КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"03" листопада 2016 р. Справа№ 910/12909/16

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Суліма В.В.

суддів: Гаврилюка О.М.

Майданевича А.Г.

за участю представників сторін

від позивача: Сілівестренко Р.А. - представник за дов. 17/06 від 17.06.2016 року;

від відповідача : Титикало Р.С. - представник за дов. б/н від 12.02.2016 року, Сілкова А.О. - представник за дов. б/н від 12.02.2016 року,

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Амекс Техніка Кріплення"

на рішення Господарського суду міста Києва від 23.08.2016 року

у справі № 910/12909/16 (суддя: Комарова О.С.)

за первісним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Дорекс-Безпека руху"

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю "Амекс Техніка Кріплення"

про стягнення попередньої оплати в сумі 118 905,16 грн,

за зустрічним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Амекс Техніка Кріплення"

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю "Дорекс-Безпека руху"

про зобов'язання прийняти товар на суму 307 536,16 грн та стягнення 188 630,00 грн боргу

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Дорекс-Безпека руху" (далі - позивач за первісним позовом) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Амекс Техніка Кріплення" (далі - відповідач за первісним позовом) про стягнення попередньої оплати в сумі 118 905,16 грн.

Ухвалою суду від 18.07.2016 року порушено провадження у справі № 910/12909/16 та призначено розгляд справи на 09.08.2016 року.

Через відділ діловодства суду 04.08.2016 року від відповідача за первісним позовом, Товариства з обмеженою відповідальністю "Амекс Техніка Кріплення", до Господарського суду міста Києва надійшла зустрічна позовна заява б/н від 02.08.2016 року про зобов'язання прийняти товар на суму 307 536,16 грн та стягнення 188 630,00 грн. боргу.

Ухвалою суду від 08.08.2016 року прийнято зустрічну позовну заяву б/н від 02.08.2016 року Товариства з обмеженою відповідальністю "Амекс Техніка Кріплення" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Дорекс-Безпека руху", про зобов'язання прийняти товар та стягнення 188 630,00 грн. боргу на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Амекс Техніка Кріплення" для спільного розгляду з первісним позовом у справі № 910/12909/16.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 23.08.2016 року у справі № 910/12909/16 первісний позов задоволено повністю. Присуджено до стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Амекс Техніка Кріплення" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Дорекс-Безпека руху" грошові кошти в розмірі 118 905,16 грн та судовий збір в розмірі 1783,58 грн. У задоволенні зустрічного позову відмовлено повністю.

Не погодившись з прийнятим рішенням, Товариство з обмеженою відповідальністю "Амекс Техніка Кріплення" звернулось до суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення у даній справі та прийняти нове рішення, яким стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Дорекс-Безпека руху" 188630,00 грн боргу та зобов'язати Товариство з обмеженою відповідальністю "Дорекс-Безпека руху" прийняти на складі Товариства з обмеженою відповідальністю "Амекс Техніка Кріплення" поставлений товар на суму 307 536,16 грн.

Апеляційна скарга мотивована тим, що Господарський суд міста Києва неповно з'ясував обставини справи, визнав обставини встановленими, які є недоведеними і мають значення для справи, неправильно застосував норми матеріального права.

Так, скаржник зазначив, що позивач жодних замовлень не здійснював, а лише погодився на умови поставки, визначені у рахунках №2737 від 30.07.2015 року та №3006 від 17.08.2015 року, які отримав електронною поштою.

Також скаржник зауважував, що поставка товару здійснюється при 100% попередній оплаті товару.

Ухвалою Київського апеляційного Господарського суду від 19.09.2016 року апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Амекс Техніка Кріплення" було прийнято до провадження.

У судовому засіданні 03.11.2016 року відповідач за первісним позовом підтримав доводи апеляційної скарги, просив її задовольнити, рішення місцевого господарського суду скасувати.

У відзиві на апеляційну скаргу та в судовому засіданні представник позивача за первісним позовом заперечував проти доводів апеляційної скарги, просив рішення Господарського суду міста Києва від 23.08.2016 року по справі №910/12909/16 залишити без змін а апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Амекс Техніка Кріплення" без задоволення.

