ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

16 листопада 2016 р. Справа № 903/470/16

за позовом: Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", м. Київ

до відповідача: Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Волиньгаз", м.Луцьк

про стягнення 96560478,70 грн.

Головуючий суддя Вороняк А.С.

суддя Гарбар І.О.

суддя Дем'як В.М.

секретар судового засідання Чорний С.О.

за участю представників сторін:

від позивача: Безпалюк О.Л., довіреність №14-95 від 18.04.2014р.;

від відповідача: Козлюк З.Р., довіреність №1322/06-06 від 01.09.2016р., Гаврилюк Д.Ю., довіреність №1324/06-06 від 01.09.2016р..

Відповідно до ст.20 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) роз'яснено право відводу судді. Відводу судді не заявлено. На підставі ст.22 ГПК України роз'яснено процесуальні права та обов'язки представникам сторін.

Клопотання про здійснення технічної фіксації судового процесу не поступало.

В судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Суть спору: Публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" звернулося з позовом до Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Волиньгаз" про стягнення 96560478,71 грн., з них 81289659,79 грн. - основного боргу, 14309943,20 грн. - пені, 960875,71 грн. - 3% річних, судові витрати просить покласти на відповідача.

В обґрунтування позивач посилається на неналежне виконання відповідачем грошових зобов'язань по договору №13-167-ВТВ від 04.01.2013р. купівлі-продажу природного газу для виробничо-технологічних витрат та нормативних втрат покупця, з додатковими угодами до нього, а саме щодо своєчасної оплати переданого природного газу.

Ухвалою господарського суду Волинської області від 07.07.2016р. було порушено провадження у справі, а справу призначено до розгляду на 20.07.2016р. та зобов'язано сторони надати суду ряд документів, необхідних для об'єктивного розгляду справи по суті.

Ухвалою господарського суду Волинської області від 20.07.2016р. розгляд справи було відкладено на 31.08.2016р. у зв'язку з не з'явленням відповідача у судове засідання, неподання витребуваних доказів.

Ухвалою господарського суду Волинської області від 31.08.2016р. строк вирішення спору продовжено на 15 днів.

У судовому засіданні 31.08.2016р. було оголошено перерву до 20.09.2016р. для подання позивачем всіх витребуваних судом доказів та через витребування нових доказів.

Ухвалою господарського суду Волинської області від 20.09.2016р. розгляд справи було відкладено на 19.10.2016р., зобов'язано сторін надати ряд документів, необхідних для об'єктивного розгляду справи по суті, а розгляд справи №903/470/16 призначено у колегіальному складі суду.

Згідно протоколу автоматичного визначення складу колегії суддів від 20.09.2016р. сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя - Вороняк А.С., суддів - Бондарєв С.В., Гарбар І.О..

Протоколом автоматичної заміни складу колегії суддів від 17.10.2016р. замінено суддю Бондарєва С.В. у зв'язку з перебуванням у відпустці на суддю Дем'як В.М..

Ухвалою господарського суду Волинської області від 19.10.2016р. розгляд справи було відкладено на 16.11.2016р. через необхідність витребування нових доказів.

16.11.2016р. на адресу суду від відповідача надійшли додаткові пояснення, в яких посилаючись на ст.14-1 Закону України «Про Торгово-промислові палати в Україні» зазначають, що на підтвердження настання форс-мажорних обставин, що полягають у дії/бездіяльності третіх осіб, які призвели до унеможливлення виконання ПАТ «Волиньгаз» зобов'язання, визначеного п.6.1. договору №13-167-ВТВ по оплаті придбаного протягом 2014-2015 років природного газу в частині обсягів виробничо-технологічних витрат та нормованих втрат, які не були враховані при встановлені тарифів на розподіл природного газу, а саме 12,754 млн.куб.м. на загальну суму 86560,5 тис. грн. без ПДВ, які настали з 01.05.2014р. та тривають досі, Торгово-промисловою палатою України було видано сертифікат №6085 від 31.03.2016р.. Вважають, що саме дії третіх осіб призвели до неможливості оплати відповідачем того обсягу природного газу, який не було враховано при встановленні тарифів на розподіл природного газу.

