РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.11.2016Справа №910/17866/16

За позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Українська

страхова група»

до Моторного (транспортного) страхового бюро України

треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача

1. Приватне акціонерне страхове товариство «Страхова компанія Україна»

2. ОСОБА_2

про стягнення 1 558,78 грн.

Суддя Сівакова В.В.

Представники сторін:

від позивача не з'явився

від відповідача Патрик Г.Г. - по дов. № 137 від 28.12.2016

від третіх осіб не з'явились

СУТЬ СПОРУ:

На розгляд Господарського суду міста Києва передані вимоги Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Українська страхова група» про стягнення з Моторного (транспортного) страхового бюро України 1 558,78 грн. виплаченого страхового відшкодування.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 04.11.2014 в м. Києві відбулась дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу Mitsubishi Pajero, державний номерний знак НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_4 та транспортного засобу Toyota, державний номерний знак НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_2 В результаті ДТП пошкоджено автомобіль марки Mitsubishi Pajero, державний номерний знак НОМЕР_1, який застрахований у позивача на підставі договору добровільного страхування № 28-2803-14-00100 від 24.06.2014. Винуватцем за вказаним ДТП є водій ОСОБА_2 Позивач на підставі рахунку № 15122014 від 15.12.2014, калькуляції № 15122014 від 15.12.2014 та страхового акту № ДККА-41064 від 25.12.2014 виплатив страхове відшкодування в сумі 1 458,78 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 31077 від 26.12.2014. Цивільна відповідальність власника Toyota, державний номерний знак НОМЕР_2 на момент ДТП не застрахована. а ому на думку позивача відповідач у відповідності до ст. 41 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів за рахунок коштів Фонду захисту потерпілих.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 30.09.2016 порушено провадження у справі № 910/17866/16, залучено до участі у справі третіми особами, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача Приватне акціонерне страхове товариство «Страхова компанія Україна» та ОСОБА_2, справу призначено до розгляду на 11.10.2016.

Ухвалою Господарського суду міста Києва № 910/17866/16 від 11.10.2016, у зв'язку з не з'явленням в судове засідання представників відповідача та третіх осіб та невиконанням вимог ухвали про порушення провадження у справі від 30.09.2016, розгляд справи був відкладений на 25.10.2016.

Відповідач у поданому 13.10.2016 до відділу діловодства суду відзиві на позовну заяву проти задоволення позовних вимог заперечує повністю посилаючись на те, що норма на яку в обґрунтування позовних вимог посилається позивач виключає отримання страховиком компенсації за рахунок Фонду захисту потерпілих.

Ухвалою Господарського суду міста Києва № 910/17866/16 від 25.10.2016, у зв'язку з не з'явленням в судове засідання представників сторін та невиконанням вимог ухвали про порушення провадження у справі від 30.09.2016, розгляд справи був відкладений на 15.11.2016.

Позивач в судове засідання 15.11.2016 не з'явився.

Позивач належним чином повідомлений про призначення справи до розгляду в засіданні господарського суду, про час і місце його проведення, оскільки

У відповідності до ст. 87 Господарського процесуального кодексу України ухвалу суду від 25.10.2016 було надіслано позивачу рекомендованою кореспонденцією з повідомленням про вручення на адресу, що зазначена в позовній заяві, а саме : м. Київ, вул. І.Федорова, 32-а.

Позивач ухвалу від 25.10.2016, надіслану за вказаною вище адресою, отримав 28.10.2016, що підтверджується наявним в матеріалах справи повідомленням про вручення поштового відправлення за № 01 7.

Відповідач в судовому засіданні 15.11.2016 проти задоволення позовних вимог заперечував повністю.

Треті особи своїх представників в судове засідання 15.11.2016 не направили, письмових пояснень не надали.

У відповідності до п. 3.9.2 постанови Пленуму Вищого господарського сулу України № 18 від 26.12.2011 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Суд приходить до висновку, що наявних в матеріалах справи документів достатньо для вирішення справи по суті без участі представника позивача.

