Господарський суд
Житомирської області
______________________________________________________________________
_____________________________________________________________________________
УХВАЛА

"21" листопада 2016 р. Справа № 906/1054/16.

Господарський суд Житомирської області у складі:

Судді: Машевської О.П.

за участю секретаря судового засідання: Гребеннікової Н.П.

Розглянувши заяву ОСОБА_1 підприємства "Кемілайн Агро" за вих. № 20/02 від 20.10.2016року про забезпечення позову шляхом арешту майна та грошових сум, що належать відповідачу у справі

За позовом: ОСОБА_1 підприємства "Кемілайн Агро" (м. Житомир)

До: ОСОБА_1 підприємства "Подік" (м. Житомир)

про розірвання договору №8 від 28.03.2016р., додаткової угоди від 29.04.2016р. та додаткової угоди №2, стягнення 1353551,60 грн.

за участю представників:

від позивача: ОСОБА_2- дор. №вих. 26/01 від 26.10.2016р.

від відповідача: ОСОБА_3 - дов. №80-1 від 12.10.2016р. , дійсне до 30.12.2016р.

В засіданні суду 17.11.2016р. судом оголошено перерву в засіданні до 21.11.2016р. до 10:00 згідно ст. 77 ГПК України.

ВСТАНОВИВ:

Позивачем ОСОБА_1 підприємством "Кемілайн Агро" (м. Житомир) пред'явлено позов про розірвання договору №8 від 28.03.2016р., додаткової угоди від 29.04.2016р. та додаткової угоди №2, стягнення 1353551,60 грн. Одночасно, позивач ПП "Кемілайн Агро" подав заяву про забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно відповідача та грошові кошти, що знаходяться на розрахункових рахунках.

Ухвалою від 02.11.2016р. господарський суд порушив провадження у справі №906/1054/16, вжив заходи по підготовці справи до розгляду, передбачені ст.ст. 64-65 ГПК України та призначив засідання на 17.11.2016р. о 10:30, зокрема на підставі абз. 2 п. 2 Постанови Пленуму ВГСУ від 26.12.2011р. №16 "Про деякі питання практики застосування заходів забезпечення позову", з викликом представників сторін із заслуховуванням їх думки стосовно заяви позивача про забезпечення позову.

В обґрунтування поданої заяви про забезпечення позову позивач ПП "Кемілайн Агро" посилається на те, що відповідач ПП "Подік" знаходиться у скрутному матеріальному становищі та не бажає повертати борг, тому є підстави вважати, що останній намагатиметься відчужити належне йому майно, в т.ч. автокран марки МАЗ державні номери АМ 7046 АО, автомобіль НОМЕР_1, автопогрузчик №278222, автовишка 4028 10, екскаватор 05755 АЕ), або зняти кошти з своїх розрахункових рахунків, що зробить неможливим виконання рішення суду.

В засіданні суду 17.11.2016р. представник позивача підтримав заяву про забезпечення позову, просить суд її задовольнити з підстав, наведених у заяві.

Представник відповідача ПП "Подік" проти заяви позивача про забезпечення позову заперечує, вказує на те, що заява позивача не обґрунтована доказами.

Господарський суд, розглянувши заяву про забезпечення позову, не знайшов підстав для її задоволення, виходячи з наступного.

Згідно з ч. 1 ст. 67 ГПК України позов забезпечується, зокрема, накладанням арешту на майно або грошові суми, що належать відповідачеві.

Особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення із заявою про забезпечення позову. З цією метою та з урахуванням загальних вимог, передбачених статтею 33 Господарського процесуального кодексу України, обов'язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов'язується застосування певного заходу до забезпечення позову.

У вирішенні питання про забезпечення позову, господарський суд враховує, серед іншого, адекватність заходу до забезпечення позову, тобто наявність зв'язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову (п. 1 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 16 від 26.12.2011р. "Про деякі питання практики застосування заходів до забезпечення позову" ( далі - Постанова ВГСУ № 16).

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається.

Оскільки позивач вимагає стягнути з відповідача кошти в загальній сумі 1353551,60 грн, забезпечення позову шляхом арешту грошових коштів останнього, що обліковуються чи можуть обліковуватися на розрахункових та депозитних рахунках , відкритих у банківських установах України , є адекватним заходом.

У п. 7.1. Постанови ВГСУ № 16 роз'яснено, що у позовному провадженні піддані арешту кошти слід обмежувати розміром суми позову та можливих судових витрат.

Позивач у заяві про вжиття заходів забезпечення позову не врахував вищевикладене.

У п.7.1. Постанови ВГСУ № 16 також зазначено, що відомості про наявність рахунків, їх номери та назви відповідних установ, в яких вони відкриті, надаються суду заявником.

Позивачем у заяві про вжиття заходів забезпечення позову не враховано вищевикладене.