Розглянувши апеляційну скаргу, перевіривши матеріали справи, Київський апеляційний господарський суд вважає, що рішення Господарського суду міста Києва від 23.08.2016 року підлягає залишенню без змін, а апеляційна Товариства з обмеженою відповідальністю "Амекс Техніка Кріплення" - без задоволення, з наступних підстав.

Згідно ст. 99 Господарського процесуального кодексу України апеляційний господарський суд, переглядаючи рішення в апеляційному порядку, користується правами наданими суду першої інстанції.

Відповідно до ст. 101 Господарського процесуального кодексу України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу, також апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення господарського суду у повному обсязі.

На підставі здійснених позивачем за первісним позовом замовлень на продаж (поставку) товару № 2737 від 30.07.2015 року та № 3006 від 17.08.2015року, відповідачем за первісним позовом були виставлені Товариству з обмеженою відповідальністю "Дорекс-безпека руху" рахунки на оплату замовлення № 2737 від 30.07.2015 року та замовлення № 3006 від 17.08.2015 року.

Як вбачається з матеріалів справи та правильно встановлено судом першої інстанції, на підставі здійснених Товариством з обмеженою відповідальністю "Дорекс-безпека руху" замовлень на продаж (поставку) товару № 2737 від 30.07.2015 року та № 3006 від 17.08.2015 року, Товариством з обмеженою відповідальністю "Амекс техніка кріплення" виставлені Товариству з обмеженою відповідальністю "Дорекс-безпека руху" рахунки на оплату замовлення № 2737 від 30.07.2015 року та № 3006 від 17.08.2015 року.

Тобто, між Товариством з обмеженою відповідальністю "Амекс техніка кріплення" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Дорекс-безпека руху" виникли договірні відносини та зобов'язання на поставку (продаж) товару.

Відповідно до ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін, як встановлено нормами ч. 2 ст. 712 Цивільного кодексу України.

Статтею 662 Цивільного кодексу України встановлений обов'язок продавця передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу.

У відповідності до ч. 1 ст. 663 Цивільного кодексу України продавець зобов'язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк відповідно до положень ст. 530 цього кодексу.

Відповідно до 1 ч. ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Стаття 629 Цивільного кодексу України передбачає, що договір є обов'язковим для виконання сторонами. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 Цивільного кодексу України).

Частиною 2 ст. 693 Цивільного кодексу України встановлено, якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

Згідно зі ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем за первісним позовом згідно виставлених продавцем рахунків на оплату замовлення № 2737 від 30.07.2015 року та № 3006 від 17.08.2015 року було здійснено попередню оплату за товар в сумі 167 143,43 грн, в т.ч. ПДВ, що складається з наступних платежів:

- 25 929,00 грн, в т.ч. ПДВ, на підставі платіжного доручення № 324 від 10.08.2015року;

- 30 000,00 грн, в т.ч. ПДВ, на підставі платіжного доручення № 327 від 10.08.2015року;

- 100 000,00 грн, в т.ч. ПДВ, на підставі платіжного доручення № 376 від 31.08.2015року;

- 11 214,43 грн, в т.ч. ПДВ, на підставі платіжного доручення № 343 від 18.08.2015року.

При цьому поставці підлягало у визначений строк лише сплачений товар, тобто на суму здійсненого платежу 167143,43 грн, оскільки в замовленнях, які прийняті Товариством з обмеженою відповідальністю «Амакс Техніка Кріплення» до виконання визначена можливість частково сплатити рахунок.

З огляду на викладене, Київський апеляційний господарський суд не приймає як належне твердження скаржника, що поставка товару здійснюється при 100% попередній оплаті товару.

Відповідачем за первісним позовом в свою чергу було поставлено та передано Товариству з обмеженою відповідальністю "Дорекс-безпека руху" товар лише на суму: 48238,27 грн, в т.ч. ПДВ, а саме: згідно наявних в матеріалах справи копій видаткової накладної № 2565 від 28.08.2015 року передано товар на суму 10582,20 грн на підставі замовлення покупця № 2737 від 30.07.2015 року, згідно видаткової накладної №2842 від 18.09.2015 року передано товар на суму 31 804,80 грн., на підставі замовлення покупця № 2737 від 30.07.2015 року, згідно видаткової накладної №2566 від 28.08.2015 року переданий товар на суму 5 851,27 грн, на підставі замовлення покупця № 3006 від 17.08.2015 року.

