РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.11.2016Справа №910/18889/16

За позовом Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України»

до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації Публічного акціонерного товариства «Український професійний банк» ОСОБА_1

про зобовязання вчинити дії

Суддя Маринченко Я.В.

Представники сторін:

від позивача ОСОБА_2 (представник за довіреністю);

від відповідача ОСОБА_3 (представник за довіреністю).

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2016 Публічне акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» звернулося до господарського суду міста Києва з позовом до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації Публічного акціонерного товариства «Український професійний банк» ОСОБА_1 про зобов'язання визнати вимоги по заборгованості за Кредитним договором №24 від 08.02.1995 у розмірі 13178,13 грн. та зобов'язання включити їх до реєстру акцептованих вимог кредиторів.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 08.02.1995 між Житомирським обласним управлінням ВАТ «Державний спеціалізований комерційний ощадний банк України», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» та АБ «Меблібанк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Український професійний банк» було укладено Кредитний договір №24 за умовами якого позивач надав відповідачеві кредит в розмірі НОМЕР_1 крб. (20000 грн.).

Проте відповідач взятих на себе зобовязань за кредитним договором в частині повної та своєчасної оплати заборгованості по кредиту та процентів належним чином не виконав, у звязку з чим у останнього станом на 02.09.2015 залишилась заборгованість в розмірі 2451,06 грн.

Разом з тим, на вказану заборгованість позивачем на підставі ст.625 ЦК України нараховано інфляційні втрати в розмірі 10727,07 грн.

Крім того позивач звертався до ПАТ «УПБ» з вимогою про погашення існуючої перед Банком заборгованості, проте відповідач у відповідь направив листа в якому зазначив, що в ПАТ «УПБ» заборгованість по кредитам перед АТ «Ощадбанк» не обліковується.

В подальшому ОСОБА_4 звернувся до уповноваженої особи Фонду про визнання своїх вимог до ПАТ «УПБ» за кредитними договорами, проте позивачу було відмовлено в акцептуванні вимог Банку.

На підставі викладеного позивач просить зобовязати уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «УПБ» ОСОБА_1 акцептувати вимоги Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» за Кредитним договором №24 від 08.02.1995 в сумі 13178,13 грн.

Представник позивача в судовому засіданні підтримав позовні вимоги в повному обсязі та просив суд задовольнити позов.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечив проти задоволення позовних вимог в повному обсязі з підстав викладених у відзиві на позовну заяву, зокрема зазначив, що дійсно позивач звертався до уповноваженої особи Фонду з вимогою акцептувати кредиторські вимоги Банку, проте останнім не було підтверджено свої вимоги фактичними даними у звязку з чим уповноваженою особою було відхилено вимогу позивача.

Крім того, відповідач зазначив, що матеріали справи не містять належних доказів існування у відповідача заборгованості, а доданий до позовної заяви розрахунок заборгованості складений позивачем не є належним доказом підстав на які посилається позивач у своїй позовній заяві.

Відтак, відповідач вважає позовні вимоги безпідставними та необґрунтованими та просить суд відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Розглянувши матеріали справи, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, заслухавши пояснення представників сторін, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 08.02.1995 між Житомирським обласним управлінням ВАТ «Державний спеціалізований комерційний ощадний банк України», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» (позивач, ОСОБА_4) та АБ «Меблібанк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Український професійний банк» (позичальник, відповідач) укладено Кредитний договір №24, відповідно до умов якого ОСОБА_4 надає позичальнику кредит в сумі НОМЕР_1 крб. на ведення статутної діяльності строком на чотири місяці з виплатою 285 відсотків річних (п.1.1 Договору).

Згідно з п.1.2 Договору, в разі прострочки платежів по процентах та кредиту позичальником, банк в беззаперечному порядку стягує кошти на погашення заборгованості позичальника з його рахунку.

Відповідно до п.2.2 Договору, банк на протязі 3 днів після підписання договору зобовязаний здійснити процедуру видачі кредиту позичальнику.

Пунктом 2.4.3 Договору визначено, що позичальник зобовязаний повернути банку одержаний короткостроковий кредит в сумі НОМЕР_1 крб. до 06.06.1995 включно.

У відповідності до п.2.4.5 Договору, за несвоєчасне повернення кредиту, згідно терміновому зобовязанню, позичальник зобовязаний, сплатити банку пеню в розмірі двох відсотків за кожний прострочений день.

Згідно з п.2.4.6 Договору, за несвоєчасне перерахування процентів, в установлений строк, позичальник зобовязаний сплатити банку пеню в розмірі двох відсотків від суми нарахованих процентів за кожний прострочений день.

У випадку невиконання умов договору про повернення кредиту та сплати процентів позичальник відшкодовує банку заподіяні збитки, виходячи із обовязкової процентної ставки, а також сплачує пеню, передбачену п.п.2.4.5, 2.4.6 цього договору (п.4.1.3 Договору).

Відповідно до п.п.5.2, 5.3 Договору, договір вступає в силу з дня його підписання.