Також 16.11.2016р. на адресу суду від відповідача надійшло клопотання(вх.№01-81/120/16) в якому останній враховуючи потребу у спеціальних знаннях для встановлення фактичних даних щодо дослідження обсягу та вартості ВТВ компенсованих за рахунок фактичної тарифної виручки ПАТ "Волиньгаз", здійснених оплат ПАТ "Волиньгаз" за обсяги ВТВ, що здійснені з 2014 року по теперішній час, визначення суми, яка буде відображати різницю між вартістю отриманих ПАТ "Волиньгаз" обсягів природного газу на ВТВ та фактичною тарифною виручкою на ці цілі, просить суд призначити судово-економічну експертизу по даній справі. На розгляд судової економічної експертизи поставити наступні питання: « 1. Який обсяг та вартість ВТВ компенсовані за рахунок фактичної тарифної виручки ПАТ "Волиньгаз"?; 2. Яка сума відображає різницю між вартістю отриманих ПАТ "Волиньгаз" обсягів природного газу на ВТВ та фактичною тарифною виручкою на ці цілі?; 3. В якій сумі документально підтверджується визначена позивачем заборгованість Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Волиньгаз" станом на 24.06.2016р. та на момент надання висновку за договором купівлі-продажу природного газу № 13-167-ВТВ від 04.01.2013р.?; 4. Перевірити надані позивачем розрахунки пені, 3 % річних, інфляційних втрат щодо визначення сум заборгованості станом на 24.06.2016р.» У зв'язку з цим просять зупинити провадження у справі до отримання висновку судової експертизи.

В судовому засіданні 16.11.2016р. представник позивача із супровідним листом надав суду видрукувану із ЄДРСР постанову Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 05.10.2016р. у справі 904/4470/16, заперечив проти клопотання представника відповідача про призначення експертизи та зупинення провадження у справі, зазначив, що останнє необґрунтоване, стосується правових питань, а необхідності у спеціальних знаннях не має. Позовні вимоги підтримав, позов просив задовольнити.

В судовому засіданні 16.11.2016р. представники відповідача підтримали клопотання про призначення експертизи та зупинення провадження у справі. У задоволенні позову просили відмовити з підстав наведених у відзивах поданих до суду 23.08.2016р. та 16.11.2016р..

Суд розглянувши клопотання представника відповідача про призначення експертизи, зазначає таке.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про судову експертизу», судова експертиза - це дослідження експертом на основі спеціальних знань матеріальних об'єктів, явищ і процесів, які містять інформацію про обставини справи, що перебуває у провадженні, зокрема, суду. Водночас і згідно з частиною першою статті 41 ГПК України експертиза призначається для з'ясування питань, що потребують спеціальних знань.

Судова експертиза призначається лише у разі дійсної потреби у спеціальних знаннях для встановлення фактичних даних, що входять до предмета доказування, тобто у разі, коли висновок експерта не можуть замінити інші засоби доказування (п.2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 23.03.2012р. №4 «Про деякі питання практики призначення судової експертизи»)

Відповідно до ч.1 ст.43 ГПК України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Враховуючи, що у матеріалах справи достатньо доказів для розгляду справи по суті спору, судова колегія вислухавши думку представників сторін, порадившись на місці ухвалила відмовити в задоволенні клопотання про призначення експертизи.

Судом враховано, що у силу вимог ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов'язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

Обов'язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч.1 ст.6 даної Конвенції (§66, 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005р. у справі «Смірнова проти України»).

