номер провадження справи 12/109/16
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.11.2016 Справа № 908/2830/16

Господарський суд Запорізької області у складі судді Смірнова О.Г.,

За участю секретаря судового засідання Бамбизова М.Л.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні господарського суду справу № 908/2830/16

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю Атрім-Пак, м. Харків

до відповідача: Публічного акціонерного товариства Мелітопольський мясокомбінат, м. Мелітополь

про стягнення 40908,25 грн.

за участю представників:

від позивача не зявився

від відповідача не зявився

СУТЬ СПОРУ: Товариство з обмеженою відповідальністю Атрім-Пак звернулося до Господарського суду Запорізької області із позовною заявою до Публічного акціонерного товариства Мелітопольський мясокомбінат про стягнення боргу з урахування встановленого індексу інфляції за весь час прострочення у сумі 38468,50грн., з яких 37900,00грн. основного боргу, пені в сумі 2220,03грн., три процента річних в сумі 219,72грн. за договором поставки №00013 від 22.07.2016 року.

03.11.2016 року через канцелярію суду від відповідача надійшло клопотання в порядку ст. 121 ГПК України про розстрочку виконання рішення суду у справі №908/2830/16 про стягнення з нього коштів в сумі 42286,25грн. строком на два місяці із щомісячною оплатою у розмірі 21143,12грн. починаючи з грудня місяця 2016 року та до повного виконання рішення суду.

В судовому засіданні 10.11.2016 року представник позивача попросив суд додатково стягнути з відповідача витрати за послуги адвоката у розмірі 3500,00 грн. та заперечив проти надання розстрочки виконання рішення суду.

21.11.2016 року на електронну адресу суду від позивача надійшли наступні документи:

- додаткові пояснення до усних заперечень викладених у судовому засіданні від 10.11.2016 року на клопотання відповідача про розстрочку виконання рішення;

- заява про уточнення (збільшення) позовних вимог, в яких позивач просить стягнути з Публічного акціонерного товариства Мелітопольський мясокомбінат борг з урахування встановленого індексу інфляції за весь час прострочення у сумі 39541,07грн., з яких 37900,00грн. основного боргу, пеню в сумі 2173,40грн., три процента річних в сумі 215,19грн. за договором поставки №00013 від 22.07.2016 року, витрати зі сплати судового збору в сумі 1378,00грн. та послуг адвоката в сумі 3500,00грн.;

- клопотання про розгляд справи за відсутності представника Товариства з обмеженою відповідальністю Атрім-Пак.

Умовами п. 1.5.6. Інструкції з діловодства в господарських судах України, затвердженої наказом Держаної судової адміністрації України від 20.02.2013 року №28, визначено, що надсилання офіційного листа електронною поштою здійснюється за умови реєстрації документа та запису вихідного реєстраційного номера і дати документа у файл, що відповідає конкретному документу. Електронний лист є офіційним, якщо містить вкладення з текстом офіційного документа у вигляді файлу, скріпленого електронним цифровим підписом. Для офіційного електронного листа обов'язково заповнюється поле «Тема» таким чином: "дата реєстрації листа у форматі "ДДММРРРР", реєстраційний номер листа, короткий зміст (за потреби)". Наприклад: 23102012 №10-6521/2012 відповідь на лист ДСА України від 15102012 №19-1550/2012. Для офіційного електронного листа інформація про приєднані файли вказується в тексті такого листа.

Однак, документи, які надійшли на електронну адресу суду 21.11.2016 року від позивача не містять електронного цифрового підпису про що господарським судом складені відповідні акти від 21.11.2016 року.

Відповідно до п. 1.5.17 Інструкції з діловодства в господарських судах України документи, отримані електронною поштою без електронного цифрового підпису або каналами факсимільного зв'язку, не належать до офіційних. У разі надсилання електронних документів без електронного цифрового підпису та факсограм необхідно надсилати також оригінал документа в паперовій формі.

Таким чином, з урахуванням положень Інструкції з діловодства в господарських судах України суд позбавлений можливості прийняти вказані вище документи позивача в якості офіційного документу.

22.11.2016 року через канцелярію суду від відповідача надійшло клопотання, про розгляд справи без участі його представника, в якому також просить суд відмовити позивачу в частині стягнення 3500,00грн. витрат за послуги адвоката, оскільки дана вимога є не обґрунтованою.

