ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ
22 листопада 2016 р. Справа № 903/709/16

за позовом заступника військового прокурора Луцького гарнізону в інтересах держави в особі Міністерства оборони України, Військової частини НОМЕР_1

до відповідача: Державного підприємства "Камінь-Каширське лісове господарство"

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Державне агентство лісових ресурсів України

про усунення перешкод в користуванні та повернення земельної ділянки

Суддя Слободян О.Г.
Представники :
від позивача: Попович Ю.І. - представник Міністерства оборони України, довіреність від 30.12.2015р., Філімонова І. О.- представник Військової частини НОМЕР_1 , довіреність від 04.08.2015р.

від відповідача: Обушко Р.М.- представник, довіреність від 14.01.2016р.

в судовому засіданні взяв участь заступник військового прокурора Луцького гарнізону Набекало М.М., посвідчення №040615 від 22.01.2016р.

Представникам сторін роз`яснено права та обов`язки, передбачені ст.22 ГПК України.
Заяви про відвід судді та фіксацію судового процесу технічними засобами не поступило.
В судовому засіданні відповідно до ст.85 ГПК України оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Суть спору: заступник військового прокурора Луцького гарнізону в інтересах держави в особі Міністерства оборони України, Військової частини НОМЕР_1 звернувся до суду з позовом, в якому просить зобов`язати ДП Камінь-Каширське лісове господарство усунути перешкоди у користуванні та повернути земельну ділянку, загальною площею 6947,8га, військовій частині НОМЕР_1 , що належить їй на праві користування відповідно до державного акту № XII-1-5 від 01.11.1968.

Обгрунтовуючи заявлену вимогу прокурор зазначає, що підставою виникнення спірних правовідносин є факт відсутності у ДП Камінь-Каширське лісове господарство прав на земельну ділянку, на якій розташовані лісові ресурси, право вирубки яких, підтверджується спірними лісорубними квитками, виписаними даним підприємством. Земельна ділянка площею 6947,80 га відноситься до земель оборони та перебуває на праві постійного корисгуваання військової частини НОМЕР_1 на підставі Державного акту на право постійного користування земельною ділянкою № ХІІ-1-5 від 01.1 1.1968 року. Вказує, що Державне підприємство Камінь-Каширське лісове господарство всупереч норм законодавства, без правовстановлючих документів на земельну ділянку продовжує здійснювати господарську діяльність, та у порушення положень Лісового та Земельного кодексів України, із перевищенням наданих йому повноважень виписує лісорубні квитки, в яких за відсутності правових підстав включено проведення рубки лісу на території земельної ділянки авіаційного полігону військової частини НОМЕР_1 , чим завдає шкоду навколишньому середовищу та державі в цілому

В судовому засіданні прокурор та представники позивачів підтримали позовні вимоги, просили суд задоволити позов.

Відповідач заперечив проти позову та надав відзив на позовну заяву (вх. № 01-54/10055/16 від 08.11.2016р.)

В судовому засіданні представник відповідача зазначив, що в господарському суді Волинської області вже розглядається справа №903/504/16 за позовом заступника військового прокурора Луцького гарнізону в інтересах держави в особі Міністерства оборони України, військової частини НОМЕР_1 про визнання нечинними та скасування лісорубних квитків. Однією із позовних вимог цієї справи є вимога зобов`язати відповідача не чинити позивачу перешкод у користуванні земельними ділянками, які належать позивачу на підставі державного акту № Х1І-1-5 від 01.11.1968 року, шляхом припинення фактичного використання земельної ділянки та припинення рубки лісів на цій земельній ділянці, що є підставою для залишення позову без розгляду на підставі п.2 ст.81 Г1ІК України. Також предметом однорідних позовних вимог була справа №06/13-55, яка розглядалась Господарським судом Волинської області в 2005році суддею Любашевським В.П.. яким винесено рішення по справі від 07.04.2005 року, що є підставою для припинення провадження у справі на підставі п.2. ст.80 ГПК України.

