КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"02" листопада 2016 р. Справа№ 911/1572/16

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Мальченко А.О.

суддів: Сухового В.Г.

ОСОБА_1

при секретарі судового засідання Яценко І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали апеляційної скарги

Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2

на рішення Господарського суду Київської області

від 26.07.2016

у справі №911/1572/16 (суддя Кошик А.Ю.)

за позовом Комунального підприємства теплових мереж «Бориспільтепломережа»,

до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2,

про стягнення 21 315,08 грн,

за участю представників:

від позивача: ОСОБА_3 представник (довіреність №01-08/579 від 20.09.2016);

від відповідача: ОСОБА_4 представник (довіреність №1835 від 04.08.2016),

ВСТАНОВИВ:

Комунальне підприємство теплових мереж «Бориспільтепломережа» (надалі КПТМ «Бориспільтепломережа», позивач) звернулось до Господарського суду Київської області із позовом до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 (надалі ФОП ОСОБА_2, відповідач) про стягнення 21 315,08 грн заборгованості, зумовленої неналежним виконанням відповідачем зобовязань з оплати спожитої теплової енергії за договором №421/54/1013 від 01.11.2013.

Рішенням Господарського суду Київської області від 26.07.2016 позов задоволено повністю. Стягнуто з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 на користь Комунального підприємства теплових мереж «Бориспільтепломережа» 17 361,34 грн основного боргу, 3 953,74 грн інфляційних втрат та 1 378,00 грн витрат зі сплати судового збору.

Не погоджуючись із рішенням суду, Фізична особа-підприємець ОСОБА_2 звернулась до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Київської області від 26.07.2016.

Апеляційну скаргу мотивовано тим, що рішення судом першої інстанції прийняте з неповним з'ясуванням обставин, що мають значення для справи, неправильним і неповним дослідженням доказів, порушенням норм матеріального та процесуального права, у звязку з чим висновки суду не відповідають дійсним обставинам справи.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 05.09.2016 апеляційну скаргу прийнято до апеляційного провадження судовою колегією у складі: головуючий суддя Мальченко А.О., судді Жук Г.А., Суховий В.Г. та призначено до розгляду в судовому засіданні на 05.10.2016.

У судовому засіданні 05.10.2016 було оголошено перерву до 02.11.2016 в порядку статті 77 Господарського процесуального кодексу України.

26.10.2016 через відділ забезпечення документообігу та моніторингу виконання документів Київського апеляційного господарського суду від відповідача надійшло клопотання про залучення до участі у справі фізичної особи ОСОБА_2 у якості відповідача 2, у звязку з тим, що саме їй на праві власності належить квартира № 37 у житловому будинку №5 по вул. Франка у м. Бориспіль, в якій, за твердженням позивача, відповідач здійснює підприємницьку діяльність та до якої позивачем надавались послуги з постачання теплової енергії.

Позивач скористався правом, наданим статтею 96 Господарського процесуального кодексу України, надав відзив на апеляційну скаргу, в якому просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду без змін.

В судовому засіданні представник скаржника підтримав вимоги апеляційної скарги в повному обсязі, просив її задовольнити, рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити повністю.

Представник позивач проти клопотання щодо залучення до участі у справі в якості відповідача-2 фізичної особи ОСОБА_2 заперечив, доводи апеляційної скарги не визнав, вважає їх безпідставними, а судове рішення законним та обґрунтованим, у звязку з чим просив відмовити у задоволенні апеляційної скарги та залишити оскаржуване рішення без змін.

Порадившись з приводу клопотання представника скаржника, колегія суддів дійшла висновку, що таке є необґрунтованим з огляду на субєктний склад учасників господарського процесу, у звязку з чим відмовила у задоволенні відповідного клопотання.

02.11.2016 в судовому засіданні колегією суддів було оголошено вступну та резолютивну частини постанови апеляційного господарського суду.

Колегія суддів, обговоривши доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення представників сторін, перевіривши правильність застосування господарським судом при прийнятті оскаржуваного рішення норм матеріального та процесуального права, дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги з огляду на наступне.

Як встановлено місцевим господарським судом між Комунальним підприємством теплових мереж «Бориспільтепломережа» (в тексті договору теплопостачальна організація) та Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 (в тексті договору споживач) був укладений договір на постачання та споживання теплової енергії №421/54/1013 від 01.11.2013, відповідно до пункту 1. якого теплопостачальна організація зобовязується постачати споживачу теплову енергію на обєкт, зазначений у додатку №1, а споживач прийняти та сплатити за спожиту теплову енергію в терміни, передбачені договором.

