РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.11.2016Справа №910/6253/13
За позовом Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"

до Дочірньої компанії "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України"

про стягнення 38 598 380, 76 грн

Суддя Борисенко І.І.

Представники сторін:

від позивача: Іванкіна Ю.Б. - за дов.;

від відповідача: не з'явився

Обставини справи :

Рішенням Господарського суду міста Києва від 16.04.2015 у справі №910/6253/13 позов задоволено частково. Вирішено стягнути з відповідача на користь позивача основний борг в сумі 33 569 490, 47 грн заборгованості, інфляційні нарахування в сумі 2 936 754, 33 грн, 3% річних в сумі 1 638 889, 96 грн, 68 820, 00 грн судового збору. В іншій частині позову відмовлено.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 07.06.2016 рішення суду від 16.04.2016 в частині стягнення з відповідача на користь позивача інфляційних нарахувань в сумі 2 936 754, 33 грн, 3% річних в сумі 1 638 889, 96 грн та 8 966, 39 грн судового збору скасовано. У цій частині позовних вимог прийнято нове рішення, яким у позові відмовлено. В іншій частині рішення залишено без змін.

Постановою Вищого господарського суду України від 07.09.2016 постанову Київського апеляційного господарського суду від 07.06.2016 та рішення суду від 16.04.2015 в частині відмови у стягнені інфляційних втрат та 3% річних скасовано, в цій частині справу направлено на новий розгляд до Господарського суду міста Києва.

Розпорядженням від 19.09.2016 призначено повторний автоматичний розподіл справи №910/6253/13.

За результатами повторного автоматичного розподілу справа №910/6253/13 передана для подальшого розгляду судді Борисенко І.І..

Ухвалою суду від 22.09.2016 суддя Борисенко І.І. прийняв справу №910/6253/13 до свого провадження та призначив розгляд справи на 18.10.2016 о 16.00, зобов'язавши сторін надати пояснення з урахуванням постанови Вищого господарського суду України від 07.09.2016 №910/6253/13.

10.10.2016 через загальний відділ діловодства суду відповідачем були подані письмові пояснення по справі з урахуванням постанови Вищого господарського суду України від 07.09.2016 у справі №920/6253/13, відповідно до яких відповідач просив суд врахувати ці пояснення та відмовити у задоволені позовних вимог в частині стягнення інфляційних втрат та 3% річних.

18.10.2016 в судове засідання з'явились представники позивача та відповідача, однак в судовому засіданні виникла необхідність оголосити перерву до 08.11.2016 для надання часу позивачу ознайомитись з поданими відповідачем письмовими поясненнями та підготувати свої письмові пояснення..

08.11.2016 представник відповідача в судове засідання не з'явився, хоча був повідомлений належним чином про час, дату та місце судового засідання (08.11.2016 о 16.00), що підтверджується наявною у справі розпискою в повідомленні про відкладення розгляду справи від 18.10.2016. Будь-яких заяв та/або клопотань, зокрема, про відкладення розгляду справи від представника відповідача на адресу суду не надходило.

Таким чином, судом були вжиті усі належні заходи для повідомлення відповідача про місце, дату та час проведення судового засідання.

08.11.2016 через загальний відділ діловодства суду надійшли письмові пояснення від позивача, відповідно до яких останній просив суд задовольнити позовні вимоги позивача.

08.11.2016 через загальний відділ діловодства суду супровідним листом від відповідача були надані суду роздруківки з Єдиного державного реєстру судових рішень постанов Київського апеляційного господарського суду від 25.10.2016 у справі №920/6083/16 та від 31.10.2016 у справі №920/5891/16.

В судовому засіданні від 08.11.2016 представник позивача підтримав заявлені позовні вимоги в повному обсязі та надав усні пояснення по суті спору.

