ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

16.11.2016 Справа № 905/2832/16

Суддя господарського суду Донецької області Бойко І.А. при помічнику судді Асмановій Е.Е. розглянув у відкритому судовому засіданні господарського суду справу

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю «В-Транссервіс», Донецька область, м. Маріуполь

до відповідача: Приватного підприємства «МІГ І С», Донецька область, м. Маріуполь

про: стягнення заборгованості у розмірі 927280,78 грн.

За участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_1 за довіреністю від 17.10.2016р.;

ОСОБА_2 - директор

від відповідача: ОСОБА_3 за довіреністю від 27.10.2016р.

В судовому засіданні 02.11.2016р.

оголошено перерву до 16.11.2016р. до 12:15 год.

Позивач, Товариство з обмеженою відповідальністю «В-Транссервіс», Донецька область, м. Маріуполь звернувся з позовом до Приватного підприємства «МІГ І С», Донецька область, м. Маріуполь про стягнення заборгованості у розмірі 927280,78 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на неналежне виконання відповідачем умов договору купівлі-продажу №12 від 18.08.2015р. претензії №1/26072016 від 26.07.2016р.

В судовому засіданні 02.11.2016р. було оголошено перерву до 16.11.2016р. до 12год.15хв. у звязку з тим, що відповідач не отримав позовну заяву з додатками та надання часу для ознайомлення з матеріалами справи.

16.11.2016р. судове засідання було продовжено.

Представники позивача у судовому засіданні підтримав позовні вимоги у повному обсязі.

Представник відповідача відзив на позовну заяву не надав, у судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог у повному обсязі (відповідно до проколу судового засідання), а також просив застосувати строк позовної давності щодо нарахування пені.

Розглянувши матеріали справи, додатково надані документи, заслухавши пояснення представника позивача, господарським судом ВСТАНОВЛЕНО.

18.08.2015р. між Товариством з обмеженою відповідальністю «В-Транссервіс» (надалі Покупець) та Приватним підприємством «МІГ І С» (надалі Продавець) був укладений договір купівлі-продажу №12 (надалі Договір), відповідно до якого Продавець зобов'язується передати у власність Покупця товар, а Покупець зобовязується прийняти та оплатити його на умовах, передбачених цим договором (п.1.1. Договору).

Відповідно до п. 1.2 Договору найменування товару: пшениця продовольча 3 кл. врожаю 2015р.

Згідно п. 1.7 Договору вартість товару за цим договором складає 71496,00 грн., у тому числі ПДВ.

Відповідно до п. 2.3 Договору умови оплати: передплата.

За умовами п.2.4 Договору строк поставки товару до 01.10.2015р.

Відповідно до п.3.1 Договору, за прострочення поставки товару Продавець сплачує Покупцю пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожен день прострочення.

Згідно умов п.5.6. Договору, цей договір діє до 31.12.2015р. до повного виконання сторонами своїх зобовязань.

У звязку із невиконанням відповідачем своїх зобовязань за договором купівлі-продажу №12 від 18.08.2015р. позивачем на його адресу була надіслана претензія №1/26072016 від 26.07.2016р. з сплатити заборгованості.

На претензію відповідачем не було надано відповіді.

Свої вимоги позивач обґрунтовує приписами статті 1212 ЦК України, і вважає що вказані грошові кошти були придбані без достатньої правової підстави, а саме за підставою, яка згодом відпала, а тому підлягають поверненню на його розрахунковий рахунок.

Статтею 629 Цивільного кодексу України передбачено, що договір є обовязковим для виконання сторонами.

Стаття 193 Господарського кодексу України передбачає, субєкти господарювання та учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобовязання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору.

Аналогічне положення закріплено в ст. 526 Цивільного кодексу України. Так, зобовязання повинно виконуватися належним чином відповідно умовам договору та вимогам цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а у разі відсутності таких умов і вимог згідно звичаїв ділового обігу або іншим вимогам, які звичайно ставляться.

За своєю правовою природою договір, укладений між позивачем та відповідачем, є договором поставки продукції.

У відповідності до ст. 530 ЦК України, якщо у зобовязанні вказано термін його виконання, то воно підлягає виконанню в зазначений термін.

Відповідно до ст. 509 ЦК України, зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку.

Згідно ст.ст. 598, 599 ЦК України, зобовязання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом; припинення зобовязання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом; зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

За умов ч.2. ст. 220 ГК України, ч.3. ст. 612 ЦК України, якщо внаслідок прострочення боржника виконання зобовязання втратило інтерес для кредитора, він може відмовитися від прийняття виконання і вимагати відшкодування збитків.

Частиною 2 ст. 622 ЦК України встановлено, що у разі відмови кредитора від прийняття виконання, яке внаслідок прострочення втратило для нього інтерес (ст. 612 ЦК України), боржник звільняється від обовязку виконати зобовязання в натурі.

