РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.11.2016Справа № 910/17180/16

Суддя Плотницька Н.Б., розглянувши справу

за позовомПублічного акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Одеська залізниця"
доДержавного агентства резерву України
простягнення 268 476 грн 65 коп.
Представники:
від позивача:Ротар І.В. - представник за довіреністю
від відповідача:Михайлець О.В. - представник за довіреністю
ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

19.09.2016 до Господарського суду міста Києва надійшла позовна заява Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Одеська залізниця" з вимогами до Державного агентства резерву України про стягнення 268 476 грн 65 коп. заборгованості за договором відповідального зберігання матеріальних цінностей мобілізаційного резерву № ОД/НР-03-670-/НЮ від 29.04.2003.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що відповідач в порушення норм чинного законодавства України та укладеного між сторонами договору відповідального зберігання матеріальних цінностей мобілізаційного резерву № ОД/НР-03-670-/НЮ від 29.04.2003 не виконав взяті на себе зобов'язання по відшкодуванню витрат за зберігання цінностей за 2 квартал 2016 року, у зв'язку з чим в останнього виникла заборгованість у розмірі 268 476 грн 65 коп.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 20.09.2016 порушено провадження у справі № 910/17180/16, розгляд справи призначений на 10.10.2016.

10.10.2016 до відділу діловодства Господарського суду міста Києва від позивача надійшли документи на виконання вимог ухвали суду.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 10.10.2016 розгляд справи відкладено на 21.11.2016, у зв'язку із задоволенням клопотання позивача.

17.10.2016 до відділу діловодства Господарського суду міста Києва від відповідача надійшли документи для долучення до матеріалів справи та клопотання про ознайомлення з матеріалами справи.

У судове засідання 21.11.2016 з'явились представники сторін та надали пояснення по суті справи, представник позивача в повному обсязі підтримав заявлені позовні вимоги та просить суд їх задовольнити.

Представник відповідача надав пояснення відповідно до яких заперечує проти заявлених позовних вимог та просить суд відмовити позивачу в задоволенні позову.

У судовому засіданні 21.11.2016 було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши надані суду докази, суд

ВСТАНОВИВ:

39.04.2003 між Державним комітетом з державного матеріального резерву України (комітет за договором) та Одеською залізницею (зберігач за договором) укладено договір відповідального зберігання матеріальних цінностей мобілізаційного резерву № ОД/НР-03-670-/НЮ, відповідно до умов якого комітет передає, а зберігач приймає на відповідальне зберігання цінності згідно з затвердженою номенклатурою у кількості та за вартістю згідно з актом № 1. Зберігання матеріальних цінностей державного резерву без користування ними зберігачем здійснюються на складських приміщеннях, майданчиках зберігача.

Крім того, постановою Кабінету Міністрів України від 25.06.2014 № 200 "Про утворення публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" утворено публічне акціонерне товариство "Українська залізниця" (далі - ПАТ "Укрзалізниця") на базі Державної адміністрації залізничного транспорту, підприємств та установ залізничного транспорту загального користування, які реорганізовуються шляхом злиття.

Відповідно до п. 6 статті 2 Закону України "Про особливості утворення публічного акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування" та пункту 2 статуту ПАТ "Українська залізниця", затвердженого постановою КМУ від 02.09.2015 № 735, правонаступником всіх прав та обов'язків державного підприємства "Одеська залізниця" є ПАТ "Укрзалізниця", в особі регіональної філії "Одеська залізниця" ПАТ "Укрзалізниця", що є стороною договору.

Відповідно до пункту 3.1. договору комітет зобов'язаний відшкодувати зберігачу витрати на зберігання цінностей згідно з погодженим зведеним кошторисом витрат між зберігачем та комітетом у межах асигнувань, передбачених на ці цілі.

Згідно з пунктом 4.3. договору зберігач надає комітетові щоквартально до 15 числа місяця, наступного за звітним, звіти про фактичні витрати за зберігання цінностей, що підтверджуються актом звірки взаєморозрахунків на утримання цінностей мобілізаційного резерву за встановленою формою.

Відшкодування витрат (з урахування податку на додану вартість) зберігачу за зберігання цінностей мобілізаційного резерву комітет здійснює в межах, визначених підписаними актами взаєморозрахунків фактичних витрат у відповідності до пункту 4.3 цього договору, не пізніше 30 числа місяця наступного за звітним кварталом (пункт 4.4 договору).

У відповідності до пункту 7.3. договору сторони визначили, що договір набирає чинності з моменту його підписання та діє протягом усього терміну зберігання цінностей мобілізаційного резерву.

Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Відповідно до частини 1 статті 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Дослідивши зміст укладеного між позивачем та відповідачем договору, суд дійшов висновку, що даний правочин за своєю правовою природою є договором зберігання.

Відповідно до частини 1 статті 936 Цивільного кодексу України за договором зберігання одна сторона (зберігач) зобов'язується зберігати річ, яка передана їй другою стороною (поклажодавцем), і повернути її поклажодавцеві у схоронності.

Частиною 1 статті 946 Цивільного кодексу України встановлено, що плата за зберігання та строки її внесення встановлюються договором зберігання.

