ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"22" листопада 2016 р.Справа № 924/978/16

Господарський суд Хмельницької області у складі судді Заверуха С.В., розглянувши матеріали справи

за позовом Військового прокурора Рівненського гарнізону, м. Рівне в інтересах держави Міністерства оборони України, м. Київ в особі державного підприємства "Івано-Франківський військовий ліспромкомбінат", м. Івано-Франківськ в особі Шепетівського військового лісгоспу державного підприємства "Івано-Франківський військовий ліспромкомбінат", м. Шепетівка Хмельницької області

до фізичної особи - підприємця ОСОБА_1, м. Кам'янець-Подільський Хмельницької області

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача - фізичної особи-підприємця ОСОБА_2, м. Шепетівка Хмельницької області

про стягнення 12726,50 грн.

Представники:

прокуратури: ОСОБА_3

позивача 1 (Міністерство оборони України): ОСОБА_4 - за довіреністю № 220/799/д від 30.12.15р.;

позивача 2 (державне підприємство "Івано-Франківський військовий ліспромкомбінат"): ОСОБА_5 - довіреність від 17.06.2016р.;

позивача 3 (Шепетівський військовий лісгосп державного підприємства "Івано-Франківський військовий ліспромкомбінат"): не з'явився;

відповідача: ОСОБА_6 - за довіреністю від 05.10.2016р.;

третьої особи: не з'явився

Повне рішення складено 22.11.2016р.

Ухвалою суду від 07.11.2016 р. залучено третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача - фізичну особу-підприємця ОСОБА_2, м. Шепетівка Хмельницької області.

ОСОБА_1 спору: Військовий прокурор Рівненського гарнізону, м. Рівне в інтересах держави Міністерства оборони України, м. Київ в особі державного підприємства "Івано-Франківський військовий ліспромкомбінат", м. Івано-Франківськ в особі Шепетівського військового лісгоспу державного підприємства "Івано-Франківський військовий ліспромкомбінат", м. Шепетівка Хмельницької області звернувся до господарського суд про стягнення з фізичної особи - підприємця ОСОБА_1, м. Кам'янець-Подільський Хмельницької області 12726,50 грн. за поставлену лісопродукцію.

В обґрунтування позову зазначає те, що 14.05.2013р. між ДП "Івано-Франківський військовий ліспромкомбінат" в особі Шепетівського військового лісгоспу ДП "Івано-Франківський військовий ліспромкомбінат" (продавець) та ФОП ОСОБА_1 (покупець) укладено договір купівлі продажу лісопродукції в простій формі, при цьому сторони дійшли згоди щодо істотних умов договору.

На виконання вказаного договору покупець на підставі товарно-транспортної накладної № 060526 від 24.05.2013р. отримав у продавця лісопродукцію на загальну суму 12726,50 грн. Зокрема: - пиловник сосни 2 сорту 20-24, діаметр 6.0-20 м. куб., вартістю 7900,00 грн.; - пиловник сосни 3 сорту 20-24, діаметр 5.0-13.79 м. куб., вартістю 4826,50грн.

Таким чином станом на 23.09.2016р. відповідач повинен сплатити позивачу за поставлену лісопродукцію 12726,50 грн., які в добровільному порядку сплачувати відмовляється.

16.12.2013р. на адресу відповідача рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення було направлено претензію № 1117 від 13.12.2013р., однак станом на 23.09.2016р. грошові кошти за отриману лісопродукцію на рахунки позивача не надходили.

Також позивачем складено акт звірки розрахунків від 10.10.2014р., відповідно до якого станом на 01.10.2014р. заборгованість ФОП ОСОБА_1 перед Шепетівським військовим лісгоспом державного підприємства "Івано-Франківський військовий ліспромкомбінат" складає 12726,50 грн. Крім того, позивачем на адресу відповідача направлено вимогу про оплату отриманої лісопродукції № 692 від 20.09.2016р. та розрахунок - фактуру № Ш-0000013 від 20.09.2016р., які відповідачем залишені без розгляду та задоволення.

У зв'язку з вищевикладеним Військовий прокурор Рівненського гарнізону просить суд стягнути з відповідача на користь Шепетівського військового лісгоспу ДП "Івано-Франківський військовий ліспромкомбінат" грошові кошти в сумі 12726,50 грн. за поставлену лісопродукцію на підставі рахунку - фактури Ш-0000013 від 20.09.2016р.

