну заяву відповідач заперечує проти задоволення позовних вимог, оскільки позивачем здійснений невірний розрахунок штрафних санкцій, не доведено фактичний розмір заборгованості.

Крім того, у поданому відзиві відповідач посилається на те, що позивачем не враховані приписи актів цивільного законодавства щодо порядку застосування строків позовної давності. Так, враховуючи, що за умовами кредитного договору сплата процентів за користування кредитом проводиться частинами, щомісячно, то початок перебігу позовної давності для стягнення цих платежів необхідно обчислювати з моменту (дня) невиконання позичальником кожного із цих зобов'язань.

В судове засідання 29.09.2016 з'явились представник позивача, представник відповідача, ОСОБА_4 та вільний слухач.

Представники третіх осіб в судове засідання 29.09.2016 не з'явились.

В судовому засіданні 29.09.2016 прийнято до розгляду заяву про зміну предмету позову, згідно якої позивач просить суд в рахунок погашення заборгованості за договором про відновлювальну кредитну лінію № 1344-10 від 19.11.2010, назву якого змінено додатковою угодою від 13.12.2010 на договір про мультивалютну кредитну лінію №1344м-10 від 19.11.2010 та додатковими угодами до нього, укладеного між АТ "Банк Фінанси та Кредит" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Торговій дім "Р ЕНД Р КОММОДІТІЗ" яка станом на 27 вересня 2016 року мультивалютно складає 1 036 285 350,13 грн., з яких: сума простроченої заборгованості по основному боргу (Євро) - 17 011 783,30 євро (еквівалентно курсу НБУ 1євро/1 грн. - 29,170291 грн.) - 496 238 669 гривень 29 копійок; сума простроченої заборгованості по основному боргу (грн.) - 147 977 697 гривень 17 копійок; сума простроченої заборгованості по відсоткам (євро) - 5 707 348,33 євро (еквівалентно курсу НБУ 1євро/1 грн. - 29,170291 грн.) - 166 485 011 гривень 77 копійок; сума простроченої заборгованості по відсоткам (долар США) - 7 572,32 дол. США (еквівалентно курсу НБУ 1 дол. США/1 грн. - 25,901519 грн.) - 196 134 гривні 59 копійок; сума простроченої заборгованості по щомісячній комісії - 4 000 000 гривень 00 копійок; пеня за прострочення заборгованості по основному боргу кредиту, відсоткам, щомісячній комісії - 146 492 315 гривень 42 копійки, звернути стягнення на заставлене майно, згідно договору застави акцій №3687А/0215 від 27 лютого 2015 року, а саме: на прості іменні акції Емітенту ПАТ "Ужгородський турбогаз" у кількості 36 873 600 штук, номінальною вартістю 0,25 грн., загальною номінальною вартістю 9 218 400, 00 грн., які належать товариству з обмеженою відповідальністю "Індастріал Констракшн" шляхом передачі у власність зазначеного майна Публічному акціонерному товариству "Банк "Фінанси та Кредит" за ціною 1179955 200,00 грн.

29.09.2016 судом винесено ухвалу, якою продовжено строк вирішення спору у справі № 910/15651/16 на 15 днів, залучено до участі у справі № 910/15651/16 як третю особу 5, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - ОСОБА_4, відкладено розгляд справи на 11.10.2016 та зобов'язано сторін надати суду докази по справі.

10.10.2016 через відділ діловодства суду від позивача надійшов розрахунок заборгованості.

11.10.2016 через відділ діловодства суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, у якому відповідач, крім іншого зазначає, що нарахування пені повинно припинятися з 24.05.2016. Як на підставу для відмови у задоволенні позовних вимог відповідач посилається на те, що меморіальні ордери не містять підписів відповідальних осіб, а тому не є належними доказати надання кредитних коштів.

В судове засідання 11.10.2016 з'явились представник позивача, представник відповідача, третя особа 5.

Представники третіх осіб 1 - 4 в судове засідання 11.10.2016 не з'явились.

Представник позивача та представник відповідача надали суду пояснення по справі, проте, не надали всіх витребуваних судом документів в зв'язку з чим заявили клопотання про продовження строку вирішення спору, яке просили суд задовольнити та надати сторонам час та можливість подати докази по справі.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 11.10.2016 відкладено розгляд справи № 910/15651/16 на 10.11.2016.

03.11.2016 через відділ діловодства суду від відповідача надійшли пояснення по справі, у яких відповідач просить залишити позов без розгляду у зв'язку з невиконанням позивачем вимог ухвал суду.

09.11.2016 через відділ діловодства суду від відповідача надійшло клопотання про призначення судової експертизи для визначення дійсного розміру заборгованості.

В судове засідання 10.11.2016 з'явились представник позивача, представник відповідача, третя особа 3, третя особа 5.

Представники третіх осіб 1, 2, 4 в судове засідання 10.11.2016 не з'явились.

В судовому засіданні 10.11.2016 представник відповідача надав суду пояснення щодо викладених у письмових поясненнях обставин, підтримав подане клопотання про призначення судової експертизи, надав пояснення щодо підстав необхідності призначення експертизи.

Представники позивача, третьої особи 3, третьої особи 5 заперечили проти призначення судової експертизи, надали пояснення щодо своїх заперечень.

Суд, заслухавши представників сторін, дослідивши матеріали справи, вирішив відкласти розгляд клопотання про призначення судової експертизи та розгляд викладеного у письмових поясненнях клопотання про залишення позову без розгляду.

Також в судовому засіданні 10.11.2016 суд вирішив залучити до участі у справі Товариство з обмеженою відповідальністю "Комсомольська когенераційна компанія", Публічне акціонерне товариство "Херсонський завод карданних валів", Товариство з обмеженою відповідальністю "Промінек", як третіх осіб без самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 10.11.2016 змінено найменування позивача Публічного акціонерного товариства "Банк "Фінанси та Кредит" в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ "Банк "Фінанси та Кредит" Чернявської О.С. на Публічне акціонерне товариство "Банк "Фінанси та Кредит" в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ "Банк "Фінанси та Кредит" Валендюка Владислава Сергійовича, залучено до участі у справі № 910/15651/16 як третю особу 6, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - Товариство з обмеженою відповідальністю "Комсомольська когенераційна компанія"; залучено до участі у справі № 910/15651/16 як третю особу 7, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - Публічне акціонерне товариство "Херсонський завод карданних валів"; залучено до участі у справі № 910/15651/16 як третю особу 8, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - Товариство з обмеженою відповідальністю "Промінек", розгляд справи відкладено на 24.11.2016.

17.11.2016 через відділ діловодства суду від позивача надійшли документи по справі та заява про збільшення розміру позовних вимог. Так, у поданій заяві позивач зазначає, що у зв'язку із здійсненням правильного розрахунку позовних вимог виникла необхідність у поданні заяви про збільшення позовних вимог.