Крім того, Київський апеляційний господарський суд приймає до уваги, що у судовому засіданні суду першої інстанції були досліджені оригінали документів: заявок № 2737 від 30.07.2015 року та № 3006 від 17.08.2015 року, рахунків на оплату замовлення № 2737 від 30.07.2015 року та № 3006 від 17.08.2015 року, платіжних доручень № 324, № 327 від 10.08.2015 року; № 376 від 31.08.2015 року; №343 від 18.08.2015 року, видаткових накладних № 2565 від 28.08.2015 року; № 2482 від 18.09.2015 року; №2566 від 28.08.2015року та встановлено їх чинність (копії наявні в матеріалах справи).

З огляду на викладене, Київський апеляційний господарський суд не приймає як належне твердження скаржника, що позивач жодних замовлень не здійснював а лише погодився на умови поставки, визначені у рахунках №2737 від 30.07.2015 року та №3006 від 17.08.2015 року, які отримав електронною поштою.

Строк оплати товару визначено у замовленнях на поставку № 2737 від 30.07.2015 року та №3006 від 17.08.2015 року, відповідно до яких умови оплати за товар - ТОВ "Дорекс" сплачує на умовах попередньої оплати (аванс) частково або повністю рахунок протягом місяця після виставлення рахунку. Термін поставки оплаченого товару - до 25.09.2015 року.

За приписами ст. 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

У відповідності до п. 1 Інформаційного листа Вищого господарського суду України №01-06/928/2012 від 17.07.2012 року, підписання покупцем видаткової накладної, яка є первинним обліковим документом у розумінні Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" і яка відповідає вимогам, зокрема, ст. 9 названого Закону і Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку та фіксує факт здійснення господарської операції і встановлення договірних відносин, є підставою виникнення обов'язку щодо здійснення розрахунків за отриманий товар.

Як вбачається з матеріалів справи та правильно встановлено судом першої інстанції, в зазначених накладних наявні дані щодо посади і прізвища особи, яка підписала спірні видаткові накладні зі сторони відповідача, ці накладні скріплені штампом позивача, що дає змогу ідентифікувати юридичну особу, від імені якої підписувались ці видаткові накладні.

Оскільки спірні видаткові накладні мають найменування юридичних осіб, а також підписи осіб, які передають та отримують товар, перелік товару, його вартість, посилання на рахунки, штамп позивача та інші реквізити, вони відповідають вимогам закону та є первинними документами, які фіксують факт здійснення господарської операції.

Позивач за первісним позовом декілька разів звертався до Товариства з обмеженою відповідальністю "Амекс техніка кріплення" з письмовими вимогами про повернення грошових коштів (попередньої оплати) в розмірі 118 905,16 грн (вимога від 11.01.2016 року, вимога від 24.02.2016 року).

Проте, як вбачається з матеріалів справи від відповідача за первісним позовом відповіді на зазначені вимоги не надходили та не повернуто суму попередньої оплати в сумі 118905,16 грн, на суму не поставленого товару.

Частиною 2 ст. 693 Цивільного кодексу України передбачено право покупця у разі порушення продавцем строку передання йому попередньо оплачених товарів або пред'явити вимогу про передання оплаченого товару, або вимагати повернення суми попередньої оплати (тобто відмовитися від прийняття виконання).

Зі змісту зазначеної норми права вбачається, що умовою її застосування є неналежне виконання продавцем свого зобов'язання зі своєчасного передання товару покупцю. А у разі настання такої умови покупець має право діяти альтернативно: або вимагати передання оплаченого товару від продавця, або вимагати повернення суми попередньої оплати.

Можливість обрання певно визначеного варіанта правової поведінки боржника є виключно правом покупця, а не продавця.

Отже, волевиявлення щодо обрання одного з варіантів вимоги покупця має бути вчинено ним в активній однозначній формі такої поведінки, причому доведеної до продавця.

Оскільки законом не визначено форму пред'явлення такої вимоги покупця, останній може здійснити своє право будь-яким шляхом: як шляхом звернення до боржника з претензією, листом, телеграмою тощо, так і шляхом пред'явлення через суд вимоги у визначеній законом процесуальній формі позову.