В судовому засіданні 15.11.2016, відповідно до ст. 85 Господарського процесуального кодексу України, оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи та заслухавши пояснення представника відповідача, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

24.06.2014 між ОСОБА_5 (страхувальник) та Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «Українська страхова група» (страховик) був укладений договір добровільного страхування наземного транспорту № 2803-14-00100 (далі - договір), відповідно до якого застраховано транспортний засіб Mitsubishi Pajero, державний номерний знак НОМЕР_1.

04.11.2014 о 18:20 год. водій ОСОБА_2 керуючи автомобілем Toyota, державний номерний знак НОМЕР_2 в м. Києві по вул. Тимошенка, 12-А під час руху заднім ходом призвела до зіткнення з автомобілем Mitsubishi Pajero, державний номерний знак НОМЕР_1, який був зупиненому стані (підтверджується повідомленням про дорожньо-транспортну пригоду).

Згідно рахунку № 15122014 від 15.12.2014, який виставлено Товариством з обмеженою відповідальністю «Ніко Центр Київ» до якого звернувся страхувальник вартість робіт внаслідок пошкодження автомобіля Mitsubishi Pajero, державний номерний знак НОМЕР_1 становить 1 535,56 грн.

На підставі договору добровільного страхування позивачем було складено страховий акт № ДККА-41064 від 25.12.2014, а також розраховано суму страхового відшкодування.

Вказаним страховим актом позивачем визнано подію страховою та вирішено виплатити страхове відшкодування в загальному розмірі 1 458,78 грн.

Кошти в розмірі 1 458,78 грн. були перераховані позивачем страхувальнику згідно платіжного доручення № 31077 від 26.12.2014.

Позивач зазначає, що водієм транспортного засобу Toyota, державний номерний знак НОМЕР_2 завдано шкоди страхувальнику позивача, проте, у зв'язку із тим, що цивільно-правову відповідальність першого не застраховано, страхове відшкодування підлягає стягненню з відповідача на підставі п. 41.1. ст. 41 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Відповідач у відзиві зазначив, що МТСБУ не проводить регламентні виплати страховикам за водіїв, які не застрахували свою цивільно-правову відповідальність на підставі пп. а п. 41.1. ст. 41 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», що випливає зі змісту п. 36.4. ст. 36 цього ж закону.

Оцінивши наявні в матеріалах справи докази, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають залишенню без задоволення з наступних підстав.

Статтею 1 Закону України «Про страхування» страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів громадян та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати громадянами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів.

Згідно зі ст. 16 Закону України «Про страхування» договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов'язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору.

Частиною 2 ст. 1192 Цивільного кодексу України передбачено, що розмір збитків, які підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Статтею 990 Цивільного кодексу України встановлено, що страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступника) або іншої особи, визначеної договором, і страхового акта (аварійного сертифіката). Страховий акт (аварійний сертифікат) складається страховиком або уповноваженою ним особою у формі, що встановлюється страховиком.

Відповідно до ст. 25 Закону України «Про страхування» здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акта (аварійного сертифіката), який складається страховиком або уповноваженою ним особою (аварійним комісаром) у формі, що визначається страховиком.

Статтею 27 Закону України «Про страхування» та ст.993 Цивільного кодексу України визначено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Частинами 1, 2 ст. 1187 Цивільного кодексу України передбачено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до п.п. 1, 3 ч. 1 ст. 1188 Цивільного кодексу України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою, а за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.

Таким чином, за змістом вказаних норм, у відносинах між кількома володільцями джерел підвищеної небезпеки відповідальність будується на загальному принципі вини.

За цими нормами страхувальник, який отримав майнову шкоду в деліктному правовідношенні, набуває право вимоги відшкодування до заподіювача, але у зв'язку з погашенням шкоди коштами страхового відшкодування до страховика переходить право вимоги.

Як вбачається з матеріалів справи, цивільно-правова відповідальність винної особи на момент скоєння ДТП - 04.11.2014 не була застрахована за відсутності доказів протилежного.

