донецький апеляційний господарський суд

Постанова

Іменем України

28.11.2016 справа №908/365/15-г

Донецький апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: суддів: при секретарі судового засідання:ОСОБА_1В ОСОБА_2, ОСОБА_3 ОСОБА_4

за участю представників сторін:

від позивача-1: від позивача-2: від відповідача: від держвиконавця: від прокурора:не прибув ОСОБА_5 довір. не прибув не прибув ОСОБА_6, посвідчення №028256
розглянувши апеляційну скаргу Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, м. Краматорськ Донецької області
на ухвалу господарського суду Запорізької області
від19 вересня 2016 р.
у справі№ 908/365/15-г (суддя К.В. Проскуряков)
за позовомПрокурора м. Маріуполя в інтересах держави в особі: позивача-1 Міністерства енергетики та вугільної промисловості України, м. Київ та позивача -2 Публічного акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України, м. Київ
до відповідача: Комунального комерційного підприємства Маріупольської міської ради Маріупольтепломережа, м. Маріуполь Донецької області
про за скаргою на діїстягнення 7 055 092,53 грн Публічного акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України, м. Київ Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, м. Краматорськ Донецької області

В С Т А Н О В И В:

Ухвалою господарського суду Запорізької області від 19.09.2016р. по справі 908/365/15-г:

- задоволено скаргу № 14/2-1583В від 16.08.2016 р. (вх. № 09-06/22035 від 23.08.2016 р.) Публічного акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України на дії Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області;

- визнано незаконними дії Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області щодо винесення постанови від 01.08.2016 р. про закінчення виконавчого провадження №51531916;

- визнано недійсною постанову від 01.08.2016 р. головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області ОСОБА_7 про закінчення виконавчого провадження №51531916.

Не погодившись із ухвалою місцевого господарського суду, Відділ примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, м. Краматорськ Донецької області звернувся до Донецького апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу господарського суду Запорізької області від 19.09.2016р. по справі 908/365/15-г та постановити нове рішення, яким відмовити в задоволенні скарги.

Скаржник вважає ухвалу суду першої інстанції незаконною та такою, що прийнята із порушенням норм матеріального та процесуального права, з огляду на те, що відділ примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області не є самостійним органом державної виконавчої служби, що виключає можливість його участі як сторони в господарському процесі. Зазначив, що оскаржувана ухвала, яка надійшла на його адресу підписана лише помічником судді, а не суддею, що є порушення ст. 82 Господарського процесуального кодексу України, а також, що ухвалу було направлено на його адресу із порушенням трьохденного строку для її направлення. Вважає, що з огляду на надання судом розстрочки виконання рішення до спірних правовідносин підлягає застосуванню п.9 ч.1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження, оскільки існує встановлена законом заборона щодо звернення стягнення на майно та кошти боржника.

Позивач-1 у судове засідання 28.11.2016р. не прибув, причини неявки не повідомив.

Позивач-2 у судовому засідання 28.11.2016р. заперечив проти задоволення апеляційної скарги.

Відповідач у судове засідання 28.11.2016р. не прибув, через канцелярію суду надав відзив, яким наполягав на задоволенні апеляційної скарги та заявив клопотання про розгляд справи без участі його представника, яке було розглянуто та задоволено судом.

Держвиконавець у судове засідання 28.11.2016р. не прибув, причини неявки не повідомив.

Прокурор у судове засідання 28.11.2016р. не прибув, причини неявки не повідомив.

Фіксування судового засідання апеляційної інстанції здійснювалось за допомогою звукозаписувального технічного засобу у порядку, встановленому ст.ст.4-4, 81-1, 99, 101 Господарського процесуального кодексу України.

Перевіривши матеріали справи та правильність застосування господарським судом першої інстанції норм процесуального права України, колегія суддів Донецького апеляційного господарського суду вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

Статтею 99 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у цьому розділі. Апеляційний господарський суд, переглядаючи рішення в апеляційному порядку, користується правами, наданими суду першої інстанції.

