донецький апеляційний господарський суд

Постанова

Іменем України

30.11.2016 справа №908/2198/16

Донецький апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: суддівОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3
за участю представників сторін:
від позивача:ОСОБА_4 за довіреністю
від відповідача:Не зявився
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Відкритого акціонерного товариства «Запоріжжяобленерго», в особі Запорізьких міських електричних мереж, м. Запоріжжя
на рішення господарського судуЗапорізької області
від18.10.2016р.
по справі№ 908/2198/16 (суддя Науменко А. О.)
за позовомВідкритого акціонерного товариства «Запоріжжяобленерго», в особі Запорізьких міських електричних мереж, м. Запоріжжя
до відповідачаЗапорізького комунального підприємства міського електротранспорту «Запоріжелектротранс», м. Запоріжжя
простягнення суми

В С Т А Н О В И В:

Відкрите акціонерне товариство «Запоріжжяобленерго», в особі Запорізьких міських електричних мереж, м. Запоріжжя (далі «Позивач») звернулося до господарського суду Запорізької області з позовом про стягнення зі Запорізького комунального підприємства міського електротранспорту «Запоріжелектротранс», м. Запоріжжя (далі «Відповідач») суми 51 878,59 грн пені за несвоєчасну оплату спожитої електроенергії, суми 3 435,85 грн 3% річних за несвоєчасну оплату спожитої електроенергії, суми 5 255,42 грн інфляційних витрат від несвоєчасної оплати спожитої електроенергії, суми 36 534,96 грн пені за несвоєчасно оплачені послуги з компенсації перетікання реактивної електроенергії, суми 2 608 грн 3% річних за несвоєчасно оплачені послуги з компенсації перетікання реактивної електроенергії та суми 22 159,75 грн інфляційних витрат від несвоєчасної оплати послуги з компенсації перетікання реактивної електроенергії.

Рішенням господарського суду Запорізької області від 18.10.2016р. у справі № 908/2198/16 позов задоволений частково. Клопотання Відповідача про зменшення розміру пені на 99% задоволено частково, розмір пені зменшено на 50%. У задоволенні клопотання Відповідача про розстрочення виконання судового рішення по цій справі, строком на 3 місяці - відмовлено.

Стягнуто з Запорізького комунального підприємства міського електротранспорту «Запоріжелектротранс» () на користь Відкритого акціонерного товариства «Запоріжжяобленерго» в особі Запорізьких міських електричних мереж () суму 7 671,45 грн пені за несвоєчасно оплачені послуги з компенсації перетікання реактивної електроенергії, суму 2 608,00 грн 3% річних за несвоєчасно оплачені послуги з компенсації перетікання реактивної електроенергії, суму 21 835,97 грн інфляційних втрат за несвоєчасно оплачені послуги з компенсації перетікання реактивної електроенергії та суму 596,80 грн судового збору.

В решті позовних вимог відмовлено, у тому числі й через безпідставність нарахування річних та інфляційних за несвоєчасну оплату електроенергії, відпущеної в період січень червень 2014р. та грудень 2014р вересень 2015р.; а також через нарахування Позивачем частини суми пені поза межами строку позовної давності, про застосування якого наполягав Відповідач.

Не погодившись з прийнятим рішенням, Позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить частково скасувати рішення господарського суду Запорізької області від 18.10.2016р. у справі № 908/2198/16 та нове рішення, яким стягнути з Відповідача на користь Позивача суму 51 878,59 грн пені за несвоєчасну оплату спожитої електроенергії, суми 3 435,85 грн 3% річних за несвоєчасну оплату спожитої електроенергії, суми 5 255,42 грн інфляційних витрат від несвоєчасної оплати спожитої електроенергії, суми 36 534,96 грн пені за несвоєчасно оплачені послуги з компенсації перетікання реактивної електроенергії, суми 2 608 грн 3% річних за несвоєчасно оплачені послуги з компенсації перетікання реактивної електроенергії та суми 21 835,97 грн інфляційних витрат від несвоєчасної оплати послуги з компенсації перетікання реактивної електроенергії.

Заявник апеляційної скарги вважає, що рішення господарського суду Запорізької області у цій справі не можна вважати законним і обґрунтованим, оскільки воно ґрунтується на помилкових висновках суду і є таким, що прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права.

