донецький апеляційний господарський суд

Постанова

Іменем України

21.11.2016 справа №905/1674/16

Донецький апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: суддів при секретарі судового засідання за участю представників сторін: від позивача: від відповідача:ОСОБА_1 ОСОБА_2, ОСОБА_3 ОСОБА_4 ОСОБА_5 представник за довіреністю №14-137 від 13.05.2014 року не зявились
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча, м. Маріуполь, Донецька область
на рішення господарського суду Донецької області
від20.09.2016 р. ( повний текст 03.10.16 р.)
у справі№905/1674/16 ( суддя Шилова О.М., Левшина Г.В., Філімонова О.Ю.)
за позовомПублічного акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України, м. Київ
до Приватного акціонерного товариства Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча, м. Маріуполь, Донецька область
простягнення 219 684, 12 грн.

ВСТАНОВИВ:

У травні 2016 року Публічне акціонерне товариство Національна акціонерна компанія Нафтогаз України, м.Київ звернулось до господарського суду Донецької області з позовом до Публічного акціонерного товариства Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча, м.Маріуполь Донецької області про стягнення 129 569,30 грн. основного боргу, 34669,06грн. пені, 52851,70грн. інфляційних втрат, 2594,06грн. 3% річних.

Ухвалою господарського суду Донецької області від 30.06.2016р. найменування відповідача у справі №905/1674/16 змінене з Публічного акціонерного товариства Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча, м.Маріуполь Донецької області на Приватне акціонерне товариство Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча, м.Маріуполь Донецької області (т.1, а.с.75-77).

Рішенням господарського суду Донецької області від 20.09.2016 року по справі №905/1674/16 позовні вимоги Публічного акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України, м.Київ до Приватного акціонерного товариства Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча, м.Маріуполь Донецької області про стягнення 129 569,30грн. основного боргу, 34 669,06 грн. пені, 52 851,70 грн. інфляційних втрат, 2 594, 06 грн. 3% річних задоволено частково. Зменшено розмір стягуваної пені на 30% до 2 016,15 грн. Стягнуто з Приватного акціонерного товариства Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча , м.Маріуполь, Донецька область на користь Публічного акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України 2 016,15грн. пені, 2 594,06грн. 3% річних, 44 093,41грн. інфляційних втрат, 743,41 грн. судового збору.

На вищевказане рішення господарського суду Донецької області від 20.09.2016 року до Донецького апеляційного господарського суду надійшла апеляційна скарга Приватного акціонерного товариства Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча, м. Маріуполь, Донецька область № 09/38 від 20.10.16 р., за змістом якої скаржник просить рішення господарського суду Донецької області від 20.09.2016 р. у справі №905/1674/16 скасувати в частині стягнення з відповідача пені та 3% річних. Прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні вимог позивача в частині стягнення з відповідача пені і 3% річних.

Заявником скарги надано клопотання про поновлення пропущеного строку для подання апеляційної скарги.

В обґрунтування вимог скарги заявник посилається на те, що рішення судом першої інстанції винесено з порушенням норм матеріального та процесуального права України, а висновки господарського суду, не відповідають фактичним обставинам справи.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи від 31.10.2016р. визначено склад колегії суддів: головуючий суддя Чернота Л.Ф., суддів Стойка О.В., Марченко О.А.

Ухвалою Донецького апеляційного господарського суду від 01.11.2016 року було відновлено пропущений процесуальний строк на подання апеляційної скарги. Прийнято апеляційну скаргу у справі №905/1674/16 до провадження. Справу призначено до розгляду на:21.11.16 р. на 14:15 год.

Розпорядженням керівника апарату суду № 1552 від 21.11.16 р. по справі №905/1674/16 у звязку з неможливістю розгляду справи суддею-членом колегії ОСОБА_6 через перебування у відрядженні на дату слухання справи 21.11.2016 р. призначено повторний автоматизований розподіл справи №905/1674/16.

Протоколом автоматичної зміни складу колегії суддів від 21.11.2016 р. сформовано склад колегії : головуючий - Чернота Л.Ф., судді Стойка О.В., Попков Д.О.

Представник позивача у судовому засіданні 21.11.2016 року вважав рішення суду законним та обґрунтованим, тому просив залишити його без змін, апеляційну скаргу-без задоволення.

Представник відповідача у судове засідання 21.11.2016 року не зявився, про причини неявки суд не повідомив, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином.

