РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" листопада 2016 р. Справа № 906/663/16

Рівненський апеляційний господарський суд у складі колегії:
головуюча суддя Олексюк Г.Є.

судді Розізнана І.В. ,

судді Грязнов В.В.

при секретарі судового засідання Вох В.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу позивача Міністерства оборони України на рішення господарського суду Житомирської області від 05.09.16 р. у справі № 906/663/16

за позовом Міністерство оборони України

до відповідача Державне підприємство "Житомирський бронетанковий завод"

про стягнення 1910202,62 грн.

за участю представників сторін:
від позивача: Сосна О.М., представник,довіреність в справі

від відповідача: Алхімова Д.О.,представник,довіренсть в справі

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Житомирської області від 05 вересня 2016 року у справі № 906/663/16 ( суддя Терлецька Байдюк Н.Я.) частково задоволено позов Міністерства оборони України до державного підприємства «Житомирський бронетанковий завод» про стягнення 1 910 202,62 гривень неустойки за несвоєчасну поставку продукції згідно договору від 18.05.2015 року №342/3/6/5 про закупівлю за державні кошти.При цьому судом зменшено розмір неустойки до 500 000 гривень та стягнуто з державного підприємства «Житомирський бронетанковий завод» на користь Міністерства оборони України 100 000 гривень пені, 400 000 гривень штрафу та 28 654 гривень судового збору.

Частково задовольняючи позов, місцевий господарський суд з огляду на норми ст.ст. 193, 230,233 Господарського кодексу України, ст.ст.525, 526, 530, 549, 610-612, 629 Цивільного кодексу України, положення договору №342/3/6/5 про закупівлю за державні кошти від 18.05.2015 року визнав позовні вимоги позивача про стягнення з відповідача пені в розмірі 406 669,82 гривень та штрафу в розмірі 1503532,80 гривень обґрунтованими та правомірними, однак, вважав за необхідне зменшити розмір пені до 100 000 гривень та розмір штрафу до 400 000 гривень .

Не погодившись із судовим рішенням представником Міністерства оборони України подано апеляційну скаргу, якою вважає рішення місцевого господарського суду у даній справі незаконним та необґрунтованим.

Зазначає, що місцевий господарський суд без врахування приписів ст.526 Цивільного кодексу України та ст.233 Господарського кодексу України безпідставно зменшив розмір пені та штрафу .

На думку апелянта, доводи відповідача про скрутне становище підприємства належними доказами не підтверджено; твердження підприємства про те, що рівень прибутку за цим договором складає лише 112110,00 грн., носить суб`єктивний характер, оскільки розрахований самим підприємством; прострочення виконання зобов`язання з постачання продукції за договором відбулося в період проведення антитерористичної операції, що є неприпустимим.

При цьому, інші боргові зобов`язання відповідача за рішенням судів перед позивачем частково погашено, а по деяких господарськими судами прийнято рішення щодо розстрочення їх виконання.

Вважає, що рішення господарського суду Житомирської області від 05.09.2016 року по даній справі ґрунтується на припущеннях та просить його скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення в повному обсязі позовних вимог Міністерства оборони України.

У відзиві на апеляційну скаргу представник державного підприємства «Житомирський бронетанковий завод» вказує на правомірність рішення суду першої інстанції у даній справі та на необґрунтованість та безпідставність доводів апеляційної скарги.

Звертає увагу, що скрутне становище підприємства підтверджено наявністю низки судових рішень, у тому числі за позовами Міністерства оборони України, які перебувають на виконанні. Копії означених рішень містяться у матеріалах справи , досліджувалися під час судового розгляду справи та належно оцінені місцевим господарським судом.

Вважає, що одночасне виконання вказаних рішень призведе до припинення функціонування підприємства, неможливості виплати заробітної плати працівникам та виконання договірних зобов`язань перед Міністерством оборони України по ремонту військової техніки.

