РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 918/1002/16 23.11.16 р.

За позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1

до 1) Державного підприємства "Володимирецьке лісове господарство"

2) Рівненської обласної державної адміністрації

про зобов'язання вчинити дії

Суддя Зеленіна Н.І.

При секретарі судового засідання Ліпіній В.В.,

за участю представників сторін:

від позивача: не з'явився;

від відповідача-1: Городний М.А. за довіреністю № 36 від 12.01.2016 р.;

від відповідача-2: Ганов О.О. за довіреністю № 2852/0/01-22/16 від 10.05.2016 р.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До господарського суду міста Києва з господарського суду Рівненської області за підсудністю надійшла позовна заява Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Державного підприємства "Володимирецьке лісове господарство" та Рівненської обласної державної адміністрації про зобов'язання вчинити дії.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 04.10.2016 р. порушено провадження у справі, розгляд справи призначено на 25.10.2016 р.

25.10.2016 р. через відділ діловодства суду від відповідача-1 надійшло клопотання про долучення документів до матеріалів справи.

24.10.2016 р. через відділ діловодства суду від позивача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

25.10.2016 р. через відділ діловодства суду від відповідача-2 надійшов відзив на позовну заяву.

Представник відповідача-1 у судовому засіданні 25.10.1016 р. подав клопотання про продовження строку вирішення спору у справі на 15 днів.

Ухвалою від 25.10.2016 р. продовжено строк вирішення спору у справі на 15 днів, розгляд справи відкладено на 23.11.2016 р.

08.11.2016 р. від позивача надійшло клопотання про витребування доказів.

23.11.2016 р. від позивача надійшло клопотання про долучення документів до матеріалів справи.

Представник позивача у судове засідання 23.11.2016 р. не з'явився, про причини неявки суд не повідомив.

У судовому засіданні 23.11.2016 р. представники відповідачів заперечили проти задоволення клопотання про витребування доказів.

У поданому 08.11.2016 р. клопотанні позивач просить суд витребувати оригінали документів щодо проведених перевірок користування позивачем лісовими ресурсами.

Дане клопотання обґрунтовано наявністю у позивача сумнівів щодо наявності таких доказів та їх фабрикації.

Статтею 38 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що сторона або прокурор у разі неможливості самостійно надати докази вправі подати клопотання про витребування господарським судом доказів. У клопотанні повинно бути зазначено: 1) який доказ витребовується; 2) обставини, що перешкоджають його наданню; 3) підстави, з яких випливає, що цей доказ має підприємство чи організація; 4) обставини, які може підтвердити цей доказ. У разі задоволення клопотання суд своєю ухвалою витребовує необхідні докази.

Розглянувши вказане клопотання, суд дійшов висновку про те, що для вирішення даного спору надання оригіналів заявлених до витребування документів являється недоцільним, а позивач, у випадку наявності сумнівів щодо фальсифікації певних документів, не позбавлений права звернутись із відповідними заявами до компетентних органів.

За таких обставин, суд відмовляє у задоволенні клопотання про витребування доказів.

Представники відповідачів у судовому засіданні заперечили проти задоволення позову.

У судовому засіданні 23.11.2016 р. оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши наявні в справі матеріали, заслухавши пояснення представників відповідачів, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні дані, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Розпорядженням голови Рівненської обласної державної адміністрації (відповідач-2) від 19.01.2011 р. №10 виділено лісову ділянку на території Державного підприємства "Володимирецьке лісове господарство" (відповідач-1) у довгострокове тимчасове користування Фізичній особі-підприємцю ОСОБА_1 (позивач) на строк 5 років.

10.02.2011 р. між Рівненською обласною державною адміністрацією та Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 укладено Договір №43 довгострокового тимчасового користування лісами (надалі - Договір).

Пунктами 3.1., 3.2. Договору передбачено, що Договір укладено строком на 5 років. Після закінчення терміну дії договору тимчасовий лісокористувач має переважне право поновлення його на новий або інший термін. У цьому разі тимчасовий лісокористувач повинен не пізніше ніж за 90 днів до закінчення строку дії договору повідомити письмово постійного лісокористувача про намір продовжити його дію.

Відтак, вказаний Договір діє до 10.02.2016 р. включно.

Зобов'язанням, згідно ст. 509 Цивільного кодексу України, є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно із частиною першою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов'язків. Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України).

Як вбачається з матеріалів справи, спір між сторонами виник у зв'язку з непогодженням позивачу поновлення Договору відповідачами, що, на думку позивача, порушує його переважне право на поновлення Договору.

Відповідачі проти позову заперечують та зазначають, що позивач у встановлений Договором строк не звернувся із відповідною заявою про поновлення Договору та не надав необхідних документів.

Статтями 16, 18 Лісового кодексу України передбачено, що право користування лісами здійснюється в порядку постійного та тимчасового користування лісами. Об'єктом тимчасового користування можуть бути всі ліси, що перебувають у державній, комунальній або приватній власності. Тимчасове користування лісами може бути: довгостроковим - терміном від одного до п'ятдесяти років і короткостроковим - терміном до одного року.

Довгострокове тимчасове користування лісами - засноване на договорі строкове платне використання лісових ділянок, які виділяються для потреб мисливського господарства, культурно-оздоровчих, рекреаційних, спортивних, туристичних і освітньо-виховних цілей, проведення науково-дослідних робіт.

Довгострокове тимчасове користування лісами державної та комунальної власності здійснюється без вилучення земельних ділянок у постійних користувачів лісами на підставі рішення відповідних органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування, прийнятого в межах їх повноважень за погодженням з постійними користувачами лісами та органом виконавчої влади з питань лісового господарства Автономної Республіки Крим, центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері лісового господарства.

