ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
УХВАЛА

28 листопада 2016 року Справа № 29/5005/10280/2012
Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

Полякова Б.М., - головуючого (доповідач у справі),
Коваленка В.М.,
Короткевича О.Є.,
розглянувши касаційну скаргу приватного підприємства "Чисте місто", м. Дніпро
на постановувід 10.12.2012 господарського суду Дніпропетровської області
та ухвалувід 17.10.2016 Дніпропетровського апеляційного господарського суду
у справі№ 29/5005/10280/2012 господарського суду Дніпропетровської області
про банкрутствокомунального виробничого житлового ремонтно-експлуатаційного підприємства Індустріального району Дніпропетровської міської ради
керуючий санацієюБиковський М.Ю., м. Дніпро
голова комітету кредиторів Лівобережна об'єднана державна податкова інспекція м. Дніпропетровська Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області

ВСТАНОВИВ :

31.10.2016 приватне підприємство "Чисте місто" (далі - заявник) звернулося з касаційною скаргою №1-2016-31/10 від 31.10.2016 одночасно на постанову господарського суду Дніпропетровської області від 10.12.2012 у справі №29/5005/10280/2012 про визнання боржника банкрутом та ухвалу Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 17.10.2016 про відмову у відновленні процесуального строку на подання апеляційної скарги заявника на постанову суду першої інстанції.

Щодо постанови суду першої інстанції від 10.12.2012 колегія суддів зазначає, що відповідно до ст. 107 ГПК України сторони у справі мають право подати касаційну скаргу на: рішення місцевого господарського суду після їх перегляду в апеляційному порядку та постанови апеляційного господарського суду, ухвалені за результатами апеляційного розгляду; ухвали місцевого господарського суду,зазначені в частині першій статті 106 цього Кодексу, після їх перегляду в апеляційному порядку та постанови апеляційного господарського суду, ухвалені за результатами апеляційного розгляду.

Отже, рішення місцевих господарських судів можуть бути предметом касаційного оскарження лише після їх перегляду по суті в апеляційному порядку.

Як вбачається з матеріалів справи, постанова суду першої інстанції від 10.12.2012 в апеляційному порядку по суті не переглядалась, що позбавляє заявника процесуального права на її оскарження в касаційному порядку.

За таких обставин касаційна скарга у частині оскарження постанови від 10.12.2012 не підлягає розгляду в порядку касаційного провадження в зв'язку з чим у її прийнятті необхідно відмовити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 62 ГПК України.

Що стосується касаційної скарги в частині оскарження ухвали Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 17.10.2016, то вона не може бути розглянута Вищим господарським судом України, оскільки не відповідає вимогам розділу ХІІ1 ГПК України з наступних підстав.

Згідно зі ст. 1111 ГПК України особа, яка подала касаційну скаргу, надсилає іншій стороні у справі копії касаційної скарги і доданих до неї документів, які у цієї сторони відсутні.

Статтею 41 ГПК України встановлено, що господарські суди розглядають справи про банкрутство у порядку провадження, передбаченому цим Кодексом та з урахуванням особливостей, встановлених Законом України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом".

Сторонами у справі про банкрутство відповідно до ст. 1 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" є кредитори (представник комітету кредиторів), боржник (банкрут).

Як вбачається з доданих до касаційної скарги фіскальних чеків поштового відділення, заявник направив копію касаційної скарги лише керуючому санації Биковському М.Ю., представнику комітету кредиторів - Лівобережній ОДПІ м. Дніпропетровська, кредиторам - ПАТ "ДТЕК Дніпрообленерго" та відділенню виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасний випадків на виробництві та професійних захворювань України у м. Дніпропетровську але її копію не було надіслано боржнику - комунальному виробничому житловому ремонтно-експлуатаційному підприємству Індустріального району Дніпропетровської міської ради. Отже, до касаційної скарги не надано доказів надсилання її копії стороні у справі.

Неповідомлення сторони у справі про звернення з касаційною скаргою порушує процесуальні права цієї сторони, принципи рівності та змагальності сторін, закріплені статтями 42, 43 ГПК України.

За таких обставин касаційна скарга не може бути прийнята до розгляду та підлягає поверненню на підставі п. 3 ч. 1 ст. 1113 ГПК України.

Також заявником не надано доказів сплати судового збору за подання касаційної скарги та одночасно заявлено клопотання про відстрочення його сплати. У якості підстави для відстрочення сплати судового збору заявник вказує на скрутне фінансове становище .

У той же час за нормою статті 8 Закону України "Про судовий збір" суд, враховуючи майновий стан сторони, може своєю ухвалою, зокрема, відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі.

Таким чином, єдиною підставою для вчинення судом зазначених у цій нормі дій є врахування ним майнового стану сторони. Обґрунтування пов'язаних з цим обставин, які свідчать про неможливість або утруднення в здійсненні оплати судового збору у встановлених законом розмірах і в строки, покладається на заінтересовану сторону.

Статтею 129 Конституції України як одну із засад судочинства визначено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.

У даному випадку заявником касаційної скарги є юридична особа - суб'єкт господарювання, який здійснює господарську (підприємницьку) діяльність на власний ризик з метою одержання прибутку (ст. 42 Господарського кодексу України).

У зв'язку з чим сама по собі обставина перебування такого суб'єкта господарювання у скрутному фінансовому стані є виключно наслідком його господарської діяльності та власним комерційним ризиком, тому не може вважатися достатньою підставою для відстрочення сплати судового збору. Більше того, у порушення вимог ст. 33 ГПК України заявник не надав жодних доказів у підтвердження наведених у клопотанні обставин.

При цьому колегія суддів зазначає, що у даному випадку сума судового збору за подання касаційної скарги становить 1 378 грн. (пп. 7 п. 2 ч. 2 ст. 4 Закону), тобто не є значною.

Отже, з огляду на імперативні приписи ст. 8 Закону України "Про судовий збір" суд касаційної інстанції не знаходить підстав для задоволення клопотання заявника про відстрочення сплати судового збору.

За таких обставин до касаційної скарги не додано доказів сплати судового збору у встановленому порядку та розмірі, що є підставою для повернення касаційної скарги згідно з п. 4 ч. 1 ст. 1113 ГПК України.

З урахуванням наведеного та керуючись 129 Конституції України, ст. 8 Закону України "Про судовий збір", п. 1 ч.1 ст. 62, ст. ст. 86, 107, п.п. 3, 4 ч. 1 ст. 1113, 11113 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

1. Відмовити приватному підприємству "Чисте місто" в прийнятті касаційної скарги в частині оскарження постанови господарського суду Дніпропетровської області від 10.12.2012 у справі № 29/5005/10280/2012.

2. Відмовити приватному підприємству "Чисте місто" у задоволенні клопотання про відстрочення сплати судового збору за подання касаційної скарги в частині оскарження ухвали Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 17.10.2016 у справі № 29/5005/10280/2012.

3. Касаційну скаргу приватного підприємства "Чисте місто" в зазначеній частині повернути її заявнику.

Головуючий Б.М. Поляков

Судді В.М. Коваленко О.Є. Короткевич