ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"10" листопада 2016 р. Справа № 911/2771/16

Розглянуши матеріали справи за позовом Публічного акціонерного товариства «Державна продовольчо-зернова корпорація України», м.Київ

до Публічного акціонерного товариства «Рокитнянський комбінат хлібопродуктів», смт.Рокитне

про стягнення 42334621,00 грн.

Суддя А.Ю.Кошик

Представники:

Від позивача: ОСОБА_1

Від відповідача: ОСОБА_2

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До Господарського суду Київської області надійшла позовна заява Публічного акціонерного товариства «Державна продовольчо-зернова корпорація України» (далі позивач) до Публічного акціонерного товариства «Рокитнянський комбінат хлібопродуктів» (далі відповідач) про стягнення 42334621,00 грн.

Провадження у справі №911/2771/16 порушено відповідно до ухвали суду від 30.08.2016 року та призначено справу до розгляду на 15.09.2016 року.

Відповідач, належним чином повідомлений про час і місце розгляду спору, у судове засідання 15.09.2016 року не зявився та 14.09.2016 року надіслав суду відзив на позовну заяву в якому проти позову заперечує та просить суд відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог. Розгляд справи відкладався на 04.10.2016 року.

Відповідач, належним чином повідомлений про час і місце розгляду спору, у судове засідання 04.10.2016 року повторно не зявився. Розгляд справи відкладався на 18.10.2016 року.

Представник відповідача у судовому засіданні 18.10.2016 року заявив усне клопотання про призначення колегіального розгляду справи. Представник позивача проти заявленого клопотання заперечував.

Крім того, представником відповідача у судовому засіданні 18.10.2016 року подано клопотання про продовження строків розгляду справи №911/2771/16 у відповідності до ч. 3 ст. 69 ГПК України.

За наслідками розгляду поданих в судовому зсіданні 18.10.2016 року клопотань, судом було відмовлено в призначенні колегіального розгляду справи, продовжено строк розгляду справи та відкладено розгляд справи до 10.11.2016 року.

В судовому засіданні 10.11.2016 року позивач позовні вимоги підтримав, відповідач проти позову заперечував.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 82 Господарського процесуального кодексу України, рішення прийнято господарським судом за результатами оцінки доказів, поданих сторонами, у нарадчій кімнаті.

Згідно ст. 85 Господарського процесуального кодексу України, після закінчення розгляду справи у судовому засіданні було оголошено рішення.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши надані докази, господарський суд встановив:

Як вбачається з викладених у позові обставин, між Публічним акціонерним товариством «Державна продовольчо-зернова корпорація України» (позивач, Покупець) та Публічним акціонерним товариством «Рокитнянський комбінат хлібопродуктів» (відповідач, Постачальник) було укладено Договір поставки від 04.03.2015 року № 29 (далі - Договір).

Відповідно до п. 1.1 Договору Постачальник зобовязується передати у власність Покупця зерно українського походження (далі - Товар), а Покупець зобовязується прийняти та оплатити Товар відповідно до умов даного Договору. Зазначений Договір за своєю юридичною природою є договором поставки.

Відповідно ч. 1 ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. Аналогічна норма міститься і в ч. 1 ст. 265 Господарського кодексу України.

Згідно з п. 3.3 Договору кількість, строк та місце поставки, ціна та загальна вартість Товару для кожної партії, що поставляється згідно Договору, визначаються в специфікаціях до цього Договору, які підписуються Сторонами щодо кожної партії Товару та є невідємними частинами (додатками) цього Договору.

Відповідно до п. 5.1 Договору оплата Товару, що поставляється за даним Договором, проводиться в національній валюті України шляхом попередньої оплати грошових коштів в сумі та протягом строку зазначеного в специфікаціях.

Позивач зазначає, що на виконання умов Договору між позивачем та відповідачем підписано Специфікацію №1 на поставку кукурудзи 3-го класу в кількості 16 631,000 т на загальну суму 49 893 000,00 грн.

Згідно з п. 2 зазначеної Специфікації поставка товару здійснюється у період з 04.03. 2015 року по 30.11.2015 року включно.

На виконання умов Договору позивачем було перераховано на поточний рахунок відповідача попередню оплату на загальну суму 49 893 000,00 грн, що підтверджується платіжним дорученням № 9448 від 04.03.2015 року.

Таким чином, Покупець виконав обовязки, що були покладені на нього Договором, однак Постачальник (відповідач) свої зобовязання за Договором своєчасно та в повному обсязі не виконав.

