донецький апеляційний господарський суд
Постанова

Іменем України

30.11.2016 справа №908/2287/16 Донецький апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: суддівОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3
за участю представників сторін:
від позивача:ОСОБА_4 за довіренічстю
від відповідача:Не зявився
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України», м. Київ
на рішення господарського судуЗапорізької області
від25.10.2016р.
по справі№ 908/2287/16 (суддя Мірошниченко М. В.)
за позовомПублічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України», м. Київ
до відповідачаКомунального підприємства «Дніпрорудненські теплові мережі», м. Дніпрорудне, Запорізька область
простягнення суми

В С Т А Н О В И В:

Публічне акціонерне товариство «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України», м. Київ (далі «Позивач») звернулося до господарського суду Запорізької області з позовом про стягнення з Комунального підприємства «Дніпрорудненські теплові мережі», м. Дніпрорудне, Запорізька область (далі «Відповідач») суми пені в розмірі 979 550,79 грн, суми 3% річних у розмірі 66 742,37 грн та суми інфляційних витрат у розмірі 566 895,98 грн.

Водночас, Комунальним підприємством «Дніпрорудненські теплові мережі», до суду першої інстанції було надане клопотання про зменшення суми пені на 90% (96 494,89 грн.) та клопотання про розстрочення виконання судового рішення по цій справі строком на 12 місяців.

Рішенням господарського суду Запорізької області від 25.10.2016р. у справі № 908/2287/16 позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» задоволено частково. Клопотання Відповідача про зменшення суми пені задоволено частково, у задоволенні клопотання Відповідача про розстрочення виконання судового рішення по цій справі - відмовлено.

Стягнуто з Комунального підприємства «Дніпрорудненські теплові мережі» () на користь Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» () суму пені в розмірі 500 000,00 грн, суму 3% річних у розмірі 64 473,93 грн, суму інфляційних витрат у розмірі 537 343,09 грн та суму судового збору в розмірі 23 229,92 грн.

В решті позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з прийнятим рішенням, Позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення господарського суду Запорізької області від 25.10.2016р. у справі № 908/2287/16 в частині, відмови у стягненні пені в розмірі 479 550,79 грн, та прийняти у цій частині нове рішення, яким стягнути з Комунального підприємства «Дніпрорудненські теплові мережі» на користь Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» 479 550,79 грн пені., у стягненні якої було відмовлено.

Заявник апеляційної скарги вважає, що рішення господарського суду Запорізької області у цій справі не можна вважати законним і обґрунтованим, оскільки воно ґрунтується на помилкових висновках суду і є таким, що прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Крім того, на думку Позивача, судом першої інстанції невірно зроблені висновки стосовно зменшення пені, що суперечить вимогам ст. 233 ГК України.

Сторони були належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи.

29.11.2016 р. до відділу організаційної роботи, документального забезпечення та канцелярії Донецького апеляційного господарського суду від Комунального підприємства «Дніпрорудненські теплові мережі» надійшов відзив № 05/2188 від 24.11.2016 р. на апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України», в якому Відповідач просить залишити без задоволення апеляційну скаргу, а рішеннягосподарського суду Запорізької області від 25.10.2016р. у справі № 908/2287/16 без змін.

Представник Позивача в судовому засіданні підтримав доводи викладені в апеляційній скарзі.

Представник Відповідача в судове засідання не зявився, поважність причин неявки суду не повідомив.

Приймаючи до уваги те, що явка представників сторін (учасників судового процесу) у судове засідання не була визнана обов'язковою, колегія суддів вважає за можливе розглянути апеляційну скаргу без участі представника Відповідача.

Відповідно до статей 4-4, 81-1 Господарського процесуального кодексу України фіксацію судового процесу було здійснено технічними засобами та складено протокол судового засідання.

Відповідно до статті 101 Господарського процесуального кодексу України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Апеляційний господарський суд не звязаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

На підставі ст. 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає рішення господарського суду винесеним законним, а апеляційну скаргу такою, що не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як встановлено місцевим господарським судом та підтверджується матеріалами справи 30.12.2014р. між Публічним акціонерним товариством «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (далі «Продавць») та Комунальним підприємством «Дніпрорудненські теплові мережі» (далі «Покупцем») було укладено договір № 1417/15-БО-13 купівлі-продажу природного газу (далі «Договір»).

Предмет якого передбачає, що Продавець зобовязався передати у власність Покупцю у 2015 році природний газ для виробництва теплової енергії, яка споживається бюджетними установами, організаціями, а Покупець зобовязався прийняти та оплатити газ на умовах цього Договору (п.1.1 Договору).

Газ, що продається за цим договором, використовується покупцем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається бюджетними установами та організаціями (далі споживачами покупця) (п. 1.2. Договору).

Згідно з п. 3.3 Договору, приймання-передача газу, переданого Продавцем Покупцеві у відповідному місці продажу, оформлюється актом приймання-передачі газу. Обсяг споживання газу Покупцем у відповідному місці поставки встановлюється шляхом складання добових обсягів, визначених на підставі показів комерційного вузла/вузлів обліку газу Покупця.

Не пізніше 5-го числа місяця, наступного за місяцем продажу газу, Покупець зобовязується надати Продавцеві підписані та скріплені печатками Покупця та газотранспортного підприємства три примірники акта приймання-передачі газу, в якому зазначаються фактичні обсяги використаного газу, його фактична ціна та вартість. Продавець не пізніше 8-го числа зобовязується повернути Покупцеві та газотранспортному підприємству по одному примірнику оригіналу акта, підписаний уповноваженим представником та скріплений печаткою, або надати в письмовій форму мотивовану відмову від підписання акта. Акти є підставою для остаточних розрахунків між Сторонами (п. 3.4. Договору).