Судове засідання апеляційної інстанції здійснювалось за допомогою звукозаписувального технічного засобу у порядку розгляду апеляційної скарги, встановленому ст.ст. 4-4, 81-1,99, 101 Господарського процесуального кодексу України.

Колегія суддів Донецького апеляційного господарського суду у відповідності до статті 101 Господарського процесуального кодексу України на підставі встановлених фактичних обставин переглядає матеріали господарської справи та викладені в скарзі доводи щодо застосування судом при розгляді справи норм матеріального та процесуального права, що мають значення для справи. А тому вважає за необхідне розглянути апеляційну скаргу, оскільки для з`ясування фактичних обставин справи достатньо матеріалів, що знаходяться в матеріалах справи №905/1674/16.

Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Перевіривши матеріали справи та правильність застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права України, колегія суддів Донецького апеляційного господарського суду вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а рішення господарського суду Донецької області від 20.09.2016 р. відповідає вимогам чинного законодавства України, з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, 28.02.2014р. між Національною акціонерною компанією Нафтогаз України продавець- та Публічним акціонерним товариством Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча покупець- був укладений договір купівлі-продажу природного газу №621/2526-БО-6/ПТ (т.1, а.с.27-32), відповідно до п.1.1. якого продавець зобовязався передати у власність покупцю у 2014 році природний газ, ввезений на митну територію України Національною акціонерною компанією Нафтогаз України за кодом згідно УКТ ЗЕД 2711 21 00 00, а покупець прийняти та оплатити цей природний газ на умовах цього договору.

Відповідно до п.1.2. договору газ, що продається за договором, використовується покупцем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається бюджетними установами та організаціями.

Положеннями п.2.1.договору встановлено, що продавець передає покупцеві з 01.02.2014р. по 31.12.2014р. газ обсягом до 622330 куб.м.

Розділом 5 сторони узгодили ціну газу. Ціна (граничний рівень ціни) на газ і тарифи на його транспортування установлюються НКРЕ. Ціна за 1000куб.м. газу складається з ціни на газ, ПДВ, збору у вигляді цільової надбавки до затвердженого тарифу на природний газ, тарифу на транспортування природного газу з ПДВ. У разі зміни НКРЕ ціни на газ та/або тарифів на його транспортування, розподіл і постачання вони є обовязковими для Сторін з моменту введення їх в дію.

Крім того, відповідно до п.6.1. договору оплата за газ здійснюється покупцем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14-го числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу.

За невиконання або неналежне виконання договірних зобовязань сторони несуть відповідальність у випадках, передбачених чинним законодавством України, а також договором (п.7.1. Договору).

Розділом 7 сторони узгодили відповідальність сторін. Відповідно до п.7.2. договору у разі невиконання покупцем умов п.6.1. цього договору він зобовязується сплатити продавцю, крім суми заборгованості, пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу.

Положеннями п.9.3. договору передбачено, що строк, в межах якого сторони можуть звернутися до суду з вимогою про захист своїх прав за договором (строк позовної давності), у тому числі щодо стягнення основної заборгованості, штрафів, пені, відсотків річних, інфляційних нарахувань, встановлюється тривалістю у пять років.

Розділом 11 обумовлено строк дії договору, а саме договір набуває чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення їх підписів печатками сторін, поширює дію на відносини, що фактично склалися між сторонами з 01.02.2014р., і діє в частині реалізації газу до 31.12.2014р., а в частині проведення розрахунків до їх повного здійснення.

Сторонами були укладені додаткові угоди №1 від 30.04.2014р., №2 від 16.05.2014р., №3 від 30.09.2014р., №4 від 11.11.2014р., №5 від 01.12.2014р. до договору, якими сторони змінювали положення Договору щодо ціни газу (т.1, а.с.33-37).

Сторона по справі ПрАТ «ММК ім. Ілліча» є правонаступником у повному обсязі майна, прав та обовязків Публічного акціонерного товариства «Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча» сторони спірного Договору, що підтверджено Статутом відповідача (т.1, а.с.102).

Відповідач прийняв від позивача у жовтні грудні 2014 року природний газ на підставі Договору в обсязі 35017куб.м. на загальну суму 248209,19грн., відповідно до актів приймання-передачі природного газу від 31.10.2014р., 30.11.2014р., 31.12.2014р., які відповідають вимогам, що ставляться до первинних документів відповідно до ст. 9 Закону України Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні (т.1, а.с.45-47). Вищевказані акти підписані без зауважень і скріплені печатками продавця, покупця та газорозподільної організації.