З урахуванням вимог ст.69 ГПК України справу розглянуто за наявними матеріалами відповідно до ст.75 ГПК України.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, господарський суд, -

встановив:

04.01.2013р. між Публічним акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"(далі - Продавець) та Публічним акціонерним товариством по газопостачанню та газифікації "Волиньгаз"(далі - Покупець) було укладено договір №13-167-ВТВ купівлі-продажу природного газу для виробничо-технологічних витрат та нормативних втрат, до котрого внесли зміни та доповнення додатковими угодами від 04.04.2013р. №1, від 10.07.2013р. №2, від 08.08.2013р. №3, від 31.12.2013р. №4, від 28.04.2014р. №5, від 15.05.2014р. №6, від 10.06.2014р. №7, від 05.09.2014р. №8, від 10.11.2014р. №9, від 08.12.2014 р. №10, від 22.12.2014р. №11, від 05.02.2015р. №12, від 10.03.2015р. №13, від 03.04.2015р. №14, від 12.05.2015р. №15, від 03.06.2015р. №16, від 10.07.2015р. №17, від 12.10.2015р. №18, від 28.10.2015р. №19, від 30.11.2015р. №19/1 (далі - Договір)(а.с.9-36, т.1).

Згідно п.1.1 Договору(із врахування змін внесених додатковими угодами в даний пункт), Продавець зобов'язалося передати у власність Покупця у 2013-2015 роках природний газ, а Покупець прийняти та оплатити газ на умовах Договору.

Згідно п.1.2 Договору, газ, що продається за цим Договором, використовується Покупцем виключно для виробничо-технологічних витрат та нормативних втрат Покупця.

Згідно п.2.1 Договору(із врахування змін внесених додатковими угодами в даний пункт), Продавець передає Покупцеві у період з 01.01.2013р. по 31.12.2015р. газ в обсязі 80282,550 тис. куб.м..

Згідно п.3.1 Договору, право власності на газ переходить від Продавця до Покупця у пунктах приймання-передачі. Після переходу права власності на газ покупець несе всі ризики і приймає на себе всю відповідальність, пов'язану з правом власності на газ.

Згідно п.3.3 Договору, приймання-передача газу, переданого продавцем покупцю у відповідному місяці продажу, оформлюється актом приймання-передачі газу.

Згідно п.3.4 Договору, не пізніше 5-го числа місяця, наступного за місяцем продажу газу, покупець зобов'язується надати продавцеві підписані та скріплені печаткою покупця два примірники акта приймання-передачі газу, в якому зазначаються фактичні обсяги використаного газу, його фактична ціна та вартість. Продавець не пізніше 8-го числа місяця, наступного за місяцем продажу газу, зобов'язується повернути покупцеві один примірник оригіналу акта, підписаного уповноваженим представником та скріпленого печаткою, або надати в письмовій формі мотивовану відмову від підписання акта. Підписані акти є підставою для остаточних розрахунків між сторонами.

Згідно п.5.1 Договору(із врахування змін внесених додатковими угодами в даний пункт), ціна на природний газ розміщується на офіційному веб-сайті продавця. Тарифи на транспортування природного нафтового газу і газу (метану) вугільних родовищ магістральними та розподільними трубопроводами встановлюються Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (далі - НКРЕ).

Згідно п.6.1 Договору(із врахування змін внесених додатковими угодами в даний пункт), оплата за газ здійснюється покупцем виключно грошовими коштами в національній валюті шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки з урахуванням положень п.6.2 Договору. Остаточний розрахунок за фактично використаний природний газ за цим договором здійснюється покупцем після отримання повних розрахунків за послуги з транспортування природного газу газорозподільними мережами, наданими продавцю в попередньому місяці, відповідно до договорів на розподіл природного газу, укладеними між продавцем і покупцем. У разі, якщо до 20 числа місяця, наступного за місяцем поставки природного газу за цим договором продавець повністю розрахувався за послуги з транспортування природного газу газорозподільними мережами, наданими продавцю в попередньому місяці, остаточний розрахунок за використаний природний газ здійснюється покупцем на підставі акту приймання-передачі до 20 числа місяця, наступного за місяцем поставки газу. У будь-якому випадку остаточний розрахунок за фактично використаний природний газ за цим договором здійснюється покупцем не пізніше 20 числа місяця, наступного за місяцем закінчення строку дії договору в частині поставки газу.

