номер провадження справи 4/77/16
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.11.2016 Справа № 908/2302/16

За позовом приватного акціонерного товариства «Запорізька кондитерська фабрика» (69063, м. Запоріжжя, вул. Святого Миколая, 7)

до відповідача фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (АДРЕСА_1)

про стягнення 30408,72 грн. заборгованості за договором № 4 ПП від 23.01.2015 р., 4401,05 грн. пені, 762,65 грн. втрат від інфляції грошових коштів та 3681,72 грн. 30 % річних

Суддя Зінченко Н.Г.

Представники сторін:

від позивача - Крошка В.В., довіреність № 15 від 01.11.2016 р.;

від відповідача - ОСОБА_3, на підставі угоди № 26/09/16 від 26.09.2016р.

СУТЬ СПОРУ:

31.08.2016 р. до господарського суду Запорізької області звернулось приватне акціонерне товариство «Запорізька кондитерська фабрика», м. Запоріжжя з позовною заявою до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, м. Вільнянськ, Запорізька область про стягнення 30408,72 грн. заборгованості за договором № 4 ПП від 23.01.2015 р., 4401,05 грн. пені, 762,65 грн. втрат від інфляції грошових коштів та 3681,72 грн. 30 % річних.

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справ між суддями від 31.08.2016 р. справу № 908/2302/16 призначено до розгляду судді Зінченко Н.Г.

Ухвалою господарського суду Запорізької області від 31.08.2016 р. порушено провадження у справі № 908/2302/16, справі присвоєно номер провадження 4/77/16, судове засідання призначено на 26.09.2016 р., у сторін витребувані документи і матеріали, необхідні для вирішення спору по суті. Ухвалою суду від 26.09.2016 р., на підставі ст. 77 ГПК України, розгляд справи відкладався до 24.10.2016 р.

Ухвалою від 24.10.2016 р. строк розгляду справи за клопотання представника позивача продовжено на п'ятнадцять днів, судове засідання відкладено на 15.11.2016 р.

За письмовими клопотаннями представників сторін розгляд справи 15.11.2016 р. здійснювався без застосування технічних засобів фіксації судового процесу.

В судовому засіданні 15.11.2016 р. справу розглянуто, прийнято та оголошено, на підставі ст. 85 ГПК України, вступну та резолютивну частини рішення.

Заявлені позивачем вимоги ґрунтуються на ст. ст. 509, 525, 526, 549, 610 Цивільного кодекс України, ст. ст. 193, 232 Господарського кодексу України, ст. ст. 1, 2, 12, 15, 49, 54 Господарського процесуального кодексу України і полягають в тому, що на виконання договору № 4 ПП від 23.01.2015 на поставку кондитерських виробів позивач поставив відповідачеві товар, за який останній не розрахувався, у зв'язку з чим за відповідачем виникла заборгованість 30408,72 грн. Враховуючи простроченням оплати основного зобов'язання, позивач нарахував до стягнення з відповідача 4401,05 грн. пені, 762,65 грн. втрат від інфляції грошових коштів та 3681,72 грн. 30 % річних.

Відповідач у відгуку від 14.11.2016 на позовну заяву зазначає, що додані позивачем до позову видаткові накладні не містять дати отримання товару. Таким чином, строк оплати за поставлений товар не настав, оскільки відповідно до умов договору встановлено відстрочення платежу у 14 календарних днів, а як визначити з якої дати починати відлік цих 14-ти днів - невідомо. Відповідач вважає, що відрахування цих 14-ти днів має починатися з 01.01.2017. Крім того, видаткові накладні № 130605 від 03.02.2016, № 133047 від 30.03.2016, № 133316 від 04.04.2016 відповідачем не підписані, повноважень третім особам на підписання цих накладний відповідач не давала, вказані дії не схвалювала. Накладна № 131068 від 15.02.2016 взагалі не містить даних, які б дозволяли ідентифікувати особу, яка отримала товар. Щодо штрафних санкцій, то договором передбачені штрафні санкції у випадку порушення строків оплати, вказаних в пункті 2.11 договору. Але пунктом 2.11 договору передбачені не строки оплати, а форма оплати - готівкова. Тому підстав для застосування штрафних санкцій нема. Щодо застосування пункту 4.3 договору стосовно сплати 30% річних, то підстав для стягнення також нема, оскільки невідомо від якої події відраховувати 14 календарних днів відстрочення платежу. Наданий позивачем акт звірки взаєморозрахунків не є документом, який підтверджує факт здійснення господарської операції, та не містить інформації про дати поставки товару та щодо дати початку (кінця) відстрочення оплати за товар 14 календарних днів.

