ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"15" листопада 2016 р.Справа № 922/3452/16

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Денисюк Т.С.

при секретарі судового засідання Кудревичу М.О.

розглянувши справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ТАКТ", м. Дніпро
до Товариства з обмеженою відпловідальністю "Транссєрвіс", м. Харків
про стягнення коштів
за участю :

Представник позивача - ОСОБА_1 довіреність № 50 від 15.01.2016;

Представник відповідача - ОСОБА_2 довіреність б/н від 01.11.2016;

ВСТАНОВИВ:

Позивач Товариство з обмеженою відповідальністю "ТАКТ" звернувся до господарського суду Харківської області з позовом до Товариства з обмеженою відпловідальністю "Транссєрвіс" (відповідач) про стягнення 371 705,09 грн., з яких: 217 830,80 грн. - сума основної заборгованості, 61 199,67 грн. - пеня та 92 674,62 грн. - штраф, нараховані позивачем за неналежне виконання з боку відповідача своїх зобов'язань за Договором поставки товару №2333-Т від 05 січня 2015 року.

Також позивач просить суд покласти на відповідача витрати по сплаті судового збору в розмірі 5 575,59 грн.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 17.10.2016 року за позовною заявою було порушено провадження по справі № 922/3452/16 та призначено її до розгляду в судовому засіданні на 01 листопада 2016 року.

01 листопада 2016 року представник позивача надав до суду заяву про зменшення розміру позовних вимог (вх. № 36056), в якій просив суд, у зв"язку зі сплатою відповідачем основної заборгованості за Договором № 2333-Т від 05.01.2015 року, стягнути з ТОВ "Транссєрвіс" пеню в розмірі 61 199,67 грн. та штраф в розмірі 92 674,62 грн..

Суд прийняв вищевказану заяву та продовжив розгляд справи з її урахуванням.

Ухвалою суду від 01.11.2016 року розгляд справи було відкладено на 15 листопада 2016 року.

Представник позивача додаткових заяв, клопотань та документів в обгрунтування своєї правової позиції не надав.

11 листопада 2016 року до суду надійшла заява відповідача (вх. № 38530), в якій, з огляду на те, що відповідач визнав себе винною стороною та вжив усі заходи як то: негайно добровільно усунув порушення шляхом перерахування заборгованості перед позивачем у повному обсязі, а також те, що прибуток ТОВ "Транссєрвіс" за 3 квартал 2016 рік по звіту про фінансові результати складає всього 108 тис.грн., що значно менше нарахованих позивачем штрафних санкцій, а прострочення виконання грошового зобов'язання перед позивачем незначно вплинуло на його матеріальний стан та не має негативних наслідків, представник відповідача просить суд застосувати ч. 3 ст. 559 Цивільного кодексу України та зменшити розмір неустойки (пені та штрафу).

Представник відповідача, який брав участь в судовому засіданні 15 листопада 2016 року, також надав до суду клопотання про долучення до матеріалів справи додаткових доказів (вх. № 38869), які були досліджені та долучені судом до матеріалів справи.

Приймаючи до уваги принципи змагальності та диспозитивності господарського процесу, закріплені п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України, ст. 4-3 та ст. 33 ГПК України, суд вважає, що господарським судом в межах наданих йому повноважень сторонам створені усі належні умови для надання доказів у справі та є підстави для розгляду справи за наявними у справі матеріалами.

Представник позивача підтримував позовні вимоги в повному обсязі та просив суд їх задовольнити.

Представник відповідача проти позову не заперечував та просив суд зменшити розмір неустойки (пені та штрафу).

З'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, всебічно та повно дослідивши надані докази, суд встановив наступне.

05 січня 2015 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Такт" (позивачем) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Транссєрвіс" (відповідачем) було укладено Договір поставки товару № 2333-Т (з урахуванням протоколу розбіжностей та протоколу узгодження розбіжностей від 05.01.2015 року), згідно умов якого, Постачальник (позивач) взяв на себе зобов'язання передавати у власність Покупцю металопрокат в асортименті, (далі по тексту Товар), а покупець зов'язався прийняти товар та оплатити його вартість на умовах визначених цим договором (п. 1.1. Договору).

Додатковою угодою від 31.12.2015 року № 1 строк дії Договору № 2333-Т від 05.01.2015 року продовжений до 31 грудня 2016 року.

Найменування, асортимент, кількість, вага, ціна Товару, строки (терміни) його поставки узгоджуються сторонами в специфікації. (п.1.2. Договору).

Відповідно до п. 4.2 Договору Товар поставляється на умовах FСА (франко-перевізник, склад постачальника м. Дніпропетровськ: вул. Маршала Малиновського, 98 а, вул. Курсантська, 1Р) згідно Міжнародних правил інтерпретації комерційних термінів (ІНКОТЕРМС) в редакції 2010 року). Відтак, поставка товару залежить від своєчасного подання покупцем (відповідачем) належного (придатного для перевезення вантажу) транспортного засобу.

В ході виконання зобов'язань за цим Договором сторонами за Договором було узгоджено та піписано специфікації № № 1-16.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач, як постачальник Товару за Договором поставки товару № 2333-Т від 05.01.2015 року, виконав свої зобов'язання належним чином. Разом з тим, на день звернення Товариства з обмеженою відповідальністю "Такт" із позовом до суду, відповідач мав заборгованість за отриманий товар на загальну суму 217 830,80 грн., яку було сплачено Товариством з обмеженою відповідальністю "Транссєрвіс" під час розгляду справи.