Листом №130-2-12/6745 від 14.12.2015 року позивач звертався до відповідача з вимогою виконати умови Договору та терміново здійснити поставку 16 631,000 метричних тон зерна кукурудзи 3-го класу.

Рішенням Господарського суду Київської області від 04.04.2016 року у справі № 911/390/16 зобовязано ПАТ «Рокитнянський КХП» вчинити дії з поставки ПАТ «ДПЗКУ» 16 631,000 метричних тон зерна кукурудзи 3-го класу на загальну суму 49 893 000,00 грн.

Однак, відповідне судове рішення відповідачем не виконано, в порушення умов Договору відповідач не здійснив поставку позивачу 16 631,000 метричних тон зерна кукурудзи 3-го класу на загальну суму 49 893 000,00 грн.

Статтею 629 Цивільного кодексу України встановлено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст.ст. 526, 527 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник зобовязаний виконати свій обовязок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 610, ст. 611 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання «неналежне виконання), а у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, становлені договором або законом.

Згідно з ч. 1 ст. 548 Цивільного кодексу України виконання зобов'язання (основного зобов'язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом. Одним із видів забезпечення виконання зобов'язань відповідно ст. 546, ст. 549 Цивільного кодексу України та ст. 199 Господарського кодексу України, є неустойка, штраф, пеня, розмір якої визначається відповідно до умов договору, що не суперечать чинному законодавству України.

Пунктом 8.4 Договору визначено, що у разі невиконання Постачальником своїх зобовязань, або за наявності очевидних підстав вважати, що останній не виконає своїх зобовязань у встановлений термін (строк) або виконає їх неналежним чином, Покупець має право зупинити виконання своїх зобовязань, відмовитися від їх виконання частково або в повному обсязі, при цьому Постачальник зобовязаний повернути Покупцю (на підставі письмової вимоги) всі кошти перераховані на користь Постачальника на виконання умов цього Договору та проценти у розмірі 24% річних за період з дня одержання попередньої оплати від Покупця до дня її повернення останньому. Сторони погодили, що достатнім доказом наявності обставин, що визначені попереднім реченням, є лист-вимога Покупця.

Відповідно до п. 8.5 Договору у випадку прострочення зобовязання по поставці Товару, Покупець може частково або в повному обсязі відмовитися від Договору і вимагати від Постачальника повернення оплачених коштів по даному Договору (у випадку їх здійснення). В цьому випадку Постачальник зобовязаний протягом 3 (трьох) банківських днів, з моменту отримання письмової та/або факсової вимоги Покупця про повернення коштів, повернути Покупцю всі оплачені кошти по даному Договору, а також сплатити штраф в розмірі 50% від загальної вартості непоставленої партії Товару.

Згідно з п. 10.1 Договір набирає чинності з дати підписання його Сторонами і діє до 30.11.2015 року, а в частині розрахунків та поставки Товару - до повного виконання Сторонами своїх зобовязань.

Рішенням Господарського суду Київської області від 04.04.2016 року у справі №911/390/16 ПАТ «Рокитнянський КХП» зобовязано вчинити дії з поставки ПАТ «ДПЗКУ» 16 631,000 метричних тонн зерна кукурудзи 3-го класу на загальну суму 49 893 000,00 грн.

На виконання рішення Господарського суду Київської області у справі №911 390/16 видано Наказ на примусове виконання від 25.04.2016 року та відкрито виконавче провадження № 51144091 від 18.05.2016 року.

В рамках даного виконавчого провадження органами ДВС направлено запит до ДП «Держреєстри України» про надання інформації щодо зберігання зерна ПАТ «Рокитнянський КХП».

Листом №203 від 07.06.2016 року ДП «Держреєстри України» повідомило ВДВС Рокитнянського РУЮ, що згідно даних основного реєстру складських документів на зерно та зерна, прийнятого на зберігання, станом на 07.06.2016 року ПАТ «Рокитнянський КХП» не зберігає зерно на зернових складах.

07.07.2016 року на адресу ПАТ «ДПЗКУ» надійшла Постанова державного виконавця від 23.06.2016 року про закінчення виконавчого провадження №51144091 згідно п.11 ч. 1 ст. 49, ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження».

Ухвалою Господарського суду Київської області від 22.07.2016 року у справі №911/390/16 задоволено заяву ПАТ «ДПЗКУ» та змінено спосіб виконання рішення на стягнення з ПАТ «Рокитнянський КХП» на користь ПАТ «ДПЗКУ» 49 893 000,00 грн.