Відповідно до ст.101 Господарського процесуального кодексу України, апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Згідно ст.106 Господарського процесуального кодексу України, апеляційні скарги на ухвали місцевого господарського суду розглядаються в порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення місцевого господарського суду.

З матеріалів справи вбачається, що рішенням господарського суду Запорізької області від 19.03.2015р. у справі №908/365/15-г позовні вимоги задоволено частково, стягнуто з Комунального комерційного підприємства Маріупольської міської ради Маріупольтепломережа на користь Публічного акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України 2 617 396,03 грн. пені, 420 292,11 грн. 3 % річних, 3 913 984,10 грн. збитків від інфляції; стягнуто з Комунального комерційного підприємства Маріупольської міської ради Маріупольтепломережа на користь Державного бюджету України 72 008,72 грн. судового збору, в іншій частині позову відмовлено.

Постановою Донецького апеляційного господарського суду від 03.06.2015 р. апеляційну скаргу Комунального комерційного підприємства Маріупольської міської ради "Маріупольтепломережа" задоволено частково, рішення господарського суду Запорізької області від 19.03.2015 р. у справі №908/365/15-г скасовано частково. Стягнуто з Комунального комерційного підприємства Маріупольської міської ради Маріупольтепломережа на користь Публічного акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України 2 619 714,11 грн. - пені, 421 852,92 грн. - 3 % річних, 3 897 442,76 грн. - збитків від інфляції; стягнуто з Комунального комерційного підприємства Маріупольської міської ради Маріупольтепломережа на користь Державного бюджету судовий збір за подання позовної заяви у розмірі 73 080,00 грн. В іншій частині рішення господарського суду Запорізької області від 19.03.2015 р. по справі №908/365/15-г залишено без змін.

На виконання постанови Донецького апеляційного господарського суду від 03.06.2015 р. у справі №908/365/15-г судом було видані відповідні накази від 18.06.2015 р.

Ухвалою господарського суду Запорізької області від 14.09.2015р., залишеною без змін постановою Донецького апеляційного господарського суду від 09.11.2015р. та постановою Вищого господарського суду України від 22.02.2016р., розстрочено виконання постанови Донецького апеляційного господарського суду від 03.06.2015 р. у справі № 908/365/15-г строком на 24 місяці, з погашенням Комунальним комерційним підприємством Маріупольської міської ради Маріупольтепломережа на користь Публічного акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України заборгованості щомісячно рівними частинами, з проведенням щомісячно до 14 числа, починаючи з 01.10.2015 р. у розмірі 289 125,41 грн., а в останній місяць (до 14.09.2017 р.) 289 125,36 грн.

05.08.2015 р. головний державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області ОСОБА_7 прийнято постанову про відкриття виконавчого провадження №48318755 щодо примусового виконання наказу від 18.06.2015 р. №908/365/15-г про стягнення з ККП Маріупольської міської ради Маріупольтепломережа на користь Публічного акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України 2 619 714,11 грн. - пені, 421 852,92 грн. - 3 % річних, 3 897 442,76 грн. - збитків від інфляції.

Постановою Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області від 18.03.2016 р. на підставі п. 9 ч. 1 ст. 47, п. 8 ч. 1 ст. 49 Закону України Про виконавче провадження виконавчий документ повернуто стягувачеві ПАТ НАК Нафтогаз України, оскільки було встановлено, що ухвалою господарського суду Запорізької області від 14.09.2015 р. у справі №908/365/15-г розстрочено виконання рішення та станом на 18.03.2016 р. заборгованість по сплаті простроченого платежу відсутня згідно вказаної ухвали суду.