Звертає увагу, що порушення термінів виконання зобов`язань щодо 26 комплектів гусеничних стрічок виникло через завантаження ДП «Житомирський бронетанковий завод» по виконанню укладених з Міністерством оборони України договорів по ремонту військової техніки, з обмеженою кількістю давальницької сировини на ринку України. До початку антитерористичної операції основні виробники та постачальники запасних частин для проведення ремонту військової техніки знаходились на території Росії, а тому підприємство опинилось у ситуації пошуку інших постачальників якісних запчастин та комплектуючих на території України. Ці обставини також вплинули на своєчасність поставки залишку 26 комплектів гусеничних стрічок.

Вказує, що при прийнятті рішення судом об`єктивно оцінено як лист позивача, датований останнім днем виконання зобов`язання - 30.08.2015 ( є у матеріалах справи) , у якому висловлено прохання поставити предмет договору не у визначену договором військову частину, а безпосередньо до військових частини, що перебувають у зоні антитерористичної операції, так і вжиті відповідачем заходи із транспортування продукції власними силами та за власні кошти до вказаних позивачем військових частин. Означене підтверджується шляховими листами, що є у матеріалах справи.

Просить рішення господарського суду Житомирської області від 05.09.2016 року по даній справі залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

У судовому засіданні апеляційного господарського суду представник Міністерства оборони України апеляційну скаргу підтримав, вказував на неправомірність рішення суду першої інстанції у даній справі, просив його скасувати на прийняти нове рішення про задоволення позову у повному обсязі.

Під час апеляційного переглядусправи представник державного підприємства «Житомирський бронетанковий завод» наводила доводи на спростування апеляційної скарги, яку просила залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Відповідно до статті 101 Господарського процесуального кодексу України апеляційний господарський суд не зв`язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.У процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу.

Заслухавши пояснення представників сторін, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши повноту з`ясування та доведеність всіх обставин, що мають значення для справи, дослідивши правильність застосування господарським судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права при винесенні оскарженого рішення, судова колегія вважає, що апеляційна скарга Міністерства оборони України не підлягає задоволенню , виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 18 травня 2015 року між Міністерством оборони України та Державним підприємством "Житомирський бронетанковий завод" укладено договір №342/3/6/5 про закупівлю за державні кошти, за умовами пункту 1.1 якого відповідач зобов`язався до 30.08.2015 року поставити позивачеві танки та інші бойові самохідні броньовані транспортні засоби й частини до них (30.40.1) (гусеничні стрічки до БМП) за номенклатурою, у кількості, в терміни та за цінами, які зазначені у Специфікації, що є невід`ємною частиною цього Договору (Додаток №1), а Замовник - прийняти і оплатити таку Продукцію . (а.с.11-16)

Додатком №1 до договору сторони погодили, що відповідач мав поставити 60 комплектів гусеничних стрічок.

Відповідно до пункту 3.1 Договору сторони погодило ціну продукції на рівні 10739520 гривень за КПКВ 2101020/7, КЕКВ 2260. стаття 3639. (за пільгою відповідно до Закону України від 02.09.14р. №I658-V1I). Ціна за одиницю Продукції - відповідно Специфікації .

В силу пунктів 4.1 та 4.2 договору розрахунки за продукцію здійснюються за фактично поставлену продукцію протягом 10-ти банківських днів з дати підписання Замовником Акту прийому поставленої Продукції згідно з наданими Постачальником рахунками за умови надходження бюджетних коштів на рахунок Міністерства оборони України та проведення платежів Державною казначейською службою України після отримання представником Замовника наступних документів: рахунку-фактури; видаткової накладної; акту прийому (форма № 4. затверджена наказом Міністра оборони України від 24.12.10 №690); копії довіреностей про отримання Продукції представниками Замовника та Замовник на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 23 квітня 2014 року № 117 "Про здійснення попередньої оплати товарів, робіт і послуг, що закуповуються за бюджетні кошти" (зі змінами) може здійснювати попередню оплату Продукції на строк, що не перевищує терміну поставки у розмірі до 100% від ціни Договору протягом 5 (п`яти) банківських днів з моменту отримання Замовником рахунка -Фактури, наданого Постачальником.