В основу заперечень скаржника покладено твердження про те, що строк оплати є суттєвою умовою договору про постачання електричної енергії, а тому, посилання суду першої інстанції про встановлення в додаткових угодах сторонами відсутність строку оплати у разі проведення взаєморозрахунків є безпідставним припущенням, оскільки кінцевий термін оплати додатковими угодами передбачено.

Також з посиланням на умови п. 8.3.1 Договорів № 1 від 29.02.2012р., 28.02.2013р., 28.02.2014р. та 23.02.2015р. Скаржник стверджує, що сторони обумовили збільшений строк позовної давності ніж той, що встановлений ст.. 258 ЦК України, однак ця обставина не була взята місцевим господарським судом до уваги.

Крім того, на думку Позивача, судом першої інстанції невірно зроблені висновки стосовно зменшення пені, що суперечить вимогам договору та приписам чинного законодавства України.

Сторони були належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи.

Представник Позивача в судовому засіданні підтримав доводи викладені в апеляційній скарзі.

Представник Відповідача в судове засідання не зявився, проте 24.06.2016 року до відділу організаційної роботи, документального забезпечення та канцелярії Донецького апеляційного господарського суду від Запорізького комунального підприємства міського електротранспорту «Запоріжелектротранс» надійшли заперечення № 3/1-2552 від 22.11.2016 р. на апеляційну скаргу Позивача. Також 30.11.2016 р. на електронну адресу суду від Відповідача надійшло клопотання № 3/1-2617 від 29.11.2016 р. про відкладення судового розгляду справи у звязку з неможливістю направлення повноважного представника підприємства у судове засідання.

Приймаючи до уваги те, що явка представників сторін (учасників судового процесу) у судове засідання не була визнана обов'язковою, колегія суддів вважає за можливе розглянути апеляційну скаргу без участі представника Відповідача.

Відповідно до статей 4-4, 81-1 Господарського процесуального кодексу України фіксацію судового процесу було здійснено технічними засобами та складено протокол судового засідання.

Відповідно до статті 101 Господарського процесуального кодексу України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Апеляційний господарський суд не звязаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

На підставі ст. 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає рішення господарського суду винесеним законним, а апеляційну скаргу такою, що не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи 15.12.2003р. між Відкритим акціонерним товариством «Запоріжжяобленерго», в особі Запорізьких міських електричних мереж (далі «Постачальник електричної енергії») та Запорізьким комунальним підприємством міського електротранспорту «Запоріжелектротранс» (далі «Споживач») був укладений договір про постачання електричної енергії № 1 (далі «Договір»), відповідно до умов якого постачальник електричної енергії продає електричну енергію споживачу для забезпечення потреб електроустановок споживача з приєднаною потужністю, зазначеною у додатку № 1 «Обсяги постачання електричної енергії споживачу», а останній оплачує позивачу вартість використаної (купленої) електричної енергії та здійснює інші платежі згідно з умовами цього договору (розділ 1 договору в редакції додаткової угоди від 24.01.2007р.).

У подальшому, у звязку з безперервним технічним процесом постачання електричної енергії сторони, 29.02.2012р., 28.02.2013р., 28.02.2014р. та 23.02.2015р., укладали договір № 1 у новій редакції.

У пунктах 5.3 договорів від 28.02.2014р. та 23.02.2015р. сторони дійшли згоди вважати ці договорі новою редакцією попередніх договорів. Підписанням цих договорів вони визнають зміст додатків 2, 3, 5, 5.1, 5.2, 5.3, 6, 6.1, 6.2, 6.3, 6.4, 7, 8, 9, 10, 12 до договору № 1 від 15.12.2003р., як додатків до цього договору (окрім додатків № 1, № 4, які укладаються у новій редакції та є невідємними частинами цих договорів).

За приписами п. 5.1 договору № 1 від 28.02.2014р. строк (термін) поставки товарів за цим договором визначено січень-грудень 2014р. За приписами п. 5.1 договору № 1 від 23.02.2015р. строк (термін) поставки товарів січень-грудень 2015р.

Відповідно до пунктів 4.4 договорів від 28.02.2014р. та від 23.02.2015р. розрахунки за активну електроенергію здійснюються згідно додатка № 4 «Порядок розрахунків за активну електричну енергію» з урахуванням умов додатка № 7 «Порядок визначення вартості мінімального обсягу електричної енергії в точці обліку». Розрахунки за послуги з компенсації перетікання реактивної електричної енергії обумовлюються додатком № 6 «Порядок розрахунків за надання послуг з компенсації перетікання реактивної електроенергії».

