донецький апеляційний господарський суд
Постанова

Іменем України

14.11.2016 справа №905/2048/16

Донецький апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: суддів: при секретарі судового засідання: за участю представників сторін: прокурор: від позивача: від відповідача:Чернота Л.Ф. Бойченко К.І., Марченко О.А. Шемякіній Є.О. Хряк О.О., службове посвідчення №028256 від 15.08.2014 р. не з'явились ОСОБА_6, особисто
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_6, м.Костянтинівка , Донецька область
на рішення господарського суду Донецької області
від30.08.2016 року (повний текст 05.09.2016 року.)
у справі№ 905/2048/16 ( суддя Харакоз К.С.)
за позовом: до відповідача: проКостянтинівської місцевої прокуратури, м.Костянтинівка, Донецька область в особі Управління комунального господарства Костянтинівської міської ради, м.Костянтинівка, Донецька область Фізичної особи-підприємця ОСОБА_6, м.Костянтинівка , Донецька область стягнення заборгованості з внесення плати за тимчасове користування місцями для розміщення рекламних засобів.

ВСТАНОВИВ:

У червні 2016 р. Костянтинівська місцева прокуратура, м.Костянтинівка, Донецька область, звернулася до господарського суду Донецької області в інтересах держави в особі позивача Управлінні комунального господарства Костянтинівської міської ради м.Костянтинівка, Донецька область до відповідача фізичної особи-підприємця ОСОБА_6, м.Костянтинівка, Донецька область про стягнення заборгованості з внесення плати за тимчасове користування місцями для розміщення рекламних засобів.

Відповідно до п.2 ст.121 Конституції України на органи прокуратури покладається представництво інтересів громадянина або держави в суді у випадках, визначених законом.

За умовами ч.3 ст.23 прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб'єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.

Підставою звернення Костянтинівської місцевої прокуратури, м.Костянтинівка, Донецька область в інтересах держави в особі позивача Управління комунального господарства Костянтинівської міської ради м.Костянтинівка, Донецька область, є порушення інтересів держави заборгованістю зі сплати коштів за тимчасове користування місцями для розміщення рекламних засобів.

Рішенням господарського суду Донецької області від 30.08.16р. по справі № 905/2048/16 позовні вимоги Костянтинівської місцевої прокуратури, м.Костянтинівка, Донецька область в особі позивача Управління комунального господарства Костянтинівської міської ради, м.Костянтинівка, Донецька область до відповідача фізичної особи-підприємця ОСОБА_6, м.Костянтинівка, Донецька область про стягнення заборгованості з внесення плати за тимчасове користування місцями для розміщення рекламних засобів задоволено частково.

Стягнуто з фізичної особи-підприємця ОСОБА_6, м.Костянтинівка, Донецька область на користь Управління комунального господарства Костянтинівської міської ради, м.Костянтинівка , Донецька область заборгованість у розмірі 40542,36грн. (з яких: 38016,07грн. - сума основної заборгованості з орендної плати за тимчасове користування місцем розміщення зовнішньої реклами за період з 01.05.2014р. по 31.03.2016р., 2526,29грн. - сума пені за прострочення платежу за період з 01.05.2014р. по 31.03.2016р.). В решті позовних вимог відмовлено. Стягнуто з фізичної особи-підприємця ОСОБА_6, м.Костянтинівка, Донецька область на користь Прокуратури Донецької області, м.Маріуполь, Донецька область витрати по сплаті судового збору в розмірі 1378,00 грн.

Не погодившись з винесеним рішенням , фізична особа-підприємець ОСОБА_6, м.Костянтинівка, Донецька область звернувся до Донецького апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою б/н та б/д на рішення господарського суду Донецької області від 30.08.16 р. по справі №905/2048/16, за змістом якої останній просить рішення господарського суду Донецької області від 30.08.2016 р. по справі №905/2048/16 скасувати. Прийняти нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити у повному обсязі.

Заявником скарги надано клопотання про поновлення пропущеного строку для подання апеляційної скарги.