Таким чином, зміна способу виконання рішення на стягнення з ПАТ «Рокитнянський КХП» на користь ПАТ «ДПЗКУ» коштів у розмірі 49 893 000,00 грн є відмовою від поставки Товару в натурі, а отже і підставою для застосування до Постачальника передбачених п. 8.4 та 8.5 Договору нарахувань.

28.07.2016 року відповідачем було повернуто частину суми попередньої оплати на загальну суму 10 000 000,00 грн. У звязку з чим, позивачем здійснено нарахування 24% річних на суму заборгованості 49893000 грн. за період з 05.03.2015 року по 28.07.2016 року в розмірі 16796854,36 грн.

05.08.2016 року відповідачем повернуто частину попередньої оплати в сумі 1000000 грн., у звязку з чим, позивачем здійснено нарахування 24% річних на суму заборгованості 39893000 грн. за період з 29.07.2015 року по 05.08.2016 року в розмірі 209848,11 грн.

11.08.2016 року відповідачем повернуто частину попередньої оплати в сумі 2000000 грн., у звязку з чим, позивачем здійснено нарахування 24% річних на суму заборгованості 38893000 грн. за період з 06.08.2015 року по 11.08.2016 року в розмірі 153440,88 грн.

Станом на 11.08.2016 року залишок неповернутої суми попередньої оплати становить 36893000 грн., на яку за період з 12.08.2016 року по 17.08.2016 року нараховано 145550,47 грн. 24% річних.

17.08.2016 року відповідачем повернуто частину попередньої оплати в сумі 6000000 грн., у звязку з чим, позивачем здійснено нарахування 24% річних на суму заборгованості 30893000 грн. за період з 18.08.2015 року по 19.08.2016 року в розмірі 40626,41 грн.

19.08.2016 року відповідачем повернуто частину попередньої оплати в сумі 15000000 грн., у звязку з чим, позивачем здійснено нарахування 24% річних на суму заборгованості 15893000 грн. за період з 20.08.2015 року по 23.08.2016 року в розмірі 41800,77 грн.

Таким чином, на підставі п. 8.4. Договору позивачем нараховано відповідачу 24% річних від неповернутої суми передплати, на яку не здійснено поставку Товару. В загальній сумі 17388121,00 грн.

Також, на підставі п. 8.5. Договору позивач просить стягнути з відповідача 24946500,00 грн. штрафу, що складає 50% від суми попередньої оплати, на яку не поставлено товар.

Відповідач в ході розгляду спору проти позову заперечував, зазначив, що рішенням суду від 11.07.2016 року у справі №911/1711/16 позов ПАТ «ДПЗКУ» було задоволено та стягнуто з ПАТ «Рокитнянський КХП» на користь ПАТ «ДПЗКУ» 16 364 904,00 грн. пені та 3 492 510,00 грн. штрафу.

Тобто, відповідач стверджує, що вказаним рішенням Господарського суду Київської області було реалізоване право ПАТ «ДПЗКУ» на стягнення штрафних санкцій (штрафу та пені) за Договором у звязку з не поставкою товару за Договором, тому стягнення заявлених в позові річних, які відповідач вважає пенею, та штрафу, є подвійною відповідальністю. Також, відповідач зазначає, що листи-вимоги про повернення сплачених коштів позивачем не надсилались.

Однак, суд не погоджується з таким твердження відповідача, оскільки у справі №911/1711/16 стягнуто неустойку за порушення договірного зобовязання з поставки Товару, що передбачено останнім реченням п. 8.4 Договору, а саме в розмірі 0,2% загальної вартості непоставленого товару за кожен день прострочення, яка застосовується в разі не поставки чи несвоєчасної поставки товару.

Пунктами 8.4, 8.5 Договору визначено момент настання у відповідача грошового зобовязання з повернення передплачених коштів, якщо поставка Товару не була здійснена. Тобто, до строку, визначеного Договором, відповідач мав поставити Товар і у нього існувало зобовязання з поставки, яке було прострочено і не виконано. В разі невиконання зобовязання з поставки і в разі здійснення позивачем передплати, після закінчення строків поставки у відповідача виникло грошове зобовязання з повернення передплачених коштів з обумовленої сторонами дати і за прострочення такого зобовязання, яке є грошовим, сторонами погоджено розмір річних процентів та штраф.

Пункти 8.4., 8.5 Договору стосуються випадку прострочення саме повернення сум передплати, на які не поставлено Товар, в той час, як відповідальність за прострочення сплати Товару визначені іншими пунктами Договору.

Зокрема, як вбачається з рішення Господарського суду Київської області у справі №911/1711/16, було заявлено та задоволено вимоги про стягнення з відповідача пені в розмірі 0,2 % загальної вартості непоставленої партії товару за кожен день прострочення та 7% штрафу від вартості непоставленого товару в порядку ч. 2 ст. 231 Господарського кодексу України.