Згідно п.8.1 Договору, сторони звільняються від відповідальності за часткове або повне невиконання обов'язків щодо Договору, якщо це невиконання є наслідком непереборної сили (форс-мажорних обставин).

Згідно п.8.2 Договору, під форс-мажорними обставинами розуміють обставини, які виникли внаслідок непередбачених сторонами подій надзвичайного і невідворотного характеру, включаючи вибухи на газопроводі, пожежі, землетруси, повені, оповзні, інші стихійні лиха, війну або військові дії. Строк виконання зобов'язань відкладається на строк дії форс-мажорних обставин.

Згідно п.8.3 Договору, сторони зобов'язані негайно повідомити про обставини форс-мажору та протягом чотирнадцяти днів з дати їх виникнення надати підтверджуючі документи відповідно до законодавства.

Згідно п.8.4 Договору, настання обставин форс-мажору підтверджується у встановленому законодавством порядку.

Згідно п.8.5 Договору, виникнення зазначених обставин не є підставою для відмови покупця від сплати продавцеві за газ, який був поставлений до їх виникнення.

Згідно розділу 11 Договору(із врахування змін внесених додатковими угодами), останній набуває чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін, поширює дію на відносини, що фактично склалися між сторонами з 01.01.2013р., і діє в частині реалізації газу до 31.12.2015р., а в частині проведення розрахунків за газ до їх повного здійснення.

На виконання умов договору позивач на протязі січня-грудня 2013р., січня-грудня 2014р., та лютого-грудня 2015р., поставлено відповідачу природний газ на загальну суму 374232149,03, що підтверджується наявними у справі актами приймання-передачі природного газу (а.с.37-50, 88-92, т.1).

За твердженнями позивача, відповідач неналежно виконував грошові зобов'язання за Договором, внаслідок чого утворилася заборгованість в сумі 81289659,79 грн. (основний борг).

Крім того, позивачем нараховано пеню(посилаючись на умови Договору) та 3 % річних у (посилаючись на ч.2 ст.625 Цивільного кодексу України(далі - ЦК України).

За твердженнями відповідача, ним не виконано належним чином грошових зобов'язань за укладеним з позивачем Договором унаслідок форс-мажорних обставин, а тому відсутні підстави для задоволення позовних вимог.

Згідно ст.655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно ч.ч.1, 2 ст. 692 ЦК України, покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Положеннями ст.ст.525, 526, 629 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватися відповідно до умов договору та вимог ЦК України. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається. Договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно наказу Міністерства палива та енергетики України (далі - Міненерго) від 30.05.2003р. №264 «Про затвердження методик визначення питомих втрат та виробничо-технологічних витрат природного газу під час його транспортування газорозподільними мережами», виробничо-технологічні (нормовані) втрати газу (далі - ВТВ) - це граничний витік газу, під час якого ще можливо забезпечити надійне функціонування та умовну нормативну герметичність газопроводів, з'єднувальних деталей, арматури, компенсаторів, газового обладнання, приладів тощо. До виробничо-технологічних втрат також належить об'єм витоку газу під час технічного обслуговування, поточного ремонту, заміни арматури, приладів, обладнання, що використовує газ, і з'єднувальних деталей який не перевищує норм, установлених чинними нормативними документами.

Тобто, ВТВ газу визначаються як газ, що втрачається під час транспортування газу газорозподільними та внутрішньобудинковими мережами, а також під час виконання профілактичних робіт і поточних ремонтів.

Пунктом 5.9 вказаного наказу Міненерго передбачено, що розрахунок допустимих та фактичних обсягів ВТВ газу здійснюється газорозподільними підприємствами самостійно.