В обґрунтування вимог скарги заявник посилається на те, що рішення судом першої інстанції винесено з порушенням норм матеріального та процесуального права України, а висновки господарського суду, не відповідають фактичним обставинам справи.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи від 21.10.2016р. визначено склад колегії суддів: головуючий суддя - Чернота Л.Ф., суддів - Радіонова О.О., Попков Д.О.

Ухвалою Донецького апеляційного господарського суду від 24.10.2016 р. було відновлено пропущений процесуальний строк на подання апеляційної скарги. Було прийнято апеляційну скаргу у справі №905/2048/16 до провадження. Справу призначено до розгляду на: 14.11.2016 р. о 12.00 год.

На адресу Донецького апеляційного господарського суду 07.11.2016 р. надійшло клопотання від фізичної особи-підприємця ОСОБА_6, м.Костянтинівка, Донецька область про проведення судового засідання, що призначене на 14.11.2016 р. о 12:00 год. у справі №905/2048/16 у режимі відеоконференції.

Розпорядженням в.о. керівника апарату суду № 1515 від 08.11.16 р. по справі №905/2048/16 у зв'язку з перебуванням у відпустці судді - члена колегії Радіонової О.О для розгляду клопотання про проведення засідання в режимі відеоконференції призначено повторний автоматизований розподіл справи №905/2048/16.

Протоколом автоматичної зміни складу колегії суддів від 08.11.2016 р. сформовано склад колегії : головуючий - Чернота Л.Ф., судді Бойченко К.І., Попков Д.О.

Ухвалою Донецького апеляційного господарського суду від 08.11.2016 р. відмовлено у задоволенні клопотання фізичної особи-підприємця ОСОБА_6, м.Костянтинівка, Донецька область про проведення судового засідання у справі №905/ 2048/16 у режимі відеоконференції.

Розпорядженням в.о. керівника апарату суду № 1529 від 11.11.16 р. по справі №905/2048/16 у зв'язку з неможливістю розгляду справи суддею-членом колегії Попковим Д.О. через перебування у відпустці на дату слухання справи 14.11.2016 р. призначено повторний автоматизований розподіл справи №905/2048/16.

Протоколом автоматичної зміни складу колегії суддів від 11.11.2016 р. сформовано склад колегії : головуючий - Чернота Л.Ф., судді Бойченко К.І., Марченко О.А.

Представник позивача у судове засідання не з'явився,про причини неявки суд не повідомив, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином.

Прокурор у судовому засіданні 14.11.2016 р. вважав рішення суду законним та обґрунтованим, тому просив залишити його без змін, апеляційну скаргу-без задоволення.

Відповідач у судовому засіданні підтримав вимоги апеляційної скарги, надав пояснення аналогічні, викладеним в апеляційній скарзі.

Судове засідання апеляційної інстанції здійснювалось за допомогою звукозаписувального технічного засобу у порядку розгляду апеляційної скарги, встановленому ст.ст. 4-4, 81-1,99, 101 Господарського процесуального кодексу України.

Колегія суддів Донецького апеляційного господарського суду у відповідності до статті 101 Господарського процесуального кодексу України на підставі встановлених фактичних обставин переглядає матеріали господарської справи та викладені в скарзі доводи щодо застосування судом при розгляді справи норм матеріального та процесуального права, що мають значення для справи. А тому вважає за необхідне розглянути апеляційну скаргу, оскільки для з`ясування фактичних обставин справи достатньо матеріалів, що знаходяться в матеріалах справи №905/2048/16.

Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Перевіривши матеріали справи та правильність застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права України, колегія суддів Донецького апеляційного господарського суду вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а рішення господарського суду Донецької області від 30.08.2016 р. відповідає вимогам чинного законодавства України, з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, 14.09.2012р. між позивачем Управлінням комунального господарства Костянтинівської міської ради, та відповідачем фізичною особою-підприємцем ОСОБА_6 було укладено договір №52 про тимчасове користування місцями розташування рекламних засобів, відповідно до п.п. 1.1., 1.2. якого орендодавець надає, а орендар приймає в тимчасове користування місця розміщення рекламних засобів за адресою: АДРЕСА_1, -22 шт., площа розміщення рекламного засобу - 54,88кв.м.; під місцем розміщення реклами в даному договору мається на увазі рекламний засіб - "Лайт-бокс".

