ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"09" листопада 2016 р. Справа № 909/282/16

Львівський апеляційний господарський суд у складі суддів:

головуючий суддя Бойко С.М.,

судді Бонк Т.Б.,

Кравчук Н.М.

при секретарі судового засідання Фака С.,

за участю представників сторін:

від позивача: Дзюпин М.О. - представник;

від третьої особи-1 - не з'явився;

від третьої особи-2 - не з'явився;

від відповідача - не з'явився;

розглянув апеляційну скаргу фізичної особи - підприємця ОСОБА_3 за № б/н від 25.06.2016,

на рішення господарського суду Івано - Франківської області від 09.06.2016,

суддя - Гриняк Б.П, у справі № 909/282/16

за позовом органу самоорганізації населення " Будинковий комітет по вул. Набережна ім. В. Стефаника, 32", м. Івано-Франківськ,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача Івано-Франківська міська рада, м. Івано-Франківськ,третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача комунальне підприємство " Муніципальна інвестиційна управляюча компанія", м. Івано-Франківськ,

до відповідача фізичної особи - підприємця ОСОБА_3, м. Івано-Франківськ,

про зобов'язання відповідача не чинити перешкод у користуванні співвласниками багатоквартирного будинку по АДРЕСА_1 прибудинковою територією за адресою : АДРЕСА_1 та привести дану прибудинкову територію у попередній стан, шляхом демонтування встановленої огорожі та вивезення відходів будівельних матеріалів,

ВСТАНОВИВ:

рішенням господарського суду Івано-Франківської області від 09.06.2016 у справі №909/282/16 в задоволенні позовних вимог органу самоорганізації населення "Будинковий комітет по вул. Набережна ім. В. Стефаника, 32" за участі третіх осіб, що не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - Івано-Франківської міської ради та комунального підприємства "Муніципальна інвестиційна управляюча компанія" до фізичної особи - підприємця ОСОБА_3 про зобов'язання відповідача не чинити перешкод у користуванні співвласниками багатоквартирного будинку по АДРЕСА_1 прибудинковою територією за адресою АДРЕСА_1 та привести дану територію у попередній стан, шляхом демонтажу встановленої огорожі та вивезення відходів будівельних матеріалів - відмовлено. Витрати пов'язані з оплатою послуг адвоката залишено за відповідачем.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що відповідачем дотримано вимоги законодавства щодо набуття права користування на спірну земельну ділянку прибудинкової території, а позивачем не надано доказів, які підтверджують порушення відповідачем суб'єктивного права позивача, що підлягає судовому захисту.

Також, суд першої інстанції дійшов висновку, що витрати відповідача, пов'язані з оплатою послуг адвоката, не підлягають відшкодуванню за рахунок позивача, оскільки з долученої до матеріалів справи квитанції НОМЕР_1 від 19.04.2016 не вбачається здійснення відповідачем оплати адвокатських послуг відповідно договору про надання правової допомоги від 19.04.2016, а відтак така квитанція не є підтверджуючим фінансовим документом, який може беззаперечно свідчити про фактичне перерахування коштів адвокату.

В апеляційній скарзі фізична особа - підприємець ОСОБА_3 (відповідач) просить рішення господарського суду Івано-Франківської області від 09.06.2016 у справі №909/282/16 скасувати в частині залишення за відповідачем витрат, пов'язаних з оплатою послуг адвоката, та прийняти в цій частині нове рішення, яким суму оплати відповідачем послуг адвоката в розмірі 5 000, 00 грн. покласти на позивача.

Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги апелянт зазначає, що квитанція за №0300617 від 19.04.2016 містить усі необхідні вимоги первинного документа, які передбачені ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», а тому є належним і допустимим доказом здійснення господарської операції щодо надання правової допомоги між апелянтом (відповідачем) та адвокатом.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач (орган самоорганізації населення "Будинковий комітет по вул. Набережна ім. В. Стефаника, 32") просить рішення господарського суду Івано-Франківської області від 09.06.2016 у справі №909/282/16 в частині залишення за відповідачем витрат, пов'язаних з оплатою послуг адвоката в сумі 5 000,00 грн. залишити в силі.

В обґрунтування відзиву на апеляційну скаргу, зазначає, що витрати відповідача, пов'язані з оплатою послуг адвоката, не підлягають відшкодуванню за рахунок позивача, оскільки з долученої до матеріалів справи квитанції НОМЕР_1 від 19.04.2016 не вбачається здійснення відповідачем оплати адвокатських послуг відповідно договору про надання правової допомоги від 19.04.2016, а така квитанція не є підтверджуючим фінансовим документом, який може беззаперечно свідчити про фактичне перерахування коштів адвокату.