Відповідно до постанови від 27.04.2016 р. головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області ОСОБА_7 вирішено відкрити виконавче провадження з виконання зазначеного наказу про стягнення з ККП Маріупольської міської ради Маріупольтепломережа на користь Публічного акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України 2 619 714,11 грн. - пені, 421 852,92 грн. - 3 % річних, 3 897 442,76 грн. - збитків від інфляції та боржнику самостійно виконати вимоги виконавчого документа у семиденний строк з дня відкриття виконавчого провадження та надати до відділу підтверджуючі документи щодо сплати простроченого платежу у розмірі 289 125,41 грн. (відповідно до ухвали господарського суду Запорізької області від 14.09.2015 р. №908/365/15-г).

24.05.2016 р. Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області у Донецькій області прийнято постанову від 24.05.2016 р. про закінчення виконавчого провадження №50958853 щодо примусового виконання наказу суду від 18.06.2015р. №908/365/15-г, оскільки заборгованість по сплаті простроченого платежу відсутня, згідно ухвали господарського суду Запорізької області від 14.09.2015 р. у справі №908/365/15-г.

В подальшому, Публічне акціонерне товариство НАК Нафтогаз України втретє звернулося до Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області з заявою за вих. №14/2-107313 від 13.06.2016р. про відкриття виконавчого провадження, у якій просило прийняти наказ господарського суду Запорізької області від 18.06.2015 р. у справі №908/365/15-г до виконання та відкрити виконавче провадження з примусового виконання наказу господарського суду Запорізької області від 18.06.2015р. у справі №908/365/15-г про стягнення з ККП Маріупольської міської ради Маріупольтепломережа на користь Публічного акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України 2 619 714,11 грн. - пені, 421 852,92 грн. - 3 % річних, 3 897 442,76 грн. - збитків від інфляції.

Головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області ОСОБА_7, розглянувши заяву про примусове виконання наказу суду, прийнято постанову від 30.06.2016р. про відкриття виконавчого провадження №51531916 щодо примусового виконання наказу суду від 18.06.2015 р. №908/365/15-г про стягнення з ККП Маріупольської міської ради Маріупольтепломережа на користь Публічного акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України 2 619 714,11 грн. - пені, 421 852,92 грн. - 3 % річних, 3 897 442,76 грн. - збитків від інфляції та запропоновано боржнику самостійно виконати вимоги виконавчого документа у семиденний строк з дня відкриття виконавчого провадження та надати до відділу підтверджуючі документи щодо сплати простроченого платежу у розмірі 578 250,82 грн. за квітень-травень (відповідно до ухвали господарського суду Запорізької області від 14.09.2015 р. №908/365/15-г).

01.08.2016 р. головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області ОСОБА_7, на підставі п.9 ч.1 ст. 47, п.8 ч.1 ст.49, ст.50 Закону України «Про виконавче провадження», прийнято постанову від 01.08.2016р. про закінчення виконавчого провадження №51531916 щодо примусового виконання наказу господарського суду Запорізької області від 18.06.2015 р. №908/365/15-г, посилаючись на те, що заборгованість по сплаті простроченого платежу відсутня, згідно ухвали господарського суду Запорізької області від 14.09.2015 р. у справі №908/365/15-г.

Не погодившись із фактом винесення державним виконавцем постанови про закінчення виконавчого провадження від 01.08.2016р., Публічне акціонерне товариство Національна акціонерна компанія Нафтогаз України звернулось до місцевого господарського зі скаргою на дії Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області в якій просив визнати незаконними дії Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області щодо винесення постанови від 01.08.2016 р. про закінчення виконавчого провадження №51531916 та визнати недійсною постанову від 01.08.2016р. головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області ОСОБА_7 про закінчення виконавчого провадження №51531916.

При розгляді вищевказаних вимог, колегія суддів апеляційного суду виходить з наступного.

Відповідно до ст.121-2 ГПК України скарги на дії чи бездіяльність органів Державної виконавчої служби щодо виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів можуть бути подані стягувачем, боржником або прокурором протягом 10 днів з дня вчинення оскаржуваної дії, або з дня, коли зазначеним особам стало про неї відомо, або з дня коли дія мала бути вчинена.

