ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

28 листопада 2016 р. Справа № 903/629/16

за позовом публічного акціонерного товариства "Укртрансгаз"

до публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Волиньгаз"

про стягнення 61407905грн. 21коп.

Головуючий суддя Слободян О.Г.

судді: Вороняк А.С.

Якушева І.О.

Представники :

від позивача: Некрасов Д.А. довіреність від 21.03.2016р.

від відповідача: Козлюк З.Р., довіреність від 01.09.2016р., Гаврилюк Д.Ю., довіреність від 01.02.2016р.

Представникам сторін роз'яснено права та обов'язки, передбачені ст.22 ГПК України.

Заяви про відвід суддів та фіксацію судового процесу технічними засобами не поступило.

В судовому засіданні відповідно до ст.85 ГПК України оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Суть спору: позивач - ПАТ "Укртрансгаз" звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача- ПАТ по газопостачанню та газифікації "Волиньгаз" - 47364725,07грн., з них: 38863174грн. 44коп. заборгованість за надані послуги з балансування обсягів природного газу в лютому, квітні, травні та червні 2016р.; 4379872грн. 69коп. пені; 2785589 грн. 60коп. штрафу на підставі договору на транспортування природного газу № від 17.12.2015р.; 370403грн. 44коп. 3% річних та 965684грн. 90коп. інфляційних нарахувань.

10.10.2016р. позивач збільшив позовні вимоги та просив стягнути з відповідача 54941215грн. 27коп., з них: 46439664грн. 64коп. заборгованість за надані послуги з балансування обсягів природного газу в лютому, квітні, травні, червні, липні та серпні 2016р.; 4379872грн. 69коп. пені; 2785589 грн. 60коп. штрафу на підставі договору на транспортування природного газу № від 17.12.2015р.; 370403грн. 44коп. - 3% річних та 965684грн. 90коп. інфляційних нарахувань.

Дану заяву було прийнято судом.

28.11.2016р. на адресу суду від позивача надійшла друга заява про збільшення позовних вимог, в якій він просить стягнути з відповідача 52906354,58грн. заборгованості за надані послуги з балансування обсягів природного газу в лютому, квітні, травні, червні, липні, серпні та вересні 2016р.; 4379872грн. 69коп. пені; 2785589 грн. 60коп. штрафу на підставі договору; 370403грн. 44коп. - 3% річних та 965684грн. 90коп. інфляційних нарахувань.

В судовому засіданні представник позивача збільшені позовні вимоги підтримав.

Представники відповідача зазначили, що заява про збільшення позовних вимог направлена на адресу відповідача електронною поштою та зі змістом заяви вони ознайомлені.

Відповідно до ст.22 ГПК України позивач вправі до прийняття рішення по справі збільшити розмір позовних вимог за умови дотримання встановленого порядку досудового врегулювання спору у випадках, передбачених статтею 5 цього Кодексу, в цій частині, відмовитись від позову або зменшити розмір позовних вимог. До початку розгляду господарським судом справи по суті позивач має право змінити предмет або підставу позову шляхом подання письмової заяви.

Заява позивача про збільшення позовних вимог подана до прийняття рішення, відповідає вимогам ст.22 ГПК України та прийнята судом. А тому ціна позову складає 61407905грн. 21коп.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач посилається на договір транспортування природного газу № від 17.12.2015р., умови якого в повному обсязі та належним чином виконані позивачем. Зокрема, за цим Договором відповідачу позивачем були надані послуги по балансуванню обсягів природного газу в лютому, квітні, травні, червні, липні, серпні та вересні 2016року у належний спосіб та строк. Натомість, відповідач своє зобов'язання з оплати наданих послуг з балансування обсягів природного газу не виконав, чим порушив умови Договору та положення чинного законодавства України.

Також зазначає, що послуги з балансування обсягів природного газу надаються на умовах, визначених у Кодексі газотранспортної системи. Спільні протокольні рішення, на які посилається відповідач, підписані сторонами, але не містять підпису з боку НАК "Нафтогаз України", є не виконанням зобов'язання з оплати послуг з балансування обсягів природного газу, а лише наміром виконати таке зобов'язання, шляхом отримання коштів, які будуть перераховані з Державного бюджету України відповідно до Постанови КМУ №20 від 11.01.2005р. Наразі вказані протокольні рішення так і залишились намірами, тому не тягнуть за собою ніяких правових наслідків для сторін договору. Зауважив, що позивачем та відповідачем до договору транспортування природного газу № від 17.12.2015 не вносились зміни ні відносно строків виконання відповідачем грошових зобов'язань за цим договором, ні щодо порядку здійснення розрахунків.

В судовому засіданні, у відзиві на позов та у додаткових поясненнях представники відповідача проти позову заперечують. При цьому зазначають наступне.

Обсяг послуг, шо надаються за договором транспортування природного газу, визначається підписанням додатка 1 та/або додатка 2 до цього договору (п.2.4 договору). Додатків 1 та/або додатка 2 до цього договору сторони не підписали, до матеріалів справи не долучили, а тому даний договір є не укладеним.

Запроваджуючи механізм взаємних розрахунків між підприємствами паливно-енергетичного комплексу, визначений Порядком перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам та надання пільг, субсидій та компенсацій (Постанова КМУ № 20 від 11.01.2005р.), держава забезпечує відшкодування частини витрат підприємств ПЕК, пов'язаних з газопостачанням населення, яке використовує субсидії та має пільги з оплати комунальних послуг, а саме - витрат на придбання природного газу, його транспортування магістральними та переміщення розподільчими газопроводами.