В судове засідання 09.11.2016 з'явився представник позивача.

Представники відповідачів та третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні позивачів в судове засідання не з'явились, явки уповноважених представників у судове засідання не забезпечили, хоча своєчасно та належним чином були повідомлені про час та місце розгляду апеляційної скарги, а тому їх неявку суд розцінює як без поважних причин, відсутні процесуальні перешкоди в розгляді справи, вважає за можливе розглянути спір за наявних у справі доказів.

Розглянувши наявні в справі матеріали, давши оцінку доводам та запереченням, які містяться в апеляційній скарзі та у відзиві на апеляційну скаргу, апеляційний господарський суд дійшов висновку про залишення рішення господарського суду Івано-Франківської області від 09.06.2016 у справі № 909/282/16 без змін, апеляційної скарги ФОП ОСОБА_3 без задоволення, з наступних підстав.

Судами встановлено, що рішенням Івано-Франківської міської ради №628 від 26.12.2007 р. (а.с.34), підприємцю ОСОБА_3 надано дозвіл на проведення проектно-пошукових робіт для реконструкції з добудовою торгових приміщень на АДРЕСА_1 ( реєстрація договору оренди землі №385 від 02.03.2006 р.; реєстрація права власності на нерухоме майно №8236213 від 10.01.2005 р. ) .

Пунктом 2 зазначеного рішення відповідача зобов'язано до початку проведення будівельних робіт оформити право користування земельною ділянкою згідно з цільовим призначенням.

23.02.2010 р. Івано-Франківською міською радою прийнято рішення №29-ХLVII (а.с.35) про укладення договорів на сервітутне користування реальною та ідеальною частками прибудинкової території.

На виконання вищезазначеного рішення, між Івано-Франківською міською радою та підприємцем ОСОБА_3 укладено договір сервітутного користування реальною часткою прибудинкової території від 23.02.2010 р. (а.с.36), згідно якого в користування передається реальна частка прибудинкової території загальною площею 0,06440 га, а також договір сервітутного користування ідеальною часткою прибудинкової території від 23.02.2010 р. (а.с.38), згідно якого в користування передається ідеальна частка прибудинкової території загальною площею 0,02614 га.

На підставі вищезазначених договорів підприємець ОСОБА_3 як землекористувач сплачує у місцевий бюджет орендну плату, що підтверджується долученими до матеріалів справи платіжними дорученнями (а.с. 40-59).

Згідно з приписами ст. 1 Господарського процесуального кодексу України, підприємства, установи, організації, Інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності, мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих па запобігання правопорушенням.

Завданням суду при здійсненні правосуддя, в силу ст. 2 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" є, зокрема, забезпечення кожному права на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України..

За змістом положень вказаних норм, розпорядження своїм правом на захист є диспозитивною нормою цивільного законодавства, яке полягає у наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором.

При цьому, предметом позову є матеріально-правова вимога позивача до відповідача, а підставою - посилання на належне йому право, юридичні факти, що призвели до порушення цього права, та правове обґрунтування необхідності його захисту.

Отже, виходячи із наведеного, на момент звернення із тим чи іншим позовом, права та інтереси, на захист яких поданий позов вже мають бути порушені особою, до якої пред'явлений позов, тобто, законодавець пов'язує факт звернення до суду із наявністю вже порушених прав та інтересів позивача. Метою ж позову є розгляд спору і захист вже порушених суб'єктивних прав або законних інтересів позивача.

Статтею 34 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

В даному випадку, як було правильно встановлено судом першої інстанції, виходячи із змісту позовної заяви та її прохальної частини, позивач вважає, що відповідач порушив його інтереси, зокрема, самовільно встановив огорожу на прибудинковій території за адресою АДРЕСА_1, що унеможливило мешканців у вільному користуванні спірною територією.

Рішеннями господарського суду в справах №5010/1611/2011-3-22/62 про визнання недійсним п. 4 договору сервітутного користування реальної частки прибудинкової території від 23.02.2010р. та №5010/1863/2011-з-8/62 про визнання недійсним договору сервітутного користування реальної частки прибудинкової території (копії долучені до матеріалів справи) встановлено факт правомірності цих договорів та їх чинності і права відповідача на користування спірною земельною ділянкою впродовж визначеного договорами терміну.