Договір втрачає силу після повного погашення заборгованості по кредиту та нарахованим процентам.

В подальшому, Додатковою угодою до Кредитного договору №24 сторони домовились продовжити строк дії договору до 07.08.1995 зі сплатою 110% річних.

Крім того, Додатковою угодою від 08.06.1995 до Кредитного договору змінено процентну ставку до 90% річних.

Разом з тим, Додатковою угодою від 17.07.1995 до Кредитного договору змінено процентну ставку до 90% річних.

На підтвердження належного виконання своїх зобовязань за вказаним договором позивачем додано до матеріалів справи зобовязання-доручення АБ «Меблібанк» від 08.02.1995 на суму НОМЕР_1 крб.

Відповідно до ст.629 Цивільного кодексу України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Статтею 1054 Цивільного кодексу України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно зі статтями 525, 526 Цивільного кодексу України, статтею 193 Господарського кодексу України, зобов'язання мають виконуватися належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається.

Частиною 1 ст.530 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

За твердженнями позивача, Публічне акціонерне товариство «Український професійний банк» не належним чином виконало свої зобовязання за договором в частині погашення кредиту та сплати відсотків за користування кредитом, в наслідок чого у відповідача утворилась заборгованість в розмірі 2451,06 грн.

Листом №15/1-976-9402 від 15.08.2014 позивач звернувся до ПАТ «УПБ» з вимогою сплатити існуючу заборгованість за кредитним договором, проте у відповідь на зазначену вимогу Листом №01-10/2039 від 28.08.2014 ПАТ «УПБ» повідомило позивача про те, що у останнього заборгованість по кредитам перед позивачем не обліковується.

Разом з тим, на підставі постанови Правління Національного банку України від 28.05.2015 №348 «Про віднесення Публічного акціонерного товариства «Український ОСОБА_4» до категорії неплатоспроможних», виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 28.05.2015 №107 «Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ «УПБ», згідно з яким з 29.05.2015 запроваджено тимчасову адміністрацію та призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адміністрацію в Банку.

На підставі викладеного позивач звернувся з вимогою №55/2-01/1312 від 25.09.2015 до уповноваженої особи Фонду про визнання своїх вимог до ПАТ «УПБ» за Кредитним договором, проте зазначена вимога не була задоволена відповідачем.

Враховуючи викладене позивач вважає, що права останнього порушені у звязку з чим просить суд зобовязати уповноважену особу Фонду акцептувати вимоги ПАТ «Державний ощадний банк України» за Кредитним договором №24 від 08.02.1995.

Відповідно до ч.2 ст.49 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», протягом 90 днів з дня опублікування відомостей відповідно до частини другої статті 45 цього Закону Фонд здійснює такі заходи:

1) визначає суму заборгованості кожному кредитору та відносить вимоги до певної черги погашення;

2) відхиляє вимоги в разі їх не підтвердження фактичними даними, що містяться у розпорядженні Фонду, та, у разі потреби, заявляє в установленому законодавством порядку заперечення за заявленими до банку вимогами кредиторів;

3) складає реєстр акцептованих вимог кредиторів відповідно до вимог, встановлених нормативно-правовими актами Фонду.

Проте на підтвердження факту існуючої заборгованості позивачем долучено до матеріалів справи лише копію Кредитного договору №24 від 08.02.1995 та розрахунок заборгованості станом на 02.09.2015 проте не надано жодних первинних документів, зокрема виписок по особовому рахунку, що б підтверджували наявність заборгованості.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», первинний документ це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Положеннями ч.ч.1, 2 ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» визначено, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис, аналог власноручного підпису або підпис, прирівняний до власноручного підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Крім того, пунктом 2.1 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого Наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 №88, первинні документи це документи, створені у письмовій формі або електронній формі, що фіксують та підтверджують господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації (власника) на їх проведення.

Відповідно до п.2.2 Положення, первинні документи повинні бути складені у момент проведення кожної господарської операції, або якщо це неможливо, безпосередньо після її завершення.

На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що розглядуваний позов задоволенню не підлягає, оскільки позивачем не додано жодних первинних бухгалтерських документів на підтвердження викладених у позові обставин, зокрема суми заборгованості за договором. А наданий позивачем розрахунок заборгованості судом не може бути прийнятий до уваги як єдина підстава для задоволення вимог позивача, оскільки останній складений в односторонньому порядку і не підтверджений іншими доказами.

Згідно зі статтею 33 Господарського процесуального кодексу України, обов'язок доказування тих обставин, на які посилається сторона, як на підставу своїх вимог і заперечень, покладається на цю сторону.

Відповідно до ст. 34 Господарського процесуального кодексу України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

За приписами ст. 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження викладених у позові обставин., відтак позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» задоволенню не підлягають.

Судовий збір, відповідно до положень ст.49 Господарського процесуального кодексу України, покладається на позивача в повному обсязі.

Виходячи з викладеного та керуючись статтями 32, 33, 43, 44, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повний текст рішення підписано 14.11.2016

Суддя Я.В. Маринченко