Прокурор в судове засідання з'явився на задоволені позову наполягає.

Представник позивача 1 (Міністерство оборони України) в судове засідання з'явився, позовну заяву підтримує в повному обсязі.

Представник позивача 2 (державного підприємства "Івано-Франківський військовий ліспромкомбінат") в судове засідання з'явився, на задоволені позову наполягає.

Представник позивача 3 (Шепетівський військовий лісгосп ДП "Івано-Франківський військовий ліспромкомбінат") в судове засідання не з'явився, причини неявки суду не відомі.

Представник відповідача в судове засідання з'явився, проти позову заперечує та надав відзив в якому, вважає даний позов безпідставним і необґрунтованим, а тому таким, що не підлягає задоволенню.

Представник відповідача в поданому відзиві звертає увагу суду на те, що договір купівлі - продажу лісопродукції від 14.05.2013р. між позивачем та відповідачем, на який посилається позивач, в матеріалах, долучених до позовної заяви, відсутній. Крім того, відповідач ОСОБА_1 будь - яких договорів з позивачем не укладала в 2013р.

Також відповідач посилається на те, що товарно - транспортна накладна № 060525 від 24.05.2013р. не має будь - якого доказового значення, оскільки на даному документі відсутній підпис ОСОБА_1 про отримання лісопродукції на суму 12726,50 грн.

Таким чином, з урахуванням викладеного, представник відповідача вважає, що позивачем не надано належних та допустимих доказів отримання ФОП ОСОБА_1 лісопродукції на суму 12726,50 грн., тому останній вважає даний позов безпідставним.

Крім того, в судовому засіданні представником відповідача подано заяву в якій, просить суд застосувати при вирішенні даного спору строк позовної давності та винести рішення, яким в задоволені даного позову відмовити повністю.

В обґрунтування даної заяви останній зазначає, що відповідно ст. 257, 261, 267 ч. 2, 3 ЦК України позивачем при зверненні із даним позовом до суду було пропущено строк позовної давності без поважних причин, який на його думку закінчився 25.05.2016 р.

Представник третьої особи в судове засідання не з'явився, однак надіслав на адресу суду пояснення, в яких звертає увагу, що 24.05.2013 р. останній не здійснював перевезення лісопродукції для ПП ОСОБА_1 та не надавав автомобіль НОМЕР_1 для перевезення. Окрім того, водій ОСОБА_7 в 2013-02014 році на підприємстві не працював.

Суд, розглянувши матеріали справи, встановив таке.

Згідно з Витягом ЄДР юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців державне підприємство "Івано-Франківський військовий ліспромкомбінат" знаходиться за адресою: 76014, Івано-Франківська область, м. Івано-Франківськ, вул. Л. Ребета, 6, ідентифкаційний код 08033772.

Згідно з Витягом ЄДР юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців Шепетіський військовий лісгосп державного підприємства "Івано-Франківський військовий ліспромкомбінат" знаходиться за адресою: 30400, Хмельницька область, м. Шепетівка, провулок Героїв Небесної сотні, буд. 18, ідентифікаційний код 24972050.

Згідно з Витягом з ЄДР юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців ОСОБА_1 зареєстрована, як фізична особа-підприємець, за адресою: 32300, Хмельницька область, м. Кам'янець-Подільський, вул. Жукова, 23 А, кв. 37, ідентифікаційний номер НОМЕР_2.

Як вбачається з товарно-транспортної накладної серія ХМ № 060526 від 24.05.2013р. ПП Тимощук (автопідприємство) мав намір поставити ПП ОСОБА_1 (замовник, вантажоодержувач): пиловник сосни 2 сорту 20-24, діаметр 6.0 - 20 м. куб., ціна - 395 грн., всього - 7900 грн.; пиловник сосни 3 сорту 20-24, діаметр 5.0 - 13,79 м. куб., ціна - 350 грн., всього - 4826,50 грн. Загалом на суму 12726,50 грн. Поставку здійснював водій ОСОБА_7, автомобіль НОМЕР_3, НОМЕР_4. Пункт розвантаження - м. Кам'янець-Подільський Хмельницької області. Дана накладна містить підпис особи, яка дозволила відпуск та здала вантаж. Даний вантаж прийняв водій-експедитор про що у накладній відмічено підписом. Форма розрахунку - готівка.