Задовольняючи позов у повному обсязі, суд першої інстанції виходив з того, що зобовязання, прийняті за договором щодо проведення розрахунків за спожиту теплову енергію у період з жовтня 2014 року по квітень 2016 року відповідач не виконав, що є підставою для стягнення заборгованості у заявленому позивачем розмірі з урахуванням встановленого індексу інфляції.

В апеляційній скарзі представник скаржника наголошував на тому, що суд не надав належної оцінки тій обставині, що вищевказаний договір на постачання та споживання теплової енергії №421/54/1013 від 01.11.2013 підписаний в односторонньому порядку лише позивачем, а тому не породжує для сторін будь-яких правових наслідків і має бути визнаний судом неукладеним, відтак у позивача відсутні підстави для задоволення позовних вимог.

Представник позивача з приводу вищенаведеного як у відзиві так і в судовому засіданні під час апеляційного провадження зазначив, що рішенням Господарського суду Київської області від 26.07.2016 у справі №911/1724/14 в аналогічному спорі про стягнення заборгованості за період з листопада 2013 року по квітень 2014 року за участю тих же сторін було встановлено факт укладення даного договору, а тому в силу приписів статті 35 ГПК України, факти, визнані господарським судом загальновідомими, не потребують доказування при вирішенні інших спорів, в яких беруть участь ті самі сторони.

Доводи скаржника про відсутність укладеного між сторонами договору на постачання та споживання теплової енергії колегія суддів находить обгрунтованими, проте дана обставина не слугує підставою для скасування оскаржуваного рішення та не свідчить про відсутність підстав для задоволення позовних вимог, виходячи з наступного.

Як роз'яснено в абз. 4 п. 2.6. постанови Пленуму Вищого господарського Суду України від 26.12.2011 №18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції", преюдиціальне значення процесуальним законом надається саме фактам, встановленим судовими рішеннями (в тому числі в їх мотивувальних частинах), але не правовій оцінці таких фактів, здійсненій іншим судом чи іншим органом, який вирішує господарський спір.

Отже, преюдиційні факти слід відрізняти від оціночного судження щодо правових наслідків наявності певних обставин.

Таким чином, позивач помилково ототожнює факти в розумінні статті 35 ГПК України та оціночні судження (висновки) місцевого господарського суду у судовому рішенні у справі № 911/1724/14 щодо укладення договору від 01.11.2013.

Судовим рішенням у справі № 911/1724/14 встановлено, що рішенням Виконавчого комітету Бориспільської міської ради Київської області №1170 від 10.10.2011 «Про встановлення тарифів з централізованого опалення та підігріву води для централізованого постачання гарячої води, що надає КПТМ «Бориспільтепломережа» для потреб бюджетних установ та інших споживачів» встановлено тариф для інших споживачів (ІІІ група) за 1 Гкал 1119,88 грн.

Також до матеріалів справи позивачем надано довідку за №01-08/219 від 04.03.2016 про тарифи на теплову енергію для потреб споживачів (крім населення) для господарюючих субєктів всіх форм власності та самозайнятих осіб з посиланням на відповідні рішення виконавчого комітету Бориспільської міської ради та постанови НКРЕ.

З матеріалів справи, а саме витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань вбачається, що ОСОБА_2 зареєстрована як фізична особа-підприємець з 11.08.1995, яка займається наступними видами діяльності: код КВЕД 96.02 Надання послуг перукарнями та салонами краси; код КВЕД 68.20 Надання в оренду й експлуатацію власного чи орендованого майна (основний) (а.с. 61).

У звязку з вищезазначеним, відповідач відноситься до категорії споживачів ІІІ групи (господарюючих субєктів всіх форм власності та самозайнятих осіб).

Представник позивача в судовому засіданні надав пояснення з приводу вчинення комунальним підприємством дій, направлених на укладення з відповідачем договору про надання послуг з теплопостачання від 01.11.2013.

Як вбачається з листа №01-09/65-К від 05.11.2013 адресованого Комунальним підприємством теплових мереж «Бориспільтепломережа» ФОП ОСОБА_2, відповідачеві пропонувалося повернути вручений для підписання примірник договору від 01.11.2013. Факт отримання даного листа відповідачем у той же день, 05.11.2013, підтверджується підписом ФОП ОСОБА_2, однак відповідач належним чином підписаного примірнику договору позивачеві не повернув, що не заперечується останнім.

Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обовязки, регулюються Законом України «Про житлово-комунальні послуги».