Відповідно до вказаної заяви позивач просить в рахунок погашення заборгованості за договором про відновлювальну кредитну лінію № 1344-10 від 19.11.2010, назву якого змінено додатковою угодою від 13.12.2010 на договір про мультивалютну кредитну лінію №1344м-10 від 19.11.2010 та додатковими угодами до нього, укладеного між АТ "Банк Фінанси та Кредит" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Торговій дім "Р ЕНД Р КОММОДІТІЗ" яка станом на 27 вересня 2016 року мультивалютно складає 1 056 688 324,54 грн., з яких: сума простроченої заборгованості по основному боргу (Євро) - 17 011 783,30 євро (еквівалентно курсу НБУ 1євро/1 грн. - 29,170291 грн.) - 496 238 669 гривень 29 копійок; сума простроченої заборгованості по основному боргу (грн.) - 147 977 697 гривень 17 копійок; сума простроченої заборгованості по відсоткам (євро) - 5707348,33 євро (еквівалентно курсу НБУ 1євро/1 грн. - 29,170291 грн.) - 166 485 011 гривень 77 копійок; сума простроченої заборгованості по відсоткам (долар США) - 7572,32 дол. США (еквівалентно курсу НБУ 1 дол. США/1 грн. - 25,901519 грн.) - 196 134 гривні 59 копійок; сума простроченої заборгованості по відсоткам (грн.) - 74895521,88 грн; сума простроченої заборгованості по щомісячній комісії - 4 000 000 гривень 00 копійок; пеня за прострочення заборгованості по основному боргу кредиту, відсоткам, щомісячній комісії - 166 895 289,84 грн., звернути стягнення на заставлене майно, згідно договору застави акцій №3687А/0215 від 27 лютого 2015 року, а саме: на прості іменні акції Емітенту ПАТ "Ужгородський турбогаз" у кількості 36873600 штук, номінальною вартістю 0,25 грн., загальною номінальною вартістю 9 218 400,00 грн., які належать товариству з обмеженою відповідальністю "Індастріал Констракшн" шляхом передачі у власність зазначеного майна Публічному акціонерному товариству "Банк "Фінанси та Кредит" за ціною 1179955 200,00 грн.

18.11.2016 через відділ діловодства суду від позивача надійшли документи по справі.

22.11.2016 від відповідача через канцелярію суду надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Представник позивача 22.11.2016 подав додаткові письмові пояснення по справі, у яких зазначив, що підставою для звернення банку з даним позовом до суду стала наявність простроченої заборгованості за кредитним договором.

23.11.2016 від позивача надійшли письмові пояснення щодо розрахунку заборгованості.

23.11.2016 через відділ діловодства суду від третьої особи 7 надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

У судовому засіданні 24.11.2016 представник позивача, підтримав раніше подану заяву про збільшення позовних вимог, просив суд прийняти її до розгляду та задовольнити позовні вимоги.

Представник відповідача у судовому засіданні 24.11.2016 підтримав раніше подане клопотання про призначення судової експертизи, про залишення позову без розгляду, а також подав заяву про сплив позовної давності, у якій просив застосувати строки позовної давності та відмовити у задоволенні позовних вимог.

Представники третіх осіб 3 та 5 надали пояснення по справі.

Представники третіх осіб 1, 2, 4, 6, 7, 8 в судове засідання 24.11.2016 не з'явились, про час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином.

Судом прийнято до розгляду заяву позивача про збільшення позовних вимог.

Суд, розглянувши клопотання відповідача про призначення у справі судової експертизи дійшов висновку, що останнє задоволенню не підлягає, з огляду на наступне.

Так, обґрунтовуючи клопотання відповідач зазначає, що при проведенні розрахунків позивачем не були враховані приписи законодавства щодо строків позовної давності, а тому розрахунок позовних вимог потребує перевірки. Враховуючи викладене, відповідач просив суд призначити у справі судову експертизу, поставити на вирішення експерта питання запропоновані відповідачем у клопотанні, яке було подане 09.11.2016.

Відповідно до ч. 1 ст. 41 Господарського процесуального кодексу України, для роз'яснення питань, що виникають при вирішенні господарського спору і потребують спеціальних знань, господарський суд призначає судову експертизу.

В пункті 2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 4 від 23.03.2012 "Про деякі питання практики призначення судової експертизи" роз'яснено, що судова експертиза призначається лише у разі дійсної потреби у спеціальних знаннях для встановлення фактичних даних, що входять до предмета доказування, тобто у разі, коли висновок експерта не можуть замінити інші засоби доказування. Якщо наявні у справі докази є взаємно суперечливими, їх оцінку в разі необхідності може бути здійснено господарським судом з призначенням відповідної судової експертизи.

Проте, з огляду на дійсні обставини справи та наявні в матеріалах справи докази, суд не вбачає дійсної потреби у спеціальних знаннях при вирішенні даного спору.

Більше того, з огляду на вимоги частини першої статті 4-7 і статті 43 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд має з'ясовувати обставини, пов'язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується. У разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то господарський суд з урахуванням конкретних обставин справи самостійно визначає суми пені та інших нарахувань у зв'язку з порушенням грошового зобов'язання, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов'язання, та зазначеного позивачем максимального розміру відповідних пені та інших нарахувань.

Наявні у матеріалах справи докази пояснення та розрахунки є достатніми для перевірки судом їх правильності та не потребують спеціальних математичних (економічних) знань.

В свою чергу, відповідачем не було надано суду контррозрахунку заборгованості, не надано доказів суперечливих наявним в матеріалах справи доказам та не наведено жодних обставин, які б свідчили про необхідність призначення судової експертизи.

З огляду на наведене, суд дійшов висновку про відсутність підстав для призначення експертизи у даній справі, у зв'язку із чим, суд відмовляє у задоволенні клопотання відповідача про призначення експертизи.

Щодо клопотання відповідача про залишення позову без розгляду, викладеного у письмових поясненнях від 03.11.2016, то суд зазначає, що оскільки, в підтвердження обставин, викладених у позові та заявлених вимог, позивачем було надано в матеріали справи належні та допустимі докази та розрахунки заборгованості, суд визнає необґрунтованими посилання відповідача на необхідність залишення позову без розгляду, у зв'язку із чим заявлене відповідачем клопотання суд залишає без задоволення.

Розглянувши клопотання третьої особи 7 про відкладення розгляду справи, суд його відхилив з огляду на наступне.

Стаття 22 Господарського процесуального кодексу України зобов'язує сторони добросовісно користуватись належними їм процесуальними правами.