16.12.2013р. на адресу відповідача рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення було направлено претензію № 1117 від 13.12.2013р., однак станом на 23.09.2016р. грошові кошти за отриману лісопродукцію на рахунки позивача не надходили.

Також позивачем складено акт звірки розрахунків від 10.10.2014р. (односторонній), відповідно до якого станом на 01.10.2014р. заборгованість ФОП ОСОБА_1 перед Шепетівським військовим лісгоспом державного підприємства "Івано-Франківський військовий ліспромкомбінат" складає 12726,50 грн. Даний акт підписано т.в.о. начальника Шепетівського військового лісгоспу та головним бухгалтером. Крім того, позивачем на адресу відповідача направлено вимогу про оплату отриманої лісопродукції № 692 від 20.09.2016р. та розрахунок - фактуру № Ш-0000013 від 20.09.2016р.

Відповідно до податкової накладної від 24.05.2013р. № 358/08 Шепетівським військовим лісгоспом державного підприємства "Івано-Франківський військовий ліспромкомбінат" по договору купівлі-продажу від 24.05.2013р. поставлено відповідачу товар на суму 12726,50грн., а саме: пиловник сосни 2 сорту 20-24, діаметр 6.0 - 20 м. куб., ціна - 395 грн., всього - 7900 грн.; пиловник сосни 3 сорту 20-24, діаметр 5.0 - 13,79 м. куб., ціна - 350 грн., всього - 4826,50 грн.

За таких обставин, позивач звернувся із позовом до суду, згідно якого просив стягнути з відповідача заборгованість у сумі 12726,50грн.

Аналізуючи надані докази, оцінюючи їх у сукупності, судом приймається до уваги таке.

Підстава позову - це фактичні обставини на яких ґрунтується вимога позивача.

Зі змісту позовної заяви та доданих до позовної заяви матеріалів вбачається, що підставою для стягнення основної суми заборгованості позивач зазначає неналежне виконання відповідачем обов'язку по оплаті отриманого товару за товарно - транспортною накладною № 060526 від 24.05.2013р. на суму 12726,50 грн.

Пунктом 3 ст.3, ст.627 Цивільного кодексу України закріплено принцип свободи договору, який передбачає, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ст.11, ст.509 Цивільного кодексу України однією з підстав виникнення цивільних прав та обов'язків сторін є укладення між ними договору. В силу зобов'язання боржник зобов'язаний вчинити на користь кредитора певну дію, в тому числі сплатити гроші, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку, тобто, сплати коштів.

Згідно зі ст.ст. 526, 527 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту.

За умовами ст. 205 ЦК України правочин може бути вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не передбачено законом. Правочин, щодо якого законом не встановлена обов'язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків.

Згідно ч.1 ст. 181 ГК України господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами та скріпленого печатками. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.

Згідно зі ст.193 Господарського кодексу України, субєкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобовязання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом. Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобовязання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Відповідно до ст.712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Частиною 1 ст. 691 Цивільного кодексу України передбачено, що покупець зобов'язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу, або, якщо вона не встановлена у договорі і не може бути визначена виходячи з його умов, - за ціною, що визначається відповідно до статті 632 цього Кодексу, а також вчинити за свій рахунок дії, які відповідно до договору, актів цивільного законодавства або вимог, що звичайно ставляться, необхідні для здійснення платежу.

Статтею 692 Цивільного кодексу України встановлено, що покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару. Договором купівлі-продажу може бути передбачено розстрочення платежу.

Обґрунтовуючи позов, позивач, посилаючись на товарно-транспортну накладну № 060526 від 24.05.2013р. вказує, що відповідачу було передано товар на загальну суму 12726,50 грн., однак останній не сплатив його вартість.