Субєктами цього Закону є органи виконавчої влади, місцевого самоврядування, виробники, виконавці та споживачі житлово-комунальних послуг, а також власники приміщень або будинків та балансоутримувачі, які залежно від цивільно-правових угод можуть бути споживачами, виконавцями або виробниками послуг.

Згідно зі статтею 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» залежно від функціонального призначення житлово-комунальними послугами є, зокрема, комунальні послуги (централізоване постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо).

Відповідно до статті 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах.

Пунктом 1 частини 1 статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору про надання житлово-комунальних послуг, при цьому такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини 3 статті 20 цього Закону обовязок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобовязані оплатити отримані ними житлово-комунальні послуги.

Відсутність письмового договору щодо надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від встановленого законом обовязку оплати послуг у повному обсязі, якщо він фактично користується ними зі згоди постачальника послуг.

За таких обставин зобовязання відповідача оплатити послуги з теплопостачання виникає на підставі закону з узгоджених дій постачальника і споживача послуг.

Вчинення відповідачем дій з оплати послуг теплопостачання, як преюдиціальний факт, встановлено рішенням Господарського суду Київської області від 26.06.2014 у справі №911/1724/14, в якому зазначено, що «факт сплати відповідачем 570,91 грн за договором підтверджується наданими суду копіями повідомлень про сплату за комунальні послуги та фіскальними чеками №219 від 27.12.2013 року та № 110 від 19.02.2014 року наявними в матеріалах справи».

З вищезгаданого Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань щодо ФОП ОСОБА_2 вбачається, що стосовно відповідача відкрито 30.07.2014 виконавче провадження.

Також надана позивачем суду апеляційної інстанції копія постанови про відкриття виконавчого провадження свідчить, що Відділом державної виконавчої служби Бориспільского міськрайонного управління юстиції 30.07.2014 відкрито провадження з примусового виконання наказу №911/1724/14, виданого 17.07.2014 Господарським судом Київської області про стягнення з ФОП ОСОБА_2 на користь КПТМ «Бориспільтепломережа» боргу в сумі 7 091,47 грн.

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України та статті 526 Цивільного кодексу України субєкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобовязання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобовязання, відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобовязань не допускається, крім випадків, передбачених законом.

Згідно з частиною 1 статті 509 Цивільного кодексу України зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку.

Таким чином, правовідношення, в якому замовник зобовязаний оплатити надану послугу в грошах, а виконавець має право вимагати від замовника відповідної оплати, є грошовим зобовязанням.

Відповідно до статті 218 Цивільного кодексу України недодержання сторонами письмової форми правочину, яка встановлена законом, не має наслідком його недійсність, крім випадків, встановлених законом.

Недійсність договору з теплопостачання у звязку з недодержанням юридичними особами письмової форми законом не встановлена, а тому виниклі між сторонами зобовязання є дійсними і їх виконання повинне здійснюватися у відповідності до норм цивільного законодавства.

Одним з доводів апеляційної скарги представник скаржника навів ту обставину, що суд за відсутності належних доказів дійшов помилкового висновку про здійснення відповідачем за адресою: АДРЕСА_1 господарської діяльності.

З наданої до матеріалів справи копії договору купівлі-продажу квартири від 24.10.2006 вбачається, що ОСОБА_5 є власником квартири АДРЕСА_2.

Актом обтеження даної квартири від 15.10.2013, складеним за участю депутата Бориспільскої міської ради ОСОБА_6, у присутності представника «КП ЖЕД-1» майстра дільниці ОСОБА_7, представника позивача ОСОБА_8 встановлено, що квартира облаштована окремим входом, а в самому приміщенні провадиться підприємницька діяльність (розташований «Салон краси» та офіс «Агенція нерухомості»), у звязку з чим комісія дійшла висновку про необхідність термінового укладення відповідачем як субєктом підприємницької діяльності договорів з комунальними підприємствами за тарифами, затвердженими для відповідних категорій споживачів (ІІІ група).

Факт здійснення ФОП ОСОБА_2 підприємницької діяльності за вказаною вище адресою встановлений рішенням Господарського суду Київської області від 26.06.2014 у справі №911/1724/14.

