ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД РІВНЕНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

21 листопада 2016 р. Справа № 918/1033/16

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Група компаній "Техінсервіс"

до відповідача-1 Товариства з обмеженою відповідальністю Фірма "Вівад"

до відповідача -2 Державного підприємства спиртової та лікеро-горілчаної промисловості "Укрспирт"

про стягнення коштів в сумі 146 328,35 грн

Суддя Андрійчук О.В.

Представники сторін:

від позивача: ОСОБА_1, дов. № 1 від 14.11.2016 року

від відповідача-1: не з'явився

від відповідача-2: ОСОБА_2, дов. від 08.12.2015 року

Статті 20, 22, 91, 93 ГПК України сторонам роз'яснені.

Відводи з підстав, передбачених ст. 20 ГПК України, відсутні.

Протокол судового засідання складено відповідно до ст. 811 ГПК України.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

У жовтні 2016 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Група компаній "Техінсервіс" звернулося до Господарського суду Рівненської області із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю Фірма "Вівад", Державного підприємства спиртової та лікеро-горілчаної промисловості "Укрспирт" про стягнення коштів в сумі 146 328,35 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що:

11.09.2012 року між позивачем (продавець) та відповідачем-1 (покупець) укладено договір № 110912, за умовами якого продавець зобов'язався передати у власність покупця, а покупець зобов'язався прийняти та оплатити мелясу бурякову (товар).

Відповідачем своїх зобов'язань з оплати поставленого товару у повному обсязі та своєчасно не виконав, у зв'язку з чим позивач здійснив нарахування 3% річних в розмірі 9 032,61 грн та інфляційні в розмірі 137 295,74 грн, які просить стягнути у судовому порядку.

У матеріально-правове обґрунтування заявлених позовних вимог позивач посилається на ст.ст. 526, 533, 543, 546, 612, 625, 626, 629, 712 ЦК України.

Ухвалою від 04.10.2016 року порушено провадження, справу призначено до розгляду на 24.10.2016 року.

Ухвалою від 24.10.2016 року розгляд справи відкладено на 14.11.2016 року.

14.11.2016 року через службу діловодства господарського суду від позивача надійшла заява про часткову відмову від позовних вимог в частині стягнення 1 000,00 грн з відповідача-1.

Ухвалою суду від 14.11.2016 року провадження у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Група компаній "Техінсервіс" до Товариства з обмеженою відповідальністю Фірма "Вівад", Державного підприємства спиртової та лікеро-горілчаної промисловості "Укрспирт" про стягнення коштів в сумі 146 328,35 грн в частині стягнення 1 000,00 грн з Товариства з обмеженою відповідальністю Фірма "Вівад" припинено.

Ухвалою від 14.11.2016 року розгляд справи відкладено на 21.11.2016 року.

21.11.2016 року через службу діловодства господарського суду від відповідача-2 надійшов відзив на позовну заяву, в я5кому останній проти задоволення позовних вимог заперечує з тих підстав, що відбувається подвійне стягнення 3% річних та інфляційних, оскільки останні є предметом судового розгляду у справі № 918/1034/16. Крім того, на думку відповідача-2, з наданого позивачем розрахунку неможливо встановити період, за який здійснюється нарахування заявлених до стягнення сум, тощо.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши копії документів на їх відповідність оригіналам, заслухавши пояснення присутніх представників сторін, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

11.09.2012 року між позивачем (продавець) та відповідачем-1 (покупець) укладено договір № 110912, за п. 1.1. якого продавець зобов'язався передати у власність покупця, а покупець зобов'язався прийняти та оплатити мелясу бурякову (товар).

Як вбачається з матеріалів справи, позивач поставив відповідачеві товар згідно, зокрема з такими видатковими накладними: № ГК-0000328 від 05.03.2014 року на суму 92 044,80 грн, № ГК-0000334 від 06.03.2014 року на суму 92 563,20 грн, № ГК-0000341 від 07.03.2014 року на суму 88 660,80 грн, № ГК-0000342 від 08.03.2014 року на суму 64 396,80 грн, № ГК-0000345 від 11.03.2014 року на суму 101 001,60 грн, № ГК-0000352 від 12.03.2014 року на суму 96940,80 грн, № ГК-0000357 від 13.03.2014 року на суму 179 568,00 грн, № ГК-0000359 від 14.03.2014 року на суму 359 553,60 грн, № ГК-0000361 від 15.03.2014 року на суму 192 312,00 грн, № ГК-0000362 від 16.03.2014 року на суму 123 940,80 грн, № ГК-0000364 від 17.03.2014 року на суму 178 502,40 грн, № ГК-0000370 від 18.03.2014 року на суму 190 454,40 грн, № ГК-0000377 від 19.03.2014 року на суму 144 288,00 грн, № ГК-0000382 від 20.03.2014 року на суму 134 611,20 грн, № ГК-0000390 від 21.03.2014 року на суму 156 470,40 грн, № ГК-0000391 від 22.03.2014 року на суму 71 424,00 грн, № ГК-0000392 від 23.03.2014 року на суму 83 865,60 грн, № ГК-0000393 від 24.03.2014 року на суму 156 528,00 грн, № ГК-0000397 від 25.03.2014 року на суму 82 886,40 грн, № ГК-0000402 від 26.03.2014 року на суму 113 702,40 грн, № ГК-0000408 від 27.03.2014 року на суму 148 104,00 грн, № ГК-0000411 від 28.03.2014 року на суму 135 604,80 грн, № ГК-0000412 від 29.03.2014 року на суму 70 646,40 грн, № ГК-0000413 від 30.03.2014 року на суму 63 100,80 грн, № ГК-0000416 від 31.03.2014 року на суму 138 384,00 грн, № ГК-0000417 від 01.04.2014 року на суму 113 040,00 грн, № ГК-0000422 від 04.04.2014 року на суму 58 694,40 грн, № ГК-0000423 від 07.04.2014 року на суму 51 494,40 грн, № ГК-0000442 від 23.04.2014 року на суму 28 483,20 грн, № ГК-0000445 від 26.04.2014 року на суму 31 060,80 грн, № ГК-0000459 від 28.04.2014 року на суму 29 548,80 грн, № ГК-0000475 від 05.05.2014 року на суму 45 000,00 грн, № ГК-0000476 від 07.05.2014 року на суму 50 380,00 грн, № ГК-0000493 від 20.05.2014 року на суму 57 120,00 грн, № ГК-0000494 від 21.05.2014 року на суму 46 920,00 грн, № ГК-0000496 від 22.05.2014 року на суму 49 800,00 грн, № ГК-0000510 від 23.05.2014 року на суму 43 000,00 грн, № ГК-0000511 від 27.05.2014 року на суму 57 340,00 грн, № ГК-0000512 від 28.05.2014 року на суму 57 500,00 грн, № ГК-0000513 від 29.05.2014 року на суму 68360,00 грн, № ГК-0000514 від 31.05.2014 року на суму 72 080,00 грн.