Враховуючи зміст статті 75 Господарського процесуального Кодексу України та проаналізувавши зібрані по справі докази, суд дійшов висновку про достатність матеріалів справи для її розгляду за наявними матеріалами справи.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представника позивача, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, врахувавши вказівки Вищого господарського суду, викладені в постанові від 07.09.2016 по справі №910/6253/13 щодо врахування при прийнятті рішення по даній справі спеціальних норм законодавства, зокрема, Порядку списання заборгованості за природний газ та електричну енергію; дослідження питання щодо дотримання обов'язкової до виконання процедури списання основної заборгованості, з'ясування чи вчинялись сторонами дії, направлені на здійснення списання заборгованості, що є необхідним для з'ясування питання щодо стягнення 3% річних та інфляційних втрат, господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

30.12.2009 між Позивачем та Відповідачем був укладений договір №322-09/8 поставки природного газу для населення та релігійних організацій (надалі - Договір), за умовами якого Позивач зобов'язався передати Відповідачу у 2010 році природний газ власного видобутку для потреб населення та релігійних організацій (крім обсягів, що використовуються для виробничо-комерційної діяльності) надалі - споживачам, а Відповідач зобов'язувався приймати та оплачувати газ на умовах цього договору.

Відповідно до п. 2.1. Договору Позивач зобов'язався передати Відповідачеві у 2010 році природний газ в обсязі до 2012, 212 млн куб. м.

Згідно п. 3.3. Договору приймання-передача газу, його документальне оформлення та звітність здійснюється відповідно до порядку, встановленого Положенням про порядок складання балансів природного газу в газорозподільних мережах, затвердженого наказом Міністерства палива та енергетики України від 24.12.2001 №677. Приймання-передача газу, переданого Позивачем Відповідачеві у відповідному місяці, оформлюється сторонами актом приймання-передачі газу.

Відповідно до п. 4.1. Договору ціна за 1000 куб. м. газу для потреб населення без врахування податку на додану вартість, збору у вигляді цільової надбавки до затвердженого тарифу на природний газ, тарифів на транспортування, розподіл і постачання природного газу становить: газ, який використовується населенням за умови, що споживання не перевищує 2500 куб. м. на рік: при наявності газових лічильників 248,0769 грн, крім того ПДВ 20%; при відсутності газових лічильників 286,5385 грн, крім того ПДВ 20%; газ, який використовується населенням за умови, що споживання не перевищує 6000 куб. м. на рік: при наявності газових лічильників 447,1154 грн, крім того ПДВ 20%; при відсутності газових лічильників 505,7692 грн, крім того ПДВ 20%; газ, який використовується населенням за умови, що споживання не перевищує 12000 куб. м. на рік: при наявності газових лічильників 1061,5385 грн, крім того ПДВ 20%; при відсутності газових лічильників 1 181,2500 грн, крім того ПДВ 20%; газ, який використовується населенням за умови, що споживання перевищує 12000 куб. м. на рік: при наявності газових лічильників 1295,1923 грн, крім того ПДВ 20%; при відсутності газових лічильників 1437,9808 грн, крім того ПДВ 20%; газ, який використовується релігійними організаціями за умови, що споживання не перевищує 2500 куб. м. на рік: при наявності газових лічильників 252,9412 грн, крім того ПДВ 20%; при відсутності газових лічильників 292,1569 грн, крім того ПДВ 20%; газ, який використовується релігійними організаціями за умови, що споживання не перевищує 6000 куб. м. на рік: при наявності газових лічильників 455,8824 грн, крім того ПДВ 20%; при відсутності газових лічильників 515,6863 грн, крім того ПДВ 20%; газ, який використовується релігійними організаціями за умови, що споживання не перевищує 12000 куб. м. на рік: при наявності газових лічильників 1082,3529 грн, крім того ПДВ 20%; при відсутності газових лічильників 1204,4118 грн, крім того ПДВ 20%; газ, який використовується релігійними організаціями за умови, що споживання перевищує 12000 куб. м. на рік: при наявності газових лічильників 1320,5882 грн, крім того ПДВ 20%; при відсутності газових лічильників 1466,1765 грн, крім того ПДВ 20%.