Згідно з частиною 1 статті 1 Закону України "Про державний матеріальний резерв" державний резерв є особливим державним запасом матеріальних цінностей, призначених для використання в цілях і в порядку, передбачених цим Законом. У складі державного резерву створюється незнижуваний запас матеріальних цінностей (постійно підтримуваний обсяг їх зберігання).

Статтею 2 Закону України "Про державний матеріальний резерв" визначено, що відповідальне зберігання матеріальних цінностей державного резерву - зберігання закладених до державного резерву матеріальних цінностей у постачальника (виробника) або одержувача (споживача) без надання йому права користуватися цими матеріальними цінностями до прийняття у встановленому порядку рішення про відпуск їх з державного резерву.

Нормами частини 3 статті 7 Закону України "Про державний матеріальний резерв" встановлено, що фінансування витрат підприємств, установ і організацій, пов'язаних з обслуговуванням і зберіганням, списання збитків від уцінки і природних втрат матеріальних цінностей державного резерву, здійснюється за рахунок коштів державного бюджету, зокрема коштів, одержаних від позичання матеріальних цінностей державного резерву, а також коштів, одержаних від реалізації розброньованих матеріальних цінностей мобілізаційного резерву.

Відповідно до частини 5 статті 11 Закону України "Про державний матеріальний резерв" відшкодування витрат підприємствам, установам і організаціям, що виконують відповідальне зберігання, оплата тарифу за перевезення вантажів, спеціальної тари, упаковки, послуг постачальницько-збутових організацій за поставку і реалізацію матеріальних цінностей державного резерву провадиться у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Судом встановлено, що на виконання умов договору відповідального зберігання матеріальних цінностей мобілізаційного резерву № ОД/НР-03-670-/НЮ відповідач передав позивачу на зберігання матеріальні цінності, що підтверджується актом № 22 від 30.09.2007 на закладання матеріальних цінностей мобілізаційного резерву, а також між сторонами було погоджено кошторис витрат на зберігання матеріальних цінностей мобілізаційного резерву по Державному підприємству "Південні залізниця" на 2016 рік у розмірі 1 908 580 грн 40 коп., в тому числі 628 490 грн 40 коп. на 2 квартал.

Відповідно до звітної документації про витрати на зберігання матеріальних цінностей мобрезерву за 2 квартал 2016 позивач фактично витратив на зберігання 268 476 грн 65 коп.

На виконання умов пункту 4.3. договору відповідно до реєстру для приймання відправлень, зданих в Одеський обласний вузол спеціального зв'язку № 113 від 10.04.2016 позивач направив відповідачу звіт про витрати на зберігання матеріальних цінностей державного (мобілізаційного) резерву за 2 квартал 2016, проект акту на відшкодування витрат на зберігання матеріальних цінностей, а також копії первинних документів на підтвердження витрат. Зазначені документи відповідач не повернув позивачу з погодженим або без погодження, із зазначеним недоліків, та витрати позивача не компенсував.

Як встановлено судом відповідач в порушення умов договору та норм чинного законодавства не виконав взяті на себе зобов'язання щодо відшкодування витрат позивачу за зберігання цінностей мобілізаційного резерву за 2 квартал 2016 року, у зв'язку з чим в останнього виникла заборгованість перед позивачем у розмірі 268 476 грн 65 коп.

Оцінюючи подані позивачем докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді у судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Зазначене також кореспондується зі статтями 525, 526 Цивільного кодексу України відповідно до яких зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Стаття 629 Цивільного кодексу України передбачає, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Статтею 34 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

З огляду на вищенаведене та встановленням факту невиконання відповідачем обов'язку з відшкодування витрат позивачу за зберігання цінностей мобілізаційного резерву за договором відповідального зберігання матеріальних цінностей мобілізаційного резерву № ОД/НР-03-670-/НЮ від 30.04.2003 за 2 квартал 2016 року та факту наявності заборгованості з відшкодування витрат за зберігання цінностей у розмірі 268 476 грн 65 коп., вимоги позивача про стягнення з відповідача 268 476 грн 65 коп. визнаються судом обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Згідно з частиною 1 статті 49 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається: у спорах, що виникають при укладанні, зміні та розірванні договорів, - на сторону, яка безпідставно ухиляється від прийняття пропозицій іншої сторони, або на обидві сторони, якщо господарським судом відхилено частину пропозицій кожної із сторін; у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Kеруючись ст. 43, ч. 1 ст. 49, ст.ст. 82, 82-1, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Державного агентства резерву України (01601, м. Київ, вул. Пушкінська, буд. 28, ідентифікаційний код 37472392) на користь Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Одеська залізниця" (65012, м. Одеса, вул. Пантелеймонівська, 28, ідентифікаційний код 40081200) 268 476 (двісті шістдесят вісім тисяч чотириста сімдесят шість) грн 65 коп. витрат, здійснених на зберігання матеріальних цінностей мобілізаційного резерву в 2 кварталі 2016 року та витрати по сплаті судового збору у розмірі 4 027 (чотири тисячі двадцять сім) грн 15 коп.

3. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Відповідно до частини 5 статті 85 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Київського апеляційного господарського суду шляхом подання, протягом 10 днів з дня складання повного рішення, апеляційної скарги через Господарський суд міста Києва.

Повне рішення складено: 22.11.2016

Суддя Н.Б. Плотницька