Частини 1 та 2 ст.6 Закону України Про виконавче провадження встановлює, що державний виконавець зобовязаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних та юридичних осіб. Державний виконавець розяснює особам, які беруть участь у виконавчому провадженні або залучаються до проведення виконавчих дій, їхні права згідно з вимогами цього Закону.

Державний виконавець зобовязаний вживати передбачених цим законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії ( ч.1 ст.11 Закону України Про виконавче провадження).

Згідно приписів ст. 19 Закону України Про виконавче провадження державний виконавець відкриває виконавче провадження на підставі виконавчого документа, зазначеного в статті 17 цього Закону, зокрема за заявою стягувача або його представника про примусове виконання рішення.

У заяві про відкриття виконавчого провадження стягувач вправі зазначити відомості що ідентифікують боржника чи можуть сприяти примусовому виконанню рішення (рахунок боржника, місце роботи чи отримання інших доходів, місцезнаходження його майна тощо), а також шляхи отримання ним коштів, стягнутих з боржника.

Відповідно до ч. 4. ст. 36 Закону України Про виконавче провадження рішення про розстрочку виконується в частині та у строки, встановлені цим рішенням.

Згідно з п. 8 ч. 1 ст. 49 Закону України Про виконавче провадження виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

Як вже зазначалось вище, головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області ОСОБА_7 прийнято постанову від 01.08.2016р. про закінчення виконавчого провадження №51531916 щодо примусового виконання наказу господарського суду Запорізької області від 18.06.2015 р. №908/365/15-г.

В тексті вищевказаної постанови зазначено, що ухвалою господарського суду Запорізької області від 14.09.2015 р. у справі №908/365/15-г розстрочено виконання рішення на 24 місяці з погашенням заборгованості щомісячно рівними частинами, з проведенням щомісячно до 14 числа, починаючи з 01.10.2015 р. у розмірі 289 125,41 грн., а в останні місяць 289 125, 36 грн. Заборгованість по сплаті простроченого платежу відсутня згідно вказаної ухвали суду. Відповідно до п.3.4.3. Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 р. №512/5, ч. 4 ст. 36 Закону України Про виконавче провадження у разі предявлення до виконання виконавчого документа, за яким надано розстрочку виконання, виконавче провадження відкривається в частині, за якою сплинув строк сплати. На підстав наведеного та керуючись п. 9 ч. 1 ст. 47, п. 8 ч. 1 ст. 49, ст. 50 Закону України Про виконавче провадження державним виконавцем вирішено виконавче провадження з примусового виконання наказу суду від 18.06.2015 р. №908/365/15-г закінчити.

В обґрунтування законності винесення вищевказаної постанови про закриття виконавчого провадження, державний виконавець посилається на те, що виконавче провадження щодо примусового виконання наказу господарського суду Запорізької області від 18.06.2015 р. №908/365/15-г неодноразово відкривалось із врахуванням ухвали господарського суду Запорізької області від 14.09.2015 р. у справі №908/365/15-г про надання розстрочки виконання рішення щодо стягнення чергового платежу, у звязку із чим в його діях відсутні порушення вимог Закону України «Про виконавче провадження».

Судова колегія апеляційної інстанції не може погодитись із правомірністю прийняття державним виконавцем постанови про закінчення виконавчого провадження від 01.08.2016р. ВП №51531916, враховуючи наступне.

Відповідно до рішення Конституційного суду України у справі за конституційним зверненням акціонерної компанії „Харківобленерго щодо офіційного тлумачення положень пункту 2 частини другої статті 17, пункту 8 частини першої статті 26, частини першої статті 50 Закону України „Про виконавче провадження від 26.06.2013 р. №5-рп/2013, субєкт права на конституційне звернення порушив питання стосовно того, чи є ухвала господарського суду про розстрочку виконання рішення суду окремим виконавчим документом, на підставі якого може бути відкрито окреме виконавче провадження у порядку, встановленому Законом.