Представники сторін в судове засідання 22.11.2016 року не зявилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Неприбуття у судове засідання представників сторін, які були належним чином повідомлені про час та місце проведення судового засідання, не перешкоджає розгляду спору по суті згідно вимог ст. 75 ГПК України, тому суд дійшов висновку, що справу може бути розглянуто за наявними в ній матеріалами.

Зясувавши фактичні обставини справи, докази на їх підтвердження, виходячи з фактів, встановлених у процесі розгляду справи та правову норму, яка підлягає застосуванню, приймаючи до уваги доводи позивача, позицію відповідача, суд встановив:

Позов мотивовано тим, що 22.07.2016 року між Товариством з обмеженою відповідальністю Атрім-Пак, далі Постачальник, та Публічним акціонерним товариством Мелітопольський мясокомбінат, далі Покупець, був укладений договір поставки №00013, далі Договір.

Відповідно до п. 1.1. Договору Постачальник поставляє, а Покупець приймає та оплачує вакуумні та термоусадочні пакети, далі ОСОБА_1.

Згідно з пунктами 2.1., 2.2. та 2.4. Договору найменування, кількість товару, одиниця виміру та вартість товару, який Постачальник поставляє Покупцеві, зазначається у видаткових накладних до кожної партії товару, які є невідємною частиною даного договору. Якість товару повинна відповідати вимогам законодавства України, які підтверджуються відповідними документами. Приймання товару по кількості та якості здійснюється у відповідності із Інструкціями про порядок приймання товару за кількістю від 15.06.1965 року №П-6 та якістю від 25.04.1966 року №П-7, а також з урахуванням вимог діючого законодавства.

Підпунктом 3.3. Договору розділу 3 «Умови поставки» передбачено обовязок Постачальника надати Покупцеві наступні документи: видаткова накладна, податкова накладна у електронному вигляді зареєстрована у встановленому законом порядку; гігієнічний висновок; товарна накладна; товарно-транспортна накладна; у випадку повернення товару корегувальну накладку.

Умовами пунктів 4.1. - 4.3., 4.5 Договору сторони узгодили, що ціна на товар узгоджується Покупцем та Постачальником та зазначається у накладній на товар. Вартість кожної окремої партії визначається у рахунку, який Постачальник виставляє до оплати Покупцеві або у видатковій накладній на товар. Підставою для оплати Покупцем товару, є рахунок-фактура Постачальника, який оформлюється при кожному відвантаженні товару. Оплата виконується на протязі 14 календарних днів після поставки товару. Покупець має право затримати розрахунки з Постачальником:

- у разі ненадання/надання неналежно оформленої супровідної документації, передбаченої п. 3.3. даного договору до моменту надання у повному обємі належним чином оформленої супровідної документації;

- у випадку поставки товару, що не відповідає вимогам діючих державних стандартів, технічним умовам, а також санітарним, ветеринарним, гігієнічним та іншим нормам, встановлених діючим законодавством України.

Умовами пунктів 5.1. та 5.2. Договору передбачено, що товар приймається Покупцем за кількістю та якістю відповідно накладних та документів п.2.2., у відповідності із Інструкціями про порядок приймання товару за кількістю від 15.06.1965 року №П-6 та якістю від 25.04.1966 року №П-7, а також з урахуванням вимог діючого законодавства. Перехід права власності на товар відбувається в момент підписання Покупцем або його уповноваженим представником відповідних накладних на товар.

У п. 8.1. Договору зазначено, що він вступає в силу з моменту його підписання і дії до 31.12.2016 року, а в частині взаєморозрахунків до повного їх виконання.

Докази розірвання вказаного договору, визнання його недійсним тощо в матеріалах справи відсутні, отже його умови є чинними на момент розгляду справи судом.

Позивач в позові вказує, що відповідачем в порушення умов договору не виконані в повному обсязі зобовязання з оплати поставленого на його адресу товару у встановлений договором строк, внаслідок чого у останнього виникла заборгованість в сумі 37900,00 грн.

Так, на виконання умов Договору, позивач поставив відповідачу ОСОБА_1, що підтверджується підписаною сторонами у справі видатковою накладною №РН-0000283 від 29.07.2016 року на суму 39900,00грн., засвідчена копія якої містяться в матеріалах справи (а.с. 17).