Статтею 77 вказаного Кодексу України передбачено, що господарський суд відкладає в межах строків, встановлених статтею 69 цього Кодексу, розгляд справи, коли за якихось обставин спір не може бути вирішено в даному засіданні.

Відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представника, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Однак, за висновками суду, наявні в матеріалах справи документи достатні для її розгляду.

Враховуючи те, що наявні у матеріалах справи документи достатні для прийняття повного та обґрунтованого судового рішення, в судовому засіданні 24.11.2016 було оголошено вступну та резолютивну частини рішення, відповідно до ст. 85 ГПК України.

Розглянувши надані документи та матеріали, заслухавши пояснення представників учасників процесу, з'ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

19.11.2010 між Публічним акціонерним товариством "Банк "Фінанси та Кредит" (далі - банк) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Р ЕНД Р КОММОДІТІЗ" (далі - позичальник) укладено договір про відновлювальну кредитну лінію № 1344-10.

Додатковою угодою від 13.12.2010 сторони дійшли згоди змінити назву договору на Договір про мультивалютну кредитну лінію № 1344м-10 від 19.11.2010 (далі - Договір).

Відповідно до п. 1.1, 1.1.1 Договору, банк надає позичальнику грошові кошти у тимчасове користування на умовах забезпеченості, строковості, відплатності і цільового використання (далі - кредитні кошти). Надання кредитних коштів буде здійснюватися окремими частинами (траншами) на умовах, визначених даним Договором в межах поновлювальної мультивалютної кредитної лінії з лімітом максимальної заборгованості 225 000 000,00 грн., з урахування її зменшення згідно графіку зниження ліміту, з виплатою за користування кредитними коштами відсотків відповідно до підпункту «а» п. 3.1 даного договору, а за користування кредитними коштами з моменту, вказаного в підпункті «б» п. 3.1 даного Договору, виплатити проценти в підвищеному розмірі.

В подальшому сторони вносили зміни та доповнення до кредитного договору згідно із Додатковими угодами від 15.12.2010, 14.01.2011, 17.01.2011, 01.02.2011, 01.02.2011, 15.02.2011, 15.03.2011, 17.05.2011, 20.05.2011, 24.05.2011, 26.05.2011, 07.06.2011, 15.06.2011, 22.06.2011, 15.07.2011, 20.07.2011, 21.07.2011, 16.08.2011, 15.09.2011, 15.11.2011, 17.11.2011, 13.12.2011, 04.01.2012, 13.01.2012, 24.01.2012, 25.01.2012, 14.02.2012, 21.02.2012, 24.02.2012, 13.03.2012, 15.03.2012, 20.03.2012, 09.04.2012, 13.04.2012, 18.04.2012, 24.04.2012, 26.04.2012, 15.05.2012, 31.05.2012, 08.06.2012, 15.06.2012, 06.07.2012, 12.07.2012, 02.08.2012, 28.08.2012, 30.08.2012, 11.09.2012, 28.09.2012, 01.11.2012, 14.11.2012, 15.11.2012, 21.11.2012, 13.12.2012, 28.02.2013, 04.03.2013, 07.03.2013, 21.03.2013, 27.03.2013, 01.04.2013, 02.04.2013, 10.04.2013, 12.04.2013, 15.04.2013, 16.04.2013, 30.04.2013, 22.05.2013, 27.05.2013, 03.06.2013,12.06.2013, 19.06.2013, 04.07.2013, 08.07.2013,15.07.2013, 17.07.2013,12.08.2013, 19.08.2013, 30.08.2013, 09.09.2013, 01.10.2013, 09.10.2013, 31.10.2013, 04.11.2013, 14.11.2013, 15.11.2013, 19.11.2013, 12.02.2014, 14.02.2014, 25.02.2014, 13.03.2014, 18.03.2014, 08.04.2014, 10.04.2014, 15.04.2014, 10.06.2014, 24.09.2014, 26.09.2014, 29.09.2014, 01.10.2014, 08.10.2014, 10.10.2014, 13.10.2014, 20.11.2014, 12.01.2015, 14.04.2015, 13.05.2015, 29.05.2015, 17.06.2015, 09.07.2015, 30.07.2015, 01.09.2015.

Відповідно до п. 1.1.1 Договору в редакції додаткової угоди від 20.11.2014, Надання кредитних коштів буде здійснюватися окремими частинами (траншами) на умовах, визначених даним Договором в межах поновлювальної мультивалютної кредитної лінії з лімітом максимальної заборгованості 461000000,00 грн., згідно графіка зниження мультивлютної кредитної лінії, з виплатою за користування кредитними коштами відсотків згідно п. 3.1 даного Договору.

Згідно з п. 1.2 Договору в редакції додаткової угоди від 17.06.2015, для обліку кредитних коштів, що видаються в рахунок кредитної лінії, банк відкриває позичальнику позичкові рахунки:

- в національній валюті України - гривні: №№2063.8.00.36484.01, 2063.2.036484.003, 2063.0.036484.005, 2063.7.036484.008;

- в євро: №№2063.7.00.36484.02, 2063.3.036484.002, 2063.1.036484.004, 2063.8.036484.007, 2063.6.036484.009, 2063.6.036484.010;

- в доларах США: № 2063.6.00.36484.03, 2063.4.0.36484.001, 2063.9.036484.006.

Положеннями п. 2.5 Договору (в редакції додаткової угоди від 20.11.2014) встановлено, що позичальник зобов'язується повернути всі отримані кредитні кошти банку у валютах заборгованості по кожному траншу згідно з графіком зниження мультивалютної кредитної лінії, вказаного в п. 1.1.1 Договору з кінцевим строком погашення до 23.11.2015 включно, шляхом перерахування грошових коштів на відповідні позичкові рахунки. Погашення заборгованості по кожному траншу здійснюється в тій же валюті, в якій були надані кредитні кошти.

Позичальник сплачує банку комісійну винагороду: б) за управління і обслуговування кредитною лінією за травень 2015 - в розмірі 5 000 000,00 грн. Позичальник зобов'язується починаючи з вересня 2015 по жовтень 2015 щомісячно погашати банку комісійну винагороду в сумі не менше 1300000,00 грн., залишок неоплаченої комісійної винагороди погашається до 23.11.2015. Комісійна винагорода перераховується позичальником на рахунок банку № 2068.3.00.36484.01 (п. 2.6 Договору в редакції Додаткової угоди від 01.09.2015).

Сторони неодноразово змінювали відсоткову ставку за користування кредитними коштами.