Конституційний суд розтлумачив, що відповідно до пункту 2 частини другої статті 17 Закону підлягають виконанню державною виконавчою службою такі виконавчі документи: ухвали, постанови судів у цивільних, господарських, адміністративних справах, кримінальних провадженнях та справах про адміністративні правопорушення у випадках, передбачених законом.

Аналіз положень статей 116, 121 Кодексу і статті 36 Закону дає підстави вважати, що ухвала господарського суду про розстрочку виконання рішення спрямована на забезпечення повного виконання рішення суду і відповідного судового наказу та є допоміжним процесуальним актом (документом) реагування суду на перешкоди, які унеможливлюють або ускладнюють виконання його рішення. Така ухвала має похідний характер від рішення суду, яким справу вирішено по суті, і є обовязковою для державної виконавчої служби при виконанні відповідного судового наказу у межах відкритого виконавчого провадження.

Таким чином, врахувавши стадійність господарського процесу, процедуру виконання рішення господарського суду на підставі наказу, юридичну природу ухвали господарського суду про розстрочку виконання судового рішення, Конституційний Суд України дійшов висновку, що така ухвала не є підставою для відкриття нового виконавчого провадження, а підлягає виконанню у раніше відкритому на підставі судового наказу виконавчому провадженні як процесуальний акт (документ), яким лише розстрочується виконання судового рішення.

Враховуючи наведене, Конституцій суд України встановив, що єдиним актом для відкриття виконавчого провадження є наказ суду, виданий на підставі судового рішення, а розстрочка виконання рішення суду є наслідком розглянутих у справі питань щодо ускладнення або неможливості виконання боржником цього рішення, а отже така ухвала є лише процесуальним документом, який визначає яким чином має виконуватися рішення у єдиному відкритому виконавчому провадженні, а тому розбивання виконавчого провадження на стадії, а саме вимагання від стягувача звертатися до виконавчої служби за фактом невиконання ухвали суду про розстрочку з заявою про відкриття виконавчого провадження в частині простроченого боржником платежу не передбачено ані в Законі України Про виконавче провадження, ані в Інструкції з організації примусового виконання рішень про що було вірно зазначено місцевим господарським судом.

Як вбачається, із постанови про відкриття виконавчого провадження від 30.06.2016 р. ВП №51531916 державним виконавцем було відкрито виконавче провадження щодо примусового виконання наказу Господарського суду від 18.06.2015 р. №908/365/15-г про стягнення з Комунального комерційного Маріупольської міської ради Маріупольтепломережа на користь Публічного акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України 2 619 714,11 грн. - пені, 421 852,92 грн. - 3 % річних, 3 897 442,76 грн. - збитків від інфляції.

Таким чином, державним виконавцем було відкрито виконавче провадження №51531916 на всю суму, яка підлягає стягненню відповідно до наказу господарського суду Запорізької області від 18.06.2015 р. №908/365/15-г.

За таких обставин, з огляду на прийняття державним виконавцем постанови про відкриття виконавчого провадження від 30.06.2016 р. ВП №51531916 щодо примусового виконання наказу господарського суду Запорізької області від 18.06.2015р. №908/365/15-г про стягнення з Комунального комерційного Маріупольської міської ради Маріупольтепломережа на користь Публічного акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України 2 619 714,11 грн. - пені, 421 852,92 грн. - 3 % річних, 3 897 442,76 грн. - збитків від інфляції, державний виконавець повинен згідно приписів діючого законодавства та з огляду на вищевказане Рішення Конституційного суду України, виконувати вищевказаний наказ суду в порядку, визначеному в ухвалі господарського суду Запорізької області №908/365/15-г від 14.09.2015 р. про розстрочку виконання рішення.

Отже, колегія суддів вважає помилковим посилання державного виконавця на приписи п.8 ч.1 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження», оскільки, по-перше, це суперечить вимогам діючого законодавства, по-друге, вказана норма передбачає закінчення виконавчого провадження у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення суду (тоді як рішення в повному обсязі не виконано), а по-третє, в цьому випадку виконавчий документ повертається саме до суду або іншого органу, який якого видав (ч.2 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження»), а не стягувачу, що було зроблено державним виконавцем.