В той же час, у справі, що розглядається, заявлено до стягнення штрафні санкції за порушення грошового зобовязання з повернення передплачених коштів, на які Товар не було поставлено.

Зокрема, п. 8.4 Договору визначено, що у разі невиконання Постачальником своїх зобовязань, або за наявності очевидних підстав вважати, що останній не виконає своїх зобовязань у встановлений термін (строк) або виконає їх неналежним чином, Покупець має право зупинити виконання своїх зобовязань, відмовитися від їх виконання частково або в повному обсязі, при цьому Постачальник зобовязаний повернути Покупцю (на підставі письмової вимоги) всі кошти перераховані на користь Постачальника на виконання умов цього Договору та проценти у розмірі 24% річних за період з дня одержання попередньої оплати від Покупця до дня її повернення останньому. Сторони погодили, що достатнім доказом наявності обставин, що визначені попереднім реченням, є лист-вимога Покупця.

Таким чином, прострочення поставки Товару та прострочення повернення сум передплати є окремими порушеннями. Зокрема, прострочення поставки є порушенням умов Договору, в той час, як прострочивши поставку, відповідач продовжував безпідставно утримувати передплачені позивачем грошові кошти, на які поставка навіть з простроченням не була здійснена.

Судом також встановлено, що позивач надсилав відповідачу листа-вимогу від 17.08.2016 року № 130-2-12/4346 про сплату процентів та штрафу, при цьому, вимога про повернення коштів не надсилалась, оскільки питання неможливості виконання зобовязання в натурі були встановлені в ході виконавчого провадження і питання про повернення коштів було вирішено ухвалою Господарського суду Київської області від 22.07.2016 року у справі №911/390/16 про задоволення заяви ПАТ «ДПЗКУ» та змінено спосіб виконання рішення на стягнення з ПАТ «Рокитнянський КХП» на користь ПАТ «ДПЗКУ» 49 893 000,00 грн.

Також, відповідним п. 8.4. Договору визначено строк, з якого підлягають нарахуванню проценти, а саме, за період з дня одержання попередньої оплати від Покупця до дня її повернення останньому.

Таким чином, відповідач безпідставно стверджує, що відповідні проценти в розмірі 24% річних є пенею, оскільки відповідні нарахування проведені в розмірі, визначеному Договором з підстав, саме щодо невиконання відповідачем зобовязань з повернення передплачених коштів, на які поставка не була здійснена.

Статтею 1212 глави 83 Цивільного кодексу України визначено, що особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала (ч. 1 ст. 1212).

Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події (ч. 2 ст. 1212).

Положення цієї глави застосовуються також до вимог про, зокрема, повернення виконаного однією із сторін у зобов'язанні (ч. 3 ст. 1212).

Згідно з ч. 2 ст. 1214 глави 83 Цивільного кодексу України у разі безпідставного одержання чи збереження грошей нараховуються проценти за користування ними (стаття 536 цього Кодексу).

Відповідно до ст. 536 Цивільного кодексу України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Як передбачено ч. 4 ст. 231 Господарського кодексу України, у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов'язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов'язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Таким чином, враховуючи, що розмір процентів, штрафу, строки та порядок їх нарахування погоджено Договором і відповідні нарахування проведені на фактичні суми прострочення, вимоги про стягнення з відповідача 24% річних від неповернутої суми передплати, на яку не здійснено поставку Товару в сумі 17388121,00 грн. та 24946500,00 грн. штрафу, підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог і заперечень.

Проаналізувавши вищезазначені норми чинного законодавства України, повно та всебічно розглянувши матеріали справи господарський суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі.

Згідно зі ст. 49 Господарського процесуального кодексу України витрат по сплаті судового збору покладаються на відповідача в повному обсязі.

Керуючись ст. ст. 33, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд Київської області, -

вирішив:

1.Позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

2.Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Рокитнянський комбінат хлібопродуктів» (09600, Київська обл., Рокитнянський р-н, смт. Рокитне, вул. Вокзальна, 222, код 00951764) на користь Публічного акціонерного товариства «Державна продовольчо-зернова корпорація України» (01033, м. Київ, вул. Саксаганського, 1, код 372431,00 грн. 24% річних, 24946500,00 грн. штрафу та 206700,00 грн. витрат по сплаті судового збору.

Наказ видати після набрання судовим рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Суддя А.Ю. Кошик

дата підписання 23.11.2016 року.