Незалежно від того, що правовідносини між сторонами виникли на підставі господарського договору, грошові зобов'язання між сторонами договору в частині, яку держава буде компенсувати за рахунок коштів державного бюджету, регулюються відповідними нормами законодавства.

Тому, при визначенні обсягу грошових зобов'язань, до яких слід застосовувати норми того чи іншого законодавства, суд повинен виходити з величини компенсації, яку буде перераховано за рахунок державного бюджету.

ПАТ "Волиньгаз" було позбавлено можливості самостійно впливати на своєчасність розрахунків за послуги з транспортування природного газу, що в свою чергу свідчить про відсутність вини відповідача у прострочені платежів.

На підставі постанови Кабінету Міністрів України "Про затвердження Порядку перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій та компенсацій" від 11.01.2005 № 20 між Головним управлінням Державної казначейської служби України у Волинській області, Департаментом фінансів Волинської облдержадміністрації, ПАТ "Волиньгаз", ПАТ «Укртрансгаз» підписано наступні спільні протокольні рішення про організацію взаєморозрахунків відповідно до вимог постанови Кабінету Міністрів України від 11.01.2005 № 20 по спірному договору № від 17.12.2015 року: на суму 3 673 419,24 грн.; на суму 4 383 689,40 грн.;на суму 20 404 555,00 грн.; на суму 10 400 000,00 грн.; на суму 2 533 867,58 грн., всього на суму 41 395 531,22 грн.

Проте, зазначені спільні протокольні рішення не були підписані з боку НАК «Нафтогаз України», як останньої сторони у даних протокольних рішеннях. Так, листом від 06.09.2016 року вдруге повернуто без підписання зазначені протокольні рішення, що свідчить про зловживання владою та про перешкоджання відповідачу виконати зобов'язання за договором.

Крім того, 19.09.2016 року ТОВ «Волиньгаз збут» повторно надіслав на адресу НАК «Нафтогаз України» листа та спільні протокольні рішення для підписання.

Відтак, ПАТ «Волиньгаз» чітко виконував положення постанови Кабінету Міністрів України від 11.01.2005 № 20, що свідчить про належне виконання останнім своїх зобов'язань в цій частині за договором.

Отже, в діях ПАТ «Волиньгаз», відсутня вина в непроведенні розрахунків. Вина є невід'ємним елементом будь-якого складу правопорушення. Відсутність вини є підставою, що виключає притягнення особи до відповідальності у вигляді стягнення заборгованості в судовому порядку, оскільки строк розрахунків за договором ще не настав.

Враховуючи відсутність вини ПАТ «Волиньгаз» в даних правовідносинах відповідач вважає, що немає законних підстав для задоволення позову ПАТ «Укртрансгаз».

Відповідно до вказаних норм, право на відшкодування з бюджету в ПАТ «Волиньгаз» виникає по факту надання пільг та субсидій громадянам і споживання ними природного газу. Однак розпорядитись цими коштами Товариство може лише за наявності заборгованості перед своїми надавачами послуг (ПАТ «Укртрансгаз» та НАК «Нафтогаз України»). Відтак, в першу чергу, Товариство має обов'язок повністю розрахуватись виділеними з бюджету коштами, а вже опісля - власними коштами. Без виконання цього нав'язаного державою обов'язку, не може настати строк розрахунків за будь-яким договором.

Зважаючи на те, що у відповідача відсутнє прострочення виконання зобов'язань за договором, нарахування штрафних санкцій є необґрунтованим. Також відповідач звертає увагу суду на невідповідність розрахунків, проведених позивачем.

Представник позивача у запереченні на відзив та судовому засіданні, вважає, що позовні вимоги підлягають до задоволення в повному обсязі. Зазначає, що розрахунки, які здійснюються за вказаним Порядком перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій та компенсацій, є лише одним із способів виконання відповідачем грошових зобов'язань за Договором і вказаний Порядок, який затверджений постановою КМУ № 20 від 11.01.2005, не змінював та не змінює строки виконання відповідачем грошових зобов'язань перед позивачем за Договором, та не свідчить про відмову позивача прийняти належне виконання зобов'язань від відповідача у разі неукладення додаткової угоди до Договору із зміною порядку розрахунків, як про це стверджує відповідач у своєму відзиві на позов.

Положеннями п.11.2 Договору передбачено, що усі зміни та доповнення до Договору оформлюються письмово, підписуються уповноваженими особами та скріплюються печатками обох сторін.

Позивачем та відповідачем до Договору не вносились зміни ні відносно строків виконання відповідачем грошових зобов'язань за цим Договором, ні щодо порядку здійснення розрахунків.

Крім того, спільні протокольні рішення не були підписані НАК «Нафтогаз України» (остання сторона), при цьому положеннями спільних протокольних рішень визначено, що вони набирають чинності виключно з моменту їх підписання всіма сторонами. Тому посилання відповідача на нечинні спільні протокольні рішення як на докази, що підтверджують зміну сторонами строків та порядку розрахунків за Договором є безпідставними та необгрунтованими.

До того ж, положення постанови Кабінету Міністрів України №20 застосовуються до взаємовідносин, пов'язаних з транспортуванням природного газу населення. В даному випадку небаланс стосується використання Відповідачем природного газу на ВТВ, що немає жодного відношення до населення та субсидій.