Аналогічні умови встановлюються п.1.2 наказу Міненерго від 23.11.2011р. №737 «Про визначення розмірів нормативних втрат і виробничо-технологічних витрат природного газу в газорозподільних мережах»(далі - наказ Міненерго №737), у якому зазначено, що газорозподільні підприємства самостійно згідно з методиками розраховують річні обсяги нормативних втрат і виробничо-технологічних витрат природного газу на календарний рік та не пізніше ніж за 2 місяці до початку року подають їх на затвердження до Міненергетики. При цьому, згідно п. 1.1 цього наказу, розрахунок річних обсягів нормативних втрат і виробничо-технологічних витрат природного газу на календарний рік розраховується відповідно до Методики-1 і Методики-2 та Методики визначення питомих втрат природного газу при його вимірюваннях побутовими лічильниками в разі не приведення об'єму газу до стандартних умов, затвердженої наказом Міненергетики від 21.10.2003 р. № 595.

Згідно п.1.3 наказу №737 Міненерго, на підставі даних, отриманих від газорозподільних підприємств щодо розрахованих річних обсягів нормативних втрат і виробничо-технологічних витрат газу, Міненергетики впродовж місяця затверджує щодо кожного газорозподільного підприємства розміри нормативних втрат і виробничо-технологічних витрат природного газу в газорозподільних мережах на наступний календарний рік.

Затверджені Міненергетики розміри ВТВ враховуються при формуванні Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (далі - НКРЕКП) газорозподільному підприємству тарифу на розподіл природного газу.

Порядок та процедура встановлення тарифів регламентується «Порядком формування тарифів на послуги з транспортування, розподілу, постачання, закачування, зберігання та відбору природного газу», затвердженим постановою НКРЕ від 28.07.2011р. №1384 (далі - Порядок №1384), Методикою розрахунку тарифів на транспортування та постачання природного газу для підприємств з газопостачання та газифікації, затвердженої постановою НКРЕ від 04.09.2002р. №983 (далі - Методика №983), Процедурою встановлення та перегляду тарифів на послуги з транспортування, розподілу, постачання природного газу, закачування, зберігання та відбору природного газу, затвердженою постановою НКРЕ від 03.04.2013р. №369 (далі - Процедура №369).

Відповідна вимога щодо встановлення НКРЕКП економічно обґрунтованого тарифу на транспортування природного газу розподільними газопроводами, який би забезпечував ліцензіату відшкодування його обґрунтованих витрат виробництва, сплату всіх податків, обов'язкових платежів та бюджетних відрахувань відповідно до чинного законодавства України, а також отримання обґрунтування рівня прибутку міститься в пункті 2.1 Порядку № 1384, пунктах 1.5, 1.7, 5.1 Методики №983.

Як зазначено в п.4.1 Методики №983, основними аналітичними показниками при визначенні тарифів на послуги з транспортування природного газу є витрати підприємства та обсяги протранспортованого природного газу.

Витрати підприємства на транспортування природного газу визначаються відповідно до Національного Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 16 Витрати, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 31.12.1999р. №318 та Методичного положення по плануванню, обліку і калькулюванню собівартості продукції (робіт, послуг) у промисловості, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26.04.1996р. №473, за економічними елементами витрат на підприємствах з газопостачання та газифікації та їх структурних підрозділах.

Пунктом 2.5 Процедури №369 закріплено, що суб'єкт господарювання при зверненні до НКРЕ за встановленням тарифу обґрунтовує кожну складову витрат з відповідного виду діяльності, пов'язаних з операційною діяльністю, фінансових витрат та прибутку. Відповідно до п.4.5 Методики №983, та п.2.1.5 Процедури №369 до таких витрат відносяться витрати на закупівлю природного газу, що використовуються для забезпечення ВТВ.

Тобто, затверджений Міненерго розмір ВТВ має в обов'язковому порядку бути відшкодований за рахунок складової тарифу, затвердженої НКРЕКП.

Відповідно до ст.ст.4, 5 Закону України «Про засади функціонування ринку природного газу», який діяв до 01.10.2015р. та ст.4 Закону України «Про ринок природного газу», який діє з 01.10.2015р., державне регулювання ринку природного газу, зокрема в питаннях встановлення тарифів на розподіл природного газу газорозподільними мережами здійснюють Міненергетики та НКРЕКП.

Отже, суд вважає доведеним, що нормативно-правові акти, котрі регулюють ринок природного газу, не передбачають та не припускають можливості покриття ВТВ, що виникають у діяльності газорозподільного підприємства, за рахунок будь-яких інших джерел, окрім тарифу на розподіл газу.