Термін поставки Продукції (або її частини) по погашенню попередньої оплати не пізніше 30.08.2015р. Продукція (або її частина) вважається поставленою з моменту затвердження акту прийому поставленої Продукції (форма - Додаток №4 до Договору) Замовником в установленому порядку.

Якщо Продукція (або її частина) своєчасно не поставлена, то Постачальник несе відповідальність відповідно до п.7.3.2 Договору, а попередня оплата повертається замовнику протягом 2 робочих днів.

Відповідно до п.5.1 договору строк поставки продукції, передбачений Специфікацією, що є невід`ємною частиною цього Договору (Додаток №1), не пізніше 30.08.2015р. Дозволяється дострокове постачання Продукції партіями.

Належним виконанням Сторонами цього Договору є підписаний Акт взаєморозрахунків (поставка продукції), який є невід`ємною частиною Договору (Додаток № 3) (п.5.7 договору).

Як вбачається із наявних у матеріалах справи актів приймання : №50/15 від 26.06.2015 року - 1 комплект на суму 178 992,00 гривень, №60/15 від 08.07.2015 року- 3 комплекти на суму 536 976 гривень, №128/15 від 29.08.2015 року - 30 комплектів на суму 5 369 760 гривень, №147/15 від 18.09.2015 року - 8 комплектів на суму 1 431 936 гривень, №164/15 від 06.10.2015 року - 8 комплектів на суму 1 431 936 гривень, №186/15 від 12.11.2015 року - 4 комплектів на суму 715 968 гривень, №191/15 від 20.11.2015 року - 6 комплектів на суму 1 073 952 гривень, відповідач за договором поставив позивачу гусеничні стрічки до БМП у період з 26.06.2015 року по 20.11.2015 року.

З огляду на означене судова колегія вважає обґрунтованим висновок місцевого господарського суду про те, що момент закінчення погодженого у договорі строку поставки - 30.08.2015 року, відповідачем не було поставлено 26 комплектів продукції на загальну суму 4653792 гривень.

Пунктами 7.3.1 та 7.3.3 договору сторони встановили, що за порушення строків поставки продукції відповідач сплачує пеню у розмірі 0.1 відсотка ціни продукції щодо якої порушені строки поставки за кожен день прострочення. За прострочення поставки продукції понад 30 днів постачальник додатково сплачує штраф у розмірі 7 відсотків вартості договору. При цьому сплата пені, штрафів, а також відшкодування збитків за невиконання або неналежне виконання договору не звільняють сторони від виконання прийнятих на себе зобов`язань.

Оскільки мало місце прострочення виконання зобов`язань щодо поставки продукції за договором, 10.11.2015 року позивачем на адресу відповідача скерована претензія (вих. № 342/3/6/5251) щодо вжиття заходів з термінового постачання продукції та сплати штрафних санкцій (пеня, штраф) за порушення термінів постачання продукції суму 1789920 гривень.

Означена претензія залишена відповідачем поза увагою та без задоволення.

Майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України, що визначено ст.175 ГК України.

Відповідно до п.1 ст.193 ГК України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. При цьому, до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України.

Так, в силу ст.526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За умовами ст. 216, ст. 218 ГК України, підставою господарсько-правової відповідальності у вигляді застосування господарських санкцій є вчинене учасником господарських відносин правопорушення у сфері господарювання. Одним з видів господарських санкцій, згідно ч.2 ст.217 ГК України, є штрафні санкції, до яких віднесений штраф і пеня (ч.1 ст.230 ГК України).

З огляду на досліджені матеріали справи та наведені норми законодавства судова колегія вважає, що несвоєчасне виконання зобов`язань відповідачем за договором щодо поставки підтверджується матеріалами справи, не спростовано та не заперечується відповідачем, а тому позовні вимоги про стягнення з відповідача пені в розмірі 406669,82 гривень та штрафу в розмірі 1503532,8 гривень не суперечать пунктам 7.3.1 та 7.3.3 договору .

