ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"30" листопада 2016 р. Справа № 911/3445/16

Господарський суд Київської області у складі головуючого судді Колесника Р.М. за участю секретаря судового засідання Щотової Я.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи

за позовом приватного акціонерного товариства «Акціонерна страхова компанія Інго Україна», м. Київ

до публічного акціонерного товариства «Страхова компанія «Скайд», Київська обл., с. Старі Петрівці

про стягнення 30430,43 гривень

За участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_1, довіреність №50 від 01.01.2015;

від відповідача: не зявилися.

Позивач, приватне акціонерне товариство «Акціонерна страхова компанія «Інго Україна» звернувся до господарського суду Київської області з позовом до публічного акціонерного товариства «Страхова компанія «Скайд» про стягнення 30430,43 гривень шкоди в порядку регресу.

Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що на підставі страхового акту №134911 від 19.11.2015, позивачем (страховиком) здійснено виплату страхувальнику страхового відшкодування в розмірі 30430,43 гривень за наслідками дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася 10.09.2015 за участю автомобіля марки «Шкода», державний реєстраційний номер НОМЕР_1, під керуванням ОСОБА_2, та автомобіля марки «Мазда», реєстраційний номер 529-69КН, під керуванням ОСОБА_3, цивільно-правова відповідальність якого застрахована у ПАТ СК «Скайд» за полісом №АЕ/4057231. Постановою Печерського районного суду міста Києва від 20.10.2015 встановлено, що дорожньо-транспортна пригода сталася внаслідок порушення ОСОБА_3 ОСОБА_4 дорожнього руху, тобто вчинення правопорушення, яке передбачене ст. 124 Кодексу про адміністративні правопорушення України. З огляду на наведене, позивач просить стягнути з відповідача 30430,43 гривень шкоди в порядку регресу.

Представник відповідача в судове засідання не зявився. Про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.

Ухвала Господарського суду Київської області від 26.10.2016 направлялась відповідачу з рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення на адресу, зазначену позивачем у позові, яка відповідає адресі, зазначеній в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб підприємців та громадських формувань, що підтверджується витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб підприємців та громадських формувань.

Відповідно до правої позиції, викладеної в п. 3.9.1 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України №18 від 26.12.2011 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб підприємців та громадських формувань), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

Враховуючи те, що незявлення відповідача не перешкоджає розгляду справи по суті, а матеріали справи є достатніми для вирішення спору в даному судовому засіданні, суд вважає за можливе розглянути позов у відсутності представника відповідача, за наявними у справі матеріалами згідно з вимогами статті 75 Господарського процесуального кодексу України.

У судовому засіданні представник позивача надав усні пояснення щодо своїх позовних вимог, позовні вимоги підтримав, вважає їх обґрунтованими і правомірними та такими, що підлягають задоволенню з підстав, зазначених в позовній заяві.

Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, всебічно і повно зясувавши всі фактичні дані, на яких ґрунтується позов, обєктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

05.05.2015 між приватним акціонерним товариством «Акціонерна страхова компанія «Інго Україна» (страховик) та товариством з обмеженою відповідальністю «Ілта» (страхувальник) був укладений договір добровільного страхування засобів наземного транспорту, цивільної відповідальності, водія та пасажирів від нещасних випадків №250511019.15, за яким приватним акціонерним товариством «Акціонерна страхова компанія «Інго Україна» було застраховано транспортний засіб марки Skoda Fabia, державний реєстраційний номер НОМЕР_1.

10.09.2015 в м. Києві по просп. Маяковського, 20, відбулась дорожньо-транспортна пригода (ДТП), за участю автомобіля марки «Мазда», державний реєстраційний номер 529-69КН, під керуванням ОСОБА_3 та автомобіля марки «Шкода», реєстраційний номер НОМЕР_1, під керуванням ОСОБА_2, в результаті якої автомобілі отримали механічні ушкодження.

Згідно Постанови Деснянського районного суду м. Києва від 20.10.2015 ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

Позивач визнав вищезазначену дорожньо-транспортну пригоду страховим випадком, про що 19.11.2015 склав страховий акт №13491, у звязку з чим було проведено акт взаємозаліку за вирахуванням франшизи у розмірі 6000,00 гривень на підставі рахунка-фактури №5862 від 08.10.2015 ТОВ «Автоцентр ОСОБА_4 на Кільцевій» у розмірі 30430,43 гривень.

Згідно наданого витягу з Централізованої бази даних Моторно транспортного (страхового) бюро України (МТСБУ), цивільно-правова відповідальність ОСОБА_3 застрахована у відповідача, а саме ПАТ «Скайд» (поліс АЕ 4057231, діючий на 10.09.2015).

З метою досудового врегулювання спору, позивач направив відповідачу претензію за вих. №54 від 15.01.2016 про відшкодування шкоди в порядку регресу, яка була залишена без задоволення.

Враховуючи те, що відповідач у добровільному порядку не відшкодував позивачу суму страхової виплати, останній був змушений звернутись з позовом до суду.

Оцінюючи подані позивачем докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді у судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню в повному обсязі з наступних підстав.

Відповідно до частини першої статті 1191 Цивільного кодексу України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Частиною другою статті 1187 Цивільного кодексу України передбачено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до ст. 29 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

Згідно п. 22.1 статті 22 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Згідно з ст. 993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Вказана норма кореспондується з приписами статті 27 Закону України Про страхування.

Страховик, виплативши страхове відшкодування, набуває право зворотної вимоги до страховика (винної особи) в сумі страхового відшкодування у межах суми фактичних витрат страхувальника за вирахуванням франшизи (постанова ВСУ від 15.04.2015 року у справі №910/7163/14).

Відповідно до ст. 9 Закону України Про страхування, франшиза - частина збитків, що не відшкодовується страховиком згідно з договором страхування.

Підпунктом 12.1 ст. 12 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, що розмір франшизи при відшкодуванні шкоди, заподіяної майну потерпілих, встановлюється при укладанні договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності і не може перевищувати 2 відсотки від ліміту відповідальності страховика, в межах якого відшкодовується збиток, заподіяний майну потерпілих, а страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту.

На підставі ст. 1166 ЦК України шкода, завдана майну фізичної чи юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Оскільки, відповідач не довів факт того, що шкоду транспортному засобу «Шкода», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 було завдано внаслідок непереборної сили або умислу його водія, та не надав доказів сплати відшкодування заподіяної шкоди на користь власника зазначеного автомобіля, вимоги позивача щодо стягнення з відповідача страхового відшкодування в межах страхової суми за шкоду, заподіяну майну, визнаються судом обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню у розмірі 30430,43 гривень.

Витрати по сплаті судового збору відповідно до статті 49 ГПК України покладається судом на відповідача у повному обсязі.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 33, 49, 75, 82-85 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з публічного акціонерного товариства «Страхова компанія «Скайд» (07353, Київська обл., Вишгородський район, с. Старі Петрівці, вул. Дніпровська, буд. 4-А, офіс 3, код 16295210) на користь приватного акціонерного товариства «Акціонерна страхова компанія «Інго Україна» (01054, м. Київ, вул. Бульварно-Кудрявська, 33, код 16285602) 30430,43 гривень страхового відшкодування, 1 378,00 гривень судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

У судовому засіданні 30.11.2016 оголошено вступну та резолютивну частину рішення. Повне рішення складено 05.12.2016.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Суддя Р.М. Колесник