Так як відповідач, як суб'єкт природної монополії, обмежений у своєму праві здійснення інших видів господарської діяльності, зважаючи, що діяльність з розподілу природного газу здійснюється їм в умовах імперативного державного регулювання, в тому числі, в частині встановлення тарифів на транспортування природного газу газорозподільними мережами (ст.4 Закону «Про ринок природного газу», ст.ст. 4, 5 Закону України «Про засади функціонування ринку природного газу», ст.ст.4, 8-10 Закону України «Про природні монополії»), тариф на розподіл природного газу є основним джерелом фінансування діяльності відповідача.

Таким чином, можливість відповідача розраховуватись за природний газ для потреб ВТВ перед позивачем прямо залежить від затвердженого гранично допустимого розміру ВТВ, а також від наявності та суми передбаченої в тарифі на розподіл природного газу відповідної складової.

На виконання наказу Міненерго від 23.11.2011 р. №737 «Про визначення розмірів нормативних втрат і виробничо-технологічних витрат природного газу в газорозподільних мережах», відповідачем було подано до Міністерства енергетики та вугільної промисловості, проведений на підставі Методик розрахунок ВТВ на 2014р.(в обсязі 38383,880 тис.куб.м. газу) та 2015р.(в обсязі 38666,912 тис.куб.м. газу)(а.с.116-121, т.2).

Наказом Міненерго від 24.09.2014р. №664 «Про затвердження розмірів нормативних втрат і виробничо-технологічних витрат газорозподільних підприємств на 2014 рік», затверджено розміри нормативних втрат і виробничо-технологічних витрат природного газу в газорозподільних мережах на 2014 рік для газопостачальних та газорозподільних підприємств, у тому числі і для споживачів згідно додатку до наказу для кожного підприємства окремо, до котрого включено й ПАТ по газопостачанню та газифікації "Волиньгаз"(22391 тис.куб.м.)(а.с.122, 122 на звороті, т.2).

Наказом Міненерго від 02.03.2015р. №122 «Про затвердження розмірів нормативних втрат і виробничо-технологічних витрат газорозподільних підприємств на 2015 рік» (далі - наказ Міненерго від 02.03.2015р. №122), затверджено розміри нормативних втрат і виробничо-технологічних витрат природного газу в газорозподільних мережах на 2015 рік для газопостачальних та газорозподільних підприємств, у тому числі і для споживачів згідно додатку до наказу для кожного підприємства окремо, до котрого включено й ПАТ по газопостачанню та газифікації "Волиньгаз"(20454 тис.куб.м.)(а.с.123, 123 на звороті, т.2).

Протягом 2014-2015 років при формуванні та затверджені гранично допустимого розміру ВТВ та тарифу на розподіл природного газу Міненергетики та НКРЕКП не враховано фактичні обсяги витрат газу на покриття ВТВ.

Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 25.09.2015р. у справі №826/15132/15 за позовом газорозподільних організацій, в тому числі ПАТ по газопостачанню та газифікації "Волиньгаз", яка набрала законної сили, визнано що оскаржуваний наказ Міненерго від 02.03.2015р. №122 прийнято з перевищенням своїх повноважень, без дотримання процедури його прийняття та всупереч положенням наказу Міненерго від 23.11.2011р. №737, що є регуляторним актом по відношенню до оскаржуваного наказу, і це призвело до необґрунтованого зменшення розмірів річних обсягів нормативних втрат і виробничо-технологічних витрат природного газу позивачів. У зв'язку з цим вирішено додаток до оскаржуваного наказу Міненерго скасувати в частині встановлення для газорозподільних підприємств - позивачів розміру нормативних втрат та виробничо-технологічних витрат природного газу в газорозподільних мережах на 2015 рік і зобов'язати Міненерго затвердити на 2015 рік розміри нормативних втрат та виробничо-технологічних витрат природного газу в газорозподільних мережах газорозподільних підприємств-позивачів на підставі Методик визначення питомих втрат та виробничо-технологічних втрат природного газу під час його транспортування газорозподільними мережами, затвердженої наказом Міненерго від 30.05.2003р. №264 та Методики визначення питомих втрат природного газу при його вимірюваннях побутовими лічильниками в разі не приведення об'єму газу до стандартних умов, затвердженої наказом Міненерго від 21.10.2003р. №595.