Просив провадження у справі припинити і залишити позов без розгляду.

Відповідно до п.2 ст.80 ГПК України господарський суд припиняє провадження у справі, якщо є рішення господарського суду або іншого органу, який в межах своєї компетенції вирішив господарський спір між тими ж сторонами, про той же предмет і з тих же підстав.

Відповідно до п.2 ст.81 ГПК України господарський суд залишає позов без розгляду, якщо у провадженні господарського суду або іншого органу, який діє в межах своєї компетенції, є справа з господарського спору між тими ж сторонами, про той же предмет і з тих же підстав.

Суд, дослідивши подані докази та заслухавши пояснення представників сторін, дійшов висновку, що заява відповідача про припинення провадження у справі та залишення позову без розгляду є безпідставною та не підлягає до задоволення, оскільки спір повинен бути не лише між тими ж сторонами, а саме про той же предмет і з тих же підстав одночасно, що не має в даному випадку.

Відповідач зазначає, що ДП Камінь-Каширське лісове господарство згідно статуту, на підставі якого діє, є спеціалізованим державним лісогосподарським підприємством, і у відповідності до вимог якого не тільки проводить рубки, а в свою чергу і садить ліс, відновлює його, охороняє, будує інфраструктури, розширює реакраації та несе охоронне зобов`язання по ПЗФ, в тому числі і на земельній ділянці площею 6947,8га. Пунктом 5 Прикінцевих положень Лісового кодексу України визначено, що до одержання в установленому порядку державними лісогосподарськими підприємствами державних актів на право постійного користування земельними лісовими ділянками, документами, що підтверджують це право на раніше надані землі є планово-картографічні матеріали лісовпорядкування, які є на підприємстві діючі, затверджені у встановленому порядку і ніким не скасовані. ДП Камінь-Каширське лісове господарство на сьогоднішній день є постійним користувачем спірної земельної ділянки, адже немає жодного рішення про припинення права постійного користування підприємством цією земельною лісовою ділянкою, і окрім того лісгосп не тільки користується лісовими ресурсами, а й здійснює інші функції передбачені Лісовим кодексом України. У відділі держгеокадастру у Камінь-Каширському районі Волинської області відповідна земельна ділянка, рахується за ДП Камінь-Каширське лісове господарство. Загальна площа земель ДП Камінь-Каширське лісове господарство згідно форми 6-зем становить 49905 га. Відповідач як постійний лісокористувач, здійснює заготівлю деревини в порядку проведення рубок головного користування, а також інших рубок, пов`язаних із веденням лісового господарства.

В судовому засіданні 22.11.2016р. сторонами подано додаткові документи по справі.

Прокурор подав суду додаткові пояснення щодо позовних вимог з врахуванням відзиву відповідача та докази надіслання 3-й особі Державному агентству лісових ресурсів України позовної заяви з додатками.

Також прокурором подано клопотання про залучення до участі у справі третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача Головне управління Держгеокадастру у Волинській області.

Клопотання прокурора про залучення до участі у справі третьої особи відхилено судом як необгрунтоване, оскільки прокурором не зазначено яким чином рішення по справі може вплинути на права та обов`язки Головного управляння Держгеокадастру у Волинській області.

Ухвалою суду від 08.11.2016р., за клопотанням відповідача, згідно ст.27 ГПК України залучено до участі у справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Державне агентство лісових ресурсів України.

Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Державне агентство лісових ресурсів України в судове засідання не з`явився. На адресу суду надіслав клопотання, в якому просив відкласти розгляд справи в зв`язку з неможливістю забезпечити участь представника в судовому засіданні та неотриманням від позивача позовної заяви.

Клопотання третьої особи про відкладення розгляду справи відхилено судом з наступних підстав.

В силу вимог ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

Згідно ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч.1 ст.6 даної Конвенції (§ 66-69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005р. у справі "Смірнова проти України").