Згідно з експрес-накладною №5472 від 29.07.2016 року та роздруківкою з офіційного сайту ТОВ «Нова пошта» (novaposhta.ua) товар був отриманий Публічним акціонерним товариством Мелітопольський мясокомбінат 30.07.2016 року о 10 годині 35 хвилин (а.с. 126-127).

На оплату поставленого товару позивачем був виписаний рахунок-фактуру № СФ-0000278 від 28.07.2016 року (а.с. 121).

Докази у справі свідчать, що відповідач здійснив часткову оплату боргу за поставлений ОСОБА_1 на загальну суму 2000,00 грн., що підтверджується платіжними дорученнями №ПП-251149 від 11.10.2016 року на суму 1000,00грн. та №ПП-251177 від 12.10.2016 року на суму 1000,00грн. (а.с. 100-101, 133-134).

ОСОБА_2, на час звернення позивача із позовом до суду у відповідача утворився борг в розмірі 37900,00 грн., який позивач і просить стягнути.

Оскільки відбулося несвоєчасне виконання грошового зобовязання, позивач намагається стягнути з відповідача пеню за загальний період з 12.08.2016 року по 18.10.2016 року в сумі 2220,03 грн. на підставі п. 6.3. Договору. Так, умовами вказаного пункту визначено, що за несвоєчасну оплату за поставлений товар Покупець сплачує пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожний день прострочення оплати.

З посиланням на приписи статті 625 ЦК України позивач вказує на прострочення грошового зобовязання з боку відповідача, в звязку з чим намагається стягнути з нього три проценти річних за період з 12.08.2016 року по 18.10.2016 року в сумі 219,72 грн. та інфляційні витрати за період з серпня 2016 року по вересень 2016 року в сумі 568,50 грн. (38468,50грн.-37900,00грн).

Судом досліджені правові норми, які підлягають застосуванню у спірних відносинах сторін. За своєю правовою природою між сторонами було укладено договір поставки. Відповідно до вимог Господарського кодексу України договір вважається укладеним у випадку досягнення сторонами умов щодо його предмету, строку та ціни. Сторони досягли всіх суттєвих умов відносно вказаного виду договору, тобто встановили його предмет, визначили ціну, строк дії договору, порядок здійснення розрахунків, умови поставки, а тому відповідно до вимог ст. ст. 638, 639, 712 ЦК України та ст. ст. 180, 181 ГК України, він вважається укладеним згідно частини 7 статті 181 ГК України, а саме подія, до якої прагнули сторони відбулася.

Відповідно до ч. 1 ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Статтею 265 ГК України також визначено, що за договором поставки одна сторона постачальник зобовязується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні покупцеві товар (товари), а покупець зобовязується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму. У частині 2 статті 266 ГК України визначено, що предметом поставки є визначені родовими ознаками продукція, вироби з найменуванням, зазначеним у стандартах, технічних умовах, документації до зразків (еталонів), прейскурантах чи товарознавчих довідниках. Предметом поставки можуть бути також продукція, вироби, визначені індивідуальними ознаками. Предмет поставки за Договором відповідає вказаним вимогам. Відповідач товар прийняв (про що свідчать наявна в матеріалах справи підписана з боку відповідача видаткова накладна № РН-0000283 від 29.07.2016 року), його не повернув, а тому повинен здійснити за нього оплату за умовами договору.

Умови оплати за товар між сторонами узгоджено в розділі 4 Договору, а саме в пунктах 4.2.1 та 4.3., якими передбачено, що підставою для оплати Покупцем товару, є рахунок-фактура Постачальника, який оформлюється при кожному відвантаженні товару. Оплата виконується на протязі 14 календарних днів після поставки товару.

Частиною 1 ст. 693 ЦК України передбачено, що якщо договором встановлений обов'язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором, - у строк, визначений відповідно до статті 530 цього Кодексу. У разі невиконання покупцем обов'язку щодо попередньої оплати товару застосовуються положення статті 538 цього Кодексу.

Фактичні обставини справи та докази на їх підтвердження свідчать, що позивач виконав належним чином свої зобовязання, а саме поставив товар відповідачу, що підтверджується підписаною сторонами видатковою накладною, які засвідчують фактичну передачу товару Постачальником згідно п. 5.2. Договору, яка знаходяться в матеріалах справи.