Поряд з тим, колегія суддів апеляційного господарського суду зазначає, що право суду, приймаючи рішення, зменшувати у виняткових випадках розмір неустойки, який підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, передбачене п. 3 ч. 1 ст. 83 Господарського процесуального кодексу України. При цьому, вказана процесуальна норма застосовується виключно у сукупності з нормами права матеріального, які передбачають можливість зменшення розміру пені, а саме ч. 3 ст. 551 Цивільного кодексу України і ст. 233 Господарського кодексу України.

Так, за приписами ст. 233 Господарського кодексу України у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Частиною 3 ст. 551 Цивільного кодексу України передбачено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Правовий аналіз зазначених приписів свідчить, що вони не є імперативними та застосовуються за визначених умов та на розсуд суду.

Відповідно до абз. 1 п. 3.17.4. постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" від 26.12.2011 року № 18 вирішуючи, в тому числі й з власної ініціативи, питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання (п. 3 ст. 83 Господарського процесуального кодексу України), господарський суд повинен об`єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов`язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо.

Крім того, відповідно до доповнення до Інформаційного листа ВГСУ від 15.03.2011 № 01-06/249 "Про постанови ВСУ, прийняті за результатами перегляду судових рішень господарських судів" (Інформаційний лист ВГСУ від 20.05.2014 № 01-06/646/2014) обов`язок постачальника поставити товар за договором поставки не є грошовим зобов`язанням, а тому у випадку порушення строку поставки товару застосування до таких правовідносин положень Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" є безпідставним. У разі якщо належні до сплати суми штрафних санкцій за прострочення поставки товару у строки, встановлені договором, надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір стягуваних санкцій на підставі частини першої статті 233 ГК України, частини третьої статті 551 ЦК України та пункту 3 частини першої статті 83 Господарського процесуального кодексу України (постанова від 03.12.2013 № 908/43/13-г);

Таким чином, законом надано право суду зменшити неустойку, яка є надмірною порівняно з наслідками порушення грошового зобов`язання, що спрямовано на встановлення балансу між мірою відповідальності і дійсного (а не можливого) збитку, що завданий правопорушенням, а також проти зловживання правом.

Разом з цим, колегія суддів враховує, що ст. 233 Господарського кодексу України та ст. 83 Господарського процесуального кодексу України не встановлено конкретних критеріїв, за наявності яких суд зменшує заявлені до стягнення суми штрафних санкцій у тому чи іншому обсязі, відтак відповідний висновок має також узгоджуватись зі ст. 3 Цивільного кодексу України, якою визначено загальні засади цивільного законодавства.

Відповідач звернувся до суду із клопотанням про зменшення розміру неустойки, у якому звертав увагу, що порушення термінів виконання зобов`язань щодо частини комплектів гусеничних стрічок виникло в силу об`єктивних обставин , а саме :

- завантаження виробничих потужностей ДП "Житомирський бронетанковий завод" по виконанню укладених з Міністерством оборони України договорів по ремонту військової техніки, з обмеженою кількістю давальницької сировини на ринку України,

- виконання відповідачем власними можливостями та за власні кошти вказівки позивача у зв`язку із нагальною потребою в гусеничних стрічках, доставку готової продукції здійснити не до Вантажоодержувача, визначеного умовами Договору, а до військових частин, що розташовані на території Луганської та Донецької областей в зоні проведення антитерористичної операції ;

- заявлені позивачем штраф та пеня у сумі 1910202,62 гривень значно перевищують суму отриманого прибутку у розмірі 112110 гривень та являються непропорційно великими;

- відсутність збитків у позивача у зв`язку із несвоєчасною поставкою частини комплектів гусеничних стрічок;

- скрутне матеріальне становище підприємства через наявність боргових зобов`язань за рішеннями судів.