Згідно з п. 5.1. Договору сторони погодили, що розрахунки за газ Відповідач здійснює грошовими коштами в національній валюті України шляхом перерахування на рахунок Позивача протягом місяця, в якому здійснюється постачання газу. Остаточний розрахунок проводиться Відповідачем на підставі акту приймання-передачі газу не пізніше 25 числа місяця, наступного за місяцем поставки.

Матеріалами справи підтверджено, що на виконання умов договору, Позивач, протягом січня 2010 року - червня 2010 року поставив, а Відповідач прийняв природний газ на загальну суму 196 918 424, 16 грн, що підтверджується актами прийому-передачі газу за вказаний період, а саме:

- №01/10-НГУ-ГВВ/РО від 31.01.2010р. на суму 300622,77 грн.;

- №01/10-НГУ-ГВВ/Н від 31.01.2010р. на суму 74087524,41 грн.;

- №02/10-НГМ-ГВВ/РО від 28.02.2010р. на суму 253682,62 грн.;

- №02/10-НГМ-ГВВ/Н від 31.01.2010р. на суму 59510473,45 грн.;

- №03/10-НГМ-ГВВ/Н від 31.03.2010р. на суму 49886233,22 грн.;

- №03/10-НГМ-ГВВ/РО від 31.03.2010р. на суму 194945,64 грн.;

- №04/10-НГМ-ГВВ/РО від 30.04.2010р. на суму 20860,82 грн.;

- №04/10-НГМ-ГВВ/Н від 30.04.2010р. на суму 8089709,70 грн.;

- №05/10-НГМ-ГВВ/Н від 31.05.2010р. на суму 2552285,38 грн.;

- №05/10-НГМ-ГВВ/РО від 31.05.2010р. на суму 4067,26 грн.;

- №06/10-НГМ-ГВВ/РО від 30.06.2010р. на суму 1247,37 грн.;

- №06/10-НГМ-ГВВ/Н від 30.06.2010р. на суму 2016771,52 грн.

Проте, Відповідач, в порушення умов договору, свої зобов'язання щодо оплати вартості природного газу не виконав, внаслідок чого, у Відповідача утворилась заборгованість перед Позивачем в сумі 33 569 490,47 грн.

У зв'язку із несплатою вищевказаної заборгованості, Публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Дочірньої компанії "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" про стягнення 33 569 490, 47 грн основного боргу.

Звертаючись до суду з даним позовом Публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", окрім основного боргу, просило стягнути з Відповідача 3 390 000,33 грн інфляційних нарахувань та 1 638 889,96 грн 3% річних.

Господарський суд міста Києва від 16.04.2015 по справі №910/6253/13 позов задовольнив частково. Стягнув з Дочірньої компанії "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" на користь Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" 33 569 490 (тридцять три мільйони п'ятсот шістдесят дев'ять тисяч чотириста дев'яносто) грн. 47 коп. заборгованості, 2 936 754 (два мільйони дев'ятсот тридцять шість тисяч сімсот п'ятдесят чотири) грн. 33 коп. інфляційних нарахувань, 1 638 889 (один мільйон шістсот тридцять вісім тисяч вісімсот вісімдесят дев'ять) грн. 96 коп. три проценти річних, 68 820 (шістдесят вісім тисяч вісімсот двадцять) грн. 00 коп. судового збору. В іншій частині позову - відмовив.

Не погодившись з прийнятим рішенням, Відповідач звернувся до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 07.06.2016 по справі № 910/6253/13 апеляційну скаргу Дочірньої компанії "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" на рішення Господарського суду міста Києва від 16.04.2015р. у справі №910/6253/13 було задоволено.