Пунктами 6.3.4, 6.3.5 договорів споживач зобовязався оплачувати постачальнику електричної енергії вартість електричної енергії згідно з умовами додатка № 4 «Порядок розрахунків за активну електричну енергію» та додатка № 5 «Графік зняття показів розрахункових засобів обліку електричної енергії». Здійснювати оплату за послуги з компенсації перетікання реактивної електричної енергії між електромережею постачальника електричної енергії та електроустановками споживача згідно з додатком № 6 «Порядок розрахунків за надання послуг з компенсації перетікання реактивної електроенергії».

Згідно з п. 7 додатків № 4 «Порядок розрахунків за активну електричну енергію», до договорів від 28.02.2014р. та від 23.02.2015р., за підсумками розрахункового періоду постачальник електричної енергії виписує споживачу рахунок або платіжну вимогу-доручення для остаточного розрахунку. Сума платежу при остаточному розрахунку визначається, виходячи з тарифів на активну електроенергію та фактичного обсягу спожитої електричної енергії, згідно даних наданих споживачем «Акта про спожиту протягом розрахункового періоду активну електричну енергію» з урахуванням сум платежів, що надійшли від споживача.

Рахунки або платіжні вимоги-доручення віддаються уповноваженому представнику споживача під розпис у пронумерованому, прошнурованому та скріпленому печаткою постачальника електричної енергії журналі або направляються постачальником електричної енергії споживачу поштою рекомендованим листом (п. 10. додатків № 4).

Відповідно до п. 11 додатку № 4 до договору № 1 від 28.02.2014р. споживач зобовязаний не пізніше 15 числа місяця, наступного за розрахунковим, здійснити сплату.

Відповідно ж до п. 11 додатку № 4 до договору № 1 від 23.02.2015р. споживач зобовязаний у термін, що не перевищує 5 операційних днів з дня отримання рахунка або платіжної вимоги-доручення, здійснити оплату рахунка або платіжної вимоги-доручення, що направляється йому постачальником електричної енергії (п. 11 додатку № 4).

Умовами пункту 4 додатку № 6 «Порядок розрахунків за надання послуг з компенсації перетікання реактивної електроенергії» за підсумками розрахункового періоду постачальник електричної енергії виписує споживачу рахунок або платіжну вимогу-доручення на оплату послуг з компенсації перетікання реактивної електричної енергії. Сума платежу визначається з обсягів фактично спожитої та генерованої споживачем реактивної електричної енергії, згідно даних наданих споживачем «Акта про обсяги перетікання реактивної енергії з мереж постачальника в мережі споживача протягом розрахункового періоду», «Акта про обсяги перетікання реактивної енергії з мереж споживача в мережі постачальника протягом розрахункового періоду» та умов цього додатку з урахуванням сум платежів, що надішли від споживача.

Споживач зобовязаний у термін, що не перевищує 5 операційних днів з дня отримання рахунка або платіжної вимоги-доручення, здійснити оплату рахунка або платіжної вимоги-доручення, що направляється йому постачальником електричної енергії (п. 5 додатку № 6).

Як вбачається з матеріалів справи, Позивач поставив Відповідачу протягом січня 2014р. - червня 2014р., грудня 2014р. - вересня 2015р. активну електроенергію на загальну суму 3 450 281,88 грн. Крім того, Відповідачу було виставлено рахунки за надання послуг з компенсації перетікання реактивної електроенергії за період з січня 2014р. по жовтень 2015р. на загальну суму 329 180,80 грн.

Відповідач свої обовязки за договором виконав не належним чином, за поставлений природну електричну енергію не вчасно розрахувався, з порушенням строків встановлених договором.

В обґрунтування вимог позову Позивач посилається на факт неналежного виконання Відповідачем взятих на себе зобовязань, що призвело до виникнення заборгованості та нарахування додаткових сум, як наслідок порушення зобовязання у вигляді: інфляційних нарахувань, 3% річних та пені, а саме: за несвоєчасну оплату спожитої активної електроенергії: пеня за загальний період з 24.01.2015р. по 03.11.2015р. в розмірі 51 878,59 грн, 3% річних за загальний період з 26.02.2014р. по 03.11.2015р. в розмірі 3 435,85 грн, інфляційні втрати за період з 01.03.2015р. по 31.03.2015р. в розмірі 5 255,42 грн; за несвоєчасно оплачені послуги з компенсації перетікання реактивної електроенергії: пеня за загальний період з 16.01.2015р. по 30.11.2015р. в розмірі 36 534,96 грн, 3% річних за загальний період з 16.02.2014р. по 01.12.2015р. в розмірі 2 608 грн, інфляційні втрати за загальний період з 01.03.2014р. по 30.11.2015р. в розмірі 22 159,75 грн.