Розділом 3 договору сторони узгодили умови орендної плати, порядок розрахунків та платежів за договором. Розмір місячної орендної плати за користування місцем розміщення складає 1679,33грн. в місяць (в т.ч. 279,89 грн. ПДВ) та змінюється у відповідності із індексом інфляції, що визначається Міністерством статистики України.

Положеннями п.3.2. визначено розрахунок орендної плати та порядок її сплати.

Відповідно до п.3.3. договору, встановлену орендну плату орендар перераховує щомісячно до 1-го числа наступного місяця, із зазначенням призначення платежу: орендна плата за місце розміщення рекламного засобу згідно цього договору.

Згідно до п.4.1.1. договору у випадку невнесення орендної плати в строки, вказані даним Договором, призначається пеня в розмірі звітної ставки Національного банку України на момент нарахування пені від суми заборгованості за кожний день прострочення, включаючи день оплати.

Строк дії договору визначений розділом 7 вищевказаного договору та становить з 15.09.2012р. до 15.09.2017р. (п.7.1 Договору), з чого слідує, що на час розгляду справи строк дії цього договору не сплинув.

Договір підписаний обома сторонами та скріплений печатками сторін без зауважень.

Висновки суду першої інстанції про задоволення позовних вимог частково, судова колегія вважає правомірними з огляду на наступне.

У даному випадку правовідносини, які склалися між сторонами регулюються положеннями Закону України «Про рекламу». Тому згідно частини 1 ст. 16 Закону України „Про рекламу" порядок розміщення зовнішньої реклами визначається Кабінетом Міністрів України. Пунктом 32 Типових правил розміщення зовнішньої реклами, затверджених Постановою КМУ від 29 грудня 2003р. N 2067, передбачено, що плата за тимчасове користування місцем розташування рекламних засобів, що перебуває у комунальній власності, встановлюється у порядку, визначеному органами місцевого самоврядування, а місцем, що перебуває у державній або приватній власності, - на договірних засадах з його власником або уповноваженим ним органом (особою).

Крім того, ст. 16 вищевказаного Закону також встановлено, що розміщення зовнішньої реклами у населених пунктах проводиться на підставі дозволів, що надаються виконавчими органами сільських, селищних, міських рад, а поза межами населених пунктів - на підставі дозволів, що надаються обласними державними адміністраціями, а на території Автономної Республіки Крим - Радою міністрів Автономної Республіки Крим, в порядку, встановленому цими органами на підставі типових правил, що затверджуються Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до п.2 Типових правил розміщення зовнішньої реклами, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 29 грудня 2003р. № 2067 місце розташування рекламного засобу - площа зовнішньої поверхні будинку, споруди, елемента вуличного обладнання або відведеної території на відкритій місцевості у межах населеного пункту, що надаються розповсюджувачу зовнішньої реклами в тимчасове користування власником або уповноваженим ним органом (особою).

Зовнішня реклама розміщується на підставі дозволів та у порядку, встановленому виконавчими органами міських рад відповідно до цих Правил.

За умовами п. 32. вищевказаних правил, за тимчасове користування місцем розташування рекламних засобів, що перебуває у комунальній власності, встановлюється у порядку, визначеному органами місцевого самоврядування, а місцем, що перебуває у державній або приватній власності, - на договірних засадах з його власником або уповноваженим ним органом (особою). При цьому площа місця розташування рекламного засобу визначається як сума площі горизонтальної проекції рекламного засобу на це місце та прилеглої ділянки завширшки 0,5 метра за периметром горизонтальної проекції цього засобу. Для неназемного та недахового рекламного засобу площа місця дорівнює площі вертикальної проекції цього засобу на уявну паралельну їй площину.

Відповідно до ч.1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). При цьому приписи ч.7 ст.193 Господарського кодексу України та ст. 525 Цивільного кодексу України встановлюють загальне правило щодо заборони односторонньої відмови від зобов'язання або односторонньої зміни його умов, що кореспондується із вимогами ст. 629 ЦК України передбачено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

За вимогами ст. 632 ЦК України, ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін.