Рішення Господарського суду міста Києва від 16.04.2015р. у справі №910/6253/13 в частині стягнення з Дочірньої компанії "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" на користь Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" інфляційних нарахувань в сумі 2 936 754 (два мільйони дев'ятсот тридцять шість тисяч сімсот п'ятдесят чотири) грн 33 коп. та 3% річних в сумі 1 638 889 (один мільйон шістсот тридцять вісім тисяч вісімсот вісімдесят дев'ять) грн 96 коп. та судового збору в сумі 8 966 (вісім тисяч дев'ятсот шістдесят шість) грн 39 коп. скасовано. У цій частині позовних вимог було прийнято нове рішення, яким у позові відмовити. В іншій частині рішення залишено без змін.

Постановою Вищого господарського суду України від 07.09.2016 у справі №910/6253/13 касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" задоволено частково.

Постанову Київського апеляційного господарського суду від 07.06.2016 у справі №910/6253/13 та рішення Господарського суду міста Києва від 16.04.2015 в частині відмови у стягненні інфляційних втрат та 3% річних скасовано, в цій частині справу направлено на новий розгляд до господарського суду міста Києва. В іншій частині постанову Київського апеляційного господарського суду від 07.06.2016 та рішення Господарського суду міста Києва від 16.04.2015 залишено без змін.

Відповідно до Постанови Вищого господарського суду від 07.09.2016 №910/6253/13, Вищий господарський суд України, просив Господарський суд міста Києва, під час нового розгляду справи №910/6253/13, врахувати викладене в постанові Вищого господарського суду України по справі №910/6253/13 при прийнятті рішення у даній справі, а також дослідити питання щодо дотримання обов'язкової до виконання процедури списання основної заборгованості та з'ясувати чи вчинялись сторонами дії, направлені на здійснення списання такої заборгованості.

Оцінюючи наявні в матеріалах справи документи та досліджуючи в судовому засіданні докази, врахувавши вказівки, викладені в постанові Вищого господарського суду України від 07.09.2016 №910/6253/13, господарський суд вважає, що позовні вимоги в частині стягнення 3 390 000,33 грн інфляційних нарахувань та 1 638 889,96 грн 3% річних з простроченої суми, які нараховані на заборгованість за природний газ, спожитий Відповідачем у період до 1 січня 2011 є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню в повному обсязі, з наступних підстав:

Спірні відносини виникли між сторонами як підприємствами паливно-енергетичного комплексу України.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

12.05.2011 було прийнято Закон України "Про деякі питання заборгованості за спожитий природний газ та електричну енергію" № 3319-VI, який діяв до 30.06.2012.

Відповідно до статті 1 Закону України "Про деякі питання заборгованості за спожитий природний газ та електричну енергію", дія цього Закону поширюється на підприємства незалежно від їхніх форм власності, що виробляють, транспортують і постачають теплову та електричну енергію, надають послуги з диспетчерського управління об'єднаною енергетичною системою України, суб'єктів господарювання, що здійснюють постачання природного газу та електричної енергії за регульованим тарифом, Національну акціонерну компанію "Нафтогаз України" та її дочірні підприємства ДК "Газ України", ДК "Укртрансгаз", ДК "Укргазвидобування", ДАТ "Чорноморнафтогаз" та ДП "Енергоринок".

Розділом 2 вищевказаного Закону передбачені умови списання заборгованості.

Так, відповідно до вищезазначеного Закону передбачено, що підлягає списанню, зокрема, заборгованість (у тому числі встановлена судовими рішеннями) з пені, штрафних та фінансових санкцій (3 % річних та індекс інфляції), які нараховані підприємствам, визначеним у статті 1 цього Закону, на заборгованість за природний газ, спожитий ними у період з 1 січня 1997 року по 1 січня 2011 року, і не сплачена станом на дату набрання чинності цим Законом (пункт 2.2).

Відповідно до пункту 2.5. статті 2 зазначеного Закону списання заборгованості відповідно до цього Закону здійснюється у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

08.08.2011 на виконання пункту 2.5. статті 2 Закону України "Про деякі питання заборгованості за спожитий природний газ та електричну енергію", Кабінетом Міністрів України було прийнято Постанову "Про затвердження Порядку списання заборгованості за природний газ та електричну енергію" №894.