Також, підписання додатків до цього Договору містить альтернативний характер, в залежності від надання послуг, визначених умовами Договору. визначення обсягу послуг розподілу потужності та транспортування, та підписання між позивачем та відповідачем додатків 1 та 2 до Договору, буде можливим після затвердження НКРЕКП тарифів на вказані послуги.

Таким чином, факт заборгованості за Договором та його укладеність визнається відповідачем, а доводи про те, що відносини, що виникли між сторонами є позадоговірними, оскільки відсутні узгоджені сторонами додатки 1,2 (розподіл потужності, транспортування) до Договору спростовуються тим, що умовами Договору було передбачено як порядок визначення небалансу так і порядок визначення його вартості у випадку не врегулювання замовником негативного місячного небалансу, які і були дотримані позивачем при визначення вартості послуг.

Дослідивши матеріали справи та подані докази, оцінивши їх в сукупності, заслухавши пояснення представників сторін, господарський суд встановив наступне.

17.12.2015р. між Позивачем - ПАТ "Укртрансгаз" (Оператор) та відповідачем - ПАТ по газопостачанню та газифікації «Волиньгаз» (Замовник) було укладено договір № транспортування природного газу (далі - Договір).

При укладенні Договору сторони керувалися Законом України «Про ринок природного газу» та Кодексом газотранспортної системи, затвердженим постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 30.09.2015р. №2493 (далі - Кодекс).

Згідно з п.2.1 договору, оператор надає замовнику послуги транспортування природного газу (далі - послуги) на умовах, визначених у цьому договорі, а замовник сплачує оператору встановлену в цьому договорі вартість таких послуг.

В пункті 2.3. договору обумовлено послуги, які можуть бути надані відповідачу за цим договором, а саме:

- послуга замовленої потужності в точках входу та виходу до/з газотранспортної системи (далі - розподіл потужності);

- послуги фізичного транспортування природного газу газотранспортною системою на підставі підтверджених номінацій (далі - транспортування);

- послуги балансування обсягів природного газу, які подаються до газотранспортної системи і відбираються з неї (далі - балансування).

Згідно п.2.6. договору, замовник має виконувати вимоги, визначені в Кодексі, подавати газ в точках входу та/або приймати газ у точках виходу в обсягах, встановлених цим договором, протягом погоджених термінів, а також оплачувати послуги на умовах, зазначених у договорі.

Відповідно до п.2.7. договору Оператор,має виконувати вимоги, визначені в Кодексі, приймати газ в точках входу та/або передавати газ у точках виходу в обсягах, встановлених цим договором, протягом погоджених термінів.

Позивач зобов'язаний, зокрема, своєчасно надавати Послуги належної якості; приймати номінації та реномінації, а також заявки на розподіл потужності від Відповідача відповідно до умов, встановлених Кодексом; забезпечувати належну організацію та функціонування своєї диспетчерської служби; виконувати інші обов'язки, визначені Кодексом та чинним законодавством України (п. 3.1 Договору).

Згідно з п.п. 4.1, 4.2 договору, замовник зобов'язаний, зокрема, своєчасно та в повному обсязі оплачувати вартість наданих йому послуг; дотримуватися обмежень, встановлених цим договором та Кодексом, негайно виконувати розпорядження диспетчерської служби оператора; вчасно врегульовувати небаланси. Водночас, має право, зокрема, замовляти транспортування та одержувати з газотранспортної системи обсяги природного газу, що відповідають його підтвердженим номінаціям/реномінаціям.

Відповідно до п.17.1 договору, він набирає чинності з дня його укладання на сторок до 31 грудня 2016 року, умови Договору застосовуються до відносин сторін, які виникли до його укладення, а саме з 01 грудня 2015 року.

Відповідно до п. 1 глави 1 Розділу VIII Кодексу одержання доступу до потужності, надання послуг із транспортування, у тому числі послуг балансування системи, є складовими послуги транспортування природного газу та здійснюються виключно на підставі договору транспортування. Договір транспортування є документом, який регулює правовідносини між оператором газотранспортної системи і окремим замовником послуг транспортування.

Згідно з п.9 глави 1 розділу XI Кодексу замовник послуг транспортування на підставі договору транспортування може замовити в оператора газотранспортної системи послуги, що є складовими послуги транспортування, зокрема, замовлення фізичного транспортування природного газу газотранспортною системою. Відповідно до п.5 глави 1 Розділу І Кодексу: небаланс - різниця між обсягами природного газу, поданими замовником послуг транспортування для транспортування на точці входу, та відібраними замовником послуг транспортування з газотранспортної системи на точці виходу, що визначається за процедурою алокації; алокація - підтвердження поділу за певний розрахунковий період фактичного обсягу (об'єму) природного газу, поданого для транспортування в точку входу або відібраного з точки виходу, між замовниками послуги транспортування, у тому числі в розрізі їх контрагентів (споживачів), що здійснюється відповідно до вимог розділу XII цього Кодексу.

Відповідно до положень п.8 глави 1 розділу XII та п.5 глави 2 розділу XII Кодексу, алокація здійснюється на основі підписаних щомісячних актів приймання-передачі газу відповідно до положень пункту 2 глави 7 розділу III цього Кодексу, що містять інформацію про щомісячні обсяги природного газу, виміряні для фізичних точок входу (у тому числі у розрізі контрагентів/споживачів замовника послуги транспортування), поданого до газотранспортної системи, та на основі підписаних щомісячних актів приймання-передачі газу відповідно до положень п.2 глави 7 Розділу III цього Кодексу, що містять інформацію про щомісячні обсяги природного газу, виміряні для фізичних точок виходу (у тому числі у розрізі контрагентів/споживачів замовника послуги транспортування), взятого з газотранспортної системи.