Відповідно до ч.5 статті 762 Цивільного кодексу України плата за користування майном вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено договором.

Зі змісту матеріалів справи вбачається, що договором було узгоджено, що встановлену п.3.2. Договору орендну плату орендар перераховує щомісячно до 1-го числа наступного місяця, із зазначенням призначення платежу: орендна плата за місце розміщення рекламного засобу згідно цього договору (п.3.3. Договору).

Отже, внаслідок порушення договірних зобов'язань протягом періоду з 01.05.2014 р. по 31.03.2016 р. у відповідача виникла заборгованість з внесення плати за тимчасове користування місцями розміщення зовнішньої у розмірі 38 016,13 грн. Доказів сплати боргу матеріали справи не містять.

Відповідач не надав суду доказів перерахування боргу у розумінні ст.33.36 Господарського процесуального кодексу України в зв'язку з чим господарський суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що борг не погашений до теперішнього часу.

Отже, укладений між сторонами договір № 52 від 14.09.2012 р. є належною підставою для виникнення у його сторін кореспондуючих прав і обов'язків, зокрема, права позивача на отримання орендних платежів за користування місцями розташування рекламних засобів, що закріплено у п. 32 Типових правил розміщення зовнішньої реклами.

Вимогами ст.509 Цивільного кодексу України та ст.173 Господарського кодексу України, встановлено, що зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Крім того, ч.1 ст. 193 Господарського Кодексу України та ст. 526 Цивільного кодексу України передбачено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Колегія суддів погоджується з розрахунком суду першої інстанції що за орендну плату за тимчасове користування місцем розміщення зовнішньої реклами стягненню з відповідача підлягає сума основної заборгованості у розмірі 38 016,07грн.

Крім того, позивачем було заявлено до стягнення з відповідача пеню у розмірі 2526,29грн.

Відповідно до п.4.1.1 договору у випадку невнесення орендної оплати в терміни, які вказані в договорі, розраховується пеня у розмірі облікової ставки НБУ на момент розрахунку пені від суми заборгованості за кожен день прострочення, враховуючи день сплати.

Суд першої інстанції здійснив вірний розрахунок розміру пені, яка підлягає стягненню за невнесення орендної плати у встановлені договором строки у розмірі 4 678,79грн. Судова колегія вважає вірним стягнення з відповідача судом пені у розмірі заявленої суми - 2 526,29грн., оскільки прокурором було заявлено пеню в розмірі меншому ніж за розрахунком суду.

Скаржник не погоджується з вимогою позивача про стягнення заявленої суми заборгованості, посилаючись на ст.ст.1, 6, 7 Закону України "Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції". Відповідно до ст. 7 вищевказаного Закону, не період проведення антитерористичної операції скасовується орендна плата за користування державним та комунальним майном суб'єктам господарювання, які здійснюють діяльність на території проведення антитерористичної операції.

Зазначені посилання обґрунтовано не прийняті судом першої інстанції до уваги, оскільки скасування грошових зобов'язань щодо користування державним та комунальним майном на період проведення АТО стосується орендних правовідносин, тоді як спірні правовідносини між сторонами регламентуються спеціальними нормами Закону України "Про рекламу" і Постанови Кабінету Міністрів України "Про затвердження Типових правил розміщення зовнішньої реклами" № 2067 від 29.12.2003р., відповідно до яких стягувана в межах цієї справи плата не є орендною.

При цьому, певна спорідненість правового регулювання розглядуваних правовідносин сторін, що є предметом даного судового розгляду із орендними правовідносинами не може бути підставою для застосування ст.7 Закону України "Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції" навіть в порядку ч.1 ст.8 Цивільного кодексу України, оскільки всупереч умов застосування аналогії закону питання щодо стягнення плати за розміщення місць реклами унормовано спеціальними норами цивільного законодавства і не потребує субсидіарного застування норм про оренду в цій частині.

До матеріалів справи не надано належних та допустимих доказів стосовно того, що на час розгляду цього спору наявні підстави звільнення відповідача від обов'язку вносити плату за користування місцями розташування рекламних засобів, в передбачений договором строк.