Так, за домовленістю сторін, відповідно до підпункту а) п. 3.1 Договору в редакції додаткової угоди від 17.06.2015, позичальник сплачує банку відсотки за користування кредитними коштами в валюті кредиту, виходячи із наступних процентних вставок:

- з 01.06.2012 до строку повернення кредиту, вказаного в п. 2.5. Договору по рахунку 2063.8.00.36484.01 (рахунок обліку процентів 2068.2.00.36484.02) - 9,5 % річних;

- з 21.11.2012 строку повернення кредиту, вказаного в п. 2.5. Договору по рахунку № 2063.2.036484.003 (рахунок обліку процентів 2068.5.036484.005) - 10,25 % річних;

- з 12.02.2014 до строку повернення кредиту, вказаного в п. 2.5. Договору по рахунку 2063.0.036484.005 (рахунок обліку процентів 2068.1.036484.009) - 9,5% річних;

- з 08.04.2014 до строку повернення кредиту, вказаного в п. 2.5. Договору по рахунку 2063.7.036484.008 (рахунок обліку процентів 2068.6.036484.015) - 22% річних;

- з 01.06.2012 до строку повернення кредиту, вказаного в п. 2.5. Договору по рахунку 2063.4.036484.001 (рахунок обліку процентів 2068.9.036484.001) - 8 % річних;

- з 01.06.2012 до строку повернення кредиту, вказаного в п. 2.5. Договору по рахунку 2063.6.00.36484.03 (рахунок обліку процентів 2068.9.00.36484.05) - 8 % річних;

- з 12.02.2014 до строку повернення кредиту, вказаного в п. 2.5. Договору по рахунку 2063.9.036484.006 (рахунок обліку процентів 2068.0.036484.11) - 8 % річних;

- з 01.08.2012 до строку повернення кредиту, вказаного в п. 2.5. Договору по рахунку 2063.7.00.36484.02 (рахунок обліку процентів 2068.00.36484.03) - 7 % річних;

- з 01.12.2013 до строку повернення кредиту, вказаного в п. 2.5. Договору по рахунку 2063.3.036484.002 (рахунок обліку процентів 2068.7.036484.003) - 7 % річних;

- з 01.12.2013 до строку повернення кредиту, вказаного в п. 2.5. Договору по рахунку 2063.1.036484.004 (рахунок обліку процентів 2068.3.036484.007) - 11,55 % річних;

- з 25.02.2014 до строку повернення кредиту, вказаного в п. 2.5. Договору по рахунку 2063.8.036484.007 (рахунок обліку процентів 2068.8.036484.013) - 7 % річних;

- з 29.05.2015 до строку повернення кредиту, вказаного в п. 2.5. Договору по рахунку 2063.6.036484.009 (рахунок обліку процентів 2068.4.036484.017) - 8 % річних;

- з 17.06.2015 до строку повернення кредиту, вказаного в п. 2.5. Договору по рахунку 2063.6.036484.010 (рахунок обліку процентів 2068.2.036484.019) - 8 % річних.

Відповідно до п. 3.4 Договору (в редакції додаткової угоди від 09.07.2015), нарахування і сплата процентів за користування кредитними коштами здійснюється щоквартально. Позичальник сплачує проценти в строк з 1 по 10 число першого місяця кожного кварталу (січень, квітень, липень, жовтень). У вказаний строк сплачуються проценти, нараховані за користування кредитними коштами з першого по останній календарний день попереднього кварталу. Позичальник сплачує проценти за останній звітний період не пізніше строку повернення кредиту, вказаного в п. 2.5 Договору.

Проценти, нараховані за користування кредитними коштами, по 30.06.2015 включно, сплачуються в строк до 23.11.2015 включно.

Відповідно до підпункту б) п. 3.1 Договору в редакції додаткової угоди від 17.05.2011, банк нараховує, а замовник сплачує проценти за користування кредитними коштами окремо по кожному траншу, виходячи із наступних процентних ставок: 20,5% річних за період з дня, наступного за датою, вказаною в п. 2.5 Договору до дня фактичного погашення заборгованості.

Розрахунок процентів здійснюється за період користування кожним траншем окремо з моменту списання кредитних коштів з позичкового рахунку, відкритого позичальнику, до моменту повернення коштів на вказаний позичковий рахунок. Розрахунок процентів за день видачі здійснюється як за повний день, а за день погашення не здійснюється. Розрахунок процентів по заборгованості в гривні здійснюється по методу «факт/365» («факт/366» в високосному році), по заборгованості в інших валютах даного Договору - по методу «факт/360» (п. 3.3 Договору в редакції додаткової угоди від 13.12.2010).

Пунктом 4.1 Договору в редакції додаткової угоди від 13.12.2010 встановлено, що позичальник зобов'язується використовувати кредитні кошти, отримані по даному Договору, на поповнення обігових коштів.

Пунктом 7.1 Договору в редакції додаткової угоди від 13.12.2010 встановлено, що за прострочення повернення кредитних коштів та/або сплати процентів, та/або комісійної винагороди, позичальник сплачує банку пеню із розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України від простроченої суми за кожний день прострочення. Зазначена пеня сплачується у випадку порушення позичальником строків платежів, передбачених п.п. 2.1.6, 2.2, 2.5, 2.6, 3.4, 3.6, 4.5, 6.1, 8.3 даного Договору, а також будь-яких інших строків платежів, передбачених даним Договором. Сплата пені не звільняє позичальника від обов'язку сплатити відсотки за весь час фактичного користування кредитними коштами.

Відповідно до п. 8.6 Договору, даний Договір вступає в силу з моменту його підписання сторонами і діє до повного виконання сторонами взятих на себе зобов'язань.

З метою забезпечення виконання зобов'язань за Договором про мультивалютну кредитну лінію № 1344м-10 від 19.11.2010 між Публічним акціонерним товариством "Банк "Фінанси та Кредит" (далі - заставодержатель) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Індастріал Констракшн" (далі - заставодавець) укладено договір застави акцій № 3687А/0215 від 27.02.2015 (далі - Договір застави).

31.08.2015 між заставодавцем та заставодержателем укладено договір про внесення змін до договору застави акцій № 3687А/0215 від 27.02.2015.

Відповідно до п. 1 Договору застави, заставодавець передає в заставу заставодержателю наступні акції:

Емітент - ПАТ "Ужгородський турбогаз" (код ЄДРПОУ - 00153608);

Номінальна вартість однієї акції - 0,25 грн.;

Кількість акцій, що передається в заставу - 36 873 600 шт.;

Номінальна вартість - 9 218 400,00 грн.;

Депозитарна установа - ТОВ "КрАЗ-Капітал" (далі - предмет застави).

Предмет застави передається в заставу як забезпечення повернення кредиту, виданого, зокрема, Товариству з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Р ЕНД Р КОММОДІТІЗ" за договором про мультивалютну кредитну лінію № 1344м-10 від 19.11.2010 на суму 461000000,00 грн., строком до 23.11.2015, а також відсотків за користування кредитними ресурсами, згідно п. 3.1 основного зобов'язання та змінах до нього, а також сплати комісійної винагороди, неустойки за цим договором або за основним зобов'язанням, враховуючи відшкодування збитків, завданих про строчкою платежів за вищезазначеними договорами, відшкодування витрат по зверненню стягнення на предмет застави в повному обсязі, визначеного на момент фактичного задоволення вимог (п. 2 Договору застави).