Публічне акціонерне товариство Національна акціонерна компанія Нафтогаз України, м. Київ свої зобовязання за договором у жовтні грудні 2014 року виконало належним чином.

Відповідач повністю оплатив отриманий у жовтні грудні 2014 року природний газ, що підтверджується наданими ним копіями платіжних доручень №66515 від 15.12.2014р. на суму 16768,43грн., №66659 від 16.12.2014р. на суму 101871,46грн., а також листа №19/380 від 21.03.2016р. про зарахування переплати за договором №2726/1489-БО-6/ПТ від 16.12.2014р. в сумі 129569,30грн. на договір №621/2526-БО-6/ПТ (т.1, а.с.61-69, 83-100; т.2, а.с.55).

Виконання відповідачем зобов'язань за договором №621/2526-БО-6/ПТ від 28.02.2014р. щодо оплати спожитого у 2014 році природного газу підтверджується також актом звірки розрахунків за період 01.01.2014р. 30.04.2016р.

Оскільки позивач звернувся до господарського суду 04.05.2016р. (т.1, а.с.49) а відповідач станом на 30.04.2016р. (т.1, а.с.83; т.2, а.с.60) повністю розрахувався за газ, отриманий за договором, тобто до звернення позивача з позовом, господарським судом правомірно вимоги в цій частині залишено без задоволення.

Отже, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову у стягненні 129 569,30 грн. основного боргу.

Також, суд першої інстанції встановив, що з перелічених вище платіжних доручень, листа та акту звірки розрахунків (т.1, а.с.68-70, 83, 99-100; т.2, а.с.55, 60) вбачається, що остаточний розрахунок за поставлений у жовтні грудні 2014 року природний газ покупцем здійснено після спливу встановленого договором терміну оплати, чим порушено вимоги ст.ст.525, 526, 530 Цивільного кодексу (далі ЦК) України та ст.193 Господарського кодексу (далі ГК) України щодо обовязковості виконання зобовязання належним чином відповідно до умов договору та у строк, встановлений у зобовязанні.

Позивачем заявлені вимоги про стягнення з відповідача пені, посилаючись на несвоєчасне виконання відповідачем взятих на себе за п.6.1, п.7.2 договору зобовязань, а саме про стягнення з відповідача пені у розмірі 34 669,06 грн.

Відповідно до положень ст.ст.6, 627 ЦК України сторони є вільними у визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі (ч.1 ст.259 ЦК України). З огляду на вказану норму, умови п.9.3. договору, якими строк позовної давності щодо стягнення пені встановлений тривалістю у пять років, відповідають приписам чинного законодавства.

Суд першої інстанції, перевіривши здійснений позивачем розрахунок пені (т.1, а.с.23-26), встановив, що порядок її нарахування частково відповідає умовам п.6.1, п.7.2 та п.9.3. договору і приписам ч.6 ст.232 ГК України та ч.1 ст.259 ЦК України.

Але, нарахування пені за період 07.02.2015р. 14.07.2015р. суперечить вимогам ч.2 ст.2 Закону України Про встановлення додаткових гарантій щодо захисту прав громадян, які проживають на територіях проведення антитерористичної операції, та обмеження відповідальності підприємств-виконавців/виробників житлово-комунальних послуг у разі несвоєчасного здійснення платежів за спожиті енергетичні ресурси.

Зазначеним законом встановлено мораторій на час, визначений у ст. 1 цього Закону (час проведення антитерористичної операції), на нарахування та стягнення пені та інших штрафних санкцій енергопостачальними компаніями у разі несвоєчасного здійснення платежів за спожиті енергетичні ресурси підприємствами виконавцями/виробниками житлово-комунальних послуг, що надають такі послуги у районі проведення антитерористичної операції.

Колегія суддів погоджується з висновком господарського суду щодо можливості застосування до спірних правовідносин Закону України «Про встановлення додаткових гарантій щодо захисту прав громадян, які проживають на територіях проведення антитерористичної операції, та обмеження відповідальності підприємств виконавців/виробників житлово-комунальних послуг у разі несвоєчасного здійснення платежів за спожиті енергетичні ресурси» з огляду на таке.

