КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"15" листопада 2016 р. Справа№ 910/11755/16

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Баранця О.М.

суддів: Шапрана В.В.

Калатай Н.Ф.

при секретарі Матюхін І.В.

за участю представників:

від позивача: Капля А.С.;

від відповідача: Крашеніннікова М.І.

розглянувши

апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Просто-

Страхування"

на рішення

Господарського суду міста Києва

від 02.09.2016 року

у справі № 910/11755/16 (суддя Мельник В.І.)

за позовом Приватного акціонерного товариства "Страхова

компанія "Талісман Страхування"

до Приватного акціонерного товариства "Просто-

Страхування"

про стягнення 22 822, 22 грн.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду міста Києва від 02.09.2016 року позов задоволено.

Стягнуто з Приватного акціонерного товариства "Просто-Страхування" (, адреса: 04050, м. Київ, вул. Герцена, 10) на користь Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Талісман Страхування" (, адреса: 04080, м. Київ, вул. Кирилівська, 39) 11 308 (одинадцять тисяч триста вісім) грн. 98 коп. - заборгованості, 1450 (одну тисячу чотириста п'ятдесят) грн. - судового збору.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, Приватне акціонерне товариство "Просто-Страхування" звернулося до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 02.09.2016 року та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 10.10.2016 року апеляційну скаргу прийнято до розгляду та порушено апеляційне провадження.

Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються доводи та заперечення сторін, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Як вбачається з матеріалав даної справи, Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "Талісман Страхування" (далі - позивач) подало на розгляд Господарського суду міста Києва позов до Приватного акціонерного товариства "Просто-Страхування" (далі - відповідач) про стягнення 22822,22 грн.

Позовні вимоги позивача мотивовані тим, що позивачем, як страховиком, відповідно до договору страхування транспортних ризиків № 2363.01.15 від 30.07.2015р. було виплачено страхувальнику страхове відшкодування в розмірі 39904,83 грн., внаслідок чого, до позивача в порядку ст. 27 Закону України "Про страхування" та статті 228 Господарського кодексу України перейшло право вимоги (регресу) в межах здійснених фактичних затрат до відповідача, як до особи, яка відповідальна за відшкодування шкоди, оскільки саме з вини особи, цивільно-правова відповідальність якої застрахована у відповідача, сталася ДТП, наслідки якої визнано позивачем страховим випадком та здійснено виплату страхової суми страхувальнику.

Згідно з ч. 2 ст. 101 Господарського процесуального кодексу України апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Відповідно до ст. 99 Господарського процесуального кодексу України в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у цьому розділі. Апеляційний господарський суд, переглядаючи рішення в апеляційному порядку, користується правами, наданими суду першої інстанції.

З матеріалав справи вбачається 30.07.2015 року між Приватним акціонерним товариством "Страхова компанія "Талісман Страхування" (далі - Позивач) та ОСОБА_4 було укладено Договір добровільного страхування транспортних ризиків № 2363.01.15 (далі - Договір) від страхового випадку "ДТП".

У відповідності до умов вказаного Договору Позивач взяв на себе зобов'язання, у разі настання страхового випадку, за участю забезпеченого транспортного засобу, автомобіля марки "Шкода" д.р.н. НОМЕР_1 сплатити страхове відшкодування Страхувальнику за шкоду заподіяну внаслідок ДТП.

09.10.2015 року в м. Києві на перехресті вул. Будівельників та пр. Гагаріна сталася дорожньо- транспортна пригода за участю транспортних засобів "Шкода" д.р.н. НОМЕР_1, під керуванням водія ОСОБА_4 та "ДЕУ" д.р.н. НОМЕР_2, під керуванням водія ОСОБА_5

Внаслідок ДТП вказаним транспортним засобам були завдані механічні пошкодження.

Відповідно до постанови Дніпровського районного суду м. Києва ДТП сталось внаслідок здійсненням ОСОБА_5 адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

Під час дослідження страхового випадку, стало відомо, що на момент ДТП цивільно- правова відповідальність ОСОБА_5, як водія авто "ДЕУ" д.р.н. НОМЕР_2, була застрахована в ПрАТ "Просто-Страхування" за полісом №АІ/8263855 (франшиза - 00, 00 грн.).

Відповідно до Рахунку від 15.10.2015 року вартість ремонту автомобіля "Шкода" д.р.н. НОМЕР_1 склала 41654, 83 грн.

Згідно Страхового акту № 01083.1501.01к Позивачем було виплачено страхове відшкодування у розмірі 28391,59 грн., на рахунок СТО.

09.06.2016 року у відповідь на претензію Позивача, Відповідачем було сплачено 17082,61 грн. Тобто, відповідач не доплатив страхове відшкодування у розмірі 11308,98 грн.

У поданому відзиві, Відповідач посилався на проведення особистого автотоварознавчого дослідження по визначенню вартості матеріального збитку з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу.

Між тим, судове рішення прийнято при неповному з'ясуванні усіх обставин справи виходячи із наступного.

Відповідно до приписів статті 993 Цивільного кодексу України, та статті 27 Закону України "Про страхування", яка містить подібні положення, до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Отже до позивача переходить право вимоги особи, що одержала страхове відшкодування в межах фактичних витрат, а відтак таке право безпосередньо пов'язується із правом вимоги особи, що одержала страхове відшкодування.