Ухвалюючи спірне рішення господарський суд першої інстанції виходив з того, що укладання сторонами спільних протокольних рішень, враховуючи положення Постанови Кабінету Міністрів України від 11.01.2005р. № 20, Наказу Міністерства палива та енергетики України, Національної акціонерної компаній Нафтогаз України та Державним казначейством України від 03.02.2009р. № 55/57/43, Наказу Міністерства енергетики та вугільної промисловості України від 03.08.2015р. № 493/688, сторони фактично погодились, що оплата електроенергії підлягає погашенню шляхом здійснення взаєморозрахунків на підставі кожного спільного протокольного рішення. Таким чином, сторони змінили порядок і строк проведення розрахунків електричну енергію, відпущену на підставі договорів № 1 від 28.02.2014р. та № 1 від 23.02.2015р..

Аналогічної правової позиції дійшов Верховний Суд України у постанові № 3-322-15 від 01.07.2015 року щодо відсутності підстав для стягнення штрафних санкцій, передбачених умовами договору поставки природного газу, та застосування наслідків за порушення грошового зобов'язання, передбачених ч.2 ст.625 Цивільного кодексу України, оскільки, уклавши договір про організацію взаєморозрахунків, сторони тим самим змінили порядок і строк проведення розрахунків за природний газ, поставлений відповідно до договору поставки природного газу.

Відповідно до ч. 1 ст. 111-28 Господарського процесуального кодексу України висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 111-16 цього Кодексу, є обовязковим для всіх субєктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Суд має право відступити від правової позиції, викладеної у висновках Верховного Суду України, з одночасним наведенням відповідних мотивів.

Судом першої інстанції обґрунтовано досліджено та встановлено, що підстав для застосування штрафних санкцій та нарахування 3% річних та інфляційних за зобовязаннями щодо суми 51 878,59 грн (за Договором про розрахунки), у період з січня 2014р. по червень 2014р., з грудня 2014р. по вересень 2015р. не вбачається, а отже, позовні вимоги у цій частині обґрунтовано залишено без задоволення.

Втім, погашення заборгованості за зобовязаннями з січня 2014р. по жовтень 2015р. відбулося з порушенням строків обумовлених договорами № 1 від 28.02.2014р. та № 1 від 23.02.2015р., а тому, нарахування позивачем пені, 3% річних та інфляційних на суму боргу є правомірним.

Пунктами 8.3.1 договорів № 1 від 29.02.2012р., 28.02.2013р. 28.02.2014р. 23.02.2015р. сторонами, зокрема, погоджено, що за недотримання термінів сплати рахунків або платіжних вимог-доручень за надання послуг перетікання реактивної електроенергії відповідач сплачує постачальнику електричної енергії пеню за весь період часу, протягом якого не виконане зобовязання по сплаті, в розмірі 0,5% від суми платежу за кожний день (але не більше подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період нарахування пені) по день фактичної оплати.

Втім судова колегія не може погодитись з твердженням скаржника про те, що за цим пунктом сторони встановили інший строк позовної давності , ніж той, що визначений діючим законодавством, адже зазначений пункт не є договором про збільшення позовної давності у контексті приписів ч. 1 ст. 259 ЦК України.

Відповідно до ст. 193 ГК України, ст.ст. 525, 526 ЦК України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов'язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Згідно ст. 629 ЦК України договір є обовязковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 202 ГК України, яка кореспондується зі ст. 599 ЦК України, зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, щодо часткового задоволення позовних вимог та зменшення розміру пені до суми 500 000,00 грн..

Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Стаття 611 ЦК України передбачає, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки встановлені договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 546 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Згідно з ст. 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобовязань» розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Як свідчать надані до суду документи, у Відповідача перед Позивачем виникли саме грошові зобовязання, відповідальність за невиконання яких регулюються, у тому числі, нормами Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошового зобовязання».