Стаття 22 Господарського процесуального кодексу України зобов`язує сторони добросовісно користуватись належними їм процесуальними правами, виявляти взаємну повагу до прав і охоронюваних законом інтересів другої сторони. Оскільки явка в судове засідання представників сторін - це право, а не обов`язок, справа може розглядатись без їх участі, якщо нез`явлення цих представників не перешкоджає вирішенню спору.

Суд звертає увагу на те, що представництво інтересів в суді не обмежене певним колом осіб, а надання додаткових пояснень та доказів по справі в господарському судочинстві не ставиться в залежність від явки уповноважених представників у судове засідання.

Відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Крім того, третя особа була повідомлена про розгляд справи у суді 14.11.2016р. (рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення №157), тобто мала достатньо часу для ознайомлення з матеріалами справи та надання суду своїх пояснень.

Окрім того, згідно ст.69 ГПК України спір має бути вирішено господарським судом у строк не більше 2-х місяців від дня одержання позовної заяви. Двохмісячний строк розгляду даного спору закінчується 28.11.2016р. Проте, сторони та третя особа не зверталися до суду з клопотанням про продовження строку розгляду спору.

З врахуванням строків вирішення спору та часу поштового обігу, у суда відсутні підстави для відкладення розгляду справи.

Дослідивши наявні в матеріалах справи докази та оцінивши їх в сукупності, заслухавши пояснення прокурора та представників сторін, господарський суд встановив наступне.
Згідно акту на право постійного користування земельною ділянкою № XII-1-5 від 01.11.1968, рішенням виконавчого комітету Волинської обласної Ради народних депутатів трудящих № 12/28 від 01.11.1968 передано у постійне користування військовій частині 21825 (інженерно-аеродромна служба тилу), як структурному підрозділу управління 14 Повітряної армії, земельну ділянку площею 24157,7 га.

Після розформування військової частини НОМЕР_2 її правонаступником визначено військову частину НОМЕР_1 , що встановлено постановою Рівненського апеляційного господарського суду від 03.02.2014 у справі за №903/1066/13.

У 1994-1995 роках Волинською обласною радою прийняті рішення № 17/23 від 17.03.1994 та № 4/8 від 04.05.1995, яким землі авіаційного полігону передані, площею 10027 га, 6947,8 га та 6520,4 га Ковельському спеціалізованому лісогосподарському акціонерному товариству ТУР, Камінь-Каширському державному лісогосподарству об`єднання Волиньліс та Городоцькому державному лісогосподарству, відповідно. Таким чином, із загальної площі земельної ділянки 24157,7 га із сфери діяльності Міністерства оборони було вилучено 23495,2 га.

На підставі вищевказаних рішень обласної ради районними радами на зазначені земельні ділянки видано державні акти на право постійного землекористування.

Камінь-Каширською районною державною адміністрацією видано Камінь-Каширському державному лісгосподарському об`єднанню Волиньліс державний акт на право постійного землекористування серії ВЛ-ХІІ від 11.08.1995.

На підставі наказу Держкомлісгоспу України № 242 від 24.03.2005 Камінь-Каширське державне лісогосподарське об`єднання Волиньліс перейменоване у державне підприємство Камінь- Каширське лісове господарство.

Згідно рішення Вищого арбітражного суду України від 29.04.1998 у справі № 13/6 за позовом заступника Генерального прокурора України в інтересах держави в особі військової частини АЗ 822 (в даний час А0780) до Волинської обласної ради визнано недійсними рішення Волинської обласної ради від 17.03.1994 № 17/23 та від 04.05.1995 № 4/8 про передачу земель військової частини НОМЕР_3 .