Відповідно до ч. 1 п. 39.1 ст. 39 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» моторне (транспортне) страхове бюро України є єдиним об'єднанням страховиків, які здійснюють обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів за шкоду, заподіяну третім особам. Участь страховиків у МТСБУ є умовою здійснення діяльності щодо обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Згідно з підпунктами 39.2.1 та 39.2.2 пункту 39.2 ст. 39 цього ж Закону основними завданнями МТСБУ є здійснення виплат із централізованих страхових резервних фондів компенсацій та відшкодувань на умовах, передбачених цим Законом; управління централізованими страховими резервними фондами, що створюються при МТСБУ для забезпечення виконання покладених на нього функцій.

Відповідно до п. 43.1. ст. 43 Закону для забезпечення виконання зобов'язань членів МТСБУ перед страхувальниками і потерпілими при ньому створюються такі централізовані страхові резервні фонди:

- фонд страхових гарантій, призначений для забезпечення платоспроможності МТСБУ під час взаєморозрахунків з уповноваженими організаціями інших країн у галузі страхування цивільно-правової відповідальності, з якими МТСБУ уклало угоду про взаємне визнання договорів такого страхування та взаємне врегулювання питань стосовно відшкодування шкоди.

- фонд захисту потерпілих у дорожньо-транспортних пригодах (фонд захисту потерпілих), призначений для здійснення розрахунків з потерпілими у випадках, передбачених цим Законом.

Підпунктом «а» п. 41.1 ст. 41 Закону передбачено, що МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім шкоди, заподіяної транспортному засобу, який не відповідає вимогам пункту 1.7 статті 1 цього Закону, та майну, яке знаходилося в такому транспортному засобі.

Відповідно до абзацу 9 пункту 41.1 статті 41 Закону регламентні виплати, зазначені у підпунктах «а»- «д» цього пункту, розподіляються в порядку, встановленому президією МТСБУ.

В пункті 1.7. Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» зазначено, що забезпечений транспортний засіб - транспортний засіб, зазначений у чинному договорі обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, за умови його експлуатації особами, відповідальність яких застрахована.

Пунктом 1.3. ст. 1 Закону передбачено, що потерпілими є юридичні та фізичні особи, життю, здоров'ю та/або майну яких заподіяна шкода внаслідок дорожньо-транспортної пригоди з використанням транспортного засобу.

Як передбачено із п. 41.3. ст. 41 Закону МТСБУ не відшкодовує шкоду потерпілим, якщо вони можуть задовольнити вимоги на підставі договорів інших видів страхування. В таких випадках МТСБУ відшкодовується частина шкоди, яка не компенсована за договорами інших видів страхування.

Зазначене підтверджується положеннями п. 36.4. ст. 36 Закону, відповідно до якої виплата страхового відшкодування (регламентна виплата) здійснюється безпосередньо потерпілому (іншій особі, яка має право на отримання відшкодування) або погодженим з ним особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна, сплатили страхове відшкодування за договором майнового страхування (крім регламентної виплати, передбаченої підпунктом «а» пункту 41.1 статті 41 цього Закону), лікування потерпілих та інші послуги, пов'язані з відшкодуванням збитків.

Враховуючи викладене, з урахуванням обмеження щодо виплат, що міститься в п. 36.4. Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», положення якого виключає можливість компенсації МТСБУ витрат страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором добровільного страхування, за шкоду заподіяну з вини осіб, які на дату ДТП не застрахували цивільно-правову відповідальність, вказані витрати повинна компенсувати особа винна у вчиненні ДТП.

Зазначене свідчить про відсутність підстав для задоволення позовних вимог страховика до МТСБУ щодо стягнення регламентної виплати за збитки, завдані особою цивільно-правова відповідальність якої не застрахована.

Обов'язок доказування та подання доказів відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України розподіляється між сторонами виходячи з того, хто посилається на певні юридичні факти, які обґрунтовують його вимоги та заперечення.

Це стосується позивача, який мав довести наявність тих обставин, на підставі яких він звернувся до господарського суду з позовними вимогами.

Таким чином, позовні вимоги Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Українська страхова група» безпідставні та задоволенню не підлягають повністю.

Витрати по сплаті судового збору, відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на позивача.

Керуючись ст. ст. 49, 82-85 ГПК України,-

В И Р І Ш И В:

В позові відмовити повністю.

Повне рішення складено 22.11.2016.

Суддя В.В.Сівакова