Ці обставини сторони не могли передбачити при укладенні спірного Договору, виходячи з презумпції правомірності рішень та актів органів державної влади, законності їх діяльності.

Листом №525/06-06 від 22.03.2016р. відповідач звернувся до Торгово-промислової палати України із заявою про засвідчення форс-мажорних обставин(а.с.127-135, т.2).

Торгово-промислова палата України засвідчує форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили), а також торговельні та портові звичаї, прийняті в Україні, за зверненнями суб'єктів господарської діяльності та фізичних осіб (ч.3 ст.14 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні»).

Форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об'єктивно унеможливлюють виконання зобов'язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов'язків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами, зокрема, протиправні дії третіх осіб (ч.2 ст.14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні»).

Торгово-промислова палата України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) та видають сертифікат про такі обставини протягом семи днів з дня звернення суб'єкта господарської діяльності за собівартістю. Сертифікат про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) для суб'єктів малого підприємництва видається безкоштовно (ч.1 ст.14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні»).

Отже, законодавством України передбачено, що єдиним належним доказом, що підтверджує настання обставин непереборної сили (форс-мажору), як підстави звільнення від відповідальності за невиконання (неналежне виконання) зобов'язань, є сертифікат Торгово-промислової палати України.

Згідно сертифікату Торгово-промислової палати України від 31.03.2016р. №6085 засвідчено настання форс-мажорних обставин, які призвели до унеможливлення виконання ПАТ по газопостачанню та газифікації "Волиньгаз" у зазначений в укладеному сторонами Договорі термін зобов'язання щодо оплати придбаного протягом 2014-2015 років природного газу виробничо-технологічних витрат та нормативних втрат, які не були враховані при встановлені тарифів на розподіл природного газу. Такими форс-мажорними обставинами визнано: дії/бездіяльність третіх осіб/органів державної влади, при цьому наведено перелік нормативно-правових актів, у тому числі наказ Міненерго від 02.03.2015р. №122 та вказану вище постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 25.09.2015р. у справі №826/15132/15, якою додаток до цього наказу скасовано (а.с.124-125).

Укладений сторонами у справі Договір діє в частині реалізації газу до 31.12.2015 р., а в частині проведення розрахунків за газ до їх повного здійснення(розділ 11 Договору в редакції додаткової угоди №11).

Остаточний розрахунок за фактично використаний природний газ за Договором здійснюється покупцем не пізніше 20 числа місяця, наступного за місяцем закінчення строку дії Договору в частині поставки газу (п.6.1 у редакції додаткової угоди №11).

Отже, прострочення платежу за укладеним сторонами Договором могло виникнути з 21.01.2016 р., що також встановлено рішенням господарського суду Волинської області від 09.09.2015р. у справі №903/743/15(залишена без змін постановою Рівненського апеляційного господарського суду від 21.12.2015р. та постановою Вищого господарського суду України від 23.02.2016р.).

Як зазначалося вище, умовами договору передбачено(розділ 8 Договору «Форс-мажор»), що сторони звільняються від відповідальності за часткове або повне невиконання обов'язків щодо Договору, якщо це невиконання є наслідком непереборної сили (форс-мажорних обставин). Під форс-мажорними обставинами розуміють обставини, які виникли внаслідок непередбачених сторонами подій надзвичайного і невідворотного характеру, включаючи вибухи на газопроводі, пожежі, землетруси, повені, оповзні, інші стихійні лиха, війну або військові дії. Строк виконання зобов'язань відкладається на строк дії форс-мажорних обставин. Сторони зобов'язані негайно повідомити про обставини форс-мажору та протягом чотирнадцяти днів з дати їх виникнення надати підтверджуючі документи відповідно до законодавства. Настання обставин форс-мажору підтверджується у встановленому законодавством порядку. Виникнення зазначених обставин не є підставою для відмови покупця від сплати продавцеві за газ, який був поставлений до їх виникнення.