Окрім того, засоби забезпечення позову є важливою гарантією захисту і реального поновлення прав учасників судового процесу. Поняття засобів забезпечення позову визначається як застосування судом процесуальних засобів тимчасового характеру, які гарантують можливість реалізації позовних вимог або сприяють збереженню існуючого положення між сторонами до винесення судового акта.

У вирішенні питання про забезпечення позову визначальною є оцінка обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів.

Керуючись наведеними нормами процесуального законодавства, при вирішенні питання про забезпечення позову суд здійснює не тільки оцінку адекватності заходу до забезпечення позову, але й оцінку забезпечення збалансованості інтересів сторін на час вирішення спору в судовому порядку, недопущення порушення у зв'язку із вжиттям такого заходу, як арешт грошових коштів відповідача, прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу (п.1 Постанова ВГСУ № 16).

Так, оцінюючи ймовірність утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду про стягнення грошових коштів в разі невжиття такого заходу як арешт грошових коштів, господарський суд виходить з того, що матеріальне становище учасників цивільного обороту схильне до змін, тому не виключено, що боржник, який не може виконати грошове зобов'язання зараз, зможе виконати його пізніше. Оскільки грошові кошти є родовими речами, неможливість виконання такого зобов'язання (наприклад, внаслідок відсутності у боржника грошей та інших підстав), не звільняє його від обов'язку виконати рішення суду, яке вступило в законну силу.

При цьому, судом враховується, що наполягаючи на арешті всіх грошових коштів відповідача, що обліковуються на його рахунках, позивач залишив поза увагою, що у їх числі можуть бути рахунки із спеціальним режимом використання коштів, що них обліковуються . Так, положеннями п. 4 ч. 2 ст. 34 Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування" встановлено, що страхові кошти, зараховані на окремий поточний рахунок у банку, можуть бути використані страхувальником виключно на надання матеріального забезпечення та соціальних послуг застрахованим особам. Страхові кошти, зараховані на окремий рахунок, не можуть бути спрямовані на задоволення вимог кредиторів, на стягнення на підставі виконавчих та інших документів, за якими здійснюється стягнення відповідно до закону.

Оцінивши наведені позивачем в заяві про вжиття заходів забезпечення позову доводи та подані на їх обґрунтування докази, врахувавши зазначені вище приписи законодавства, нормативно визначені принципи справедливості, добросовісності та розумності, господарський суд дійшов до висновку, що в даному випадку підстави для вжиття забезпечення позову шляхом накладення арешту на грошові кошти, що належать відповідачу, відсутні.

Окрім того, арешт майна відповідача не є адекватним заходом забезпечення позову за визначеними у ньому предметом та підставами. Більше того, позивач визнав, що утримує будівельну техніку відповідача на своїй території, яка є охоронюваною силами та засобами підприємства.

Ухвали господарських судів набирають законної сили в день їх винесення, якщо інше не передбачено законом (зокрема, частинами п'ятою та шостою статті 12211 ГПК України) ( п.12. Постанови ВГСУ від 23.03.2012 № 6 "Про судове рішення".

У п. 6 Постанови ВГСУ № 6 роз'яснено наступне: статтею 106 ГПК України передбачено можливість оскарження ухвал про забезпечення позову, скасування забезпечення позову. Відтак ухвали про відмову в задоволенні заяви про забезпечення позову або в задоволенні клопотання про скасування заходів до забезпечення позову оскарженню не підлягають.

Разом з тим, у Рішенні КСУ від 28 квітня 2010 року N 12-рп/2010 у справі N 1-30/2010 (справа про забезпечення апеляційного оскарження ухвал суду) роз'яснено, що в аспекті конституційного звернення положення пункту 2 частини першої статті 293 Цивільного процесуального кодексу України стосовно можливості апеляційного оскарження ухвал суду щодо забезпечення позову, а також щодо скасування забезпечення позову у взаємозв'язку з положеннями пунктів 2, 8 частини третьої статті 129 Конституції України необхідно розуміти як такі, що передбачають право оскаржувати окремо від рішення суду в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції як про забезпечення позову і щодо скасування забезпечення позову, так і ухвали про відмову в забезпеченні позову і скасуванні забезпечення позову.

Відповідно, статті 67 та 106 ГПК України стосовно можливості апеляційного оскарження ухвал суду про відмову в забезпеченні позову не можуть суперечити положенням пунктів 2, 8 частини третьої статті 129 Конституції України.

Керуючись ст.ст. 66, 67, 86 ГПК України, господарський суд

УХВАЛИВ:

Відмовити Приватному підприємству "Кемілайн Агро" (м. Житомир, ідент. код 31052661) у задоволенні заяви про забезпечення позову від 31.10.2016р.

Ухвала про відмову у задоволенні заяви про вжиття заходів до забезпечення позову вступила в законну силу 21.11.2016р., однак може бути оскаржена в апеляційному порядку.

Суддя ОСОБА_4

Друк:

1 - в справу

2,3 - сторонам (простою)