Згідно розпорядження Волинської обласної державної адміністрації № 175 від 12.04.2002р. анульовано державний акт на право постійного користування землею площею 24157,7 га за № ХІІ-1-5 від 01.11.1968р. та визнано чинними вказані державні акти на право постійного користування земельною ділянкою, видані Ковельському спеціалізованому лісогосподарському акціонерному товариству ТУР, Камінь-Каширському та Городоцькому державним лісогосподарствам об`єднання Волиньліс.

23.05.2003р. рішенням господарського суду м. Києва у справі № 32/288 за позовом військового прокурора Західного регіону України в інтересах держави в особі військової частини НОМЕР_4 (на даний час НОМЕР_1 ) до Волинської обласної державної адміністрації зазначене розпорядження визнано недійсним та скасовано.

26.11.2013р. рішенням господарського суду Волинської області у справі № 903/1066/13 за позовом Волинського прокурора з нагляду за додержанням законів у воєнній сфері в інтересах держави в особі Міністерства оборони України до ДП Камінь-Каширське лісове господарство, залишеного в силі постановою Рівненського апеляційного господарського суду від 03.02.2014, - скасовано державний акт на право постійного користування землею, виданий ДП Камінь-Каширське лісове господарство від 11.08.1995р. серії ВЛ-ХІІ.

У справі № 903/1066/13 встановлено, що спірна земельна ділянка площею 6947,8 га відноситься до земель оборони та перебуває на праві постійного користування військової частини НОМЕР_1 відповідно до Державного акту на право постійного користування земельною ділянкою № XII-1-5 від 01.11.1968, виданого виконавчим комітетом Волинської обласної Ради народних депутатів трудящих № 12/28 від 01.11.1968. Дана земельна ділянка з користування Міністерства оборони України не вилучалась. Військова частина НОМЕР_1 не уповноважувала ДП Камінь-Каширське лісове господарство на ведення лісового господарства на даній земельній ділянці.

Відповідно ст. 1 Закону України Про використання земель оборони, землями оборони визнаються землі, надані для розміщення і постійної діяльності військових частин, установ, військово-навчальних закладів, підприємств та організацій Збройних Сил України, інших військових формувань, утворених відповідно до законів України.

Згідно зі ст. 101 Лісового кодексу України, ліси, розташовані на землях оборони, призначені для розміщення і постійної діяльності військових частин, установ, військово-навчальних закладів, підприємств та організацій Збройних Сил України, інших військових формувань, утворених відповідно до закону.

Охорона, захист, використання та відтворення лісів на землях оборони проводяться спеціалізованими лісогосподарськими підрозділами з урахуванням режиму цих територій в порядку, встановленому Законом України Про використання земель оборони, ЛК України та іншими актами законодавства.

Як зазначає прокурор, Військовою прокуратурою Луцького гарнізону проводиться досудове розслідування кримінального провадження № 0000671 від 27.11.2015 за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. З ст. 425 та ст. 246 КК України.

Під час проведення досудового розслідування встановлено, що у період з січня по травень 2016 року посадовими особами ДП Камінь-Каширське лісове господарство за відсутності правових підстав та звернень до землекористувача, у порушення вищевказаних вимог законодавства проводилась вирубка лісу на вищезазначеній земельній ділянці, яка належить до земель оборони та перебуває на праві постійного користування у військовій частині НОМЕР_1 . Даний факт підтверджується виписаними ДП Камінь-Каширське лісове господарство лісорубними квитками.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 22 ЛК України, підставами припинення права постійного користування лісами є припинення права користування земельною лісовою ділянкою у випадках і порядку, встановлених законом

Право постійного користування лісами посвідчується державним актом на право постійного користування земельною ділянкою.

Згідно ч. 1 ст. 92 Земельного кодексу України, право постійного користування - це право володіння і користування земельною ділянкою, яка перебуває у державній або комунальній власності, без встановлення строку.