Пунктом 3 Порядку визначено, що учасники процедури списання протягом 30 днів після закінчення строку дії Закону України "Про деякі питання заборгованості за спожитий природний газ та електричну енергію" проводять звіряння розрахунків і підписують відповідні акти станом на 31 грудня 2011, в яких фіксується сума заборгованості, що обліковується в їх бухгалтерському обліку після списання заборгованості.

Відповідно до пункту 6 Порядку, для списання заборгованості кожен учасник процедури списання утворює комісію з питань списання заборгованості, до складу якої обов'язково входить керівник такого учасника як голова комісії та головний бухгалтер і яка визначає обсяг заборгованості, що підлягає списанню, у розрізі контрагентів. Списання заборгованості проводиться на підставі протоколів зазначеної комісії, затверджених її головою. Датою списання заборгованості є дата затвердження протоколу.

Згідно пункту 8 Порядку, учасники процедури списання подають протягом 10 днів після затвердження зазначеного в пункті 6 цього Порядку протоколу, але не пізніше 31 грудня 2011 кредиторам інформацію про суми списаної заборгованості (основної суми заборгованості, пені, штрафних та фінансових санкцій) в розрізі договорів щодо постачання природного газу, а також видів заборгованості.

Вищевказаним Порядком передбачена відповідна процедура списання заборгованості, зокрема, створення комісії з питань списання заборгованості, яка визначає обсяг заборгованості, що підлягає списанню у розрізі контрагентів; складання протоколів зазначеної комісії, затверджених її головою; подання кредиторам інформації про суми списаної заборгованості, а також обов'язок щомісячно повідомляти про суму заборгованості, що підлягає списанню.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що на виконання вищезазначеного Закону та Порядку, Відповідачем наказом №334 від 09.09.2011 створено комісію з питань списання заборгованості, однак цією комісією не розглядалась і не могло бути розглянуто в період дії Закону питання фінансових санкцій (інфляційних втрат та 3% річних), які є предметом розгляду у даній справі, оскільки останні нараховані та заявлені до стягнення після припинення дії вказаним Законом.

Однак, недопустимість стягнення фінансових санкцій (інфляційних втрат та 3% річних) нарахованих Відповідачу на заборгованість за природний газ, спожитий у період з 1 січня 1997 року по 1 січня 2011 року, що є предметом даного позову, не пов'язана із складенням протоколу комісії з питань списання заборгованості, а випливає з наступного.

Положеннями ст. 2 Закону України "Про деякі питання заборгованості за спожитий природний газ та електричну енергію" передбачено як списання заборгованості за природний газ, так і заборгованості з штрафних та фінансових санкцій, нарахованих на заборгованість за природний газ.

При цьому, на відміну від списання заборгованості за природний газ Відповідача перед Позивачем, яка відповідно до п. 2.1.1 Закону України "Про деякі питання заборгованості за спожитий природний газ та електричну енергію" та п. 9 Порядку списання заборгованості за природний газ та електричну енергію, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.08.2011р. N894, обмежена сумами, що списані підприємствами перед Відповідачем, заборгованість з штрафних та фінансових санкцій визначена п. 2.2 та не містить таких обмежень.

Тому, сума списання заборгованості із сплати пені, штрафних та фінансових санкцій (три відсотки річних та індекс інфляції), в силу положень п. 6 та п. 7 вказаного Порядку, не обмежена протоколами учасників процедури, а самостійно визначається у відповідних договорах, що укладаються між учасниками процедури списання відповідно до Цивільного та Господарського кодексів України і здійснюється такими учасниками самостійно.

При цьому, положення п. 2.1 Закону носить імперативний характер, що передбачає відповідний обов'язок суб'єктів, визначених у ст. 1 Закону, а не їх право на вчинення відповідних дій зі списання вказаних заборгованостей.

Посилання ж у п. 2.2. ст. 2 Закону на "підприємства, визначені у статті 1 цього Закону" означає, що до цих підприємств належить, зокрема, і Позивач.