Відповідно до п.2 ст.1 Постанови Кабінету Міністрів України №705 від 25.07.2012р. "Про визначення гарантованих постачальників природного газу" гарантованим постачальником природного газу для підприємств, що здійснюють виробництво теплової енергії, є Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України". В свою чергу, природний газ є енергетичним ресурсом, а отже, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції що Публічне акціонерне товариство Національна акціонерна компанія Нафтогаз України у відносинах з Публічним акціонерним товариством Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча, що виникли на підставі Договору купівлі-продажу природного газу №621/2526-БО-6/ПТ від 28.02.2014р., є енергопостачальною компанією.

Апеляційний суд також погоджується з висновком господарського суду щодо визначення відповідача як виконавця/виробника житлово-комунальних послуг, оскільки метою використання природного газу в спірному договорі вказано виробництво теплової енергії, яка споживається бюджетними установами та організаціями, про що також було зазначено в оскаржуваному рішенні.

Колегія суддів також враховує, що місто Маріуполь було включено як до Переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, затвердженого розпорядженням Кабінету Міністрів України від 30.10.2014 № 1053, так і до Переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, затвердженого розпорядженням Кабінету Міністрів України від 2 грудня 2015 р. № 1275-р.

Господарським судом правильно визначено, що відповідач надавав послуги в м. Маріуполь Донецької області, тобто на території, де проводилася антитерористична операція, і зазначене не потребує доказування відповідно до ч. 2 ст. 35 Господарського процесуального кодексу України.

З огляду на викладене, визначення позивача як енергопостачальної організації, а відповідача як виконавця/виробника житлово-комунальних послуг на території, де проводилася в спірний період антитерористична операція, дає підстави застосовувати до спірних правовідносин Закон України «Про встановлення додаткових гарантій щодо захисту прав громадян, які проживають на територіях проведення антитерористичної операції, та обмеження відповідальності підприємств виконавців/виробників житлово-комунальних послуг у разі несвоєчасного здійснення платежів за спожиті енергетичні ресурси».

Оскільки зазначений Закон набирає чинності з дня, наступного за днем його опублікування (ч. 1 ст. 3 Закону), тобто з 07.02.2015, нарахування пені за спірним договором не може здійснюватись з 07.02.2015 та по 14.07.2015р.

З огляду на зазначене, господарським судом правомірно зроблено перерахунок пені, а отже стягненню на користь позивача підлягає пеня у розмірі 2 880,21грн., нарахована на сплачену із простроченням заборгованість за природний газ.

Крім того, до господарського суду першої інстанції від відповідача надійшло клопотання №09/38 від 13.07.2016р. (т.1, а.с.156-157; т.2, а.с.1-3) відповідач просив суд зменшити розмір пені на 50%, з посиланням на повне погашення основного боргу за договором на момент звернення позивача до суду; наявність великої заборгованості Державного бюджету України зі сплати бюджетного відшкодування ПДВ та за іншими розрахунками з бюджетом; вимушене зниження обсягів виробництва та, як наслідок, скрутне матеріальне становище; збитковість господарської діяльності підприємства; розташування підприємства у районі проведення АТО, в безпосередній близькості від лінії зіткнення.

Суд першої інстанції розглядаючи клопотання відповідача, зменшив розмір пені на 30% посилаючись на ч.3 ст.551 ЦК України, ч.1 ст.233 Господарського кодексу України, п.3 ст.83 Господарського процесуального кодексу України.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, про зменшення пені на 30%, та вважає що господарський суд ретельно дослідив матеріали справи, отже, стягненню з відповідача підлягає пеня в розмірі 2 016,15грн.

Разом з тим, позивач просив стягнути з відповідача 52 851,70грн. інфляційних втрат та 3% річних у розмірі 2 594,06грн.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Суд першої інстанції, здійснивши перерахунок 3% річних дійшов до вірного висновку, що розрахунок позивача містить арифметичну помилку у підрахунку загальної суми річних, стягненню підлягає сума 3% річних у розмірі 2 594,06грн., нарахована на сплачену із простроченням заборгованість за природний газ:

- за жовтень 2014 року в сумі 42,73грн. за період 15.11.2014р. 15.12.2014р.;

- за листопад 2014 року в сумі 16,75грн. за період 15.12.2014р. 16.12.2014р.;

- за грудень 2014 року в сумі 2534,59грн. за період 15.01.2014р. 09.09.2015р.

Враховуючи викладене, судова колегія погоджується з висновком місцевого господарського суду щодо наявності підстав для стягнення з відповідача 3% річних у розмірі 2 594,06грн.