Втім, відповідач не розрахувався з позивачем у встановлений Договором строк за поставлений згідно його умов товар в повному обсязі.

В силу загальної норми, передбаченої у статті 599 ЦК України, та спеціальної норми, визначеної у частині першій ст. 193 ГК України, субєкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобовязання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобовязання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами. Частиною 1 статті 530 ЦК України визначено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Стаття 33 ГПК України зобовязує сторін довести ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до вимог статті 34 ГПК України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Втім ніякі докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили і оцінюються судом в розумінні вимог статті 43 ГПК України за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляду в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Позивачем доведено суду факт порушення з боку відповідача своїх зобовязань за Договором щодо не здійснення в повному обсязі оплати за поставлений товар, а також доведено порушення відповідачем строку оплати товару, встановленого умовами договору, а наявність заборгованості в розмірі 37900,00 грн. підтверджується доказами, що містяться у матеріалах справи. Відповідач доказів сплати боргу станом на день розгляду справи суду не надав, заявлених до нього вимог не спростував.

За таких обставин, позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю Атрім-Пак про стягнення з Публічного акціонерного товариства Мелітопольський мясокомбінат основного боргу в сумі 37900,00 грн. обґрунтовані та підлягають задоволенню.

Фактичні обставини справи свідчать, що зобовязання з оплати поставленої продукції з боку відповідача залишились невиконаними належним чином.

Відповідно до ст. 611 ЦК України визначено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Згідно з ч. 1 ст. 230 ГК України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Частиною 6 ст. 231 ГК України передбачено, що штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Згідно з ч. 6. ст. 232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Відповідно до ст. ст. 1, 3 Закону України від 22.11.1996 р. № 543/96-ВР Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобовязань платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Матеріали справи свідчать, що позивач за несвоєчасне виконання зобовязань за договором поставки, на підставі п.6.3. Договору, нарахував відповідачу пеню за порушення строків оплати продукції за період з 12.08.2016 року по 18.10.2016 року на загальну суму 2220,03 грн. Зі змісту вказаного пункту Договору вбачається, що за несвоєчасну оплату за поставлений товар Покупець сплачує пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожний день прострочення оплати.

Дослідивши розрахунок пені, виконаний позивачем, суд дійшов висновку про її перерахунок, оскільки позивачем допущені помилки при визначенні початку періоду нарахування, зокрема не враховано, що строк оплати за поставлений товар настав 14.08.2016 року. Також, позивачем не враховано часткову оплату здійснену відповідачем 11.10.2016 року та 12.10.2016 року.

Як вже зазначалось, відповідачем отримано товар 30.07.2016 року, оплата згідно п.4.3 Договору оплата здійснюється протягом 14 календарних днів після поставки товару.

Відповідно до ч. 2 ст. 251 ЦК України терміном є певний момент у часі, з настанням якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (ч. 2 ст.252 ЦК України).

Статтею 253 ЦК України передбачено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

Згідно з ч. 1 ст. 255 ЦК України якщо строк встановлено для вчинення дії, вона може бути вчинена до закінчення останнього дня строку.

Отже відповідач повинен був здійснити оплату товару не пізніше 13.08.2016 року.

ОСОБА_2, судом з власної ініціативи здійснено перерахунок пені наступним чином:

- за період з 14.08.2016 року по 15.09.2016 року (33 дні прострочення) від суми боргу 39900,00 грн. пеня складає 1118,29 грн.;

- за період з 15.09.2016 року по 11.10.2016 року (26 днів прострочення) від суми боргу 39900,00 грн. пеня складає 852,66 грн.;

- за 12.10.2016 року (1 день прострочення) від залишку суми боргу 38900,00 грн. пеня складає 31,97 грн.;

- за період з 13.10.2016. року по 18.10.2016 року (6 днів прострочення) від залишку суми боргу 37900,00 грн. пеня складає 186,90 грн..

Так, з врахуванням викладеного, за розрахунком суду, з відповідача підлягає стягненню пеня за порушення строків оплати товару в сумі 2189,82 грн.

