донецький апеляційний господарський суд

Постанова

Іменем України

29.11.2016 справа №908/2024/16

Донецький апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий: судді при секретарі за участю представників сторін: від апелянта (позивача): від відповідача: ОСОБА_1 ОСОБА_2, ОСОБА_3 ОСОБА_4 не зявився; ОСОБА_5 (за довіреністю).
розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Технохімреагент», м. Запоріжжя
на рішення господарського суду Запорізької області
від03.10.2016 р.
у справі№ 908/2024/16
за позовомТовариства з обмеженою відповідальністю «Технохімреагент», м. Запоріжжя
доЗапорізької митниці ДФС, м. Запоріжжя
пропро стягнення 21 288, 07 грн.
ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Запорізької області від 03.10.2016 року по справі № 908/2024/16 відмовлено у задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Технохімреагент» до Запорізької митниці ДФС про стягнення 21 288,07 грн. матеріальної шкоди.

Судом першої інстанції встановлено, що на підставі постанови Запорізького окружного адміністративного суду від 31.03.2014 р. у справі № 808/336/14 позивачу повернуто сплачені додаткові митні платежі у сумі 27 419,49 грн. Позивач звернувся з вимогою про стягнення матеріальної шкоди у сумі 21 288,07 грн. у формі втрат від інфляції за період з вересня 2013 року по червень 2015 року.

Рішення господарського суду першої інстанції мотивовано тим, що стягнення втрат від інфляції передбачене ч.2 ст. 625 Цивільного кодексу України та не поширюється на правовідносини між сторонами в даній справі, оскільки між ними відсутні будь-які договірні зобовязальні правовідносини.

Товариство з обмеженою відповідальністю «Технохімреагент» звернулось до Донецького апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення господарського суду Запорізької області від 03.10.2016 року по справі № 908/2024/16.

На думку апелянта оскаржуване рішення прийняте з порушенням норм матеріального права, оскільки, суд першої інстанції необґрунтовано застосував до спірних правовідносин положення ст. 625 Цивільного кодексу України, яка не була підставою заявленого позову.

Апелянт вважає, що суд першої інстанції при прийнятті оскаржуваного рішення не врахував висновки Верховного Суду України, викладені в постанові від 06.11.2013р. у справі №6-113 цс 13, щодо застосування аналогії закону згідно ч. 8 ст. 8 ЦК України та не взято до уваги той факт, що індексація будь-яких платежів у зв'язку з їх затримкою обумовлена порушенням стороною, зобов'язаною їх виплачувати, своїх обов'язків і тому повинна здійснюватися у формі відшкодування заподіяної цим порушенням шкоди.

Необхідність повного відшкодування шкоди встановлена ст. 1173 ЦК України, відповідно до якої кожен має право на відшкодування державою шкоди, заподіяної незаконними діями (або бездіяльністю) органів державної влади або їх посадових осіб.

У відзиві на апеляційну скаргу Запорізька митниця ДФС просить апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Технохімреагент» залишити без задоволення, рішення господарського суду Запорізької області від 03.10.2016 року по справі № 908/2024/16 залишити без змін.

Відповідач по справі вважає, що втрати від інфляційного процесу є видом відповідальності, яка передбачена виключно ст. 625 Цивільного кодексу України, а не матеріальною шкодою.

Відповідач посилається на те, що між сторонами не виникало договірних зобовязань, а тому у відповідача відсутній обовязок сплачувати інфляційні втрати, які не можуть вважатися матеріальною шкодою у розумінні ст. 22 Цивільного кодексу України.

Ухвалою Донецького апеляційного господарського суду від 03.11.2016 року порушено провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Технохімреагент» на рішення господарського суду Запорізької області від 03.11.2016 року по справі № 908/2024/16. Розгляд апеляційної скарги призначено на 29.11.2016 року.

Для розгляду апеляційної скарги відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями сформовано колегію суддів у складі: ОСОБА_1 (головуючий), судді - Дучал Н.М., Склярук О.І.

У зв'язку з перебуванням судді Дучал Н.М. у відрядженні, 28.11.2016 року протоколом автоматичної зміни складу колегії суддів, визначено наступний склад колегії суддів для розгляду апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Технохімреагент»: ОСОБА_1 (головуючий), судді Малашкевич С.А., Склярук О.І.

Відповідно до ст.81-1 Господарського процесуального кодексу України в судовому засіданні апеляційної інстанції від 29.11.2016 року складено протокол.

Про час та місце розгляду апеляційної скарги сторони повідомлені належним чином.

У судове засідання представник позивача не зявився, своїм правом на участь в судовому засіданні не скористався, про наявність поважних причин неявки суд не повідомив.

Враховуючи, що явка сторін у судове засідання апеляційної інстанції не визначалась обовязковою, відповідно до ст.101 Господарського процесуального кодексу України, справа розглядається за наявними в матеріалах справи доказами.