Крім того, суд першої інстанції здійснивши розрахунок інфляційних посилаючись на абз.3 п.3.2. Пленуму Вищого господарського суду України Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань №14 від 17.12.2013р., дійшов до висновку про стягнення на користь позивача інфляційних в загальній сумі 44 093,41грн., нараховані на заборгованість за поставлений у грудні 2014 року природний газ за період лютий серпень 2015 року. Судова колегія вважає такий висновок суду правомірним та обґрунтованим.

Крім того, суд першої інстанції правомірно не прийняв до уваги заперечення відповідача щодо порушення позивачем порядку нарахування 3% річних і пені шляхом включення до розрахунку дня фактичної оплати грошових коштів (т.1, а.с.81, 191-192), посилаючись на ст.ст. 598, 599 ЦК України ,ч.4 ст.232 ГК України ,ч.6 ст.231 ГК України.

Слід також зазначити, що скаржник в обґрунтування апеляційної скарги посилався на те, що господарський суд Донецької області не прийняв до уваги заперечення відповідача щодо порушення позивачем порядку нарахування 3% річних і пені шляхом включення до розрахунку дня фактичної оплати грошових коштів.

Статті 598, 599 ЦК України регулюють порядок припинення зобовязання.

Відповідно до ст.598 ЦК України зобовязання припиняється частково або в повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Апеляційний суд зазначає, що за приписом ч.4 ст.232 ГК України відсотки за неправомірне користування чужими коштами справляються по день сплати суми цих коштів кредитору, якщо законом або договором не встановлено для нарахування відсотків інший строк. В свою чергу, відповідно до ч.6 ст.231 ГК України штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором. При цьому штрафними санкціями ГК України визнає господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання (ч.1 ст.230).

Приватним акціонерним товариством Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча, м. Маріуполь, Донецька область не доведено, що правовідносини зі сплати пені за договором врегульовані сторонами або законом іншим чином, ніж це передбачене ГК України.

Статтею 599 ЦК України передбачено, що зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Під належним виконанням зобовязання ЦК України розуміє виконання належній особі, в належному місці, в належний строк (термін), з додержанням усіх інших вимог і принципів виконання зобовязань; якщо учасником зобовязання порушено хоча б одну з умов його належного виконання, зобовязання не припиняється, а трансформується, оскільки в такому разі на сторону, що допустила неналежне виконання, покладаються додаткові юридичні обовязки, передбачені як умовами договору, так і нормами закону (сплата пені, річних, відшкодування збитків тощо). Зобовязання вважатиметься припиненим лише після того, як сторона, що допустила неналежне виконання, здійснить усі дії, що випливають із трансформованого зобовязання.

Отже, сплата 3 % річних серед іншого є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові. З урахуванням пункту 30.1 статті 30 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" моментом виконання грошового зобов'язання є дата зарахування коштів на рахунок кредитора або видачі їх йому готівкою. Водночас відповідач не довів суду, що суми оплат кожного разу перераховувались ним саме на початку операційного дня і позивач в день перерахування протягом всього робочого часу мав можливість вільно розпоряджатися ними. Отже, за позбавлення позивача можливості користуватися коштами, належними до сплати позивачеві, відповідачем має бути сплачена компенсація у вигляді трьох процентів річних по кожний день оплати включно.

З урахуванням вищевикладеного, судова колегія Донецького апеляційного господарського суду дійшла висновку, що відповідно до вимог статті 43 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду Донецької області від 20.09.2016 року у справі №905/1674/16 ґрунтується на всебічному, повному та обєктивному розгляді всіх обставин справи, які мають суттєве значення для вирішення спору, відповідає нормам матеріального та процесуального права України, а доводи апеляційної скарги не спростовують висновку суду.

Відповідно до статті 49 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на скаржника.

Керуючись статями 33, 34, 43, 49, 99, 101, 102, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Донецький апеляційний господарський суд -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча, м. Маріуполь, Донецька область на рішення господарського суду Донецької області від 20.09.2016 р. у справі №905/1674/16 залишити без задоволення, а рішення господарського суду Донецької області від 20.09.2016 р. у справі №905/1674/16 без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Вищого господарського суду України у касаційному порядку через апеляційний господарський суд протягом двадцяти днів.

Головуючий Л.Ф. Чернота

Судді Д.О. Попков

ОСОБА_3

Надруковано :4 прим.1 позивачу,1 відповідачу,1 у ДАГС,1 у справу,1 ГСДО