В результаті аналізу відповідних підписаних щомісячних актів приймання-передачі газу, згідно яких замовник послуг на транспортування подав певні обсяги природного газу до газотранспортної системи та здійснив їх відбір з такої системи, формується алокація щомісячних обсягів природного газу для замовників послуг транспортування за формою оператора газотранспортної системи, розміщеною на своєму веб-сайті.

Відповідно до п.п.1-2 глави 3 Розділу XIV Кодексу оператор газотранспортної системи визначає місячний небаланс для кожного місяця як різницю між обсягом природного газу, який замовник послуг транспортування передав у точках входу і отримав з газотранспортної системи у точках виходу (у тому числі щодо власних споживачів) за цей газовий місяць. Місячний небаланс розраховується оператором газотранспортної системи до 10-го числа наступного місяця на підставі фактичних даних, одержаних у процесі алокації, яку здійснює оператор газотранспортної системи, а також алокацій, одержаних від операторів суміжних газотранспортних систем, операторів газорозподільних систем, операторів газосховищ, газовидобувних підприємств або прямих споживачів.

Згідно з п.п.1-5 глави 1 Розділу XIV Кодексу замовник послуг транспортування є відповідальним за виникнення небалансу, у тому числі щодо споживачів, з якими укладені договори постачання, та зобов'язується застосувати всі доступні заходи для його уникнення.

При розрахунку небалансу замовників послуг транспортування оператор газотранспортної системи враховує всі обсяги газу у розрізі кожного замовника послуг транспортування, переданого до газотранспортної системи та відібраного з газотранспортної системи, у тому числі у розрізі його контрагентів (споживачів). Перевищення обсягів відібраного природного газу з газотранспортної системи над обсягами переданого природного газу є негативним небалансом, а перевищення обсягів переданого природного газу над обсягами відібраного природного газу - позитивним небалансом. Оператор газотранспортної системи надсилає замовнику послуг транспортування відомості для визначення статусу небалансу замовника послуг транспортування. Відомості про статус небалансу надаються замовнику послуг транспортування за допомогою інформаційної системи.

Відповідно до п.7 глави 3 Розділу XIV Кодексу місячний небаланс, який виник у замовника послуг транспортування та не був врегульований в строк до 12-го числа наступного місяця, врегульовується оператором газотранспортної системи за рахунок таких заходів: 1) при позитивному місячному небалансі - оператор надсилає оператору газосховища інформацію про замовника послуг транспортування, що має позитивний небаланс, та обсяг небалансу, а оператор газосховища проводить закачування природного газу (у тому числі шляхом заміщення) в обсязі небалансу та оформлення його в односторонньому порядку. У випадку відсутності у замовника послуг транспортування діючого договору зберігання природного газу замовник послуг транспортування зобов'язаний в строк до 14-го числа наступного місяця укласти з оператором газосховища договір зберігання; 2)при негативному місячному небалансі - за рахунок надання послуг балансування.

Згідно з п.п.1-4 глави 4 Розділу XIV Кодексу розрахунок вартості послуг балансування (ПБ), що були надані замовнику послуг транспортування за місяць, проводиться оператором газотранспортної системи після закінчення газового місяця на підставі даних про місячний небаланс замовника послуг транспортування відповідно до договору транспортування природного газу. Базова ціна газу (БЦГ) - ціна, яка формується протягом розрахункового періоду оператором газотранспортної системи на основі витрат на закупівлю природного газу, транспортування та його зберігання. Оператор газотранспортної системи визначає БЦГ щомісяця в строк до 10-го числа місяця та розміщує відповідну інформацію на своєму веб-сайті. Підставою для проведення розрахунку послуг з балансування є дані, визначені у звіті про надані послуги з транспортування. Оператор газотранспортної системи до 14-го числа наступного місяця надає замовнику послуг транспортування звіт про надані послуги та рахунок на оплату. Замовник послуг транспортування повинен здійснити оплату у строк, що не перевищує 5 банківських днів.

В розділі IX "Визначення вартості послуг балансування та порядок розрахунків за ними" договору обумовлено, у т.ч. наступне:

- в п.9.1 договору: у разі виникнення у відповідача негативного місячного небалансу та неврегулювання ним негативного місячного небалансу відповідно до Кодексу в строк до дванадцятого числа місяця, наступного за газовим місяцем, відповідач зобов'язаний сплатити позивачу за послуги балансування. Негативний місячний небаланс відповідача визначається відповідно до Кодексу;

- в п.9.4 договору: позивач до чотирнадцятого числа місяця, наступного за газовим місяцем, надає відповідачу на його електронну адресу розрахунок вартості послуг балансування та рахунок-фактуру. Відповідач зобов'язаний здійснити оплату у строк, що не перевищує п'яти банківських днів.

При цьому, згідно п.11.4 договору послуги балансування оформлюються одностороннім актом за підписом позивача на весь обсяг негативного місячного небалансу, неврегульованого відповідачем відповідно до Кодексу та розділу IX цього договору.

На виконання умов договору позивач встановив наявність у відповідача негативного місячного небалансу в лютому 2016 року в обсязі 2985,000 тис. кубм., квітні 2016 в обсязі 1 102,000 тис.куб.м, травні 2016 в обсязі 670,483 тис.куб.м, червні 2016 в обсязі 540,845 тис.куб.м, в липні 2016 року в обсязі 508,445 тис.куб.м, серпні 2016 в обсязі 569,150 тис.куб.м та вересні 2016 в обсязі 956,328 тис.куб.м.