Розглянувши матеріали та фактичні обставини справи у їх сукупності, заслухавши пояснення представників сторін в судових засіданнях, суд -

ВСТАНОВИВ:

23.01.2015 р. приватним акціонерним товариством «Запорізька кондитерська фабрика» (постачальник, позивач у справі) та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 (покупець, відповідач у справі) укладено договір № 4 ПП (далі - договір), згідно п. 1.1 якого постачальник зобов'язується поставляти, а покупець - приймати та своєчасно оплачувати кондитерські вироби (в подальшому - товар) на умовах цього договору.

Відповідно до п. 1.2 договору конкретний асортимент, кількість, ціна за одиницю та загальна вартість товару за кожною поставкою узгоджуються сторонами, виходячи з заявки покупця, та визначаються у видатковій накладній.

Згідно з п. 2.1 договору постачальник поставляє товар у відповідності до видаткової накладної, яка формується постачальником у відповідності до узгодженої заявки покупця, переданої факсом, телефоном, електронною поштою або зручним для сторін способом.

Пунктом 2.2 договору визначено, що заявка вважається узгодженою з дати оформлення постачальником на її підставі видаткової накладної.

Відповідно до п. 2.3 договору поставка за цим договором здійснюється: пр. Металургів, буд. 20, маг. «Кондитерська лавка».

Згідно з п. 2.6 договору датою поставки вважається дата підписання обома сторонами накладної на відпуск товару.

Пунктом 2.7 договору визначено, що перехід права власності на товар, а також ризиків його втрати та пошкодження переходить від постачальника до покупця фактичного отримання товару (партії товару) покупцем, що підтверджується підписом покупця у товарній накладній.

Оплата товару, а також транспортних видатків здійснюється покупцем шляхом перерахування грошових коштів на рахунок постачальника (або до каси) згідно видаткової накладної на умовах відстрочення платежу 14 календарних днів.

Відповідно до п. 2.11 договору форма оплати: готівкою та інші форми розрахунку, передбачені чинним законодавством. У випадку сплати у безготівковій формі покупець у платіжному документі зазначає номер цього договору.

Згідно з п. 3.5 договору поставка здійснюється окремими партіями, що відпускаються представнику покупця, який має при собі довіреність на отримання товарно-матеріальних цінностей на його ім'я та документ, який підтверджує особу.

Пунктом 3.6 договору визначено, що покупець зобов'язаний надати постачальнику зразки підписів матеріально-відповідальних осіб, які мають право приймати товар, та зразок відтиску печатки та/або штампу, якими на супровідних документах (товарних, товарно-транспортних накладних) на поставку товару засвідчується такий підпис (додаток № 1 - довіреність на отримання товару). У випадку зміни у складі матеріально-відповідальних осіб, покупець зобов'язаний надати нову довіреність на отримання товару. При цьому, раніше оформлені та надані постачальникові довіреності на отримання товару вважаються такими, що втратили чинність. У випадку змін у складі матеріально-відповідальних осіб покупець та ненадання останнім нової довіреності, покупець несе відповідальність за усі можливі негативні наслідки.

Ненадання довіреності надає право постачальнику відмовитися від передачі товару покупцю та вимагати сплати неустойки, передбаченої п. 4.8 цього договору.

Пунктом 7.1 договору визначено, що цей договір набирає чинності з моменту його підписання та дії до 31 грудня 2015 року, а в частині взаєморозрахунків до моменту його остаточного виконання.

Строк дії цього договору вважається автоматично пролонгованим ще на один рік у випадку відсутності письмової заяви однієї зі сторін про його припинення. Зазначена заява направляється за 20 днів до закінчення строку дії договору.

Враховуючи відсутність заяви про припинення договору як з однієї, так і з другої сторони, договір був чинним на час спірних правовідносин.

На підтвердження виконання взятих на себе по договору зобов'язань щодо поставки товару позивачем надано видаткові накладні № 131674 від 29.02.2016 на суму 5615,49 грн., № 132084 від 10.03.2016 на суму 4761,03 грн., № 132258 від 15.03.2016 на суму 3624,54 грн., № 132653 від 22.03.2016 на суму 2085,86 грн., № 133616 від 08.04.2016 на суму 495,00 грн., № 133612 від 08.04.2016 на суму 3681,74 грн., які підписані ОСОБА_1 особисто; видаткову накладну № 131068 від 15.02.2016 на суму 2362,76 грн., що підписана особою, ідентифікувати яку не є можливим; видаткові накладні № 130605 від 03.02.2016 на суму 4825,09 грн., № 133047 від 30.03.2016 на суму 2156,29 грн., № 133316 від 04.04.2016 на суму 5107,08 грн., які підписані особою, щодо якої відсутні відомості надання їй права приймання товарно-матеріальних цінностей за договором.