За таких обставин, позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю Атрім-Пак про стягнення з Публічного акціонерного товариства Мелітопольський мясокомбінат пені підлягають задоволенню частково в сумі 2189,79 грн.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Матеріали справи свідчать, що позивач з посиланням на приписи ч. 2 ст. 625 ЦК України просить стягнути з відповідача три проценти річних за загальний період з 12.08.2016 року по 18.10.2016 року в сумі 219,72 грн. та інфляційні витрати за період з серпня 2016 року по червень 2016 року в сумі 568,50 грн.

Разом з тим, в розрахунку трьох процентів річних позивачем також допущені помилки при визначенні початку періоду нарахування та не враховано часткову оплату відповідачем ОСОБА_2, суд з власної ініціативи здійснив перерахунок трьох процентів річних наступним чином:

- за період з 14.08.2016 року по 11.10.2016 року (59 дні прострочення) від суми боргу 39900,00 грн. три проценти річних складають 193,49 грн.;

- за 12.10.2016 року (1 день прострочення) від залишку суми боргу 38900,00 грн. три проценти річних складають 3,20 грн.;

- за період з 13.10.2016. року по 18.10.2016 року (6 днів прострочення) від залишку суми боргу 37900,00 грн. три проценти річних складають 18,69 грн..

Так, з врахуванням викладеного, за розрахунком суду, загальна сума трьох процентів річних за прострочення оплати спожитої теплової енергії становить 215,38 грн.

За таких обставин, позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю Атрім-Пак про стягнення з Публічного акціонерного товариства Мелітопольський мясокомбінат трьох процентів річних підлягають задоволенню частково в сумі 215,38 грн.

Щодо вимог про стягнення з відповідача суми інфляційних витрат суд зазначає наступне.

Судом з власної ініціативи здійснено перерахунок суми інфляційних витрат за допомогою програми Законодавство, зокрема:

- за період з вересня 2016 року вересень 2016 року від суми боргу 39900,00 грн. інфляційні витрати складають 596,35 грн.

Розрахунок позивача суми інфляційних нарахувань не перевищує розрахунку здійсненого судом. ОСОБА_2 позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю Атрім-Пак про стягнення з Публічного акціонерного товариства Мелітопольський мясокомбінат інфляційних втрат в сумі 568,50 підлягають задоволенню.

З урахуванням викладеного, витрати по сплаті судового збору покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог відповідно до ч. 5 ст. 49 ГПК України.

Щодо надання розстрочки виконання рішення суду, слід зазначити наступне.

В обґрунтування поданого клопотання відповідач вказує, що протягом тривалого часу поставляв мясну продукцію контрагентам, які знаходяться на території Автономної Республіки Крим, в результаті чого у останніх перед ним накопичилась значна сума заборгованості, а саме сума не отриманих Публічного акціонерного товариства «Мелітопольський мясокомбінат» коштів складає 758157,60 грн. При цьому зазначає, що окупація території Автономної Республіки Крим та проведення на території Донецької і Луганської областей антитерористичної операції позбавили його можливості повернути свої грошові кошти у звязку з тим, що господарські відносини з підприємствами, які зареєстровані в АРК практично неможливі, стягнення коштів в судовому порядку також не є можливим через невизначеність статусу вказаної території, та позбавили відповідача значної частини ринку збуту, що призвело до зниження обєму реалізації виготовленої продукції. Поряд з цим посилається на наявність рішень Господарського суду Запорізької області та Господарського суду Харківської області, якими стягнуто на його користь кошти, але рішення не виконані. Вважає, що виконання рішення суду відразу у повному обсязі може призвести до негативних фінансових наслідків, як виникнення заборгованості із заробітної плати, податків, зборів та інших обовязкових платежів до державного бюджету України, стягнення виконавчого збору.

Статтею 121 ГПК України визначено, що при наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим, за заявою сторони, державного виконавця, прокурора або за своєю ініціативою господарський суд, який видав виконавчий документ, у десятиденний строк розглядає це питання у судовому засіданні з викликом сторін, прокурора і у виняткових випадках, залежно від обставин справи, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, ухвали, постанови, змінити спосіб та порядок їх виконання.

Законодавець визначає, що розстрочка означає виконання рішення частками, встановленими господарським судом, з певним інтервалом у часі. Строки виконання кожної частки також повинні визначатись господарським судом. При цьому слід мати на увазі, що розстрочка можлива при виконанні рішення, яке стосується предметів, що діляться (гроші, майно, не визначене індивідуальними ознаками; декілька індивідуально визначених речей тощо).