Проте, відповідач заперечує факт отримання товару згідно товарно-транспортної накладної № 060526 від 24.05.2013р. на суму 12726,50 грн., вказуючи, зокрема, на те, що відповідач ОСОБА_1 будь-яких договорів з позивачем не укладала в 2013р. та товарно - транспортна накладна № 060525 від 24.05.2013р. не має будь-якого доказового значення, оскільки на даному документі відсутній підпис ОСОБА_1 про отримання лісопродукції на суму 12726,50 грн.

Відповідно до ч.ч.1, 2, 8 ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції. Відповідальність за несвоєчасне складання первинних документів і регістрів бухгалтерського обліку та недостовірність відображених у них даних несуть особи, які склали та підписали ці документи.

Вказаний перелік обов'язкових реквізитів зазначений і в пункті 2.4 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Мінфіну №88 від 24.05.1995р. (далі Положення), згідно якого первинні документи повинні мати такі обов'язкові реквізити: найменування підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), дата і місце складання, зміст та обсяг господарської операції, одиниця виміру господарської операції (у натуральному та/або вартісному виразі), посади і прізвища осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, особистий чи електронний підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Згідно п.2.13. Положення керівник підприємства, установи забезпечує фіксування фактів здійснення всіх господарських операцій, що були проведені, у первинних документах та виконання всіма підрозділами, службами і працівниками правомірних вимог головного бухгалтера щодо порядку оформлення та подання для обліку відомостей і документів.

Отже, з наведеного слідує, що оформлення видаткової накладної, включаючи проставляння на ній підпису, може здійснюватися лише керівником підприємства або особами, перелік яких затверджується керівником підприємства.

Із правової позиції Вищого господарського суду України, викладеної в пункті 1 Інформаційного листа від 17.07.2012 року № 01-06/928/2012 «Про практику застосування Вищим господарським судом України у розгляді справ окремих норм матеріального права», підписання покупцем видаткової накладної, яка є первинним обліковим документом у розумінні Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» і яка відповідає вимогам, зокрема ст. 9 названого Закону і Положенню про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, та фіксує факт здійснення господарської операції і встановлення договірних відносин, є підставою виникнення обов'язку щодо здійснення розрахунків за отриманий товар в порядку статті 692 Цивільного Кодексу України. (Постанова Вищого господарського суду України від 28.02.2012 року по справі № 5002-8/481-2001).

Однак, надана позивачем товарно - транспортна накладна № 060525 від 24.05.2013р. не відповідає вимогам ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" та Положення, оскільки у графі "Вантаж одержав" відсутній підпис ФОП ОСОБА_1, а довіреність на отримання вантажу взагалі відсутня. Крім того, позивач не надав жодних підтверджуючих доказів, які б встановлювали той факт, що відповідач схвалив правовідносини з поставки товару.

Так, зокрема пунктом 2 Інструкції про порядок реалізації виданих, повернутих і використаних довіреностей на одержання цінностей, затвердженої наказом Міністерства фінансів України від 16.05.96 року N 99 (що діяла на момент існування спірних правовідносин), встановлено, що товари, основні засоби та інші матеріальні цінності, а також нематеріальні активи, грошові документи і цінні папери відпускаються покупцям або передаються безоплатно тільки за довіреністю одержувачів. При виписуванні довіреності перелік цінностей, які належить отримати за нею (графа "Найменування цінностей" у бланку довіреності), наводиться обов'язково із зазначенням назви і кількості цінностей для одержання, незалежно від того, чи є такі відомості у документах на відпуск (наряді, рахунку, договорі, замовленні, угоді тощо) цінностей. Незаповнені рядки довіреності прокреслюються.

Таким чином, законодавством встановлені обов'язкові вимоги щодо документів, якими можуть бути підтверджені повноваження особи на отримання матеріальних цінностей та які є підставою для відпуску товарних цінностей.

За змістом Інструкції, забороняється відпускати товар у разі пред'явлення доручення, яке видано з порушенням встановленого порядку заповнення, тим більше, зовсім без доручень.

Відповідно п.13. Інструкції довіреність, незалежно від строку її дії, залишається у постачальника при першому відпуску цінностей. У разі відпуску цінностей частинами на кожний частковий відпуск складається накладна (акт приймання-здачі або інший аналогічний документ) з поміткою на ній номера довіреності та дати її видачі. У цих випадках один примірник накладної (або документа, що її заміняє) передається одержувачу цінностей, а другий - додається до залишеної у постачальника довіреності і використовується для спостереження і контролю за відпуском цінностей згідно з довіреністю, а також для проведення розрахунків з одержувачем.