Статтею 67 Кодексу передбачено, що у порядку спеціального використання можуть здійснюватися такі види використання лісових ресурсів:

1) заготівля деревини;

2) заготівля другорядних лісових матеріалів;

3) побічні лісові користування;

4) використання корисних властивостей лісів для культурно-оздоровчих, рекреаційних, спортивних, туристичних і освітньо-виховних цілей, потреб мисливського господарства, проведення науково-дослідних робіт.

Законодавством України можуть передбачатися й інші види спеціального використання лісових ресурсів.

Спеціальне використання лісових ресурсів здійснюється в межах лісових ділянок, виділених для цієї мети.

Порядок та умови здійснення спеціального використання лісових ресурсів встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до ст. 68 Лісового кодексу України, спеціальне використання лісових ресурсів здійснюється на лісових ділянках, які виділяються для цієї мети, без надання земельних ділянок. Лісова ділянка може бути виділена одному або кільком тимчасовим лісокористувачам для різних видів використання лісових ресурсів. Землі, що були порушені під час використання лісових ресурсів, приводяться відповідно до вимог законодавства винними в цьому особами за їх рахунок до стану, придатного для використання за призначенням.

Статтею 78 Кодексу передбачено, що право використання лісових ресурсів припиняється в разі, зокрема, закінчення строку, на який було надано право використання лісових ресурсів.

Як вбачається з матеріалів справи, строк дії укладеного між сторонами Договору закінчився 11.02.2016 р.

При цьому, жодних доказів звернення позивача із заявою про намір продовжити дію Договору у строк, встановлений п. 3.2. Договору, тобто не пізніше ніж за 90 днів до закінчення строку дії договору, суду не надано.

Відтак, суд дійшов висновку про відсутність підстав для визнання Договору поновленим.

Щодо вимог про визнання незаконною відмови Державного підприємства "Володимирецьке лісове господарство" від погодження поновлення Договору та зобов'язання надати таке погодження, суд зазначає наступне.

Статтею 18 Лісового кодексу України передбачено, що довгострокове тимчасове користування лісами державної та комунальної власності здійснюється без вилучення земельних ділянок у постійних користувачів лісами на підставі рішення відповідних органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування, прийнятого в межах їх повноважень за погодженням з постійними користувачами лісами та органом виконавчої влади з питань лісового господарства Автономної Республіки Крим, центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері лісового господарства.

Таким чином, повноваження щодо вирішення питань про поновлення договору вирішується органом виконавчої влади та органів місцевого самоврядування, за погодженням з постійними користувачами лісами та органом виконавчої влади з питань лісового господарства АР Крим, центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері лісового господарства.

При цьому, надання постійним користувачами лісами (ДП "Володимирецьке лісове господарство"), являється його повноваженням, а не обов'язком, та здійснюється останнім на власний розсуд.

Суд вважає за необхідне також вказати, що чинним законодавством не передбачено права суду вчиняти дії, віднесені до повноважень підприємств, установ і організацій, зокрема, щодо надання ними погодження на продовження дії Договору.

Також, суд звертає увагу позивача на те, що передбачене п. 3.2. Договору переважне право тимчасового лісокористувача на поновлення договору на новий або інший термін, не може свідчити про наявність у відповідачів безумовного обов'язку щодо такого поновлення, а лише встановлює першочергове право лісокористувача на подальше користування ресурсами, перед іншими особами, які бажають здійснювати таке користування.

Крім того, суд зазначає також на недоведеність позивачем обставин належного користування лісам у відповідності до укладеного Договору і вимог законодавства, оскільки у матеріалах справи містяться докази порушення позивачем вимог природоохоронного законодавства.

Доказів скасування відповідних актів перевірок у встановленому законом порядку чи визнання їх недійсними суду не надано.

Судом також взято до уваги посилання у позовній заяві на положення законодавства, що регулюють відносини у сфері оренди землі, проте, при вирішення даного спору такі норми закону не підлягають застосуванню.

Відповідно до ст. 32 Господарського процесуального кодексу України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Згідно зі ст. 34 Кодексу, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Як встановлено ст. 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

При цьому, суд звертає увагу на те, що відповідно до п. 2.3. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 р. "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції", якщо стороною (або іншим учасником судового процесу) у вирішенні спору не подано суду в обґрунтування її вимог або заперечень належні і допустимі докази, в тому числі на вимогу суду, або якщо в разі неможливості самостійно надати докази нею не подавалося клопотання про витребування їх судом (частина перша статті 38 ГПК), то розгляд справи господарським судом може здійснюватися виключно за наявними у справі доказами, і в такому разі у суду вищої інстанції відсутні підстави для скасування судового рішення з мотивів неповного з'ясування місцевим господарським судом обставин справи.

В порядку, передбаченому ст. 43 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає позовні вимоги необґрунтованими, непідтвердженими наявними у матеріалах справи доказами, такими, що не відповідають фактичним обставинам справи та спростованими належним чином і у встановленому порядку відповідачами, а відтак такими, що не підлягають задоволенню.

У відповідності до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається на позивача.

Керуючись ст. 124 Конституції України, ст. ст. 43, 33, 43, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

В И Р І Ш И В:

Відмовити у задоволенні позову Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Державного підприємства "Володимирецьке лісове господарство" та Рівненської обласної державної адміністрації про зобов'язання вчинити дії.

Рішення господарського суду може бути оскаржено до Київського апеляційного господарського суду протягом десяти днів з дня підписання повного тексту рішення.

Повний текст рішення складено 29.11.2016 р.

Суддя Н.І. Зеленіна