Предметом розгляду по даній справі є стягнення з відповідача 30408,72 грн. заборгованості за договором № 4 ПП від 23.01.2015 р., 4401,05 грн. пені, 762,65 грн. втрат від інфляції грошових коштів та 3681,72 грн. 30 % річних.

Проаналізувавши фактичні обставини справи, оцінивши представлені докази, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково з наступних підстав.

Правовідносини сторін є господарськими та такими, що виникли на підставі договору поставки.

Згідно з ч. 1 ст. 265 Господарського кодексу України (далі - ГК України), за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ч. 2 ст. 712 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

За положеннями ст. 655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ст. 193 ГК України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України.

Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України).

Як передбачає ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у встановлений строк.

Неналежне виконання відповідачем зобов'язань за видатковими накладними № 131674 від 29.02.2016 на суму 5615,49 грн., № 132084 від 10.03.2016 на суму 4761,03 грн., № 132258 від 15.03.2016 на суму 3624,54 грн., № 132653 від 22.03.2016 на суму 2085,86 грн., № 133616 від 08.04.2016 на суму 495,00 грн., № 133612 від 08.04.2016 на суму 3681,74 грн., підписаними особисто ОСОБА_1, підтверджено матеріалами справи. Доказів про сплату суми боргу відповідачем суду не надано, а тому вимога про стягнення основної заборгованості в розмірі 20263,66 грн. за зазначеними видатковими накладними є законною та підлягає задоволенню.

Щодо заявлених позовних вимог в частині стягнення з відповідача заборгованості по видатковим накладним № 131068 від 15.02.2016 на суму 2362,76 грн., № 130605 від 03.02.2016 на суму 4825,09 грн., № 133047 від 30.03.2016 на суму 2156,29 грн., № 133316 від 04.04.2016 на суму 5107,08 грн., то суд дійшов висновку про їх необґрунтованість, зважаючи на наступне.

Згідно з абз. 3 п. 2.5 глави 2 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24 травня 1995 року N 88, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 05 червня 1995 року за N 168/704 (із змінами), повноваження на здійснення господарської операції особи, яка в інтересах юридичної особи або фізичної особи - підприємця одержує основні засоби, запаси, нематеріальні активи, грошові документи, цінні папери та інші товарно-матеріальні цінності згідно з договором, підтверджуються відповідно до законодавства. Такі повноваження можуть бути підтверджені, зокрема, письмовим договором, довіреністю, актом органу юридичної особи тощо.

Таким чином, порядок отримання цінностей повністю залежить від домовленості між продавцем та покупцем.

Пунктами 3, 5 та 3.6 договору сторони погодили наявність довіреності, вимоги до неї та право постачальника відмовитись від передачі товару покупцеві в разі ненадання довіреності.

Видаткові накладні № 131068 від 15.02.2016 на суму 2362,76 грн., № 130605 від 03.02.2016 на суму 4825,09 грн., № 133047 від 30.03.2016 на суму 2156,29 грн., № 133316 від 04.04.2016 на суму 5107,08 грн. підписані особами, право отримання цінностей по договору якими жодним чином не підтверджена, довіреності на цих осіб в матеріалах справи відсутні, позивач своїм правом на відмову від передачі товару не скористався.

Враховуючи викладене, суд не може зробити висновки щодо отримання товару по зазначеним видатковим накладним саме відповідачем. Таким чином, позовні вимоги у цій частині задоволенню не підлягають.

Суд відхилив зауваження відповідача щодо не зазначення у видаткових накладних дати приймання товару та, відповідно, відсутність можливості визначити, з якої саме дати починати відлік 14 днів відстрочки платежу, оскільки на усіх наданих видаткових накладних дата зазначена поряд із номером відповідної видаткової накладної. Таким чином, враховуючи відсутність інших дат у видаткових накладних, наявні усі підстави вважати, що дата видаткової накладної співпадає з датою приймання товару і, відповідно, відлік відстрочки платежу у 14 календарних днів слід починати від кожної дати окремої видаткової накладної.