Згідно з п. 7.2. Постанови пленуму Вищого господарського суду України від 17.10.2012 року № 9 Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України підставою для відстрочки, розстрочки, зміни способу та порядку виконання рішення можуть бути конкретні обставини, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим у визначений строк або встановленим господарським судом способом. При цьому слід мати на увазі, що згоди сторін на вжиття заходів, передбачених статтею 121 ГПК, ця стаття не вимагає, і господарський суд законодавчо не обмежений будь-якими конкретними термінами відстрочки чи розстрочки виконання рішення. Проте, вирішуючи питання про відстрочку чи розстрочку виконання рішення, зміну способу і порядку виконання рішення, господарський суд повинен враховувати матеріальні інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів у економіці держави та інші обставини справи, зокрема, щодо фізичної особи (громадянина) - тяжке захворювання її самої або членів її сім'ї, скрутний матеріальний стан, стосовно юридичної особи - наявну загрозу банкрутства, відсутність коштів на банківських рахунках і майна, на яке можливо було б звернути стягнення, щодо як фізичних, так і юридичних осіб - стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Клопотання відповідача про надання розстрочки виконання рішення суду обґрунтоване приписами статті 121 ГПК України, які передбачають наявність обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.

До обставин, що ускладнюють виконання рішення відповідач відносить наявність заборгованості в сумі 758157,60 грн. перед ним з боку контрагентів, які знаходяться на території Автономної Республіки Крим, яким останній поставляє мясну продукцію, окупацію території Автономної Республіки Крим, що позбавляє можливості повернути вказану заборгованість, проведення на території Донецької та Луганської областей антитерористичної операції, втрату значної частини ринку збуту та зменшення обсягів реалізації виготовленої продукції. Також посилається на наявність рішень Господарського суду Запорізької області та Господарського суду Харківської області, якими на його користь стягнуті кошти, але яке не виконано. Відповідач вважає, що виконання рішення суду відразу у повному обсязі може привести до негативних фінансових наслідків, таких як виникнення заборгованості із заробітної плати, податків та інших обовязкових платежів до державного бюджету України, стягнення виконавчого збору у розмірі 10% від суми позову.

Вказані обставини боржник вважає винятковими, оскільки вони перешкоджають своєчасно виконати рішення у спосіб та порядок визначені судом, а тому просить задовольнити його клопотання про надання розстрочки виконання рішення суду.

На підтвердження викладених обставин відповідач надав наступні документи: договір № 319 від 22.03.2010 року з ТОВ «Азовчані», договір постачання № 501 від 02.02.2012 року з ПП «Виклен-Арго», договір № 34 від 14.01.2010 року з ФОП ОСОБА_3, договір постачання № 61 від 15.03.2013 року з КП «Рікон», договір постачання № 46 від 30.01.2013 року з ФОП ОСОБА_4, довідку про дебіторську заборгованість № 147-10 від 02.11.2016 року. Також надав копію рішень господарського суду Запорізької області від 15.12.2015 року у справі № 908/5669/15, яким стягнуто на його користь кошти, та копії постанов про повернення виконавчих документів: від 17.06.2016 Приморського районного відділу Державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Запорізькій області щодо примусового виконання наказу Господарського суду Запорізької області №7/5009/3625/11 від 09.07.2012 року; від 22.08.2016 року Дзержинського відділу державної виконавчої служби міста Харків Головного територіального управління юстиції у Харківській області щодо примусового виконання наказу Господарського суду Харківської області №5023/3571/11 від 12.07.2011 року.

Так, з довідки про дебіторську заборгованість № 147-10 від 02.11.2016 року вбачається, що у Публічного акціонерного товариства Мелітопольський мясокомбінат станом на 02.11.2016 року існує дебіторська заборгованість, а саме:

- за договором № 34 від 14.01.2010 року з контрагентом СПД-ФО ОСОБА_3 в сумі 53200,25 грн.;

- за договором № 319 від 22.03.2010 року з контрагентом ТОВ «Азовчані» в сумі 158135,23 грн.;

- за договором № 501 від 02.02.2012 року з контрагентом ПП «Виклен-Арго» в сумі 123875,00 грн.;

- за договором № 46 від 30.01.2013 року з контрагентом ФОП ОСОБА_4 в сумі 45791,50 грн.;

- за договором № 61 від 15.03.2013 року з контрагентом КП «Рікон» в сумі 102438,00 грн.;

- за договором № 272 від 06.07.2015 року з контрагентом ТОВ «Рентасервіс» в сумі 218695,50 грн.;

- за договором № 31 від 26.01.2011 року з контрагентом СПД-ФО ОСОБА_5 в сумі 33719,33 грн.;

- за договором № 133 від 24.03.2011 року з контрагентом ПП «Селена Компані» в сумі 22302,79 грн. Разом дебіторська заборгованість становить 758157,60 грн.