Також, колегія суддів апеляційного господарського суду зазначає про безпідставність посилання державного виконавця на п.9 ч.1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження», яка передбачає, що виконавчий документ, на підставі якого відкрито виконавче провадження, за яким виконання не здійснювалося або здійснено частково, повертається стягувачу у разі, якщо наявна встановлена законом заборона щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, з огляду на те, що надання судом розстрочки виконання рішення суду в будь-якому випадку не може розцінюватись як заборона щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, в розумінні вищевказаної норми, а ухвала суду про надання розстрочки виконання рішення є лише документом, який встановлює порядок його виконання.

До того ж, апеляційний суд наголошує, що частиною 2 ст. 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" закріплено, що судові рішення, що набрали законної сили, є обов'язковими до виконання усіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об'єднаннями на всій території України.

Конституційний Суд України у п. 2 мотивувальної частини рішення від 13.12.2012 № 18-рп/2012 зазначив, що виконання судового рішення є невід'ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави.

У п. 3 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 25.04.2012 у справі № 11-рп/2012 зазначено, що невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом.

Отже, право на судовий захист є конституційною гарантією прав і свобод людини і громадянина, а обов'язкове виконання судових рішень складовою права на справедливий судовий захист.

Згідно приписів ст. 9 Конституції України, ст. 19 Закону України Про міжнародні договори України і ст. 4 Господарського процесуального кодексу України господарські суди у процесі здійснення правосуддя мають за відповідними правилами керуватися нормами міжнародних договорів, ратифікованих законами України.

Згідно з вимогами статті 17 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

У зв'язку з ратифікацією Конвенції, протоколів до неї та прийняттям Верховною Радою України Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини господарським судам у здійсненні судочинства зі справ, віднесених до їх підвідомчості, слід застосовувати судові рішення та ухвали Суду з будь-якої справи, що перебувала в його провадженні (абз. 3 п. 2 інформаційного листа Вищого господарського суду України № 01-8/1427 від 18.11.2003 Про Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та юрисдикцію Європейського суду з прав людини).

У рішенні Європейського суду з прав людини від 20.06.2004р. у справі Півень проти України суд вказав, що право на судовий розгляд, гарантований ст. 6 Концепції, захищає також виконання остаточних та обовязкових судових рішень, які в країні, що поважає верховенство права, не можуть залишатися невиконаними, завдаючи при цьому шкоди одній зі сторін.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 20.07.2004р. по справі "Шмалько проти України" (заява № 60750/00) зазначено, що для цілей ст. 6 Конвенції виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як невідємна частина "судового розгляду". У рішенні від 17.05.2005р. по справі "Чіжов проти України" (заява № 6962/02) Європейський суд з прав людини зазначив, що позитивним обов'язком держави є організація системи виконання рішень таким чином, щоб переконатися, що неналежне зволікання відсутнє та що система ефективна і законодавчо, і практично, а нездатність державних органів ужити необхідних заходів для виконання рішення позбавляє гарантії § 1 ст. 6 Конвенції. Затримка у виконанні рішення може бути виправдана за виняткових обставин. Але затримка не повинна бути такою, що позбавляє сутності право, яке захищається п. 1 ст. 6 Конвенції ("ОСОБА_8 проти Італії", заява № 22774/93, § 74, ЄСПЛ 1999-V).