Обмеження заявників у праві на судовий захист шляхом відмови у задоволенні позову за відсутності доказів попереднього їх звернення до продавця з вимогами, оформленими в інший спосіб, ніж позов (відмінними від нього), фактично буде призводити до порушення принципів верховенства права, доступності судового захисту, суперечити положенням частини другої статті 124 Конституції У країни та позиції Конституційного Суду України у рішенні від 9 липня 2002 року № 15-рп/2002 у справі за конституційним зверненням щодо офіційного тлумачення положень частини другої статті 124 Конституції України (справа про досудове врегулювання спорів), згідно з якою вирішення правових спорів у межах досудових процедур є правом, а не обов'язком особи, яка потребує такого захисту (аналогічна правова позиція міститься в постанові Верховного Суду України від 28.11.2011 року за результатами перегляду постанови Вищого господарського суду України від 09.06.2011 року у справі № 43/308-10).

Відповідно до приписів статті 111-28 Господарського процесуального кодексу України висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 111-16 цього Кодексу, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.

Таким чином, позивачем за первісним позовом було належним чином реалізовано право на звернення до відповідача за первісним позовом з вимогами про повернення грошових коштів, а в подальшому з позовом до суду в розумінні ст.693 Цивільного кодексу України та позиції Верховного Суду Украйни.

Відповідачем належними та допустимими доказами не спростовано обов'язку повернути заявлені позивачем за первісним позовом грошові кошти.

За приписами ч. 1 ст. 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Частиною другою цієї статті визначено способи захисту цивільних прав та інтересів. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

За приписами ст. 20 Цивільного кодексу України право на захист особа здійснює на свій розсуд.

З огляду на положення зазначеної норми та принцип диспозитивності у господарському судочинстві, позивач має право вільно обирати способи захисту порушеного права чи інтересу.

Так, способи захисту за своїм призначенням можуть вважатись визначеним законом механізмом матеріально-правових засобів здійснення охорони цивільних прав та інтересів, що приводиться в дію за рішенням суду у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу України зобов'язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 цього Кодексу.

Нормами ст. 11 Цивільного кодексу України встановлено, що підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини, завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі, інші юридичні факти.

Відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язань - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Згідно ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку (ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України).

З огляду на викладене, Київський апеляційний господарський суд погоджується з висновком суду першої інстанції, що відповідач за первісним позовом свої зобов'язання перед позивачем за первісним позовом не виконав, оскільки ним товар в строки, передбачені замовленнями, поставлений не був, що свідчить про обґрунтованість позовних вимог позивача за первісним позовом про стягнення попередньої оплати в розмірі 118905,16 грн за оплачений, але не отриманий товар.

Крім того, Київський апеляційний господарський суд погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відмови в задоволенні зустрічної позовної вимоги, з огляду на наступне.

Зустрічні позовні вимоги були мотивовані тим, що покупець неодноразово замовляв у продавця поставку товарів специфічного асортименту, що підтверджується рахунком на оплату замовлення №2264 від 01.08.2011 року, видатковою накладною № 2040 від 08.08.2011 року, а також рахунком на оплату замовлення № 4061 від 24.10.2011 року, видатковою накладною № 3719 від 02.10.2011 року, видатковою накладною № 3743 від 03.10.2011 року.

Як зазначає позивач за зустрічним позовом, сторонами було передбачено оплату товару до його прийняття, оскільки Позивач здійснював закупівлю специфічного товару для Відповідача у третіх осіб.

Окрім того, відповідач за первісним позовом у свої зустрічній позовній заяві підтвердив факт того, що покупцем було оплачено лише частину товару на суму 167 143,43 грн., що не заперечує покупець та підтверджується виписками Продавця по рахунку за 10.08.2015 року, за 18.08.2015 року та за 31.08.2015 року.

Надалі, відповідач за первісним позовом вказав, що продавець передав, а покупець прийняв товар на суму 48 238, 27 грн, що підтверджується видатковими накладними № 2842 від 18.08.2015 року, № 2565 від 28.08.2015 року та № 2566 від 28.08.2015 року.