Окрім стягнення основного боргу, позивачем заявлено до стягнення з відповідача 4401,05 грн. пені, 762,65 грн. втрат від інфляції грошових коштів та 3681,72 грн. 30 % річних.

Відповідно до ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Статтею 230 ГК України передбачено, що штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Вимоги щодо стягнення пені позивач обґрунтовує п. 4.2 договору, який передбачає: у випадку порушення строків оплати, зазначених в п. 2.11 цього договору, покупець сплачує постачальнику пеню в розмірі діючої подвійної ставки НБУ, від вартості неоплаченого товару за весь період заборгованості.

Приймаючи до уваги встановлений факт прострочення відповідачем виконання основного грошового зобов'язання за видатковими накладними № 131674 від 29.02.2016 на суму 5615,49 грн., № 132084 від 10.03.2016 на суму 4761,03 грн., № 132258 від 15.03.2016 на суму 3624,54 грн., № 132653 від 22.03.2016 на суму 2085,86 грн., № 133616 від 08.04.2016 на суму 495,00 грн., № 133612 від 08.04.2016 на суму 3681,74 грн., вимоги про стягнення з нього пені по зазначеним видатковим накладним заявлено позивачем обґрунтовано.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок пені за видатковими накладними № 131674 від 29.02.2016 на суму 5615,49 грн. за період з 15.03.2016 по 25.08.2016, № 132084 від 10.03.2016 на суму 4761,03 грн. за період з 25.03.2016 по 25.08.2016, № 132258 від 15.03.2016 на суму 3624,54 грн. за період з 30.03.2016 по 25.08.2016, № 132653 від 22.03.2016 на суму 2085,86 грн. за період з 06.04.2016 по 25.08.2016, № 133616 від 08.04.2016 на суму 495,00 грн. за період з 23.04.2016 по 25.08.2016, № 133612 від 08.04.2016 на суму 3681,74 грн. за період з 23.04.2016 по 25.08.2016, суд дійшов до висновку, що він є вірним, стягненню підлягає пеня в сумі 2967,28 грн.

Посилання відповідача на безпідставність нарахування пені, оскільки пункт 2.11 договору не визначає строки оплати, а встановлює готівковий порядок розрахунків, суд відхилив, зважаючи на очевидну технічну помилку під час оформлення договору: пункт 4.2 договору передбачає нарахування пені в разі порушення строків оплати, а пунктом 2.10 договору сторони погодили строки оплати. Таким чином, зважаючи на встановлений факт прострочення виконання відповідачем основного зобов'язання по договору у позивача наявні підстави для нарахування до стягнення з відповідача пені за порушення строків оплати.

Частиною 2 ст. 625 ЦК України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Тобто, у разі прострочення виконання грошового зобов'язання кредитор має право стягнути, а боржник повинен сплатити, крім основного боргу, також втрати від інфляційних процесів та річні відсотки за весь час прострочення виконання зобов'язання.

Згідно з п. 4.3 договору у випадку невиконання покупцем грошових зобов'язань, окрім відповідальності передбаченої в п. 4.2 цього договору, покупець зобов'язаний сплатити постачальнику суму невиконаного зобов'язання з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь строк прострочення зобов'язання, а також 30% річних від простроченої суми невиконаного або несвоєчасно виконаного зобов'язання.

Приймаючи до уваги встановлений факт прострочення відповідачем виконання основного грошового зобов'язання за видатковими накладними № 131674 від 29.02.2016 на суму 5615,49 грн., № 132084 від 10.03.2016 на суму 4761,03 грн., № 132258 від 15.03.2016 на суму 3624,54 грн., № 132653 від 22.03.2016 на суму 2085,86 грн., № 133616 від 08.04.2016 на суму 495,00 грн., № 133612 від 08.04.2016 на суму 3681,74 грн., вимоги про стягнення з нього 30% річних та інфляційних втрат по зазначеним видатковим накладним заявлено позивачем обґрунтовано.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок 30% річних за видатковими накладними № 131674 від 29.02.2016 на суму 5615,49 грн. за період з 15.03.2016 по 25.08.2016, № 132084 від 10.03.2016 на суму 4761,03 грн. за період з 25.03.2016 по 25.08.2016, № 132258 від 15.03.2016 на суму 3624,54 грн. за період з 30.03.2016 по 25.08.2016, № 132653 від 22.03.2016 на суму 2085,86 грн. за період з 06.04.2016 по 25.08.2016, № 133616 від 08.04.2016 на суму 495,00 грн. за період з 23.04.2016 по 25.08.2016, № 133612 від 08.04.2016 на суму 3681,74 грн. за період з 23.04.2016 по 25.08.2016, суд дійшов висновку, що він не є вірним, оскільки містить арифметичні помилки. Сума 30% річних, що підлягає стягненню з відповідача, складає 2469,25 грн. В іншій частині позовні вимоги про стягнення з відповідача 30% річних за зазначеними накладними задоволенню не підлягають.