В силу положень ч. 3 ст. 35 Господарського процесуального кодексу України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Відповідно до п. 3.12 Постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 р. № 18, підставу позову становлять обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу.

Враховуючи вищенаведене, Львівський апеляційний господарський суд погоджується з висновком суду першої інстанції, що за обставинами справи відповідачем дотримано вимоги законодавства щодо набуття права користування на спірну земельну ділянку прибудинкової території, а позивачем не надано доказів, якими порушується його право відповідачем, а відтак, є відсутнім порушення суб'єктивного права позивача, що підлягає судовому захисту в даному спорі. За вказаних обставин, відсутні правові підстави для скасування рішення місцевого господарського суду в цій частині, оскільки позивачем не доведено порушення відповідачем його суб'єктивного права.

Що стосується віднесення до судових витрат коштів сплачених на правову допомогу адвоката у розмірі 5000,00 грн., про які заявлено апелянтом в апеляційній скарзі.

Згідно зі статтею 44 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються, зокрема, з сум, що підлягають сплаті за оплату послуг адвоката.

В контексті цієї норми, судові витрати на послуги адвоката при розгляді справи підлягають сплаті лише в тому випадку, якщо вони сплачені адвокату стороною, котрій такі послуги надавались, та їх сплата підтверджується відповідними фінансовими документами.

Положеннями частини 3 статті 48 та частини 5 статті 49 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що витрати, що підлягають сплаті за послуги адвоката визначаються у порядку, встановленому Законом України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність".

Відповідно до ч. 3 ст. 4 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» адвокат може здійснювати адвокатську діяльність індивідуально або в організаційно-правових формах адвокатського бюро чи адвокатського об'єднання (організаційні форми адвокатської діяльності).

Відповідно до ч. 1 ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.

Згідно з ч. 2 вказаної статті порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

Згідно пункту 6.3 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України" № 7 від 21.02.2013 р. відшкодування витрат, пов'язаних з оплатою послуг адвокатів адвокатських бюро, колегій, фірм, контор та інших адвокатських об'єднань з надання правової допомоги щодо ведення справи в господарському суді здійснюється господарським судом шляхом зазначення про це у рішенні, ухвалі, постанові за наявності документального підтвердження витрат, як-от угоди про надання послуг щодо ведення справи у суді та/або належно оформленої довіреності, виданої стороною представникові її інтересів у суді, платіжного доручення або іншого документа, який підтверджує сплату відповідних послуг, а також копії свідоцтва адвоката, який представляв інтереси відповідної сторони, або оригінала ордеру адвоката, виданого відповідним адвокатським об'єднанням, з доданням до нього витягу з договору, в якому зазначаються повноваження адвоката як представника або обмеження його прав на вчинення окремих процесуальних дій.

Відшкодування цих витрат здійснюється господарським судом шляхом зазначення про це у рішенні, ухвалі, постанові за наявності документального підтвердження витрат, як-от угоди про надання послуг щодо ведення справи у суді та/або належно оформленої довіреності, виданої стороною представникові її інтересів у суді, і платіжного доручення або іншого документа, який підтверджує сплату відповідних послуг.

Виходячи з викладеного, відшкодування витрат, пов'язаних з оплатою послуг адвоката з надання правової допомоги можливе при сукупності наступних підстав: послуги повинні надаватись адвокатом (адвокатським бюро, колегією, фірмою, конторою чи іншими адвокатськими об'єднаннями); реальної оплати таких послуг до прийняття рішення у справі та підтвердження цієї оплати відповідними фінансовими документами.

Із наданих відповідачем (апелянтом) доказів вбачається, що 19.04.2016 між адвокатом Яшем Петром Казимировичем та ФОП ОСОБА_3 укладено договір про надання правової допомоги б/н від 19.04.2016 (а.с.23) (далі договір).

Підтвердженням того, що представник відповідача (апелянта) Яш П.К. має статус адвоката є свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю НОМЕР_1 видане на підставі рішення Івано-Франківської обласної кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури від 06.12.2002 (а.с.25).

З п. 3 договору, вбачається, що клієнт сплачує адвокату за участь у справі гонорар в розмірі 5 000, 00 грн. В пункті 6 договору, встановлено, що оплата гонорару проводиться клієнтом в повному обсязі в момент підписання договору (інші строки оплати встановлюються за домовленістю між сторонами).