Варто зазначити, що належних та допустимих доказів припинення такої діяльності або ж доказів неотримання послуг з теплопостачання чи відмови від їх отримання відповідач у розумінні статей 32-34 ГПК України не навів.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач виставляв відповідачеві рахунки-фактури №00АВ-000542 від 28.11.2014 на суму 1 338,86 грн, №00АВ-000145 від 30.01.2015 на суму 1 886,50 грн, №00АВ-000899 від 31.12.2014 на суму 1 942,04 грн, №00АВ-000583 від 31.03.2015 на суму 1 876,45 грн, №00АВ-000367 від 28.02.2015 на суму 1 730,98 грн, №00АВ-000926 від 31.10.2015 на суму 519,78 грн, №00АВ-000776 від 12.04.2015 на суму 491,35 грн, №00АВ-0001115 від 30.11.2015 на суму 1 149,18 грн, №00АВ-0001408 від 29.12.2015 на суму 1 352,04 грн, №00АВ-000061 від 31.01.2016 на суму 2 003,72 грн, №00АВ-000351 від 29.02.2016 на суму 1 395,38 грн, №00АВ-000575 від 31.03.2016 на суму 1 165,92 грн, №00АВ-000785 від 06.04.2016 на суму 127,80 грн та одночасно надавав останньому акти здачі-прийняття робіт (надання послуг) з відмітками про вручення та застереженням про відмову ФОП ОСОБА_2 від підписання актів.

Згідно зі статтею 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Таким чином, апеляційний господарський суд погоджується з висновком місцевого суду про те, що вимога позивача про стягнення заборгованості за спожиті послуги з постачання теплової енергії за період з жовтня 2014 року до травня 2016 року є законною та обґрунтованою.

Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Частиною 1 статті 612 Цивільного кодексу України визначено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що відповідачем доказів оплати отриманої ним теплової енергії не надано, що в розумінні статті 610 Цивільного кодексу України є порушенням зобовязання.

Оскільки розмір заборгованості підтверджується наявними матеріалами справи, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що позовна вимога про стягнення з відповідача суми основного боргу є обґрунтованою, документально підтвердженою та такою, що підлягає задоволенню в розмірі 17 361,34 грн.

Позивач також просив стягнути з відповідача 3 953,74 грн інфляційних втрат за період з жовтня 2014 року до травня 2016 року.

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Наслідки прострочення боржником грошового зобовязання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та 3 % річних, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом, не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника.

Колегія суддів встановила, що позивачем правильно розраховано розмір інфляційних втрат, а відтак, місцевий господарський суд дійшов мотивованого висновку щодо задоволення цих позовних вимог у заявленому позивачем обсязі 3 953,74 грн.

Судова колегія відхиляє як необгрунтовані доводи скаржника про допущені місцевим господарським судом під час розгляду справи порушення норм процесуального права в частині направлення позовної заяви КПТМ «Бориспільтепломережа» ФОП ОСОБА_2 на адресу, яка не відповідає відомостям про місцезнаходження останньої, вказаним у Єдиному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Як вбачається з матеріалів справи, ухвалою від 12.07.2016 Господарський суд Київської області відклав розгляд справи на 26.07.2016, зясувавши, що ухвала про порушення провадження була направлена не на юридичну адресу відповідача та у звязку з неявкою відповідача, не допустивши тим самим порушення прав сторони у справі.

Переконавшись у тому, що вищевказана ухвала про відкладення розгляду справи була отримана відповідачем 19.07.2016 і у ФОП ОСОБА_2 до 26.07.2016 було достатньо часу для надання суду обгрунтованих пояснень чи заперечень на позов, суд за наявності клопотання відповідача про відкладення розгляду справи, дійшов правильного висновку про відсутність підстав для його задоволення.

За приписами статей 33, 34 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно зі статтею 43 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

З огляду на вищевикладене, апеляційний господарський суд вважає, що рішення Господарським судом Київської області від 26.07.2016 у справі №911/1572/16 прийнято з правильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги обґрунтованих висновків суду не спростовують, у звязку з чим оскаржуване рішення має бути залишеним без змін, а апеляційна скарга Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 без задоволення.

Судовий збір за розгляд апеляційної скарги у звязку з відмовою в її задоволенні на підставі статті 49 Господарського процесуального кодексу України покладається на апелянта.

Керуючись статтями 4-3, 32, 33, 43, 49, 99, 101 - 105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд,-

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 на рішення Господарського суду Київської області від 26.07.2016 у справі №911/1572/16 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду Київської області від 26.07.2016 у справі №911/1572/16 залишити без змін.

3. Матеріали справи №911/1572/16 повернути до Господарського суду Київської області.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Вищого господарського суду України протягом двадцяти днів.

Головуючий суддя А.О. Мальченко

Судді В.Г. Суховий

ОСОБА_1