Після закінчення відпуску цінностей служби, що здійснювали їх відпуск, здають довіреність разом з документами на відпуск останньої партії цінностей працівникам, на яких покладено обов'язки з ведення бухгалтерського обліку.

Згідно Інструкції довіреність на одержання матеріальних цінностей є первинним документом, що фіксує рішення уповноваженої особи (керівника) підприємства про уповноваження конкретної фізичної особи одержати для підприємства визначені перелік та кількість цінностей.

У товарно - транспортній накладній № 060525 від 24.05.2013р. відсутнє посилання на довіреність на підставі якої було відпущено товар. Крім того, позивачем також не надано копій довіреностей на отримання товару та будь-яких інших документів, що свідчили б про його отримання особисто відповідачем або його представником (уповноваженою матеріально - відповідальною особою). Тому, на думку суду, отримання товару відповідачем від позивача не можна вважати доведеною обставиною.

Товарно - транспортна накладна № 060525 від 24.05.2013р., копія якої є в матеріалах справи, не відповідає вимогам Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", та не є первинним документом, який констатує факт здійснення господарської операції проведеної між зобов'язаними контрагентами (позивачем та відповідачем).

Представники позивачів та прокуратури визнають наявність недоліків в оформленні товарно - транспортної накладної, однак наполягають на тому, що товар було поставлено відповідачеві, у зв'язку з чим відмова у задоволенні позовних вимог щодо стягнення з фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 суми вартості вказаного товару призведе до порушення прав позивача. Стосовно даних тверджень суд зазначає, що відповідно до статті 42 ГК України, підприємництво - це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб'єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку.

Таким чином, неналежне оформлення позивачем документів, що підтверджують здійснення відповідних господарських операцій, та, відповідно, неможливість встановити факт їх здійснення, належить до ризиків підприємницької діяльності Шепетівського військового лісгоспу державного підприємства "Івано-Франківський військовий ліспромкомбінат" і не є непереборною обставиною або наслідком порушення його прав з боку інших осіб, а спричинена недотриманням вимог закону та договору самим позивачем.

Виходячи з положень Закону України «Про автомобільний транспорт» та Правила перевезення вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджених наказом Мінтрансу України від 14.10.1997 року № 363, що зареєстрований в Міністерстві юстиції України 20.02.1998 року за № 128/2568, товарно-транспортна накладна є обов'язковим документом, який повинен оформлюватися при перевезенні вантажів автомобільним транспортом.

Відповідно до пункту 11.1. Правил, товарно-транспортна накладна та дорожні листи є основними документами на перевезення вантажів, товарно-транспортна накладна - це єдиний для всіх учасників транспортного процесу юридичний документ, що призначений для списання товарно-матеріальних цінностей, обліку на шляху їхнього переміщення, оприбуткування, складського, оперативного та бухгалтерського обліку, а також для розрахунків за перевезення вантажу та обліку виконаної роботи (пункт 1 Правил).

Згідно Постанови Кабінету Міністрів України від 25.02.2009 року №207 «Про затвердження Переліку документів, необхідних для здійснення перевезення вантажу автомобільним транспортом у внутрішньому сполученні» до переліку документів, необхідних для здійснення перевезення вантажу автомобільним транспортом у внутрішньому сполученні, відносяться товарно-транспортні накладні, талони про проходження технічного огляду та інші. Також при собі водій повинен мати подорожні листи.

Таким чином, сама по собі товарно-транспортна накладна не дозволяє відобразити усі дані, які необхідні для здійснення господарської операції та її належного документального підтвердження. Транспортна документація підтверджує лише операції з надання послуг з перевезення вантажів, а не факт придбання товару.

Надана позивачем копія товарно-транспортної накладної - є документом, що оформлює процес (послуги) перевезення вантажу, але не є підставою для здійснення оплати за перевезену продукцію у відповідності з умовами договору. Товарно - транспортна накладна, сама по собі не може бути розцінена судом в якості доказу узгодження ціни, асортименту та кількості товару, який мав бути поставлений відповідачу.