За п. 3.2. договору оплата товару по цьому договору здійснюється покупцем за кожну поставлену партію товару протягом 2 банківських днів з моменту його поставки та прийомки на складі покупця на підставі рахунків-фактур та видаткових накладних.

Судом встановлено, що відповідач-2 своїх зобов'язань зі своєчасної та повної оплати поставленого товару не виконав, у зв'язку з чим позивач здійснив нарахування 3% річних в розмірі 9 032,61 грн та інфляційних в розмірі 137 295,74 грн.

Частиною 1 ст. 265 ГК України передбачено, що за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно з ч. 6 ст. 265 ГК України до відносин поставки, не врегульованих цим Кодексом, застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України про договір купівлі-продажу.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Статтею 655 ЦК України встановлено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 692 ЦК України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

У силу вимог ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Частиною 1, 2 ст. 193 ГК України встановлено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Статтею 536 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 525 ЦК України, ч. 6 ст. 193 ГК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

У силу вимог ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

За ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Грошовим слід вважати будь-яке зобов'язання, що складається в тому числі з правовідношення, в якому праву кредитора вимагати від боржника виконання певних дій кореспондує обов'язок боржника сплатити гроші на користь кредитора. Зокрема, грошовим зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона зобов'язана оплатити поставлену продукцію, виконану роботу чи надану послугу в грошах, а друга сторона вправі вимагати від першої відповідної оплати, тобто в якому передбачено передачу грошей як предмета договору або сплату їх як ціни договору.

Сплата 3% від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом), так само як й інфляційні нарахування, не мають характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові, та у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті. Кредитор вправі вимагати, в тому числі в судовому порядку, сплати боржником сум інфляційних нарахувань та процентів річних як разом зі сплатою суми основного боргу, так і окремо від неї.

За відсутності інших підстав припинення зобов'язання, передбачених договором або законом, зобов'язання, в тому числі й грошове, припиняється його виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України). Саме лише прийняття господарським судом рішення про задоволення вимог кредитора, якщо таке рішення не виконано в установленому законом порядку, не припиняє зобов'язальних відносин сторін і не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК України сум.

Здійснивши перерахунок 3% річних та інфляційних, нарахованих за травень 2014 року, суд встановив, що розмір перших становить 9 223,26 грн (при заявленому - 9 032,61 грн), а других - 136 865,44 грн (при заявленому - 137 295,74 грн) (розрахунок додається). Отже, вимоги про стягнення 3% річних підлягають задоволенню у заявленому розмірі, інфляційні - частковому задоволенню.

Щодо заперечень відповідача про те, що позивач стягує 3% річних та інфляційні у справі № 918/1034/16, то як встановлено судом у вказаній справі стягнення відбувається за березень 2014 року, тоді як у цій справі - за травень 2014 року, тобто подвійного стягнення немає.

Так само не приймаються судом посилання відповідача-2 на порушення правил підсудності, оскільки за вимогами ч. 3 ст. 15 ГПК України справи у спорах за участю кількох відповідачів розглядаються господарським судом за місцезнаходженням одного з відповідачів за вибором позивача. За приписами ч. 3 ст. 17 ГПК України справа, прийнята господарським судом до свого провадження з додержанням правил підсудності, повинна бути ним розглянута по суті і в тому випадку, коли в процесі розгляду справи вона стала підсудною іншому господарському суду.

Отже, вказаний спір підлягає розгляду Господарським судом Рівненської області.

Зважаючи на викладене, позивач належними та достатніми доказами, як того вимагають приписи ст.ст. 33, 34 ГПК України, довів заявлені позовні вимоги, а відповідач, в свою чергу, не надав доказів в їх спростування, відтак останні підлягають частковому задоволенню.

Згідно з ст. 49 ГПК України судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 33, 34, 43, 49, 82-85 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Державного підприємства спиртової та лікеро-горілчаної промисловості "Укрспирт" (вул. Гагаріна, 16, м. Бровари, Київська область, 07400, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Техінсервіс" (провул. Макіївський, 1, м. Київ, 04114, ) 9 032,61 грн 3% річних, 136 865,44 грн інфляційних, 2 188,57 грн судового збору.

3. У задоволенні позовних вимог про стягнення 430,30 грн інфляційних відмовити.

Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Рішення набирає законної сили в порядку, встановленому ст. 85 ГПК України. Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку та в строки, встановлені ст. 93 ГПК України.

Повне рішення складено 22.11.2016 року.

Суддя Андрійчук О.В.