ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

06 грудня 2016 р. Справа № 903/785/16

за позовом: Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, м. Нововолинськ

до відповідача: Державного підприємства "Волиньвугілля ", м. Нововолинськ

про стягнення 265798,96 грн.

Суддя Дем'як В.М.

за участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_2 довіреність від 21.11.2016р.

від відповідача: не прибув

В судовому засіданні 23.11.2016р. на підставі ст. 77 ГПК України було оголошено перерву до 06.12.2016р. до 12:30 год. для здійснення позивачем уточненого розрахунку штрафних санкцій та надання відповідачем письмових пояснень по суті позову.

Суть спору: позивач Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернувся з позовом до відповідача Державного підприємства "Волиньвугілля " та просить стягнути 265798,96 грн. заборгованості за договором про закупівлю послуг міського та приміського пасажирського наземного транспорту №114 від 20.10.2015р., в т.ч.: 198875,25 грн. основного боргу, 12121,36грн. інфляційних витрат, 4617,02грн. 3% річних, 36264,06 грн. пені та 13921,27грн. штрафу.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на невиконання відповідачем умов договору про закупівлю послуг міського та приміського пасажирського наземного транспорту №114 від 20.10.2015р., щодо повного та своєчасного розрахунку.

В підтвердження позовних вимог подав на договір про закупівлю послуг міського та приміського пасажирського наземного транспорту №114 від 20.10.2015р., специфікацію №1, графік руху автобусів ВП «Шахта №9 «НВ», калькуляцію вартості послуг о перевезенню працівників ВП «Шахта №9 «НВ» в розрахунку на один день, акти прийому виконаних робіт згідно договору №114 від 20.10.2015р. за період з жовтня 2015р. по січень 2016р., акт звірки взаємних розрахунків від 15.09.2016р., ліцензію на внутрішні перевезення пасажирів автобусами серія АВ№523498, свідоцтво про державну реєстрацію ФОП ОСОБА_1, виписку з єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб підприємців ФОП ОСОБА_1, копію паспорта громадянина України ОСОБА_1, довідку про присвоєння ідентифікаційного номера.

Представник позивача в судовому засіданні подав заяву про зменшення позовних вимог за вх. №01-65/238/16 від 06.12.2016р., в якій просить зменшити розмір позовних вимог в частині нарахованої пені на суму 68,76грн.

Представник позивача в судовому засіданні зменшені позовні вимоги в сумі 265730,20грн. в т.ч.: 198875,25 грн. основного боргу, 12121,36грн. інфляційних витрат, 4617,02грн. 3% річних, 36195,30 грн. пені та 13921,27грн. штрафу підтримав та просить суд задоволити позов в повному обємі.

Вказана заява, відповідаючи вимогам ст. 22 Господарського процесуального кодексу України, не суперечить законодавству України, не порушує чиї-небудь права і охоронювані законом інтереси, є прийнятою судом.

Згідно пункту 17 інформаційного листа Вищого господарського суду України N 01-8/2351 від 20.10.2006 "Про деякі питання застосування норм Господарського процесуального кодексу України, порушені у доповідних записках про роботу господарських судів у 2005 році та в першому півріччі 2006 року" та пункту 6 Інформаційного листа Вищого господарського суду України № 01-8/482 від 13.08.2008р., в разі зменшення позовних вимог, якщо його прийнято господарським судом, має місце нова ціна позову, виходячи із якої вирішується спір. При цьому будь-які підстави для припинення провадження у справі в частині зменшення позовних вимог у господарського суду відсутні.

Представник відповідача в призначене судове засідання не прибув. 06.12.2016р. на факсимільний апарат суду надіслав пояснення за вх. №01-54/11169/16, в яких повідомив наступне:

- основний борг в сумі 198 875,25 грн. визнає, але в звязку з відсутністю коштів на розрахункових рахунках підприємства не має змоги його погасити;

- в частині нарахування та стягнення пені просить суд застосувати ст.3 ЗУ «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобовязань» згідно якої « Розмір пені, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня;

- щодо нарахування та стягнення індексу інфляції, 3% річних та штрафу за прострочення боржником виконання грошового зобовязання покладається на розсуд суду і просить при винесенні рішення врахувати важке фінансове становище Державного підприємства «Волиньвугілля». Справу просить розглянути без участі Державного підприємства "Волиньвугілля ".

Оскільки, в матеріалах справи є всі достатні документи, необхідні для розгляду справи по суті, суд дійшов висновку про судовий розгляд справи без участі представника відповідача за наявними матеріалами.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, господарський суд,-

в с т а н о в и в:

20 жовтня 2015р. між Державним підприємством «Волиньвугілля» (замовником) та фізичною особою - підприємцем ОСОБА_1 (виконавцем) укладено договір про закупівлю послуг міського та приміського пасажирського наземного транспорту № 114, відповідно до якого виконавець зобов'язався надати замовнику автотранспортні послуги з перевезення працівників замовника, а останній прийняти дані послуги та здійснити їх оплату (а.с.10-11).

За змістом п. 3.2.7.; 4.2.; 5.2. договору замовник здійснює оплату наданих виконавцем послуг на підставі виставленого рахунка-фактури протягом 30 календарних днів після підписання сторонами акту виконаних робіт, який надається виконавцем замовнику не пізніше ніж через 3 календарних дні після закінчення місяця.