Однак, вказану довідку суд оцінює критично, оскільки вона складена одноособово відповідачем.

Відповідач всупереч приписів ст. 33 ГПК України не надав суду доказів, в т. ч. первинних бухгалтерських документів, які можуть підтвердити фінансове становище підприємства за останній звітній період та які б свідчили про ускладнення виконання рішення або неможливості такого виконання у строк або встановленим господарським судом способом, що позбавляє суд можливості встановити обставини, повязані із застосуванням приписів ст. 121 ГПК України.

Посилання відповідача на наявність заборгованості контрагентів, втрату значної частини ринку збуту та зменшення обсягів реалізації виготовленої продукції, невиконані рішення господарського суду на його користь не є безумовною підставою для надання розстрочки виконання рішення суду в даній справі в порядку приписів ст. 121 ГПК України.

Наявність або відсутність заперечень з боку інших учасників судового процесу щодо застосування судом приписів ст. 121 ГПК України не позбавляє заявника обовязку доведення ускладнення виконання рішення або неможливості такого виконання у строк або встановленим господарським судом способом.

За таких обставин, дослідивши надані до заяви докази, врахувавши матеріальні інтереси відповідача, суд дійшов висновку, що останнім необґрунтовано заявлено клопотання про розстрочку виконання рішення суду строком на два місяці, а тому в задоволенні вказаного клопотання слід відмовити.

Щодо стягнення з відповідача витрат на правову допомогу адвоката в сумі 3500,00 грн. суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Статтею 44 ГПК України передбачено, що до складу судових витрат входить оплата послуг адвоката. В контексті цієї норми судові витрати за участь адвоката при розгляді справи підлягають сплаті лише в тому випадку, якщо вони сплачені адвокату стороною, котрій такі послуги надавалися, а їх сплату підтверджено відповідними фінансовими документами. Стягнення зазначених витрат в рахунок майбутньої їх оплати у вигляді судових витрат чинним законодавством не передбачено.

Відповідно до частини третьої статті 48 ГПК України витрати, що підлягають сплаті за послуги адвоката, визначаються у порядку, встановленому Законом України "Про адвокатуру.

При цьому судом враховано, що поняття особи, яка є адвокатом, наводиться в статті 6 Закону України Про адвокатуру та адвокатську діяльність № 5076-VI від 05.07.2012 року, де зазначено, що адвокатом може бути фізична особа, яка має повну вищу юридичну освіту, володіє державною мовою, має стаж роботи в галузі права не менше двох років, склала кваліфікаційний іспит, пройшла стажування (крім випадків, встановлених цим Законом), склала присягу адвоката України та отримала свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю.

В якості підтвердження витрат на послуги адвоката позивач надав договір про надання правової допомоги №1004/16 від 04.10.2016 року, додаткову угоду №1 від 04.10.2016 року, свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю серія ТР № 000088 від 24.12.2015 року, рахунок-фактуру від 09.11.2016 року на суму 3500,00грн., акт приймання передачі наданих послуг від 10.11.2016 року. В підтвердження оплати наданих адвокатом послуг позивач платіжне доручення №27 від 09.11.2016 року на суму 3500,00 грн.

Зі змісту укладеного між позивачем (клієнтом) та адвокатом ОСОБА_6 договору про надання правової допомоги №1004/16 від 04.10.2016 року вбачається, що його предметом є зобовязання клієнта сплатити гонорар (винагороду) за надану правову допомогу, а зобовязанням адвоката виконання функцій представника клієнта під час подання позовної заяви та інших документів про стягнення заборгованості за договором поставки №00013 від 22.07.2016 року, укладеного між клієнтом та ПАТ «Мелітопольський мясокомбінат», а також під час судового розгляду у Господарському суді Запорізької області, без будь-яких обмежень його прав, що передбачені законами України, як представника особи, яку він представляє незалежно від її правового статусу.