Статтею 1192 частиною 2 Цивільного кодексу України передбачено, що розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Таким чином зношеність пошкодженого майна враховується у випадках стягнення на користь потерпілого його вартості (при відшкодуванні збитків).

Аналогічну правову позицію викладено в постанові пленум Верховного Суду України "Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди" від 27.03.1992 №6 в пункті 9 абзацу 4.

За вказаних обставин до позивача не могло перейти більше прав, ніж їх мала особа, що отримала страхове відшкодування.

Подібну правову позицію викладено в постанові Верховного суду України від 23.09.2015 року зі справи №910/22731/14 Господарського суду міста Києва.

Разом з тим, слід зазначити, що статтею 29 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" передбачено вичерпний перелік витрат, які відшкодовуються страховою компанією при пошкодженні транспортного засобу, до яких, зокрема, належать витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу.

Отже у відповідача існує обов'язок відшкодувати витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, і з переходом до позивача права вимоги у розмірі, у якому таке право існувало у особи, що отримала страхове відшкодування, на підставі наведених положень статті 993 Цивільного кодексу України, та статті 27 Закону України "Про страхування" такий обов'язок не змінюється, як і не змінюється розмір відшкодування, на який має право особа, яка отримала страхове відшкодування, та право вимоги якого перейшло до позивача у тому ж розмірі.

Покладаючи на відповідача обов'язок відшкодувати позивачу понесені ним витрати зі сплати страхового відшкодування у повному обсязі, суд не врахував, що відповідно до п. 22.1 ст. 22, ст. 29 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи. У зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України.

Відповідно до чинного законодавства за усі збитки, що перевищили розмір страхового відшкодування за договором обов'язкового страхування несе відповідальність особа, що їх завдала, в юрядку ст. 1191 та 1194 Цивільного кодексу України, - особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Підсумовуючи вищевикладене можна зробити висновок, що розмір та порядок формування страхової виплати за договором добровільного страхування не має прямого впливу на розмір та порядок формування виплати страхового відшкодування за договором обов'язкового страхування, оскільки виплата страхового відшкодування за обов'язковими видами страхування чітко регламентована нормативно-правовими актами та має здійснюватись виключно на підставі відповідних норм чинного законодавства. Якщо виплати страхового відшкодування за договором обов'язкового страхування не вистачило для повного покриття фактичних збитків, то решта понесених витрат за договором добровільного страхування мають бути відшкодовані за рахунок особи, що заподіяла збиток.

Згідно ст, 34.4 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», - Для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків страховиком та МТСБУ залучаються їх працівники. Страховиком, МТСБУ та потерпілими також можуть залучатися аварійні комісари, експерти або юридичні особи, у штаті яких є аварійні комісари чи експерти.

Згідно п. 2 Типового положення про організацію діяльності аварійних комісарів, - Аварійний комісар - особа, яка з'ясовує причини настання страхового випадку та визначає розмір збитків.

Відповідно до Звіту № 110214 аварійного комісара про визначення розміру заподіяної шкоди вартість матеріального збитку з урахуванням зносу становить 17082,61 гривень.

Саме ця сума і була виплачена АТ «ПРОСТО-страхування» 09.06.2016 року.

Типовим положенням про організацію діяльності аварійних комісарів не передбачено обов'язку аварійного комісару здійснювати особистий огляд пошкодженого майна, а отже така оцінка може проводитись за наявними у справі фотокартками та матеріалами.

У відповідності до ст. 124, пунктів 2, 3, 4 частини 2 ст. 129 Конституції України, ст. 4-2, 4-3 Господарського процесуального кодексу України, основними засадами судочинства є рівність всіх учасників судового процесу перед законом та судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно статті 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Частиною 2 ст. 34 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень (ч. 1 ст. 33 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно ст. 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин в їх сукупності.

Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 6 від 23.03.2012 р. "Про судове рішення" рішення господарського суду має ґрунтуватись на повному з'ясуванні такого: чи мали місце обставини, на які посилаються особи, що беруть участь у процесі, та якими доказами вони підтверджуються; чи не виявлено у процесі розгляду справи інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин; яка правова кваліфікація відносин сторін, виходячи з фактів, установлених у процесі розгляду справи, та яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору.

Тож, оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин в їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку про скасування рішення суду першої інстанції та відмову в позові.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 99, 101 - 105 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Просто-Страхування" задовольнити.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 02.09.2016 року у справі №910/11755/16 скасувати та прийняти нове рішення.

В задоволенні позову відмовити повністю.

3. Стягнути з Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Талісман Страхування" (, адреса: 04080, м. Київ, вул. Кирилівська, 39) на користь Приватного акціонерного товариства "Просто-Страхування" (, адреса: 04050, м. Київ, вул. Герцена, 10) 1515,80 грн. судовий збір за подання апеляційної скарги.

4. Видачу наказу доручити Господарському суду м. Києва.

5. Справу № 910/11755/16 повернути до Господарського суду міста Києва.

6. Копію постанови направити сторонам та третім особам.

Головуючий суддя О.М. Баранець

Судді В.В. Шапран

Н.Ф. Калатай