Пунктом 5.3. договору встановлено, що за порушення строків виконання зобов'язання із винної сторони стягується пеня в розмірі 0.1% від суми простроченого зобов'язання за кожен день прострочення виконання зобовязання, а за прострочення понад 30 днів штраф у розмірі 7%. на підставі та у порядку, передбаченому ст. 231 Господарського кодексу України.

На виконання своїх договірних зобовязань позивач в період з 20 жовтня 2015 року по 08 січня 2016 року надав виконавцю послуг по перевезенню на загальну суму 198 875,25 грн., що підтверджується актами прийому виконаних робіт (а.с.16-21) та актом звірки взаємних розрахунків (а.с.22).

Відповідач взяті на себе договірні зобовязання щодо оплати наданих позивачем послуг не виконав у повному обсязі, в звязку з чим у останнього виникла заборгованість, котра на момент розгляду справи становить 198875,25грн., яку відповідач визнав, підписавши акт звірки взаємних розрахунків від 15.09.2016р. (а.с.22).

Таким чином на час розгляду справи у відповідача перед позивачем існує основна заборгованість в сумі 198875,25грн.

Відповідно до ст. 144 Господарського кодексу України, ст.11 Цивільного кодексу України обовязки субєктів господарювання виникають з угод, передбачених законом, а також з угод, непередбачених законом, але таких які йому не суперечать.

Відповідно до ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

В силу вимог ч. 1 ст. 629 ЦК України договір є обовязковим для виконання сторонами.

Правовідносини, що виникли між позивачем та відповідачем врегульовані главою 63 ЦК України. Відповідно до норм ч. 1, 2 ст. 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобовязується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Положення цієї глави можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов'язання.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 903 ЦК якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Згідно ст. 193 Господарського кодексу України, ст.ст. 526, 527, 530 Цивільного кодексу України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник зобовязаний виконати свій обовязок, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено законом або договором, не випливає із суті зобовязання. Якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

У відповідності із ст.ст.610, 611, ч.1 ст.612 Цивільного кодексу України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання).

У разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Враховуючи викладене, позовна вимога про стягнення з відповідача 198875,25 грн. основної заборгованості підставна та підлягає до задоволення в повному обємі.

Водночас, позивач просив стягнути з відповідача пеню в розмірі 0,1% від суми простроченого зобовязання , а за прострочення понад 30 днів штраф у розмірі 7%.

Нарахована позивачем пеня на підставі п.5.3 договору та згідно до заяви про зменшення позовних вимог в розмірі 36195,30грн. за період з 04.12.2015р. по 02.06.2016р., з 03.01.2016р. по 02.07.2016р., з 03.02.2016р. по 02.08.2016р., з 05.03.2016р. по 02.09.2016р. та штраф у розмірі 13921,27грн. підлягають до задоволення.

Частиною 2 статті 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Враховуючи зазначене, нараховані позивачем 3% річних за період з 04.12.2015р. по 24.10.2016р. в сумі 4617,02 грн. та інфляційні витрати за період з 04.12.2015р. по 24.10.2016р в сумі 12121,36 грн. нараховані підставно та підлягають до задоволення.

Згідно ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Статтею 43 ГПК України передбачено, що господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Оцінюючи подані стороною докази, що ґрунтуються на повному, всебічному й обєктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку про те, що заявлена позивачем вимога щодо стягнення з відповідача за договором про закупівлю послуг міського та приміського пасажирського наземного транспорту №114 від 20.10.2015р. підтверджена матеріалами справи, відповідачем не спростована підлягає до задоволення в сумі 265730,20грн. в т.ч.: 198875,25 грн. основного боргу, 12121,36грн. інфляційних витрат, 4617,02грн. 3% річних, 36195,30 грн. пені та 13921,27грн. штрафу.

Оскільки спір до розгляду суду доведено з вини відповідача, то витрати по сплаті судового збору в сумі 3986,98грн. відповідно до ст. 49 ГПК України слід покласти на нього.

Керуючись ст.ст. 144, 193 Господарського кодексу України, ст.ст. 11, 526, 901, 903 Цивільного кодексу України, ст.ст.22, 33, 43, 44, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд,-

вирішив:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Державного підприємства "Волиньвугілля " (45400, м. Нововолинськ, вул. Луцька,1, 5) на користь Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (45400, м. Нововолинськ, 15-й мікрорайонАДРЕСА_1, код ЄДРПОУ НОМЕР_1) 265730,20грн. в т.ч.: 198875,25 грн. основного боргу, 12121,36грн. інфляційних витрат, 4617,02грн. 3% річних, 36195,30 грн. пені, 13921,27грн. штрафу та 3986,98 грн. в повернення витрат по сплаті судового збору.

Рішення господарського суду, у відповідності до ст.85 ГПК України, набирає законної сили після закінчення 10-денного строку з дня його прийняття, а у разі, якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення, воно набирає законної сили після закінчення 10-денного строку з дня підписання рішення, оформленого відповідно до ст.84 цього Кодексу.

Повний текст

рішення складено

07.12.2016р.

Суддя В. М. Дем`як