Частина 2 статті 625 ЦК України передбачає, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо правомірності стягнення з відповідача інфляційних нарахувань у розмірі 21 835,97 грн за несвоєчасно оплачені послуги з компенсації перетікання реактивної електроенергії, 3% річних у розмірі 2 608,00 грн за несвоєчасно оплачені послуги з компенсації перетікання реактивної електроенергії та пені у розмірі 7 671,45 грн за несвоєчасно оплачені послуги з компенсації перетікання реактивної електроенергії.

За п. 3.2 Пленуму Вищого господарського суду України №14 від 17.12.2013 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобовязань», розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Відповідно до ст. 551 ЦК України розмір неустойки (до якої віднесено штраф і пеню) встановлюється договором або актом цивільного законодавства і може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Стаття 233 ГК України також встановлює, що у разі якщо порушення зобов'язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Пункт 3, ст. 83 ГПК надає суду право у виняткових випадках зменшувати розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, щодо наявності тих підстав, за якими суд має право застосувати п. 3, ч. 1, ст. 83 ГПК України та зменшити розмір пені, що підлягає стягненню з Відповідача на 50% до суми 7 671,45 грн.

Отже, апеляційний суд, з посиланням на норми діючого законодавства України, умови Договору та встановлені обставин справи, перевіривши при цьому правильність нарахування судом першої інстанції визначених до стягнення сум 3% річних, інфляційних втрат та пені, дійшов висновку про правомірність судового рішення.

Доводи Відкритого акціонерного товариства «Запоріжжяобленерго» з приводу збільшення строку позовної давності додатковою угодою від 24.01.2007 р. до договору про постачання електричної енергії № 1 від 15.12.2003 р. помилковими, оскільки вказаною додатковою угодою внесено зміни в основний текст договору 2003 року, в той час як пеню нараховано у даній справі за договорами 2014-1015рр., які не містять умов щодо збільшення строку позовної давності.

Щодо питання про відстрочку виконання рішення суду, апеляційна інстанція вважає за необхідне зазначити наступне.

Надання відстрочки виконання рішення є правом суду, який на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе надання відстрочки чи розстрочки виконання рішення.

За приписами постанови Вищого господарського суду України від 17 жовтня 2012 року N 9 «Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України» вирішуючи питання про відстрочку чи розстрочку виконання рішення, господарський суд повинен враховувати матеріальні інтереси обох сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів у економіці держави та інші обставини справи, зокрема, щодо фізичної особи (громадянина) тяжке захворювання її самої або членів її сімї, скрутний матеріальний стан, стосовно юридичної особи наявну загрозу банкрутства, відсутність коштів на банківських рахунках і майна, на яке можливо було б звернути стягнення, щодо як фізичних, так і юридичних осіб стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо. Законодавець у будь-якому випадку повязує відстрочення виконання судового рішення у судовому порядку з обєктивними обставинами, що ускладнюють вчасне виконання судового рішення

При цьому господарський суд повинен враховувати можливі негативні наслідки для боржника при виконанні рішення у встановлений строк чи попередньо встановленим способом, але, перш за все, повинен враховувати такі ж наслідки і для стягувача при затримці виконання рішення та не допускати їх настання.

Апеляційний суд погоджується з висновками господарського суду, що Відповідачем не доведено наявності у останнього виняткового випадку, як підстави для розстрочення виконання судового рішення.

Відтак, виходячи з матеріальних інтересів обох сторін, суд правомірно відмовив Відповідачу у наданні останньому відстрочки виконання рішення суду.

Оскільки доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку, що під час розгляду справи місцевим господарським суд допущені порушення норм матеріального або процесуального права, які передбачені ст.ст. 103, 104 ГПК України як підстави для скасування рішення, колегія суддів апеляційного господарського суду вважає за необхідне відхилити апеляційну скаргу.

Керуючись ст.ст. 49, 99, 101, 102, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Донецький апеляційний господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Відкритого акціонерного товариства «Запоріжжяобленерго», в особі Запорізьких міських електричних мереж, м. Запоріжжя залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Запорізької області від 18.10.2016р. у справі № 908/2198/16 залишити без змін.

Головуючий суддя: ОСОБА_1

Судді: ОСОБА_2

ОСОБА_3

Надруковано примірників:

1 позивачу;

1 відповідачу

1 до справи;

1 ГСЗО;

1 ДАГС.