Наявність негативного небалансу газу у Відповідача у вказаних місяцях підтверджується тим, що згідно номінації відповідача на лютий 2016 року ПАТ по газопостачанню та газифікації «Волиньгаз» передбачало отримати природний газ у вказаному місяці лише на власні потреби в обсязі 0,5 тис. куб. м.; номінації відповідача на квітень, травень, червень, липень, серпень, вересень 2016 року взагалі не були подані.

Натомість, у звітах ПАТ по газопостачанню та газифікації «Волиньгаз» про фактичні обсяги розподілу природного газу по постачальниках було вказано про використання ПАТ по газопостачанню та газифікації «Волиньгаз»: в лютому 2016 року - 3000,000 тис. куб. м. природного газу на ВТВ; в квітні 2016 року - 1 102,000 тис.куб.м природного газу на ВТВ; в травні 2016 року - 670,483 тис.куб.м природного газу на ВТВ; в червні 2016 року - 540,845 тис.куб.м природного газу на ВТВ; в липні 2016 року - 508,445 тис.куб.м природного газу на ВТВ; в серпні 2016 року - 569,150 тис.куб.м природного газу на ВТВ; у вересні 2016 року - 956,328 тис.куб.м природного газу на ВТВ, при тому, що в графах «підтверджений обсяг номінацій» на вказані потреби у відповідних місяцях відповідачем обсяги природного газу виділені не були.

Факт наявності негативного місячного небалансу в лютому, квітні, травні, червні, липні, серпні та вересні 2016 року, визнається відповідачем , враховуючи, що саме відповідач в своїх звітах про фактичні обсяги розподілу природного газу по постачальниках вказав про відсутність планових обсягів природного газу на виробничо- технологічні витрати відповідача.

У зв'язку з неврегулюванням відповідачем негативного місячного небалансу в лютому 2016 року в обсязі 2985,000 тис. куб. м. (з врахуванням коригуючого акту згідно якого обсяг місячного небалансу змінився з 3000,000 тис.куб.м на 2985,000 тис. куб. м.), в квітні 2016 року в обсязі 1 102,000 тис.куб.м, в травні 2016 року в обсязі 670,483 тис.куб.м, червні 2016 року в обсязі 540,845 тис.куб.м, в липні 2016 року в обсязі 508,445 тис.куб.м; в серпні 2016 року в обсязі 569,150 тис.куб.м; у вересні 2016 року в обсязі 956,328 тис.куб.м у строки та в порядку, визначеними умовами Договору та Кодексом, позивач надав відповідачу послуги балансування, про що було складено односторонні акти відповідача про надання послуг балансування обсягів природного газу на загальну вартість таких послуг у розмірі 52906354,58 грн.

Позивач, відповідними листами повідомив відповідача про надання йому послуг балансування для врегулювання негативного місячного небалансу в лютому, квітні, травні, червні, липні, серпні та вересні 2016 року, надав акти позивача про надання послуг балансування обсягів природного газу, розрахунки вартості послуг балансування та рахунки на оплату послуг балансування.

При цьому, вартість послуг з балансування обсягів природного газу відповідачу вираховувалась позивачем у відповідності до положень п.9.2 Договору.

Вартість послуг з балансування обсягів природного газу відповідачу вираховувалась позивачем у відповідності до положень п.9.2 договору, якою передбачено, що вартість послуг балансування за газовий місяць визначається на підставі даних про негативний місячний небаланс замовника - відповідача за формулою: балансування = БЦГ х К х QБГ, де БЦГ - базова ціна газу, QБГ - обсяг негативного місячного небалансу замовника послуг транспортування, К - коефіцієнт компенсації, що дорівнює 1,2. При розмірі небалансу до 5% від обсягу природного газу, відібраного з газотранспортної системи, застосовується коефіцієнт, що дорівнює 1.

Відповідно до положень п.9.3 договору базова ціна газу визначається оператором - позивачем відповідно до Кодексу. Оператор визначає базову ціну газу щомісяця в строк до 10-го числа місяця, наступного га газовим місяцем, та розміщує її на своєму веб-сайті.

Згідно інформації з офіційного веб-сайту позивача, базова ціна газу на лютий 2016 року становила 7554грн за 1000 куб.м. без ПДВ; на березень 2016 року - 7573,20грн за 1000 куб.м. без ПДВ; на квітень 2016 року - 7573,20грн за 1000 куб.м. без ПДВ; на травень 2016 року - 6705,60грн за 1000 куб.м. без ПДВ; на червень 2016 року - 6792грн за 1000куб.м. без ПДВ; на липень 2016 року - 6792грн. за 1000 куб.м. без ПДВ; на серпень 2016 року -7371,60грн. за 1000 куб.м. без ПДВ.; на вересень 2016 року - 829,20грн. за 1000 куб.м. без ПДВ.

Статтею 11 ЦК України встановлено, що підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

У відповідності до ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

В силу ст. 173 Господарського кодексу України та ст. 509 Цивільного кодексу України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно ч.1, 7 ст.193 ГК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язань -відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається.