За п. 6.1 Договору, оплата за газ здійснюється Покупцем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14-го числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу.

Пунктом 7.2 Договору купівлі-продажу природного газу сторони обумовили, що у разі невиконання Покупцем умов пункту 6.1 цього Договору він зобовязується сплатити Продавцю, крім суми заборгованості, пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу.

Згідно з п. 9.3 Договору строк, у межах якого Сторони можуть звернутися до суду з вимогою про захист своїх прав за цим Договором (строк позовної давності), у тому числі щодо стягнення заборгованості, штрафів, пені, відсотків річних, інфляційних нарахувань, встановлюється тривалістю у 5 років.

Як свідчать матеріали справи, Позивач поставив протягом січня - березня, жовтня - грудня 2015р., а Відповідач прийняв природний газ на загальну суму 5 077 831,19 грн, про що свідчать акти приймання-передачі:

· № б/н від 31.01.2015р. за січень 2015р. 145,732 тис.куб.м. на суму 1 116 546,12 грн (а.с. 28);

· № б/н від 28.02.2015р. за лютий 2015р. 120,727 тис.куб.м. на суму 895 412,85 грн (а.с. 29);

· № б/н від 31.03.2015р. за березень 2015р. 87,425 тис.куб.м. на суму 990 843,48 грн (а.с. 30);

· № б/н від 31.10.2015р. за жовтень 2015р. 26,445 тис.куб.м. на суму 235 501,19 грн (а.с. 31);

· № б/н від 30.11.2015р. за листопад 2015р. 86,025 тис.куб.м. на суму 752 352,64 грн (а.с. 32);

· № б/н від 31.12.2015р. за грудень 2015р. 124,233 тис.куб.м. на суму 1 087 174,91 грн (а.с. 33);

Відповідач свої обовязки за договором виконав не належним чином, за поставлений природний газ не вчасно розрахувався, з порушенням строків встановлених договором.

В обґрунтування вимог позову Позивач посилається на факт неналежного виконання Відповідачем взятих на себе зобовязань, що призвело до виникнення заборгованості та нарахування додаткових сум, як наслідок порушення зобовязання у вигляді: інфляційних нарахувань у розмірі 566 859,98 грн, 3% річних у розмірі 66 742,37 грн, пені у розмірі 979 550,79 грн.

Відповідно до частин 1, 2 статті 509 Цивільного кодексу України (далі ЦК України), зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Приписи статті 11 ЦК України передбачають, що цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є: договори та інші правочини.

Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до ст.6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Донецький апеляційний господарський суд погоджується з висновком місцевого господарського суду про те, що між сторонами був укладений договір, який за своєю правовою природою є договором купівлі-продажу, тому спірні відносини, регулюються главою 54 розділом 3 Цивільного кодексу України та главою 30 розділом 1 Господарського кодексу України (ч.6 ст. 265 ГК України).

Відповідно до ст. 655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ст. 193 ГК України, ст.ст. 525, 526 ЦК України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов'язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Згідно ст. 629 ЦК України договір є обовязковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 202 ГК України, яка кореспондується зі ст. 599 ЦК України, зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, щодо часткового задоволення позовних вимог та зменшення розміру пені до суми 500 000,00 грн..

Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Стаття 611 ЦК України передбачає, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки встановлені договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 546 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Згідно з ст. 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобовязань» розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Як свідчать надані до суду документи, у Відповідача перед Позивачем виникли саме грошові зобовязання, відповідальність за невиконання яких регулюються, у тому числі, нормами Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошового зобовязання».

Частина 2 статті 625 ЦК України передбачає, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо правомірності стягнення з відповідача інфляційних нарахувань у розмірі 537 343,09 грн, 3% річних у розмірі 64 473,93 грн, пені у розмірі 500 000,00 грн.

За п. 3.2 Пленуму Вищого господарського суду України №14 від 17.12.2013 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобовязань», розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Відповідно до ст. 551 ЦК України розмір неустойки (до якої віднесено штраф і пеню) встановлюється договором або актом цивільного законодавства і може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Стаття 233 ГК України також встановлює, що у разі якщо порушення зобов'язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Пункт 3, ст. 83 ГПК надає суду право у виняткових випадках зменшувати розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що Відповідач, будучи комунальним підприємством, надає послуги з теплопостачання населенню м. Дніпрорудне та забезпечує функціонування інфраструктури міста - не вчасно отримує від населення та не в повному обсязі сплату за надані Позивачем Відповідачу послуги, що в свою чергу веде до виникнення заборгованості і затримки оплати спожитого газу. Враховуючи скрутне фінансове становище Відповідача, наявність заборгованості перед Відповідачем, відсутність прибутку та наявність збитків є тим винятковим випадком, за яким суд має право застосувати п. 3, ч. 1, ст. 83 ГПК України та зменшити розмір пені, що підлягає стягненню з Відповідача до суми 500 000,00 грн..

Оскільки доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку, що під час розгляду справи місцевим господарським суд допущені порушення норм матеріального або процесуального права, які передбачені ст.ст. 103, 104 ГПК України як підстави для скасування рішення, колегія суддів апеляційного господарського суду вважає за необхідне відхилити апеляційну скаргу.

Керуючись ст.ст. 49, 99, 101, 102, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Донецький апеляційний господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України», м. Київ залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Запорізької області від 25.10.2016р. у справі № 908/2287/16 залишити без змін.

Головуючий суддя: В. М. Татенко

Судді: І. В. Зубченко

ОСОБА_3

Надруковано примірників:

1 позивачу;

1 відповідачу

1 до справи;

1 ГСЗО;

1 ДАГС.