Відповідно до ст. 693 Цивільного кодексу України, якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

Згідно ст. 610 цього ж кодексу порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч. 1 ст. 612 цього ж кодексу боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Таким чином, відмова кредитора від прийняття простроченого виконання припиняє зобовязання, оскільки припинення зобовязання в силу відмови кредитора від прийняття простроченого виконання тягне і припинення зустрічного зобовязання сторони, яка відмовилася від прийняття виконання. Проте, у випадку, коли сторона, яка відмовилася від прийняття виконання, своє зобовязання виконала раніше, наступають наслідки, передбачені ст. 1212 ЦК України.

Відповідно до ст. 1212 ЦК України, особа, яка набула майно або зберігала його у себе за рахунок іншої особи без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобовязана повернути потерпілому це майно. Особа зобовязана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

У встановлений законом строк і станом на час розгляду справи відповідач обов'язок щодо передачі товару позивачу у повному обсязі не виконав, що підтверджується відсутністю, підписаними уповноваженими представниками сторін у встановленому порядку видаткових накладних, довіреностей позивача, виданих на своїх представників на отримання товару та переданої позивачу документації. У зв'язку з тим, що відповідач у встановлений законом строк не виконав обов'язок щодо передачі товару позивачу, у останнього відповідно до ст. 693 Цивільного кодексу України виникло право вимагати від відповідача повернення суми попередньої оплати.

Доказів повернення безпідставно отриманих коштів відповідачем не надано.

На момент прийняття рішення по справі відповідач доказів повернення безпідставно набутих коштів у розмірі 714196,00 грн. не надав, тому зазначена сума підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Окрім суми основного боргу позивачем заявлені вимоги про стягнення пені у розмірі 213084,78 грн., відповідно до п.3.1. Договору.

Відповідно до ст.ст. 216 218 ГК України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за порушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій. Господарськими санкціями визнаються заходи впливу на правопорушника у сфері господарювання, в результаті застосування яких для нього настають несприятливі економічні та/або правові наслідки. Господарські санкції застосовуються в установленому законом порядку за ініціативою учасників господарських відносин. Підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

Згідно п. п. 1, 3 ст.549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

У відповідності до ст. ст.1, 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобовязань» від 22.11.1996р. №543-96-ВР, платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочення платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

За приписами п. 6 ст. 232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Виходячи зі змісту зазначених норм, початком для нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання буде день, наступний за днем, коли воно мало бути виконано. Нарахування санкцій триває протягом шести місяців. Проте законом або договором можуть бути передбачені інші умови нарахування.

Відповідно п.3.1. Договору, за порушення взятих на себе зобовязань винна сторона сплачує другій стороні пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожен день прострочення.

Заявлений до стягнення розмір пені у сумі 213084,78 грн. за період з 02.10.2015р. по 29.09.2016р. суд перевірив на правильність розрахунку та дійшов висновку про його невірність з огляду на ігнорування приписів ст.232 ГК України, в частині припинення нарахувань через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

При розрахувані розміру пені позивачем не дотримано вимог ст.232 ГК України та здійснено розрахунок за більший ніж шість місяців період.

Виходячи з вищенаведеного, належний до стягнення розмір пені на суму основного боргу 714196,00 грн., за період з 02.10.2015р. по 02.04.2016р. становить 158261,64грн.

Стягнути з відповідача на користь позивача пеню у розмірі 158261,64 грн. В іншій частині стягнення пені у розмірі 54824,14 грн. відмовити.

Заперечення відповідача щодо неотримання копії позовної заяви з додатками до уваги не приймаються,оскільки в матеріалах справи наявні опис вкладення та фіскальний чек про направлення вищезазначених документів на адресу відповідача 28.09.2016р.

Витрати по сплаті судового збору у відповідності до ст.ст. 44, 49 Господарського процесуального кодексу України покладаються на відповідача.

На підставі вищенаведеного, згідно ст. ст. 11, 509, 526, 598, 599, 610, 612, 622, 629, 693, 1212 Цивільного кодексу України, ст. 193, 220 Господарського кодексу України, керуючись ст.ст. 22, 33, 34, 43, 44, 49, 75, 82 85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «В-Транссервіс», Донецька область, м. Маріуполь до Приватного підприємства «МІГ І С», Донецька область, м. Маріуполь про стягнення заборгованості у розмірі 927280,78 грн, а саме: 714196,00 грн. основного боргу, пені у розмірі 213084,78 грн. задовольнити частково.

Стягнути з Приватного підприємства «МІГ І С» (87503, Донецька область, м. Маріуполь, вул. Київська, б. 31; ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «В-Транссервіс» (87534, Донецька область, м. Маріуполь, вул. Ткаченка-Петренка, 20; ) заборгованість у розмірі 714196,00 грн. основного боргу, пені у розмірі 158261,64 грн., судовий збір у розмірі 13909,21 грн.

В вимогах в частині стягнення пені у розмірі 54824,14 грн. відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його прийняття.

Рішення може бути оскаржене через господарський суд Донецької області в апеляційному порядку протягом десяти днів з дня його прийняття.

Суддя І.А. Бойко