Відповідно до ст.599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до ч.1 ст.628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно ч.1 ст.901 ЦК України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Незалежно від того, що правовідносини між сторонами виникли на підставі господарського договору, грошові зобов'язання між сторонами договору в частині, яку держава буде компенсувати за рахунок коштів державного бюджету, регулюються нормами адміністративного, зокрема, бюджетного, законодавства. Застосування та чинність цих норм не залежить від того чи передбачили сторони в договорі відповідні умови чи ні. При визначенні обсягу грошових зобов'язань, до яких слід застосовувати норми адміністративного (бюджетного) законодавства, необхідно виходити з величини компенсації, яку буде перераховано відповідачу за рахунок державного бюджету. Право на отримання та розмір такої компенсації відповідачу підтверджується головним управлінням Державної казначейської служби у Волинській області та Департаментом фінансів Волинської обласної державної адміністрації. Правовідносини, що регулюються нормами адміністративного законодавства, виникають саме з моменту надання відповідних пільг та субсидій і саме з цього моменту виникає формальне право на отримання бюджетного відшкодування. Оформлення документів, в тому числі, протоколів про організацію взаєморозрахунків є лише процедурою реалізації цього права, дотримання якої є передумовою безпосереднього виділення коштів та фактичних розрахунків за рахунок бюджетних коштів. При визначенні обсягу грошових зобов'язань між сторонами, що будуть виконуватись за рахунок виділених з державного бюджету коштів, необхідно враховувати офіційні дані органів соціального захисту, а не ту обставину чи розпочалось процедурне оформлення самих розрахунків.

На підставі Постанови Кабінету Міністрів України від 11.01.2005 року №20 «Про затвердження Порядку перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій та компенсацій» між Головним управлінням Державної казначейської служби України у Волинській області (Сторона 1), Департаментом фінансів Волинської облдержадміністрації (Сторона 2), ТОВ «Волиньгаз Збут» (сторона 3), ПАТ "Волиньгаз" (сторона 4) , ПАТ «Укртрансгаз» (Сторона 5) та НАК «нафтогаз України» (Остання сторона) укладені спільні протокольні рішення про організацію взаєморозрахунків відповідно до вимог вказаної постанови по спірному договору № від 17.12.2015 року на суму 3 673 419,24 грн.; на суму 4 383 689,40 грн.; на суму 20 404 555,00 грн.; на суму 10 400 000,00 грн.; на суму 2 533 867,58 грн., на суму 1 056 836,24грн.; на суму 16 244 114,55грн.; на суму 1 382 437,85грн., всього на суму 60 078 919,86грн.

За умовами спільних протокольних рішень про організацію взаєморозрахунків передбачалося надання державою коштів на погашення заборгованості, а також змінювалися строки виконання боржником грошових зобов'язань перед кредитором, які виникли в т.ч. за договором № транспортування природного газу від 17.12.2015 р.

Розділом 2 спільних протокольних рішень визначено порядок проведення розрахунків.

Розділом 4 спільних протокольних рішень, встановлено, що сторони, які підписали спільні протокольні рішення, несуть відповідальність за недотримання вимог Постанови Кабінету Міністрів України від 11.01.2005 року №20 та Порядку проведення розрахунків і невиконання своїх зобов'язань за цими спільними протокольними рішеннями про організацію взаєморозрахунків відповідно до вимог чинного законодавства України.

Згідно розділу 3 спільних протокольних рішень про організацію взаєморозрахунків, сторони зобов'язались перерахувати кошти наступній стороні не пізніше наступного дня після зарахування коштів на їх рахунок; забезпечити проведення розрахунків відповідно до цих спільних протокольних рішень та з урахуванням укладених договорів на розрахункове-касове обслуговування, якими може передбачатися, що у разі несвоєчасного надання учасниками розрахунків платіжних документів перерахувати кошти за схемою, передбаченою спільними протокольними рішеннями.

Спільні протокольні рішення щодо погашення заборгованості за надані послуги за договором № транспортування природного газу від 17.12.2015р., були підписані стороною 1, стороною 2, стороною 3, стороною 4, стороною 5 та направлені листом для підписання та остаточного виконання стороні останній - НАК "Нафтогаз України".

Листом від 06.09.2016 року позивачем було вдруге повернуто без підписання зазначені протокольні рішення.

Також, 19.09.2016 року ТОВ «Волиньгаз збут» повторно надіслав на адресу НАК «Нафтогаз України» лист та спільні протокольні рішення для підписання.

Факт непідписання НАК "Нафтогаз України" спільних протокольних рішень до уваги судом не береться, оскільки ці рішення підписані сторонами даного спору та більшістю інших організацій (сторін).

Укладаючи спільні протокольні рішення, сторони керувалися спеціальними нормативно-правовими актами, зокрема, постановою Кабінету Міністрів України №20 від 11.01.2005 року, якою затверджено Порядок перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій та компенсацій, Наказом Міністерства енергетики та вугільної промисловості, Міністерства фінансів України 03.08.2015 року №493/688, яким затверджено Порядок проведення розрахунків за природний газ, теплопостачання і електроенергію.

Відповідно до п.п. 1.1 - 1.3 Порядку проведення розрахунків за природний газ, теплопостачання електроенергію, цей Порядок визначає взаємовідносини між органами Державної казначейської служби України, департаментами фінансів обласних державних адміністрацій, Департаментом фінансів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) (далі - відповідні департаменти фінансів), Міністерством енергетики та вугільної промисловості України, Національною акціонерною компанією "Нафтогаз України", ДП "Енергоринок" та іншими учасниками розрахунків за природний газ, теплопостачання та електроенергію, що проводяться відповідно до Порядку перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій та компенсацій, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11.01.2005 року №20.