Відповідно до п. 3 Договору застави, узгоджена сторонами ринкова вартість предмета застави становить ,00 грн.

Право власності заставодавця на предмет застави підтверджується випискою про стан рахунку в цінних паперах від 27.02.2015 (п. 5 Договору застави).

Згідно з п. 8 Договору застави, у разі неналежного виконання позичальником умов основного зобов'язання (несвоєчасне повернення суми кредиту, несвоєчасна сплата процентів, комісійної винагороди та інших зобов'язань) та/або порушення справи про банкрутство заставодавця, заставодержатель має право звернути стягнення на предмет застави або провести його відчуження, задовольнити свої вимоги в повному обсязі на момент фактичного задоволення, в тому числі відшкодувати збитки.

З матеріалів справи вбачається, що 15.11.2010 відповідач звернувся до позивача із заявкою юридичної особи на отримання кредиту у сумі 225000000,00 грн.

На виконання вимог кредитного договору на підставі вищевказаної заявки, а також враховуючи додаткові угоди до кредитного договору, позивач надав відповідачу кредитні кошти, що підтверджується меморіальним ордерами та банківськими виписками з рахунків позичальника, які долучені до матеріалів справи.

Однак, в порушення умов Договору позичальник своїх зобов'язань з повернення кредитних коштів, сплати процентів та комісії належним чином не виконав, у зв'язку з чим 14.07.2016 позивач звернувся до відповідача та позичальника з повідомленням про усунення порушень від 12.07.2016 вих. № 3-242100/8605, у якій вимагав протягом 30 днів сплати наявну заборгованість, та повідомив, що у разі невиконання зазначеної вимоги позивач має право звернути стягнення на предмет застави.

Позивач, звертаючись до суду з даним позовом, зазначає, що відповідачем та позичальником не були виконані зобов'язання щодо погашення заборгованості за Кредитним договором.

За розрахунком позивача станом на 27.09.2016 заборгованість позичальника - Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Р ЕНД Р КОММОДІТІЗ" за договором про мультивалютну кредитну лінію № 1344м-10 від 19.11.2010 складає: 1056 688324,54 грн., з яких: сума простроченої заборгованості по основному боргу (Євро) - 17 011 783,30 євро, що еквівалентно 496 238 669,29 грн; сума простроченої заборгованості по основному боргу (грн.) - 147 977 697,17 грн.; сума простроченої заборгованості по відсоткам (євро) - 5707348,33 євро, що еквівалентно 166485011,77 грн.; сума простроченої заборгованості по відсоткам (долар США) - 7572,32 дол. США, що еквівалентно 196 134,59 грн.; сума простроченої заборгованості по відсоткам (грн.) - 74895 521,88 грн.; сума простроченої заборгованості по щомісячній комісії - 4 000000,00 грн.; пеня за прострочення заборгованості по основному боргу кредиту, відсоткам, щомісячній комісії - 166 895 289,84 грн.

Враховуючи наявну заборгованість, позивач просить звернути стягнення та предмет застави відповідно до договору застави акцій шляхом визнання права власності на предмет застави.

Оцінюючи подані докази та наведені обґрунтування за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно зі ст. 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки; підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частиною першою статті 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно зі ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

В силу положень ст. 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ст. 1048 Цивільного кодексу України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок (ч. 3 ст. 1049 ЦК України).

Згідно ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів належних йому.

З матеріалів справи вбачається, що позивач взяті на себе зобов'язання виконав належним чином, надавши позичальнику - Товариству з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Р ЕНД Р КОММОДІТІЗ" кредитні кошти відповідно до умов договору про мультивалютну кредитну лінію № 1344м-10 від 19.11.2010, що підтверджується доказами, наявними в матеріалах справи, зокрема, меморіальними ордерами та виписками з рахунків позичальника.

Відповідно до ст. 193 ГК України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання -відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Не допускається одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов'язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Відповідно до статей 525, 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться, одностороння відмова від виконання зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Нормами статті 629 Цивільного кодексу України встановлено, що договір є обов'язковим до виконання сторонами.

Згідно частини 1 статті 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

З наявних в матеріалах справи документів (банківських виписок по рахунках третьої особи 1; розрахунку заборгованості від 10.10.2016) підтверджується факт наявності заборгованості третьої особи по кредиту, по відсотках за кредитним договором та по сплаті комісійної винагороди.

Так, з матеріалів справи вбачається, що прострочена заборгованість третьої особи 1 перед позивачем зі сплати кредиту становить:

- 17 011 783,30 євро: по рахунку № 2063.6.036484.009 - 3205431,00 Євро, по рахунку № 2063.7.00.36484.02 - 5140086,43 Євро, по рахунку № 2063.8.036484.007 - 1220768,16 Євро, по рахунку № 2063.1.036484.004 - 3745497,71 євро, по рахунку 2063.3.036484.002 - 3700000,00 євро;

- 147 977697,17 грн.: по рахунку № 2063.0.036484.005 - 2 120 602,18 грн., по рахунку № 2063.2.036484.003 - 109 000 000,00 грн., по рахунку № 2063.7.036484.008 - 15119747,43 грн., по рахунку № 2063.8.00.36484.01 - 21737347,56 грн.;

Заборгованість за простроченими процентами становить: 5 707 348,33 євро, 7 572,32 дол. США та 74 895 521,88 грн.

Заборгованість зі сплати комісії становить 4 000 000,00 грн.

Відповідачем та третьою особою 1 не було надано суду жодних допустимих та належних доказів в підтвердження відсутності заборгованості у зазначених розмірах.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

У разі порушення зобов'язань настають правові наслідки, встановлені договором або законом (ч.1 ст. 611 ЦК України).

Відповідно до ст. 230 Господарського кодексу України, штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання. Суб'єктами права застосування штрафних санкцій є учасники відносин у сфері господарювання, зазначені у статті 2 цього Кодексу.

За приписами ч.1 ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ч. 3 ст. 549 Цивільного кодексу України).

Згідно із ч. 6 ст. 231 Господарського кодексу України, штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Частиною 6 статті 232 ГК України передбачено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Згідно статті 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань", платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Стаття 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" передбачає, що розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Відповідальність у вигляді пені за порушення строків повернення кредиту, сплати нарахованих процентів та комісії встановлена сторонами у п. 7.1 Договору.