Пунктом В ч. 1 ст. 95 ЗК України встановлено, що землекористувачі, якщо інше не передбачено законом або договором, мають право: використовувати у встановленому порядку для власних потреб наявні на земельній ділянці загальнопоширені корисні копалини, торф, ліси, водні об`єкти, а також інші корисні властивості землі. Частина 2 даної статті вказує на те, що порушені права землекористувачів підлягають відновленню в порядку, встановленому законом.

Відповідно до ч.1 ст.152 ЗК України, держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю.

У відповідності до ч.2 ст.152 ЗК України, власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Згідно із ч.3 ст.153 ЗК України, захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом:

а)визнання прав;

б)відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав;

в)визнання угоди недійсною;

г)визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування;

ґ) відшкодування заподіяних збитків;

д)застосування інших, передбачених законом, способів.

Судом встановлено, що ДП Камінь-Каширське лісове господарство, без правовстановлюючих документів на земельну ділянку, яка належить Міністерству оборони України в особі військової частини НОМЕР_1 , продовжує здійснювати господарську діяльність та у порушення положень Лісового та Земельного кодексів України, із перевищенням наданих йому повноважень, виписує лісорубні квитки, в яких за відсутності правових підстав включено проведення рубки лісу на території земельної ділянки авіаційного полігону військової частини НОМЕР_1 , чим завдає шкоду навколишньому середовищу та державі в цілому.

Приймачи до уваги те, що юридичні особи набувають право постійного користування земельними ділянками із земель державної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування, прийнятими в межах повноважень, та враховуючи те, що рішенням Вищого арбітражного суду від 29.04.1998 у справі №13/6 рішення Волинської обласної ради від 04.05.1995 року № 4/8 про передачу земель військової частини НОМЕР_3 (на даний час військової частини НОМЕР_1 ) визнано недійсним, а також те, що державний акт серії ВЛ-ХІІ від 11.08.1995, виданий ДП Камінь-Каширське лісове господарство скасовано у судовому порядку, враховуючи, що діяльність відповідача створює перешкоди військовій частині НОМЕР_1 у користуванні вказаною земельною ділянкою, з метою покладених на частину функцій та завдань у сфері оборони, є порушенням державних інтересів.

Згідно ст.20 Господарського кодексу України, ст.15 Цивільного кодексу України кожний суб`єкт господарювання та споживач має право на захист своїх прав і законних інтересів. Права та законні інтереси зазначених суб`єктів захищаються шляхом припинення дій, що порушують право або створюють загрозу його порушення.

Відповідно до ч.1 ст.158 Земельного кодексу України, земельні спори вирішуються судами, органами місцевого самоврядування та центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин.

Відповідно до ч.1ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно ст.. 34 ГПК України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

У відповідності до ч.ч. 1, 2 ст. 43 ГПК України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Оскільки, державний акт серії ВЛ-ХІІ від 11.08.1995, виданий ДП Камінь-Каширське лісове господарство, скасовано у судовому порядку, враховуючи, що діяльність відповідача створює перешкоди військовій частині НОМЕР_1 у користуванні вказаною земельною ділянкою,суд дійшов висновку, що заявлені прокурором вимоги підлягають до задоволення.

Оскільки спір до розгляду суду доведено з вини відповідача, то судові витрати слід покласти на нього відповідно до ст. 49 ГПК України.

Керуючись ст.ст. 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

в и р і ш и в:

1. Позов задовольнити.

2. Зобов`язати Державне підприємство "Камінь-Каширське лісове господарство" усунути перешкоди у користуванні земельною ділянкою, загальною площею 6947,8га, що належить військовій частині НОМЕР_1 на праві користування відповідно до Державного акту №ХІІ-1-5 від 01.11.1968р. та повернути дану земельну ділянку військовій частині НОМЕР_1 .

3. Стягнути з Державного підприємства "Камінь-Каширське лісове господарство" на користь Військової прокуратури Західного регіону України 2756 грн. витрат по сплаті судового збору.

Повний текст рішення складено
28.11.2016

Суддя О. Г. Слободян