Відповідно до абз.4 п.7 вказаного Порядку, в редакції станом на дату звернення з позовом у справі до суду, для проведення розрахунків відповідно до цього Порядку всі учасники відкривають рахунки в органах Казначейства, крім енергопостачальних компаній, державного підприємства "Енергоринок", які проводять розрахунки за спожиту електроенергію через поточні рахунки із спеціальним режимом використання, відкриті в уповноваженому банку. Розрахунки проводяться за згодою учасників на підставі актів звіряння або договорів, які визначають величину щомісячного споживання ресурсів (товарів, послуг), і спільних протокольних рішень, підписаних усіма учасниками таких розрахунків.

Водночас, відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 11.10.2016 №705 "Про внесення змін до Порядку перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій, компенсацій", у пункті 7 в абзаці 4 слова "за згодою учасників" виключено, а також, доповнено пункт абзацами такого змісту: "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", ПАТ "Укртрансгаз", державне підприємство "Енергоринок", виробники електроенергії та вугледобувні підприємства підписують з учасниками розрахунків спільні протокольні рішення протягом пяти робочих днів. До розрахунків включаються нараховані суми пільг лише в межах обсягів фактичного використання (споживання) ресурсів (товарів, послуг) відповідно до довідки, що надається постачальниками ресурсів (товарів, послуг). Учасник розрахунку має право відмовитися від підписання спільного протокольного рішення виключно за умови відсутності боргу перед учасником за товари/послуги, який планується погасити відповідно до цього Порядку.

Зазначене також вказує на те, що непідписання НАК "Нафтогаз України" пов'язаних зі справою спільних протокольних рішень не є підставою не приймати вказані документи в якості належних і допустимих доказів по справі. Тим більше, вказані спільні протокольні рішення підписані обома сторонами спору у даній справі. Так, спільні протокольні рішення про організацію взаєморозрахунків за природний газ за рахунок коштів загального фонду державного бюджету є частиною законодавства, оскільки укладені на виконання постанови КМ України, а тому є обов'язковими для виконання всіма сторонами.

Підписання сторонами спільного протокольного рішення і виконання їх положень, а також положень постанови Кабінету Міністрів України №20 від 11.01.2005 року, наказу Міністерства енергетики та вугільної промисловості України, Міністерства фінансів України від 03.08.2015 року №493/688 свідчить, що сторони фактично погодились, що часткова оплата наданих послуг за договором транспортування природного газу № від 17.12.2015 підлягає погашенню шляхом здійснення взаєморозрахунків на підставі спільних протокольних рішень. Тим самим сторони змінили порядок і строк проведення розрахунків за послуги з транспортування газу, надані відповідно до договору № від 17.12.2015. Тобто, враховуючи спільні протокольні рішення про організацію взаєморозрахунків, сторони узгодили порядок проведення розрахунків, змінивши строки виконання боржником зобов'язань перед кредитором, які виникли на підставі договору № від 17.12.2015р.

Аналогічна правова позиція міститься у постановах Вищого господарського суду України по справам: №908/2215/15-г від 15.12.2015, №922/364/15 від 15.10.2015, а також у постановах Верховного Суду України: №5011-35/1272-2012-42/527-2012 від 09.09.2014, №5011-1/1043-2012-42/528-2012 від 09.09.2014, №917/2519/14 від 23.09.2015 та №927/1733/14 від 11.11.2015р.

Суд звертає увагу, що вчинення дій сторонами направлених на підписання спільних протокольних рішень, а також дій спрямованих на можливість їх виконання, положень постанови Кабінету Міністрів України №20 від 11.01.2005р., наказу Міністерства енергетики та вугільної промисловості України, Міністерства фінансів України від 03.08.2015 року №493/688 свідчить про те, що сторони фактично погодились, що оплата наданих послуг з транспортування газу, а отже і балансування за договором № від 17.12.2015, підлягає погашенню шляхом здійснення взаєморозрахунків на підставі кожного спільного протокольного рішення. Отже, сторони тим самим змінюють порядок і строк проведення розрахунків за послуги з транспортування газу (у тому числі балансування), надані відповідно до договору № від 17.12.2015 року.

Пунктом 1.7. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 №14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань", роз'яснено, що якщо у договорі або законі не встановлено строку (терміну), у який повинно бути виконано грошове зобов'язання, судам необхідно виходити з приписів частини другої статті 530 ЦК України. Цією нормою передбачено, між іншим, і можливість виникнення обов'язку негайного виконання; такий обов'язок випливає, наприклад, з припису частини першої статті 692 ЦК України, якою визначено, що покупець за договором купівлі-продажу повинен оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього; відтак якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлено інший строк оплати товару, відповідна оплата має бути здійснена боржником негайно після такого прийняття, незалежно від того, чи пред'явив йому кредитор пов'язану з цим вимогу. При цьому передбачена законом відповідальність за невиконання грошового зобов'язання підлягає застосуванню починаючи з дня, наступного за днем прийняття товару, якщо інше не вбачається з укладеного сторонами договору. Відповідні висновки випливають зі змісту частини другої статті 530 ЦК України. Днем пред'явлення вимоги кредитором слід вважати день, у який боржник одержав надіслану йому вимогу, а в разі якщо вимогу надіслано засобами поштового зв'язку і підприємством зв'язку здійснено повідомлення про неможливість вручення поштового відправлення, то днем пред'явлення вимоги є дата оформлення названим підприємством цього повідомлення. Оскільки згаданою статтею 530 ЦК України не визначена форма пред'явлення вимоги кредитором, останній може здійснити своє право як шляхом надіслання платіжної вимоги-доручення, так і шляхом звернення до боржника з листом, телеграмою, надіслання йому рахунка (рахунка-фактури) тощо. При цьому якщо боржник (відповідач) заперечує одержання ним такої вимоги, кредитор (позивач) зобов'язаний подати господарському суду докази її надіслання боржникові. Останній, зі свого боку, не позбавлений права подати докази неодержання ним вимоги кредитора (наприклад, довідку підприємства зв'язку про ненадходження на адресу боржника відповідного рекомендованого поштового відправлення). Ухилення боржника від одержання на підприємстві зв'язку листа, що містив вимогу (відмова від його прийняття, нез'явлення на зазначене підприємство після одержання його повідомлення про надходження рекомендованого або цінного листа) не дає підстав вважати вимогу непред'явленою. Подання ж кредитором позовної заяви, адресованої господарському суду (а не боржнику) і надіслання останньому як відповідачеві копії такої заяви є складовими судової процедури, а не цивільних правовідносин, і відповідні дії не можуть розглядатися як вимога у розумінні зазначеної норми ЦК України.