Крім того, посилаючись на порушення відповідачем зобов"язань за Договором № 2333-Т, позивач просить стягнути з нього пеню в розмірі 61 199,67 грн. та штраф в розмірі 92 674,62 грн.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу.

Частиною 1 ст. 530 Цивільного кодексу України передбачено, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Стаття 525 Цивільного кодексу України встановлює, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 692 Цивільного кодексу України, покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Згідно ч. 1 ст. 625 Цивільного кодексу України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Відповідно до ст. 546 Цивільного кодексу України, виконання зобовязання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Договором або законом можуть бути встановлені інші види забезпечення виконання зобовязання.

Статтею 549 Цивільного кодексу України передбачено, що пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання.

Згідно п. 9.2 Договору поставки від 05.01.2015 року № 2333-Т у разі прострочення покупцем граничного строку (терміну) оплати товару встановленого цим договором:

- покупець сплачує постачальнику неустойку у вигляді пені, розмір якої дорівнює подвійній обліковій ставці НБУ яка діяла в період прострочення від несвоєчасно неоплаченої суми, за кожний день прострочення від суми заборгованості.

- по закінченні перших 30 (тридцяти) календарних днів після настання граничного строку терміну) оплати за поставлений товар, покупець протягом наступних трьох банківських днів зов'язується виплатити постачальнику штраф у розмірі 15 (п'ятнадцяти) відсотків від суми заборгованості.

Частиною 6 статті 232 Господарського кодексу України також встановлено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобовязання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобовязання мало бути виконане.

Відповідно до пункту 1.12 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 року № 14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" з огляду на вимоги частини першої статті 4- 7, статті 43 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд має з'ясовувати обставини, пов'язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується. У разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то господарський суд з урахуванням конкретних обставин справи самостійно визначає суми пені та інших нарахувань у зв'язку з порушенням грошового зобов'язання, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов'язання, та зазначеного позивачем максимального розміру відповідних пені та інших нарахувань.

Наведені законодавчі приписи та установлені фактичні дані щодо невиконання відповідачем належним чином взятих на себе зобовязань за Договором поставки товару № 2333-Т, дають підстави для висновку суду про правомірність позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю "ТАКТ" щодо стягнення на користь позивача пені та штрафу, а відтак, суд, перевіривши розрахунки позивача, періоди нарахування останнім вказаних сум, дійшов висновку про те, що поданий розрахунок позивача є вірним та відповідає нормам чинного законодавства, а тому вимоги позивача про стягнення з відповідача пені в розмірі 61 199,67 грн. та штрафу в розмірі 92 674,62 грн. є обґрунтованими та підлягають задоволенню в повному обсязі.

Щодо заяви відповідача про зменшення розміру неустойки, суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 83 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, приймаючи рішення, має право, зокрема, зменшувати у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання.

Як роз'яснено у п. 3.17.4 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 року "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" (з подальшими змінами та доповненнями), вирішуючи, в тому числі й з власної ініціативи, питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання (пункт 3 статті 83 ГПК), господарський суд повинен об'єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов'язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов'язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов'язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо. У зазначеній нормі ГПК йдеться про можливість зменшення розміру саме неустойки (штрафу, пені), а тому вона не може застосовуватися у вирішенні спорів, пов'язаних з відшкодуванням сум збитків та шкоди (стаття 22, глава 82 Цивільного кодексу України).

Крім того, ця процесуальна норма може застосовуватись виключно у взаємозв'язку (сукупності) з нормою права матеріального, яка передбачає можливість зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), а саме частиною третьою статті 551 Цивільного кодексу України і статтею 233 Господарського кодексу України.

Враховуючи вищевикладене, дослідивши матеріали справи та обставини, на які посилається відповідач у якості підстав для зменшення розміру нарахованої неустойки, а також приймаючи до уваги те, що відповідачем не доведено саме винятковості випадку зменшення розміру штрафних санкцій, суд розцінює дані твердження відповідача як такі, що ґрунтуються на припущеннях, а тому вважає заявлене клопотання відповідача необґрунтованим та відмовляє в його задоволенні.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, встановивши сторону, з вини якої справу було доведено до суду, суд керується ст.ст. 44, 49 Господарського процесуального кодексу України, відповідно до яких, витрати з оплати судового збору в розмірі 2 308,11 грн. покладаються на відповідача.

Враховуючи викладене та керуючись ст.ст. 6, 8, 19, 124, 129 Конституції України, ст.ст. 525, 526, 530, 546, 549, 551, 610, 611, 612, 652, 692, Цивільного кодексу України, ст. 233 Господарського кодексу України, ст.ст. 1, 4, 12, 33, 34, 43, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити повністю.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Транссєрвіс" (61038, м. Харків, вул. Маршала Батицького, 4; ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Такт" (49005, м. Дніпро, вул. Героїв Крут, 16-а, ) пеню в розмірі 61 199,67 гривень, штраф в розмірі 92 674,62 гривень, а також витрати з оплати судового збору в розмірі 2 308,11 гривень.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Повне рішення складено 21.11.2016 р.

Суддя ОСОБА_3

Справа №922/3452/16.