Відповідач у відповідності до викладених положень договору листом від 08.04.2016р. №626/06-06 повідомлено ПАТ «НАК Нафтогаз України», про обставини форс-мажору з додаванням копії сертифікату Торгово-промислової палати України від 31.03.2016р. №6085.

Суд вважає, що відповідач підтвердив неможливість належного виконання грошових зобов'язань за укладеним з позивачем Договором унаслідок настання форс-мажорних обставин, і про настання цих форс-мажорних обставин повідомив позивача.

Так як порушення відповідачем грошових зобов'язань сталося під час дії форс-мажорних обставин, що тривають досі, то такі обставини, згідно п.8.2 Договору, є відкладальною обставиною щодо виконання грошових зобов'язань покупцем за Договором, і тому суд визнає, що звернення ПАТ «НАК Нафтогаз України» до суду з позовом у даній справі є передчасним.

Суд відхиляє доводи позивача, що у сертифікаті про форс-мажорні обставини не зазначено про протиправність третіх осіб(подані до суду 31.08.2016р.(а.с.138, т.2), 20.09.2016р.(а.с.146-147, т.2), 19.10.2016р.(а.с.159-164, т.2), так як протиправність Міненерго при прийнятті наказу від 02.03.2015р. №122 підтверджена(встановлена) постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 25.09.2015 р. у справі № 826/15132/15, яка набрала законної сили, про що наведено вище.

Суд вважає безпідставними доводи позивача про те, що сертифікат Торгово-промислової палати не може бути підставою для звільнення відповідача від зобов'язань за укладеним між ними договором з тих підстав, що у сертифікаті визнано форс-мажорними обставини, які не зазначені у розділі 8 договору. Такі доводи є помилковими, так як наведений у п.8.2 Договору перелік форс-мажорних обставин деталізує їх, але не визнано сторонами виключними.

Доводи позивача про те, що п.8.1 Договору передбачено звільнення внаслідок форс-мажорних обставин лише від відповідальності за часткове або неповне виконання сторонами зобов'язань за договором також є безпідставними. У п.8.2 Договору сторони передбачили, що строк виконання зобов'язань, в тому числі щодо оплати вартості придбаного природного газу ВТВ, відкладається на строк дії форс-мажорних обставин.

Суд також звертає увагу, що Верховний Суд України у постанові від 11.11.2015р. №6-1884цс15 дійшов висновку про належність висновку торгово-промислової палати в якості доказу настання обставин непереборної сили, який в силу приписів статті 111-28 ГПК України має враховуватись судами загальної юрисдикції при застосуванні норм права.

В силу ст.33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. При цьому вимоги, що пред'являються до доказів, визначені ст.34 ГПК України, відповідно до якої, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи; обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Враховуючи викладені обставини, беручи до уваги наявні в матеріалах справи документи, докази та пояснення сторін, господарський суд, оцінюючи подані сторонами докази за своїм переконанням, що ґрунтується на всебічному й об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, дійшов висновку, що звернення позивача до суду є передчасними через настання форс-мажорних обставин, а тому відсутні правові підстави стягнення заборгованості з відповідача, у зв'язку з чим суд відмовляє в позові через безпідставність позовних вимог.

Судові витрати відповідно до ст.49 ГПК України при відмові в позові покладаються на позивача.

Враховуючи вищевикладене, керуючись ст.ст.32, 33, 43, 44, 49, 82-85 ГПК України, господарський суд, -

вирішив:

У задоволенні позовних вимог Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" до Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Волиньгаз" про стягнення 96560478,70 грн. - відмовити.

Повний текст рішення складено

21.11.2016

Головуючий суддя А.С. Вороняк

суддя І.О. Гарбар

суддя В.М. Дем'як