Таким чином, відповідач за первісним позовом вважає, що загальна вартість товару, який був придбаний відповідачем за первісним позовом та мав бути поставлений позивачу за первісним позовом становить 355 773,43 грн, отже вартість залишку неприйнятого позивачем за первісним позовом товару складає 307 536,16 грн.

На підставі викладеного, відповідач за первісним позовом стверджує, що позивачем за первісним позовом не було прийнято оплачену частину товару, а також не було оплачено придбаний позивачем для поставки товар на суму 188 630,00 грн (355 773,43 грн - 167143,43 грн), у зв'язку з чим по зобов'язанням, які виникли між сторонами, мала місце бездіяльність покупця, оскільки його поведінка не свідчила про бажання виконати умови договору щодо прийняття товару та оплати його вартості, що призвело до неможливості виконання Продавця власного зобов'язання по поставці товару.

З матеріалів зустрічної позовної заяви вбачається, що відповідач за первісним позовом надав суду першої інстанції: рахунок на оплату замовлення № 2264 від 01.08.2011 року; видаткову накладну № 2040 від 08.08.2011 року; рахунок на оплату замовлення від 24.10.2011 року, видаткову накладну № 3719 від 02.11.2011 року, видаткову накладну № 3743 від 03.11.2011 року.

Однак, як вбачається з матеріалів справи та правильно встановлено судом першої інстанції, спірні документи датовані 2011 роком, у видаткових накладних визначено, що отримує їх директор ОСОБА_7 по довіреностям, проте директор ТОВ "Дорекс" не міг видавати сам на себе довіреності, оскільки директор ТОВ "Дорекс" діє без довіреності на підставі статуту.

При цьому, Київський апеляційний господарський суд відзначає, що у всіх документах, які датовані саме 2011 роком, вказано в якості підстави: "Договір № - від 30.07.2015 року". Однак, не могли бути здійснені поставки в 2011 році та виставлені рахунки на оплату на підставі договору, що укладався в майбутньому, тобто через 4 роки після вказаних поставок, тобто 30.07.2015 року, тому суд першої інстанції дійшов правомірного висновку, що рахунок на оплату замовлення № 2264 від 01.08.2011 року; видаткова накладна № 2040 від 08.08.2011 року; рахунок на оплату замовлення від 24.10.2011 року, видаткова накладна № 3719 від 02.11.2011 року, видаткова накладна № 3743 від 03.11.2011 року не мають жодного відношення до спірних правовідносин, а відтак зазначені документи не можуть братися до уваги та не можуть вважатися належними доказами для підтвердження ТОВ "Амекс техніка кріплення" своїх вимог в розумінні норм Господарського процесуального кодексу України.

З огляду на викладене, Київський апеляційний господарський суд погоджується з висновком суду першої інстанції щодо задоволення первісного позову та відмову в задоволенні зустрічного позову повністю.

Так, в даному випадку, апелянт, всупереч вимог вказаної норми закону, не надав суду апеляційної інстанції належних доказів на підтвердження своїх доводів та вимог, заявлених в апеляційній скарзі.

Таким чином, колегія суддів вважає, що місцевим господарським судом повно і всебічно з'ясовані всі обставини справи та надано їм належну правову оцінку.

На підставі наведеного, колегія суддів дійшла висновку про те, що прийняте господарським судом рішення відповідає ст. ст. 43, 85 Господарського процесуального кодексу України, вимогам щодо законності та обґрунтованості, підстав для скасування чи зміни рішення, в тому числі, з мотивів, наведених в апеляційній скарзі не вбачається.

За таких обставин, рішення Господарського суду міста Києва від 23.08.2016 року у справі №910/12909/16 підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю "Амекс Техніка Кріплення" - задоволенню не підлягає.

Судовий збір за розгляд апеляційної скарги у зв'язку з відмовою в її задоволенні на підставі ст. 49 Господарського процесуального кодексу України покладається на апелянта.

Керуючись ст. ст. 49, 99, 101, 103 -105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Амекс Техніка Кріплення" залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 23.08.2016 року у справі №910/12909/16 - залишити без змін.

3. Матеріали справи №910/12909/16 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена до Вищого господарського суду України протягом двадцяти днів з дня набрання постановою апеляційного господарського суду законної сили.

Головуючий суддя В.В. Сулім

Судді О.М. Гаврилюк

А.Г. Майданевич