Статтею 99 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у цьому розділі. Апеляційний господарський суд, переглядаючи рішення в апеляційному порядку, користується правами, наданими суду першої інстанції.

Відповідно до ст.101 Господарського процесуального кодексу України апеляційна інстанція переглядає справу за наявними в ній доказами та не зв'язана доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду в повному обсязі.

Дослідивши докази матеріалів справи, на правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення, заслухавши присутнього у судовому засіданні апеляційної інстанції 29.11.2016 року представника відповідача, судова колегія Донецького апеляційного господарського суду встановила.

Як вбачається з матеріалів справи постановою Запорізького окружного адміністративного суду від 03.09.2013р. у справі № 2а-0870/3064/11, яка залишена без змін ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 19.11.2013р., задоволено адміністративний позов ТОВ Технохімреагент до Запорізької митниці Міндоходів, визнано протиправним та скасовано рішення Запорізької митниці про визначення митної вартості № 112000006/2010/002398/1 від 23.11.2010р.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 13.03.2014 р. у справі № К/800/63162/13 постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 03.09.2013р. та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 19.11.2013р. залишено без змін.

Постановою Запорізького окружного адміністративного суду від 31.03.2014 р. у справі № 808/336/14, яка залишена без змін ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 23.12.2014 р., адміністративний позов ТОВ Технохімреагент до Запорізької митниці Міндоходів, за участю третьої особи: Головного управління Державної казначейської служби України у Запорізькій області, про повернення надмірно сплачених коштів задоволено. Стягнуто з Державного бюджету України на користь ТОВ Технохімреагент надмірно сплачені при митному оформлені товару, за вантажно-митною декларацією № 1120000/2010/009710 від 26.11.2010р. митні платежі в розмірі 27419,49 грн.

Як вбачається з доказів матеріалів справи рішення у справі № 808/336/14 виконане 30.07.2015р.

Відповідно до ч. 3 ст. 35 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участі ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Постановою Кабінету міністрів України від 06.08.2014 року №311 «Про утворення територіальних органів Державної фіскальної служби та визнання такими, що втратили чинність, деяких актів Кабінету міністрів України» утворено Запорізьку митницю Державної фіскальної служби.

Наказом ДФС України від 26.08.2014 р. № 76 затверджено «Положення про Запорізьку митницю ДФС», яким визначено, що Запорізька митниця ДФС є правонаступником усіх прав та обовязків Запорізької митниці Міндоходів.

Предметом спору є стягнення з Державного бюджету України суми матеріальної шкоди, завданої протиправними рішеннями та діями Запорізької митниці. Позивач зазначає, що внаслідок прийняття відповідачем неправомірного рішення № 112000006/2010/002398/1 від 23.11.2010 р., яким було визначено митну вартість товарів за резервним методом визначення митної вартості товарів № 6, з позивача було стягнуто додаткові митні платежі в розмірі 27419,49 грн. Внаслідок прийняття Запорізькою митницею протиправного рішення і тривалим невиконання Запорізькою митницею судових рішень, позивач з 23.11.2010р. по 30.07.2015р. був позбавлений власних коштів, не мав можливості ними розпоряджатись, чим, на його думку, йому завдано матеріальної шкоди в сумі 21288,07 грн., що складає суму нарахованих інфляційних втрат за період з 01.09.2013р. по 30.06.2015р.

Позивачем до позовної заяви додано розрахунок втрат від інфляції за період з вересня 2013 року по червень 2015 року у сумі 21 288, 07 грн., розрахований з суми 27 419 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

На відміну від загальної норми ст. 1166 ЦК України, яка вимагає встановлення усіх чотирьох елементів цивільного правопорушення (протиправна поведінка, наявність шкоди, причинний зв'язок між протиправною поведінкою та завданою шкодою, вина заподіювача шкоди), спеціальна норма ст. 1173 ЦК України допускає можливість відшкодування шкоди незалежно від вини державних органів.

Відповідно до ст. 1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

Згідно зі ст. 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю, зокрема, органу державної влади при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою незалежно від вини цих органів.

Для відшкодування шкоди за правилами ст. 1173 ЦК України необхідно довести такі факти:

а) неправомірність поведінки особи. Неправомірною можна вважати будь-яку поведінку, внаслідок якої завдано шкоду, якщо завдавач шкоди не був уповноважений на такі дії;

б) наявність шкоди. Під шкодою слід розуміти втрату або пошкодження майна потерпілого та (або) позбавлення його особистого нематеріального права (життя, здоров'я тощо). У відносинах, що розглядаються, шкода - це не тільки обов'язкова умова, але і міра відповідальності, оскільки за загальним правилом ст. 1173 ЦК України завдана шкода відшкодовується в повному обсязі;

в) причинний зв'язок між протиправною поведінкою та шкодою є обов'язковою умовою відповідальності та виражається в тому, що шкода має виступати об'єктивним наслідком поведінки завдавача шкоди.

Наявність всіх вищезазначених умов є обов'язковим для прийняття судом рішення про відшкодування завданої шкоди.