З огляду на умови кредитного договору та враховуючи порушення позичальником зобов'язань за кредитним договором, зокрема, щодо повернення кредиту, сплати процентів за користування кредитом, сплати комісії, позивачем було нараховано пеню за період з 24.11.2015 по 24.05.2016, загальний розмір якої становить 166 895 289,84 грн., з яких 133 240 088,33 грн. пені за прострочення сплати кредиту, 32 796 347,22 пені за прострочення сплати відсотків, 858 861,29 грн. пені за прострочення сплати комісії.

Здійснивши перевірку розрахунку пені за порушення за кредитним договором, судом встановлено, що останній є арифметично вірним.

При цьому, при розрахунку пені позивачем дотримано вимоги чинного законодавства щодо нарахування пені за прострочення виконання зобов'язань в іноземній валюті та нараховано пеню на грошову одиницю - гривню.

З метою захисту законних прав та інтересів фізичних та юридичних осіб при укладанні різноманітних правочинів та договорів законодавство передбачає ряд способів, які сприяють виконанню зобов'язань - способи або види забезпечення виконання зобов'язань.

Нормами статті 546 Цивільного кодексу України, визначено, що виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про заставу" від 02.10.1992 №2654-XII, застава - це спосіб забезпечення зобов'язань, якщо інше не встановлено законом.

Частинами 1 та 4 ст. 3 Закону України "Про заставу" визначено, що заставою може бути забезпечена будь-яка дійсна існуюча або майбутня вимога, що не суперечить законодавству України, зокрема така, що випливає з договору позики, кредиту, купівлі-продажу, оренди, перевезення вантажу тощо.

Статтею 572 ЦК України передбачено, що в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави).

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 589 ЦК України у разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою, заставодержатель, набуває право звернення стягнення на предмет застави. За рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов'язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у зв'язку із пред'явленням вимоги, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 590 ЦК України звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно положень ч.ч. 1, 4 ст. 20 Закону України «Про заставу» визначено, що заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, якщо в момент настання терміну виконання зобов'язання, забезпеченого заставою, воно не буде виконано, якщо інше не передбачено законом чи договором; якщо предмет одного договору застави складають дві або більше речей (два чи більше прав), стягнення може бути звернено на всі ці речі (права) або на будь-яку з речей (на будь-яке з прав) за вибором заставодержателя.

Згідно з п. 8 Договору застави, у разі неналежного виконання позичальником умов основного зобов'язання (несвоєчасне повернення суми кредиту, несвоєчасна сплата процентів, комісійної винагороди та інших зобов'язань) та/або порушення справи про банкрутство заставодавця, заставодержатель має право звернути стягнення на предмет застави або провести його відчуження, задовольнити свої вимоги в повному обсязі на момент фактичного задоволення, в тому числі відшкодувати збитки.

Відповідно до п. 9 Договору застави, заставодержатель має право на свій розсуд використовувати для звернення стягнення на предмет застави будь-який порядок і будь-які права і процедури, дозволені чинним законодавством України.

Звернення стягнення на заставлене майно здійснюється на розсуд заставодержателя: або за рішенням суду, або за виконавчим написом нотаріуса, або заставодержателем самостійно позасудовим способом відповідно до чинного законодавства України та цього договору.

Позасудовий спосіб звернення стягнення здійснюється заставодержателем шляхом отримання предмету застави у власність, шляхом продажу предмету застави заставодержателем відповідно до договору купівлі-продажу та інше.

Прийняття/набуття заставодержателем предмету застави у власність в рахунок виконання основного зобов'язання здійснюється в порядку, визначеному законодавством України.

Згідно ст. 24 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження може здійснюватися в т. ч. на підставі рішення суду. Використання позасудових способів звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження не позбавляє права боржника, обтяжувача або третіх осіб звернутися до суду. Обтяжувач, який ініціює звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження, зобов'язаний до початку процедури звернення стягнення зареєструвати в Державному реєстрі відомості про звернення стягнення на предмет обтяження.

На виконання зазначених вимог позивач надав докази реєстрації в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна відомостей про звернення стягнення на предмети забезпечувального обтяження (витяг з Державного реєстру обтяжень рухомого майна № 5092484).

Відповідно до ч. 1 ст. 27 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», якщо інше не встановлено цим Законом, обтяжувач, який має намір звернути стягнення на предмет забезпечувального обтяження в позасудовому порядку, зобов'язаний надіслати боржнику та іншим обтяжувачам, на користь яких встановлено зареєстроване обтяження, письмове повідомлення про порушення забезпеченого обтяженням зобов'язання.

Повідомлення повинно містити таку інформацію:

1) зміст порушення, вчиненого боржником;

2) загальний розмір не виконаної боржником забезпеченої обтяженням вимоги;

3) опис предмета забезпечувального обтяження;

4) посилання на право іншого обтяжувача, на користь якого

встановлено зареєстроване обтяження, виконати порушене зобов'язання боржника до моменту реалізації предмета обтяження або до переходу права власності на нього обтяжувачу;

5) визначення позасудового способу звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження, який має намір застосувати обтяжувач;

6) вимогу до боржника виконати порушене зобов'язання або передати предмет забезпечувального обтяження у володіння обтяжувачу протягом 30 днів з моменту реєстрації в Державному реєстрі відомостей про звернення стягнення на предмет

забезпечувального обтяження.

Судом встановлено, що позивачем належним чином виконано вимоги ст. 27 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» та направлено відповідачу, третій особі 1 та третій особі 2 повідомлення про усунення порушення від 12.07.2016 вих. № 3-242100/8605.

З урахуванням зазначеного, суд дійшов висновку, що у зв'язку з неналежним виконанням третьою особою 1 умов договору про мультивалютну кредитну лінію № 1344м-10 від 19.11.2010 та надіслання на адресу боржника та заставодавця вимоги про погашення заборгованості, у позивача виникло право задовольнити за рахунок переданого в заставу майна відповідача свої вимоги у повному обсязі шляхом звернення стягнення на предмет застави.

Пунктом 4 ч. 2 ст. 25 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрації обтяжень» установлено, що у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження в рішенні суду зазначаються спосіб реалізації предмета забезпечувального обтяження шляхом проведення публічних торгів або із застосуванням однієї з процедур, передбачених статтею 26 цього Закону.

Відповідно до положень ст. 26 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», обтяжувач має право на власний розсуд обрати один із таких позасудових способів звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження, як, зокрема, передача рухомого майна, що є предметом забезпечувального обтяження, у власність обтяжувача в рахунок виконання забезпеченого обтяженням зобов'язання в порядку, встановленому цим Законом.

Отже, у разі задоволення позову про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження суд може обрати один із способів звернення стягнення, обраний обтяжувачем на власний розсуд.