На думку суду, не є належними доказами і податкова накладна, копію якої надано до матеріалів справи позивачем, оскільки вказаний документ складається продавцем в односторонньому порядку і також не може безумовно свідчити про отримання товару покупцем.

Разом з тим, суд, беручи до уваги наявний в матеріалах справи акт звірки розрахунків від 10.10.2014р., зазначає, що даний акт не є первинним документом та оцінюється судом в сукупності з іншими документальними доказами у справі. Окрім того, суд вважає, що акт звірки розрахунків від 10.10.2014р. не може слугувати належним доказом отримання відповідачем товару, оскільки в ньому відсутній підпис ФОП ОСОБА_1

Отже, належних та допустимих доказів на спростування зазначеного суду не подано, доводи позивача спростовані матеріалами справи.

Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи; обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. (ст.3 4 ГПК України).

Виходячи із змісту ст. 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування полягає не лише в поданні особами доказів, а й у доведенні їх переконливості. Отже, обовязок доказування певних обставин покладається на особу, яка посилається на ці обставини.

Згідно ст.43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі усіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Враховуючи вищезазначені норми чинного законодавства та докази, наявні в матеріалах справи, суд вважає, що у позові необхідно відмовити.

Доводи позивача судом до уваги не приймаються з підстав наведених вище.

07.11.2016р. представником відповідача подано заяву, в якій просить суд застосувати при вирішенні даного спору строк позовної давності та винести рішення, яким в задоволені даного позову відмовити повністю, оскільки на підставі товарно-транспортної накладної № 060526 від 24.05.2013р. відповідач отримав від позивача лісопродукцію на загальну суму 12726,50 грн. і станом на 23.09.2016р. відповідач повинен сплатити позивачу вказані кошти. Тому вважає, що позивачем 25.05.2016р. пропущений загальний строк позовної давності для захисту свого права, який згідно ст. 257 ЦК України становить три роки.

Статтею 256 Цивільного кодексу України передбачено, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Порядок відліку позовної давності визначено у ст. 261 Цивільного кодексу України, відповідно до ч. 1 якої перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку (ч. 1 ст. 264 Цивільного кодексу України).

Отже, перш ніж застосовувати позовну давність, господарський суд повинен з'ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв'язку зі спливом позовної давності - за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення (п.2.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України №10 від 29.05.2013 р.).

Враховуючи те, що судом відмовлено у задоволенні позову з підстав його необгрутованості, у задоволенні вказаної вище заяви представника відповідача також належить відмовити.

Однак, судом враховується, що в даному випадку позовна давність сплила, оскільки, враховуючи п. 1 ст. 692 Цивільного кодексу України, перебіг позовної давності розпочався 25.05.2013р. не переривався і сплив 25.05.2016р., а позов про стягнення заборгованості був пред'явлений до суду 03.10.2016р., поза межами загальної позовної давності.

Зважаючи на вищевикладене в сукупності, приймаючи до уваги встановлене судом, прокурором не подано в матеріали справи належних та допустимих доказів на підтвердження своїх позовних вимог, тому суд вважає за необхідне у задоволенні позову відмовити, оскільки останній заявлено необґрунтовано.

Відповідно до ст.ст. 44, 49 ГПК України, судові витрати по справі покладаються на позивача в зв'язку з відмовою у позові.

Керуючись ст.ст. 1, 12, 33, 34, 44, 49, 82, 84, 85, 115 Господарського процесуального кодексу України, суд -

В И Р І Ш И В:

У позові відмовити.

Повне рішення складено 22.11.2016р.

Суддя С.В. Заверуха

Віддрук. 7 прим. :

1 - до справи;

2 - прокуратурі (м. Рівне, вул. Соборна, 227Д);

3, 4, 5 - позивачам, (03168, м. Київ, просп. Повітрофлотський, 6 ; 76014, м. Івано - Франкіськ, вул. Л. Ребети, 6; 30400, Хмельницька обл., м. Шепетівка, провул. Героїв Небесної сотні, 18 - рекоменд.),

6 - відповідачу, (Хмельницька обл., м. Кам'янець - Подільський, вул. Жукова, 23-А).

7 - третій особі (м. Шепетівка, вул. Конєва, 21а ), рекоменд.