Таким чином, враховуючи наявність домовленості щодо зміни порядку і строків проведення розрахунків і те, що відповідний строк не настав, суд вважає, що підстави для стягнення 52906354,58грн. заборгованості відсутні, а звернення з позовом є передчасним.

Крім того, позивач просить стягнути з відповідача 4379872грн. 69коп. пені; 2785589 грн. 60коп. штрафу на підставі договору; 370403грн. 44коп. - 3% річних та 965684грн. 90коп. інфляційних нарахувань.

Згідно ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно ст.ст. 546, 549 Цивільного кодексу України виконання зобов'язань за договором можуть забезпечуватись неустойкою (штрафом, пенею). Неустойка (штраф, пеня) є грошова сума або інше майно, яке боржник повинен передати кредитору в разі порушення боржником зобов'язання.

Пунктом 13.5 договору встановлено, що у разі порушення Замовником строків оплати, передбачених цим Договором, Замовник сплачує пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу.

Статтею 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Господарський суд вважає зазначені вимоги такими, що заявлені безпідставно та таким, що не підлягають задоволенню, оскільки підписавши спільні протокольні рішення, сторони тим самим змінили порядок і строк проведення розрахунків за послуги транспортування природного газу (як і за послуги з балансування обсягів природного газу) за договором № транспортування природного газу від 17.12.2015р., тому наслідки порушення грошового зобов'язання, як передбачені договором, так і ч.2 ст.625 ЦК України не застосовуються, а також у зв'язку з тим, що відповідач є гарантованим постачальником природного газу і сплачує кошти позивачу за певним алгоритмом та зобов'язаний дотримуватися вимог законодавства, в тому числі і постанови КМ України.

Даний висновок суду базується на позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові від 10.02.2016 у справі № 3-1267гс15.

Відповідно до ч.1 ст. 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Частинами 4 та 6 ст. 231 Господарського кодексу України встановлено, що штрафні санкції за порушення зобов'язання застосовуються у розмірі передбаченому сторонами у договорі.

Відповідно до ч.2 ст.231 ГК України, у разі якщо порушено господарське зобов'язання, в якому хоча б одна сторона є суб'єктом господарювання, що належить до державного сектора економіки, або порушення пов'язане з виконанням державного контракту, або виконання зобов'язання фінансується за рахунок Державного бюджету України чи за рахунок державного кредиту, штрафні санкції застосовуються, якщо інше не передбачено законом чи договором, у таких розмірах:

- за порушення умов зобов'язання щодо якості (комплектності) товарів (робіт, послуг) стягується штраф у розмірі двадцяти відсотків вартості неякісних (некомплектних) товарів (робіт, послуг);

- за порушення строків виконання зобов'язання стягується пеня у розмірі 0,1 відсотка вартості товарів (робіт, послуг), з яких допущено прострочення виконання за кожний день прострочення, а за прострочення понад тридцять днів додатково стягується штраф у розмірі семи відсотків вказаної вартості.

Аналіз наведеної норми матеріального права дає підстави для висновку, що застосування до боржника, який порушив господарське зобов'язання, санкції у вигляді штрафу, передбаченого абз.3 ч.2 ст.231 ГК України, можливо за сукупності таких умов:

- якщо інший розмір певного виду штрафних санкцій не передбачено договором або законом;

- якщо порушено господарське зобов'язання, в якому хоча б одна сторона є суб'єктом господарювання, що належить до державного сектора економіки;

- якщо допущено прострочення виконання негрошового зобов'язання, пов'язаного з обігом (поставкою) товарів, виконанням робіт, наданням послуг, з вартості яких і вираховується у відсотковому відношенні розмір штрафу.

Враховуючи викладене, суд вважає, що вимога про стягнення з відповідача 4379872грн. 69коп. пені; 2785589 грн. 60коп. штрафу на підставі договору; 370403грн. 44коп. - 3% річних та 965684грн. 90коп. інфляційних нарахувань є безпідставною.

Відповідно до ч.1ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно ст. 34 ГПК України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

У відповідності до ч.ч. 1, 2 ст. 43 ГПК України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

З огляду на викладене, вимоги позивача є безпідставними та не підлягають до задоволення. А тому в позові слід відмовити.

Відповідно до ст.49 ГПК України судові витрати по справі покладаються на позивача.

Враховуючи зазначене та керуючись ст.ст. 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

в и р і ш и в :

В позові відмовити.

Повний текст рішення складено

02.12.2016

Головуючий суддя О. Г. Слободян

судді: А.С.Вороняк

І.О.Якушева