Таким чином, враховуючи імперативний характер норми, а також ту обставину, що списання сум заборгованості з пені, штрафних та фінансових санкцій, визначених п. 2.2. Закону не обмежено, а визначається у відповідних договорах, Позивач, як учасник процедури, визначеної у ст. 1 Закону був зобов'язаний самостійно списати заборгованість Відповідача з штрафних та фінансових санкцій (три відсотки річних та індекс інфляції) і не обмежений діями Відповідача щодо такого списання.

Отже, за вказаними нормами Закону Відповідач мав право списати заборгованість з пені, штрафних та фінансових санкцій (три відсотки річних та індекс інфляції), які нараховані на заборгованість за природний газ, спожитий у період з 01.01.1997 року до 01.01.2011року. Закон втратив чинність 30.06.2012 року.

Відтак, нарахування Позивачем інфляційних втрат та 3% річних, які були нараховані останнім на заборгованість за природний газ, спожитий у період з 01.01.1997 по 01.01.2011, після втрати чинності Законом України "Про деякі питання заборгованості за спожитий природний газ та електричну енергію" позбавляє Відповідача права на списання.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 13 Цивільного кодексу України цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства, при здійсненні своїх прав особа зобов'язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині.

Згідно з ч. 3 ст. 13 Цивільного кодексу України не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах.

Відповідно до ч. 4 ст. 14 Цивільного кодексу України особа може бути звільнена від цивільного обов'язку або його виконання у випадках, встановлених договором або актами цивільного законодавства.

Відповідно до п. 3 ст. 16 Цивільного кодексу України суд може відмовити у захисті цивільного права та інтересу особи в разі порушення нею положень частин другої - п'ятої статті 13 цього Кодексу.

Так, вимога Позивача, викладена в позовній заяві свідчить, що Позивач мав намір, як під час дії Закону, так і після закінчення строку його дії, стягнути на свою користь інфляційні втрати та 3% річних.

Отже, за умови належного здійснення Позивачем прав на нарахування штрафних та фінансових санкцій, що є предметом даного спору, у період до 30.06.2012, Відповідач мав право списати таку заборгованість відповідно до вимог вищевказаного Закону.

Таким чином, суд вважає, що утримавшись від нарахування фінансових санкцій до та під час дії Закону України "Про деякі питання заборгованості за спожитий природний газ та електричну енергію", Позивач не вправі нараховувати ці суми після втрати чинності цим Законом, оскільки здійснення прав у такий спосіб всупереч вимог ч. 2 ст. 13 ЦК України порушує права Відповідача, позбавляє його можливості списання заявлених сум, призводить до непередбачених чинним законодавством матеріальних втрат його як суб'єкта паливно-енергетичного комплексу.

Дані висновки підтверджуються також численними постановами Вищого господарського суду України.

Відповідно до ст. 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень.

Відповідно до ст. 34 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Виходячи з вищенаведених норм закону, Позивачем належним чином протягом розгляду справи не було надано належних доказів по справі щодо задоволення позовних вимог в частині стягнення 3 390 000,33 грн інфляційних нарахувань та 1 638 889,96 грн 3% річних з простроченої суми, нарахованих на заборгованість за природний газ, спожитий Відповідачем у період до 1 січня 2011, в зв'язку з чим суд відмовляє Позивачу в задоволенні позовних вимог в частині стягнення інфляційних втрат та 3% річних.

Витрати по оплаті судового збору, згідно ст. 49 ГПК України в частині розгляду позовних вимог щодо правомірності стягнення інфляційних втрат та 3% річних, покладаються на Позивача.

Керуючись ст. ст. 49, 82-85 ГПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволені позовних вимог в частині інфляційних нарахувань та трьох відсотків річних відмовити.

Рішення набирає законної сили в порядку, встановленому ст. 85 Господарського процесуального кодексу України.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку та в строки, встановлені ст. 93 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено: 15.11.2016р

Суддя Борисенко І.І.