Згідно Рішення Європейського суду з прав людини від 19 березня 1997 року у справі "Горнсбі проти Греції", Європейський суд наголосив, що відповідно до усталеного прецедентного права, пункт 1 статті 6 гарантує кожному право на звернення до суду або арбітражу з позовом стосовно будь-яких його цивільних прав та обов'язків. Таким чином, ця стаття проголошує "право на суд", одним з аспектів якого є право на доступ, тобто право подати позов з приводу цивільно-правових питань до суду. Однак це право було б ілюзорним, якби правова система Договірної держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов'язкову силу, не виконувалося на шкоду одній із сторін. Важко собі навіть уявити, щоб стаття 6 детально описувала процесуальні гарантії, які надаються сторонам у спорі, - а саме: справедливий, публічний і швидкий розгляд, - і водночас не передбачала виконання судових рішень. Якщо вбачати у статті 6 тільки проголошення доступу до судового органу та права на судове провадження, то це могло б породжувати ситуації, що суперечать принципу верховенства права, який Договірні держави зобов'язалися поважати, ратифікуючи Конвенцію. Отже, для цілей статті 6 виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина "судового розгляду". Європейський суд також зазначив, що адміністративні органи є складовою держави, яка керується принципом верховенства права, а відтак інтереси цих органів збігаються з необхідністю належного здійснення правосуддя. Якщо адміністративні органи відмовляються або неспроможні виконати рішення суду, чи навіть зволікають з його виконанням, то гарантії, надані статтею 6 стороні на судовому етапі, втрачають свою мету.

З огляду на вищевикладене, вказані вище дії Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області щодо прийняття оскаржуваної постанови від 01.08.2016р. про закінчення виконавчого провадження №51531916 щодо примусового виконання наказу господарського суду Запорізької області від 18.06.2015 р. №908/365/15-г є незаконними та такими, що суперечать приписам Закону України «Про виконавче провадження».

Враховуючи наведене, колегія суддів погоджується з висновком місцевого суду щодо задоволення скарги Публічного акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України на дії Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області.

Посилання апелянта на той факт, що Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області не є самостійним органом державної виконавчої служби, що виключає можливість його участі як сторони в господарському процесі є безпідставними, враховуючи той факт, що орган державної виконавчої служби в межах даного спору не є стороною, а право оскарження його дій чітко регламентований ст. 121-2 Господарського процесуального кодексу України.

Твердження скаржника на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, які виявились в тому, що оскаржувана ухвала, яка надійшла на його адресу, підписана лише помічником судді, а не суддею та із порушенням трьохденного строку для її направлення, не приймають судовою колегією апеляційного суду, враховуючи наступне:

- оригінал ухвали господарського суду Запорізької області від 19.09.2016р. по справі 908/365/15-г, який міститься в матеріалах справи підписаний суддею Проскуряковим К.В., а направлена на адресу Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області копія вказаної ухвали оформлена у відповідності до положень Інструкції з діловодства в господарських судах України, затвердженої наказом Державної судової адміністрації України №28 від 20.02.2013р.;

- згідно штампу канцелярії господарського суду Запорізької області, який міститься на зворотній сторінці ухвали від 19.09.2016р. по справі 908/365/15-г, остання була направлена на адресу сторін та державного виконавця 22.09.2016р., тобто в межах трьохденного строку, що відповідає положенням ст. 87 Господарського процесуального кодексу України.

Враховуючи наведене, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, а ухвала господарського суду Запорізької області від 19.09.2016р. по справі 908/365/15-г є законною, обґрунтованою та такою, що підлягає залишенню без змін.

Відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на скаржника.

На підставі вищенаведеного, керуючись ст.ст. 49, 99, 101, 103, 105, 106, 121-2 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, м. Краматорськ Донецької області на ухвалу господарського суду Запорізької області від 19.09.2016р. по справі 908/365/15-г залишити без задоволення.

Ухвалу господарського суду Запорізької області від 19.09.2016р. по справі 908/365/15-г залишити без змін.

Постанова апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанова апеляційної інстанції може бути оскаржена до Вищого господарського суду України у касаційному порядку через Донецький апеляційний господарський суд протягом двадцяти днів з дня набрання постановою апеляційного господарського суду законної сили.

Головуючий суддя: Е.В. Сгара

Судді: А.М. Мясищев

ОСОБА_3