На підтвердження сплати 5 000,00 грн. на правову допомогу відповідачем (апелянтом) надано квитанцію №0300617 від 19 квітня 2016 року форми № ПО-Д2 (а.с.24), яка затверджена наказом Українського союзу об'єднань, підприємств і організацій побутового обслуговування населення від 29 вересня 1995 р. № 8 «Про затвердження форм документів суворої звітності та Інструкції щодо їх використання» (зареєстровано в Мін'юсті України 25.10.1995 р. № 389/925).

Пунктом 1.2. Інструкції з використання форм документів суворої звітності, яка використовуються для оформлення замовлень та розрахунків із споживачами за побутові послуги (далі Інструкція), встановлено, що вказана Інструкція визначає види форм документів суворої звітності, порядок їх використання та заповнення при оформленні замовлень на виконання побутових послуг ( робіт) та проведення розрахунків із споживачами (замовниками) і господарюючими суб'єктами.

Згідно з п. 1.4. Інструкції, позначення форм (квитанцій) включають: ПО-побутове обслуговування, Д - дрібні і невиробничі послуги. Перелік документів суворої звітності, які повинні застосовуватися у процесі розрахунків із споживачами за побутові послуги, наведені в Таблиці 1, яка є додатком до Інструкції.

В таблиці 1 «Перелік форм документів суворої звітності, які повинні застосовуватися в процесі розрахунків із споживачами за побутові послуги» зазначено, що квитанція форми № ПО-Д2 або копія такої квитанції видається на виконання послуг, що надаються в присутності замовника.

Пунктом 2.3. Інструкції передбачено, що під час оформлення замовлення виконавець заповнює у формах: найменування суб'єкта господарювання, його ідентифікаційний код, адреса, телефон (або проставляється штамп підприємства з цими даними); дату прийняття та термін виконання замовлення; дані замовника (прізвище, адреса, телефон); найменування замовлення, його опис , характеристика робіт; вартість замовлення відповідно до кошторису або розрахунком вартості; інші відомості, передбачені формою документа.

Вказаним пунктом також встановлено, що вартість замовлення підтверджується підписом замовника, а сума отриманих коштів підтверджується підписом представника господарюючого суб'єкта.

Відповідно до п. 1.3. Інструкції, форми документів суворої звітності є обов'язковими для застосування незалежно від місця оформлення замовлення усіма господарюючими суб'єктами - підприємствами, організаціями всіх форм власності, підприємцями-громадянами, які надають побутові послуги населенню на території Україні.

Відповідно до ст. 291 п.291.7 Податкового кодексу України роботи (послуги), визначені договором про надання правової допомоги б/н від 19.04.2016 р. та надані згідно квитанції №0300617 від 19 квітня 2016., не відносяться до побутових послуг.

Виходячи з вищенаведеного квитанція форми № ПО-Д2 не може підтверджувати факт надання та оплати послуг про надання правової допомоги.

Окрім того, судом встановлено, що на квитанції №0300617 від 19 квітня 2016 року форми № ПО-Д2 (а.с.24) наявний підпис представника господарюючого суб'єкта Яш П.К., проте відсутній підпис замовника, який підтверджував би вартість замовлення.

Надаючи правову оцінку наданій позивачем квитанції №0300617 від 19 квітня 2016 апеляційний господарський суд вважає, що остання є неналежним доказом на підтвердження сплати відповідачем гонорару адвокату в сумі 5 000,00 грн. у розумінні статті 32 Господарського процесуального кодексу України.

Жодних належних та допустимих документальних доказів на підтвердження оплати послуг адвоката відповідачем не надано і у справі не міститься, а тому рішення суду першої інстанції в цій частині залишається без змін.

Відповідно до ст. 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Таким чином, Львівський апеляційний господарський суд, прийшов до висновку про залишення рішення господарського суду Івано-Франківської області від 09.06.2016 у справі № 909/282/16 без змін, апеляційної скарги ФОП ОСОБА_3 без задоволення.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 49 ГПК України, у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Таким чином, враховуючи залишення рішення суду першої інстанції без змін, а апеляційної скарги без задоволення, апеляційний господарський суд прийшов до висновку, що сплату судового збору за подання апеляційної скарги слід залишити на скаржнику.

Керуючись ст. ст. 99, 101, 103, 105 ГПК України, Львівський апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

рішення господарського суду Івано-Франківської області від 09.06.2016 у справі №909/282/16 залишити без змін.

Апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 залишити без задоволення

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку.

Справу повернути на адресу місцевого господарського суду.

Головуючий-суддя: Бойко С.М.

Бонк Т.Б.

Судді:

Кравчук Н.М.

Повний текст постанови виготовлено 11.11.2016