Щодо вимоги позивача про стягнення з відповідача інфляційних втрат, суд зазначає наступне.

Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений Державною службою статистики України, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок включаються й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція) (п. 3 постанови пленуму Вищого господарського суду України № 14 від 17.12.2013 р. «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань»).

Перевіривши наданий позивачем розрахунок інфляційних втрат за видатковими накладними № 131674 від 29.02.2016, № 132084 від 10.03.2016, № 132258 від 15.03.2016, № 132653 від 22.03.2016, № 133616 від 08.04.2016, № 133612 від 08.04.2016, суд дійшов висновку, що він не є вірним, оскільки виконаний без урахування положень, зазначених в п. 3 постанови пленуму Вищого господарського суду України № 14 від 17.12.2013 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» та містить помилки щодо початку місяця нарахування інфляційних втрат. Сума втрат від інфляції, що підлягає стягненню з відповідача за видатковими накладними № 131674 від 29.02.2016 на суму 5615,49 грн. за період квітень-липень 2016, № 132084 від 10.03.2016 на суму 4761,03 грн. за період квітень-липень 2016, № 132258 від 15.03.2016 на суму 3624,54 грн. за період квітень-липень 2016, № 132653 від 22.03.2016 на суму 2085,86 грн. за період травень-липень 2016, № 133616 від 08.04.2016 на суму 495,00 грн. за період травень-липень 2016, № 133612 від 08.04.2016 на суму 3681,74 грн. за період травень-липень 2016, становить 448,51 грн. В іншій частині позовні вимоги про стягнення з відповідача інфляційних втрат за зазначеними видатковими накладними задоволенню не підлягають.

Враховуючи недоведеність факту існування основної заборгованості за видатковими накладними № 131068 від 15.02.2016 на суму 2362,76 грн., № 130605 від 03.02.2016 на суму 4825,09 грн., № 133047 від 30.03.2016 на суму 2156,29 грн., № 133316 від 04.04.2016 на суму 5107,08 грн. відсутні підстави для нарахування пені, 30% річних та втрат від інфляції по цим видатковим накладним.

Таким чином, позовні вимоги підлягають задоволенню в частині стягнення з відповідача 20263,66 грн. заборгованості за договором № 4 ПП від 23.01.2015 р., 2967,28 грн. пені, 448,51 грн. втрат від інфляції грошових коштів та 2469,25 грн. 30 % річних. В іншій частині позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Відповідно до ст. ст. 44, 49 ГПК України судові витрати покладаються на відповідача пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 549, 610, 611, 612, 625, 655, 712 ЦК України, ст. ст. 193, 230, 265 ГК України, ст. ст. 32, 33, 44, 49, 82-85 ГПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

1. Позов приватного акціонерного товариства «Запорізька кондитерська фабрика», м. Запоріжжя до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, м. Вільнянськ, Запорізька область про стягнення 30408,72 грн. заборгованості за договором № 4 ПП від 23.01.2015 р., 4401,05 грн. пені, 762,65 грн. втрат від інфляції грошових коштів та 3681,72 грн. 30 % річних задовольнити частково.

2. Стягнути з фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) на користь приватного акціонерного товариства «Запорізька кондитерська фабрика» (69063, м. Запоріжжя, вул. Святого Миколая, 7, ) 20263 (двадцять тисяч двісті шістдесят три) грн. 66 коп. заборгованості за договором № 4 ПП від 23.01.2015 р., 2967 (дві тисячі дев'ятсот шістдесят сім) грн. 28 коп. пені, 448 (чотириста сорок вісім) грн. 51 коп. втрат від інфляції грошових коштів, 2469 (дві тисячі чотириста шістдесят дев'ять) грн. 25 коп. 30 % річних та судовий збір з сумі 917 (дев'ятсот сімнадцять) грн. 94 коп. Видати наказ.

3. В іншій частині позову відмовити.

Повне рішення оформлено і підписано у відповідності до вимог ст. ст. 84, 85 ГПК України "21" листопада 2016 р.

Суддя Н.Г.Зінченко

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.