Отже, у відповідача не було правових підстав для ухилення від виконання грошових зобов'язань перед позивачем зі здійснення визначених договором платежів.

Встановивши неналежне виконання відповідачем договірних зобов'язань щодо своєчасного та повного внесення плати за користування місцями розташування рекламних засобів та враховуючи положення ст. 193 ГК України, ст.ст. 525,526 ЦК України, суд першої інстанції обґрунтовано частково задовольнив позовні вимоги та стягнув з відповідача суми заборгованості з плати за тимчасове користування місцем розміщення зовнішньої реклами у розмірі 38 016,07 грн. - основна заборгованість, 2 526,29 грн. - сума пені.

В матеріалах справи наявний висновок Донецької торгово-промислової палати №676/12.1-21-03 від 05.07.2016 р. за яким визначено настання істотних змін обставин за укладеним договором пов'язаних із наявністю на території здійснення господарської діяльності відповідачем терористичних актів, воєнних дій в ході проведення на території Донецької і Луганської областей антитерористичної операції, веденням бойових дій, наявності загрози життю та здоров'ю людини, пошкодженням та знищенням шляхів сполучення, товаро-матеріальних цінностей, рухомого та нерухомого майна тощо.

У даному випадку мова йде про істотні умови договору, а не позбавлення виконання його умов.

Крім того, за змістом апеляційної скарги, скаржник вважає, що судом першої інстанції неправомірно було винесено ухвалу про порушення провадження у зв'язку з тим, що позивачем не було подано доказів сплати судового збору у встановлених порядку та розмірі.

Однак, таке твердження апелянта є помилковим з огляду на наступне.

Згідно з п. 1 ч.1 ст. 3 Закону України "Про судовий збір" судовий збір справляється за подання до суду позовної заяви та іншої заяви, передбаченої процесуальним законодавством.

Відповідно до п.1 ст.4 Закону України «Про судовий збір» судовий збір справляється у відповідному розмірі від мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, встановленої законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Статтею 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2016 рік» встановлено у 2016 році мінімальну заробітну плату у місячному розмірі з 1 січня - 1378 гривень, з 1 травня - 1450 гривень, з 1 грудня - 1550 гривень.

За п.п. 2 п. 2 ч. 2 ст. 4 Закону України "Про судовий збір" за подання до господарського суду позовної заяви майнового характеру ставка судового збору становить 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 150 розмірів мінімальної заробітної плати.

Враховуючи, що позивачем заявлено позовну вимогу про стягнення 40 542,42 грн. судовий збір який підлягав сплаті позивачем становить 1 378,00 грн.

Як вбачається з платіжного доручення №977 від 27.04.2016, доданого до позовної заяви, позивачем сплачено судовий збір у сумі 1 378,00 грн.

Отже, позивачем було сплачено судовий збір до державного бюджету за подання позовної заяви у встановленому порядку та розмірі.

Судова колегія Донецького апеляційного господарського суду дійшла висновку, що відповідно до вимог статті 43 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду Донецької області від 30.08.2016 року у справі №905/2048/16 ґрунтується на всебічному, повному та об'єктивному розгляді всіх обставин справи, які мають суттєве значення для вирішення спору, відповідає нормам матеріального та процесуального права України, а доводи апеляційної скарги не спростовують висновку суду.

Відповідно до статті 49 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на скаржника.

Керуючись статями 33, 34, 43, 49, 99, 101, 102, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Донецький апеляційний господарський суд -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_6, м.Костянтинівка , Донецька область на рішення господарського суду Донецької області від 30.08.2016 р. у справі №905/2048/16 залишити без задоволення, а рішення господарського суду Донецької області від 30.08.2016 р. у справі №905/2048/16 - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Вищого господарського суду України у касаційному порядку через апеляційний господарський суд протягом двадцяти днів.

Головуючий Л.Ф. Чернота

Судді К.І. Бойченко

О.А. Марченко

Надруковано 5 прим.:

2 -позивачу,

1 - відповідачу;

1-у справу;

1 -ДАГС.

1-ГСДО