Так, листом №2630 від 28.08.2015р. відповідач повідомив позивача про готовність поставки 30 комплектів гусеничних стрічок та надання доручення для оформлення видаткової накладної для отримання продукції Вантажоодержувачем.(а.с.63)

Однак, від начальника Центрального бронетанкового управління Збройних Сил України Озброєння Збройних Сил України надійшов 01.09.2015 року лист №342/3/4/4248 від 31.08.2015р., в якому на виконання умов вищевказаного Договору, запропоновано у зв`язку із нагальною потребою в гусеничних стрічках, доставку готової продукції здійснити не до Вантажоодержувача, визначеного умовами Договору, а до військових частин, що розташовані на території Луганської та Донецької областей в зоні проведення антитерористичної операції.(а.с.64)

Така поставка здійснена відповідачем власними силами та за власні кошти, на що вказують наявні у матеріалах справи подорожні листи вантажного автомобіля та розрахунок транспортних витрат ( а.с.65-78).

За таких обставин колегія суддів вважає, що виконуючи вказівки позивача по доставці продукції іншим одержувачам ніж ті, що зазначені у договорі, відповідач своїми дійми сприяв у виконанні договору від 18.05.2015 року №342/3/6/5 про закупівлю за державні кошти.

Також, на переконання судової колегії заявлені позивачем штраф та пеня у сумі 1910202,62 гривень являєються великими порівняно із наслідками вчиненого відповідачем порушення прострочення поставкии комплектів на суму 4653792 гривень.

Також, наявні у матеріалах справи копії судових рішень ( а.с.44-50) про стягнення із відповідача заборгованості вказують на його скрутний фінансовий стан та наявність боргових зобов`язаннь.

Поряд з тим, апеляційний господарський суд звертає увагу, що оскільки пеня є різновидом неустойки, яка має подвійну правову природу: одночасно є засобом забезпечення договірних зобов`язань для стимулювання їх виконання і мірою відповідальності за неналежне виконання зобов`язання (санкцією), як правового наслідку його порушення, тому вона має компенсаційний характер та її розмір повинен бути відповідним розміру понесених позивачем збитків.

Між тим, матеріали справи не містять доказів отримання позивачем збитків від прострочення виконання зобов`язання.

Таким чином, при перегляді судового рішення апеляційний суд бере до уваги, що заявлена до стягнення сума пені та штрафу -1910202,62 гривень є великою порівняно із наслідками вчиненого відповідачем порушення та недоведеністю позивачем його збитків по Договору, а тому враховуючи обставини справи в їх сукупності та інтереси обох сторін , ступінь виконання зобов`язання ( на час розгляду справи повністю виконано ), скрутне матеріальне становище підприємства через наявність чисельних судових рішень, приходить до висновку, що даний випадок є винятковим., а судом першої інстанції об`єктивно встановлені обставини справи, враховано інтереси обох сторін та зменшено розмір пені до 100 000 гривень та штрафу - до 400000 гривень з достатніх правових підстав.

Доводи апеляційної скарги та пояснення представника позивача не спростовують по суті правильного висновку суду, викладеного у рішенні.

В силу ст.ст. 33, 38, 43,47 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності, коли кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, а суд, оцінивши подані по справі докази за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом, повинен прийняти рішення за результатами обговорення усіх цих обставин.

Апеляційний господарський суд вважає, що судом першої інстанції в порядку статті 43 Господарського процесуального кодексу України всебічно, повно і об`єктивно досліджено матеріали справи та вірно застосовані норми процесуального і матеріального права, у зв`язку з чим відсутні правові підстави для задоволення апеляційної скарги представика Міністерства оборони та скасування чи зміни рішення господарського суду Житомирської області від 05 вересня 2016 року у справі № 906/663/16.

Судовий збір за подачу апеляційної скарги відповідно до ст. 49 ГПК України в зв`язку з відмовою в її задоволенні покладається на апелянта.

Керуючись статтями 49, 99, 101, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Рішення господарського суду Житомирської області від 05 вересня 2016 року у справі № 906/663/16 залишити без змін, а апеляційну скаргу Міністерства оборони України залишити без задоволення.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку .

Головуюча суддя Олексюк Г.Є.

Суддя Розізнана І.В.

Суддя Грязнов В.В.