Таким чином, оскільки Договором застави акцій № 3687А/0215 від 27.02.2015 передбачено такий спосіб звернення стягнення на предмет застави, як прийняття/набуття заставодержателем предмету застави у власність, то вимога позивача про звернення стягнення на предмет застави саме шляхом визнання права власності є правомірною та обґрунтованою.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного суду України від 26.12.2011 у справі № 3-139гс11, від 14.09.2016 у справі № 6-1219цс16.

Крім того, відповідно до п. 4.4.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 24.11.2014 № 1 «Про деякі питання практики вирішення спорів, що виникають з кредитних договорів», у разі встановлення в договорі такого способу звернення стягнення як набуття права власності на предмет іпотеки, іпотеко держатель на підставі ч. 2 ст. 16 ЦК України має право звернутися до суду з відповідним позовом.

Таким чином, звернення позивача з даним позовом до суду про звернення стягнення на предмет застави шляхом визнання права власності є правомірним та відповідає способам захисту, визначеним законодавством України.

Частиною 2 ст. 25 Закону України "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень" у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження в рішенні суду зазначаються:

1) загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті обтяжувачу з вартості предмета забезпечувального обтяження;

2) опис рухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги обтяжувача;

3) заходи щодо забезпечення збереження предмета забезпечувального обтяження або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні;

4) спосіб реалізації предмета забезпечувального обтяження шляхом проведення публічних торгів або із застосуванням однієї з процедур, передбачених статтею 26 цього Закону;

5) пріоритет та розмір вимог інших обтяжувачів, на користь яких встановлено зареєстроване обтяження, які підлягають задоволенню з вартості предмета забезпечувального обтяження;

6) початкова ціна предмета забезпечувального обтяження для його подальшої реалізації на публічних торгах у порядку виконавчого провадження.

Однак, оскільки п. 6 зазначеної вище статті встановлює обов'язок для зазначення початкової ціни предмета забезпечувального обтяження для його подальшої реалізації на публічних торгах у порядку виконавчого провадження, а позивач просить звернути стягнення шляхом визнання права власності, то початкова ціна предмета застави судом не зазначається.

Відповідно до ч. 1 статті 32 Господарського процесуального кодексу України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Частина 1 статті 33 Господарського процесуального кодексу України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно з ч. 2 ст. 34 Господарського процесуального кодексу України, обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Враховуючи вищевикладене, з огляду на передбачене договорами застави акцій та чинним законодавством право заставодержателя на задоволення своїх кредиторських вимог шляхом звернення стягнення на предмет застави, внаслідок порушення позичальником зобов'язань за кредитним договором та оскільки, матеріалами справи підтверджено, а відповідачами, в порядку статей 33, 34 ГПК України не спростовано факт наявності заборгованості позичальника за договором про мультивалютну кредитну лінію № 1344м-10 від 19.11.2010, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про звернення стягнення на предмет застави згідно з договором застави акцій № 3687А/0215 від 27.02.2015 є обґрунтованими, у зв'язку із чим, підлягають задоволенню.

Щодо тверджень відповідача, викладених у відзивах на позовну заяву та щодо заяви про застосування строків позовної давності, то суд зазначає наступне.

Так, як на підставу для відмови у задоволенні позовних вимог відповідач посилається на те, що меморіальні ордери не містять підписів відповідальних осіб, а тому не є належними доказати надання кредитних коштів.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» меморіальний ордер - розрахунковий документ, який складається за ініціативою банку для оформлення операцій щодо списання коштів з рахунка платника і внутрішньобанківських операцій відповідно до цього Закону та нормативно-правових актів Національного банку України.

Відповідно до п.4.10 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженої Постановою Національного банку України від 18.06.2003 року № 254 (далі за текстом - Положення) первинні документи складаються на бланках форм, затверджених відповідно до законодавства України. Документування операцій може здійснюватися з використанням бланків, виготовлених банками самостійно, які повинні містити обов'язкові реквізити чи реквізити форм, затверджених відповідно до законодавства України. Первинні документи складаються на паперових носіях або в електронній формі та мають містити такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства (банку), що склало документ; зміст та обсяг операції (короткий зміст операції та підстава для її здійснення), одиницю її виміру; посади осіб, відповідальних за здійснення операції і правильність її оформлення; особистий підпис (електронний цифровий підпис) та інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні операції.

Надані позивачем меморіальні ордери (том 3, с. 2-207) відповідають вимогам щодо їх оформлення та містять печатку банку та підпис особи банку.

Крім того, суд зазначає, що відповідно до п. п. 1.10, 4.1 - 4.3 Положення, операційна діяльність банку - це сукупність технологічних процесів, пов'язаних з документуванням інформації за операціями банку (далі - операції), проведенням їх реєстрації у відповідних регістрах, перевірянням, вивірянням та здійсненням контролю за операційними ризиками.

Операції, які здійснюють банки, мають бути належним чином задокументовані. Підставою для відображення операцій за балансовими та/або позабалансовими рахунками бухгалтерського обліку є первинні документи, які мають бути складені під час здійснення операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення в паперовій та/або в електронній формі. Первинний документ - документ, який містить відомості про операцію та підтверджує її здійснення.

Відповідно до п. п. 5.1 - 5.5 Положення інформація, що міститься в первинних документах, систематизується в регістрах синтетичного та аналітичного обліку, які ведуться на паперових носіях або в електронній формі.

Банки обов'язково мають складати на паперових та/або електронних носіях такі регістри: особові рахунки та виписки з них; аналітичні рахунки з обліку внутрішньобанківських операцій; книги реєстрації відкритих рахунків; оборотно-сальдовий баланс; інші регістри відповідно до вимог нормативно-правових актів Національного банку.

Так, зокрема, особові рахунки є регістрами аналітичного обліку, що вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня; їх форма затверджується банком самостійно залежно від можливостей програмного забезпечення. Особові рахунки та виписки з них мають містити такі обов'язкові реквізити: номер особового рахунку; дату здійснення останньої (попередньої) операції; дату здійснення поточної операції; код банку, у якому відкрито рахунок; код валюти; суму вхідного залишку за рахунком; код банку-кореспондента; номер рахунку кореспондента; номер документа; суму операції (відповідно за дебетом або кредитом); суму оборотів за дебетом та кредитом рахунку; суму вихідного залишку.

Згідно з п. п. 5.6, 5.8 Положення виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Інформація про стан особових рахунків клієнтів може надаватись їх власникам, уповноваженим власниками рахунків особам та державним органам, які мають право на отримання такої інформації згідно із законодавством України.

Таким чином, належним доказом надання третій особі у користування кредитних коштів у розмірі за договором про мультивалютну кредитну лінію № 1344м-10 від 19.11.2010 є, також надані позивачем банківські виписки по рахункам позивача.