Саме на позивача покладається обов'язок довести наявність усієї сукупності зазначених ознак складу цивільного правопорушення, тоді як відсутність хоча б однієї з цих ознак виключає настання відповідальності.

Дослідивши докази матеріали справи, судова колегія дійшла висновку про те, що позивачем не було доведено належними та допустимим доказами в розумінні вимог ст.ст. 33, 34 ГПК України складу цивільного правопорушення з огляду на наступне.

Інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена ч. 2 ст. 625 ЦК України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті.

Нарахування суми інфляційних втрат стосується прострочення саме грошових зобов'язань, а поняття "грошове зобов'язання" згідно з положеннями Цивільного кодексу України означає будь-яке зобов'язання, яке складається, в тому числі, з правовідносини, в якому праву кредитора вимагати від боржника виконання певних дій відповідає кореспондуючий обов'язок боржника сплатити гроші на користь кредитора.

Частиною 3 ст. 11 ЦК України передбачено, що цивільні права та обов'язки у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, можуть виникати з рішення суду, не дає підстав для застосування положень ст. 625 ЦК України у разі наявності між сторонами деліктних, а не договірних зобов'язань.

Постановою Запорізького окружного адміністративного суду від 31.03.2014 року у справі №808/336/14 не встановлено між позивачем та відповідачем будь-яких зобов'язальних відносин, а лише підтверджено та визначено правовідносини сторін у сфері повернення зайво сплаченого митного платежу.

Окрім того, дія ч. 2 ст. 625 ЦК України не поширюється на спірні правовідносини, оскільки між сторонами відсутні будь-які договірні зобов'язальні правовідносини, а відшкодовані позивачу за судовим рішенням кошти в розмірі 27 419,49 грн. відновили його порушене право. Шкода позивачу відшкодована присудженням на його користь зайво сплачених ним при митному оформленні коштів в сумі 27 419,49 грн., а нарахування інфляційних втрат на вказану суму суперечить приписам ст. 11 та ч. 2 ст. 625 ЦК України і не може вважатись шкодою в розумінні ст. 1166 ЦК України.

На підставі викладеного, судова колегія дійшла висновку, що позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача суми 21288,07 грн. матеріальної шкоди, що складає суму нарахованих позивачем у період з вересня 2013р. по червень 2015р. інфляційних втрат є необґрунтованими та недоведеними.

Судова колегія вважає помилковими твердження позивача про те, що господарський суд першої інстанції за аналогією закону не взяв до уваги постанову Верховного Суду України від 06.11.2013 № 6-113цс13, предметом якої був спір про збільшення розміру аліментів та стягнення суми індексації у порядку, передбаченому Законом України "Про індексацію грошових доходів населення".

Індексація заробітної плати здійснюється на підставі Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" та Порядку проведення індексації грошових доходів населення,затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 № 1078.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" індексація грошових доходів населення - встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг

Об'єктом індексації грошових доходів населення є оплата праці (грошове забезпечення) як грошовий дохід громадян, одержаний ними в гривнях на території України і який не має разового характеру (частина перша статті 2 Закону України "Про індексацію грошових доходів населення", пункт 2 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 № 1078).

Враховуючи викладене, в даному випадку інфляційні нарахування і індексація грошових доходів населення регулюються різними нормами Законів, застосовуються до різних правовідносин сторін і проводити аналогію у даних правовідносинах є помилковим.

Враховуючи вищенаведене, судова колегія апеляційної інстанції дійшла висновку, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновку господарського суду першої інстанції, викладені в оскаржуваному процесуальному документі, висновки відповідають фактичним обставинам справи та прийняті з дотриманням норм матеріального права, у звязку з чим підстав для скасування рішення господарського суду Запорізької області від 03.10.2016 року по справі № 908/2024/16 не вбачається.

Апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю «Технохімреагент» на рішення господарського суду Запорізької області від 03.10.2016 року по справі № 908/2024/16 не підлягає задоволенню.

Рішення господарського суду Запорізької області від 03.10.2016 року по справі № 908/2024/16 підлягає залишенню без змін.

Відповідно до ст.49 Господарського процесуального кодексу України, витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на апелянта.

Враховуючи наведене, керуючись ст. 49, 99, 101, 102, п.1 ч.1 ст.103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Донецький апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Технохімреагент» на рішення господарського суду Запорізької області від 03.10.2016 року по справі № 908/2024/16 залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Запорізької області від 03.10.2016 року по справі № 908/2024/16 залишити без змін.

Постанова апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанову апеляційної інстанції може бути оскаржено до Вищого господарського суду України у касаційному порядку через Донецький апеляційний господарський суд протягом 20 днів.

Головуючий: Т.Д. Геза

Судді С.А. Малашкевич

ОСОБА_3

всього надрук.5 прим.:

1-позивачу

1-відповідачу

1 ГСЗО;

1- у справу

1-ДАГС