Як вбачається з матеріалів справи, клопотання від 02.11.2016 року, заява від 10.11.2016 року підписані адвокатом ОСОБА_6, адвокат була присутня в судовому засіданні 10.11.2016 року у даній справі, що свідчить про фактичне надання правової допомоги позивачу у даній справі.

Так, умовами п. 6.5. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 21.02.2013 року № 7 «Про деякі питання практики застосування розділу VІ Господарського процесуального кодексу України» передбачено, що вирішуючи питання про розподіл судових витрат, господарський суд має враховувати, що розмір відшкодування названих витрат, крім судового збору, не повинен бути неспіврозмірним, тобто явно завищеним. У зв'язку з цим суд з урахуванням обставин конкретної справи, зокрема, ціни позову може обмежити цей розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для даної справи. Так, у визначенні розумно необхідного розміру сум, які підлягають сплаті за послуги адвоката, можуть братися до уваги, зокрема: встановлені нормативно-правовими актами норми видатків на службові відрядження (якщо їх установлено); вартість економних транспортних послуг; час, який міг би витратити на підготовку матеріалів кваліфікований фахівець; вартість оплати відповідних послуг адвокатів, яка склалася в країні або в регіоні; наявні відомості органів статистики або інших органів про ціни на ринку юридичних послуг; тривалість розгляду і складність справи тощо.

Відповідно до предмету позову в даній справі позивачем було заявлено до стягнення з відповідача заборгованість в сумі 38468,50грн., з яких 37900,00грн. основного боргу, пені в сумі 2220,03грн., три процента річних в сумі 219,72грн. за договором поставки №00013 від 22.07.2016 року.

З огляду на обставини справи вона є не складною і підготовка до її розгляду не потребує аналізу великої кількості доказів, законодавства, значних затрат часу та зусиль. Тому сплачені витрати порівняно з ціною позову та складністю справи, є неспіврозмірними та завищеними.

До того ж, розгляд справи не був тривалим, справу було розглянуто у другому судовому засіданні, в якому і було прийнято рішення у цій справі.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає за необхідне обмежити розмір сум, які підлягають сплаті за послуги адвоката, та стягнути з відповідача на користь позивача розумний розмір витрат на послуги адвоката для даної справи в сумі 1500,00 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 530, 599, 611, 625, 629, 638, 639, 693, 712, ЦК України, ст. ст. 180, 181, 193, 230, 231, 265, 266 ГК України, ст. ст. 42, 43, 25, 33, 34, 43, 44, 49, 75, 82-84, ч. 2 ст. 85, 121 ГПК України, суд

В И Р І Ш И В:

1. Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю Атрім-Пак до Публічного акціонерного товариства Мелітопольський мясокомбінат задовольнити частково.

2. Стягнути з Публічного акціонерного товариства Мелітопольський мясокомбінат, 72319, м. Мелітополь, Запорізька область, вул. Кірова, буд. 175, код ЄДРПОУ 0443513, на користь:

- Товариства з обмеженою відповідальністю Атрім-Пак, 61033, м. Харків, вул. Шевченко, буд. 317, офіс А-0415, , основний борг в сумі 37900 (тридцять сім тисяч девятсот) грн. 00 коп., пеню в сумі 2189 (дві тисячі сто вісімдесят девять) грн. 82 коп., три процента річних в сумі 215 (двісті пятнадцять) грн. 38 коп., інфляційні витрати в сумі 568 (пятсот шістдесят вісім) грн. 50 коп., витрати зі сплати судового збору в сумі 1376 (одна тисяча триста сімдесят шість) грн. 84 коп., витрати на послуги адвоката в сумі 1500 (одна тисяча пятсот) грн. 00 коп., видавши наказ.

3. У задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю Атрім-Пак про стягнення з Публічного акціонерного товариства Мелітопольський мясокомбінат пені в сумі 30,21 грн. відмовити.

4. У задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю Атрім-Пак про стягнення з Публічного акціонерного товариства Мелітопольський мясокомбінат трьох процентів річних в сумі 4,34 грн. відмовити.

Повне рішення складено 28.11.2016 року

Суддя О.Г.Смірнов

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.