При цьому, відповідачем не надано жодних доказів на спростування отримання третьою особою кредитних коштів або доказів на підтвердження сплати заборгованості у зазначеному позивачем розмірі.

Щодо заяви відповідача про застосування строків позовної давності, то суд зазначає наступне.

Так, обґрунтовуючи заяву про застосування строків позовної давності, відповідач зазначає, що оскільки умовами кредитного договору нарахування та сплата відсотків за користування кредитними коштами проводиться щомісячно, то початок перебігу позовної давності для стягнення цих платежів необхідно обчислювати з моменту (дня) невиконання позичальником кожного з цих зобов'язань.

Враховуючи викладене, відповідач просить застосувати позовну даність до позовної заяви та відмовити у задоволенні позову.

Відповідно до статті 256 Цивільного кодексу України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. (ст. 257 Цивільного кодексу України).

Відповідно до абз. 1 ч. 5 ст. 261 Цивільного кодексу України, за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Згідно ч.ч. 3, 4 ст. 267 Цивільного кодексу України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

За змістом частини першої статті 261 Цивільного кодексу України, позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Отже, перш ніж застосовувати позовну давність, господарський суд повинен з'ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли такі права чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв'язку зі спливом позовної давності - за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення. (п. 2.2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів" №10 від 29.05.2013 року)

Таким чином, при застосуванні позовної давності та наслідків її спливу (ст.267 Цивільного кодексу України) необхідно досліджувати та встановлювати насамперед обставини про те, чи порушено право особи, про захист якого вона просить, і лише після цього - у випадку встановленого порушення, і наявності заяви сторони про застосування позовної давності - застосовувати позовну давність та наслідки її спливу.

Правила переривання перебігу позовної давності (стаття 264 ЦК України) застосовуються господарським судом незалежно від наявності чи відсутності відповідного клопотання сторін у справі, якщо в останній є докази, що підтверджують факт такого переривання.

До дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов'язку, може, з урахуванням конкретних обставин справи, належати, зокрема, часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій. При цьому якщо виконання зобов'язання передбачалося частинами або у вигляді періодичних платежів і боржник вчинив дії, що свідчать про визнання лише певної частини (чи періодичного платежу), то такі дії не можуть бути підставою для переривання перебігу позовної давності стосовно інших (невизнаних) частин платежу.

Суд зазначає, що строк позовної давності щодо стягнення процентів за кредитним договором не є пропущеним.

По-перше, твердження відповідача про щомісячне нарахування процентів є хибним, оскільки відповідно до п. 3.4 Договору (в редакції додаткової угоди від 09.07.2015), нарахування і сплата процентів за користування кредитними коштами здійснюється щоквартально.

По-друге, уклавши додаткову угоду від 09.07.2015 сторони змінили строк виконання зобов'язання зі сплати усіх процентів, нарахованих по 30.06.2015 включно, та встановили, що вони повинні бути сплачені до 23.11.2015.

Таким чином, до усіх процентів, нарахованих по 30.06.2015 строк позовної давності становить 3 роки з 24.11.2015, а тому не є пропущеним. Відповідно не є і пропущеним строк позовної давності до процентів, нарахованих після 30.06.2016.

Крім того, позивач просить застосувати строки позовної давності до позовної заяви, однак строки позовної давності застосовуються не до позовної заяви, а до позовних вимог. Обґрунтування спливу позовної даності до інших вимог, крім процентів, відповідачем не наведено та не заявлено.

При цьому, суд зазначає, що до жодної з вимог, заявлених позивачем, строки позовної давності не пропущені.

Враховуючи вищевикладене, суд задовольняє позовні вимоги Публічного акціонерного товариства "Банк "Фінанси та Кредит" в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ "Банк "Фінанси та Кредит" Валендюка Владислава Сергійовича про звернення стягнення на предмет застави шляхом визнання права власності.

Витрати зі сплати судового збору покладаються на відповідача відповідно ст. 49 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись ст. ст. 4, 32-34, 43, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

У рахунок погашення заборгованості Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Р ЕНД Р КОММОДІТІЗ" (01042, М. Київ, вул. Патріса Лумумби, буд. 4/6, код 37317869) перед Публічним акціонерним товариством "Банк "Фінанси та Кредит" (04050, м. Київ, вул. Січових Стрільців (Артема), буд. 60; код 09807856) за Договором про відновлювальну кредитну лінію № 1344-10 від 19.11.2010 року, назву якого змінено Додатковою угодою від 13.12.2010 року на Договір про мультивалютну кредитну лінію №1344м-10 від 19.11.2010 року та Додатковими угодами до нього, у розмірі ,54 грн. (один мільярд п'ятдесят шість мільйонів шістсот вісімдесят вісім тисяч триста двадцять чотири гривні 54 копійки), а саме:

сума простроченої заборгованості по основному боргу (Євро) - 17 011 783,30 євро, що еквівалентно 496 238 669,29 грн.;

сума простроченої заборгованості по основному боргу (грн.) -147 977 697,17 грн.;

сума простроченої заборгованості по відсоткам (Євро) - 5707348,33 євро, що еквівалентно 166 485011,77 грн.;

сума простроченої заборгованості по відсоткам (долар США) - 7 572,32 дол. США, що еквівалентно 196134,59 грн.;

сума простроченої заборгованості по відсоткам (грн.) - 74 895 521,88 грн.;

сума простроченої заборгованості по комісії - 4 000 000,00 грн.;

пеня - 166 895 289,84 грн.

звернути стягнення на заставлене майно, згідно Договору застави акцій №3687А/0215 від 27.02.2015, а саме: прості іменні акції емітента Публічне акціонерне товариство "Ужгородський турбогаз" (88000, Закарпатська обл., м. Ужгород, вул. Болгарська, буд. 3, код 00153608) у кількості 36 873 600 тридцять шість мільйонів вісімсот сімдесят три тисячі шістсот) штук, номінальною вартістю 0,25 грн., загальною номінальною вартістю 9218400,00 грн., які належать Товариству з обмеженою відповідальністю "Індастріал Констракшн" (04128, м. Київ, вул. Академіка Туполєва, 17, код 32424449) шляхом визнання права власності на вказане майно за Публічним акціонерним товариством "Банк "Фінанси та Кредит" (04050, м. Київ, вул. Січових Стрільців (Артема), 60; код 09807856).

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Індастріал Констракшн" 04128, м. Київ, вул. Академіка Туполєва, 17, код 32424449) на користь Публічного акціонерного товариства "Банк "Фінанси та Кредит" (04050, м. Київ, вул. Січових Стрільців (Артема), буд. 60; код 09807856) 206 700,00 грн. витрат зі сплати судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повний текст рішення складено та підписано 29.11.2016.

Суддя С.О. Турчин