ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"15" листопада 2016 р.Справа № 922/3129/16

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Светлічного Ю.В.

при секретарі судового засідання Мороз Ю.В.

розглянувши справу

за позовом Приватної організації "Українська ліга авторських і суміжних прав", м. Київ
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Італійський гриль", м. Харків
про стягнення 21791,73 грн.
за участю представників сторін:

позивача - ОСОБА_1 довіреність б/н від 20.10.2016р.;

відповідача - не з'явився;

ВСТАНОВИВ:

Приватна організація "Українська ліга авторських і суміжних прав" (позивач) звернувся до господарського суду Харківської області із позовною заявою до відповідача - Товариства з обмеженою відповідальністю "Італійський гриль", в якій позивач просить стягнути з відповідача заборгованість за період з лютого 2013р. по серпень 2016р. у розмірі 12900,00 грн., інфляційні у розмірі 6281,03 грн., 3% річних у розмірі 703,50 грн. та пеню у розмірі 1907,36 грн., посилаючись на неналежне виконання відповідачем своїх зобов'язань за договором №КБР-10/02/13 від 01.02.2013р., який був укладений між позивачем та відповідачем. Крім того, позивач просить стягнути з відповідача судові витрати.

У судовому засіданні оголошувались перерви до: 26.10.2016р. о 11:15; 14.11.2016р. о 10:30; 15.11.2016р. о 10:30.

Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримував та просив позов задовольнити.

Представник відповідача у судове засідання після перерви не з'явився. У судових засіданнях 26.10.2016р. та 14.11.2016р. проти позову заперечував та просив у його задоволенні відмовити, про що надав до суду відзив на позовну заяву від 10.10.2016р. за вх.№ 33120 та додаткових поясненнях від 25.10.2016р. за вх.№35273, а саме зазначав, що не погоджується із продовженням строку дії договору укладеного між сторонами та вважає, що договір був укладений на 1 рік до 01.02.2014р. згідно п. 5.2. договору можливе продовження строку дії договору лише на один рік, тому на думку відповідача строк дії договору закінчився 01.02.2015р., та зазначав про сплив строку позовної давності по платежам з 01.02.2013р. по 01.09.2013р., тому на думку відповідача вірною сумою заборгованості є сума у розмірі 4800,00 грн. за період з жовтня 2013р. по січень 2015р. Також відповідач не погоджувався із розрахунком позивача 3% річних та надав свій розрахунок. Щодо нарахування пені відповідач зазначив, що оскільки строк дії договору закінчився 01.02.2015р., а згідно ст. 232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язань припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконане, тому на думку відповідача позовна давність щодо сплати пені на даний час сплила.

Розглянувши надані учасниками судового процесу документи і матеріали, пояснення повноважного представника позивача, всебічно та повно зясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги і заперечення, обєктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

01.02.2013 року між позивачем та відповідачем (користувач) було укладено договір №КБР-10/02/13 (далі по тексту - договір).

Відповідно до п. 2.1. договору №КБР-10/02/13 від 01.02.2013 (далі по тексту - договір) відповідач визнає, що він здійснює публічне виконання оприлюднених музичних творів. Позивач, в свою чергу, надав відповідачу згідно з цим договором не виключне право на таке виконання.

Частина 1 статті 626 Цивільного кодексу України визначає договір як домовленість двох або більше сторін, що спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно ч.1 ст.628 Цивільного кодексу України встановлено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

За надане невиключне право відповідач відповідно до пункту 2.3. договору зобов'язаний перераховувати на поточний рахунок позивача винагороду (роялті) узгоджену сторонами у відповідних додатках до договору не пізніше ніж за 5 (п'ять) днів до початку місяця за який здійснюється платіж.

Строк дії договору визначено в п. 5.1. договору: він набрав чинності з моменту його підписання, тобто з 01.02.2013р. і мав діяти до 01.02.2014р.

При цьому у пункті 5.2. Договору зазначено, що у випадку, якщо жодна із сторін не повідомить письмово іншу сторону про припинення дії договору протягом місяця до настання зазначеної в п. 5.1. дати припинення дії договору, дія договору вважається подовженою на той самий строк і на тих же умовах.

Враховуючи те, що жодна із сторін не повідомляла іншу сторону про припинення дії договору, на поточний момент строк дії договору визначається періодом: з 01.02.2013р. по 01.02.2017р.

Заперечення відповідача щодо припинення строку дії договору 01.12.2015р. судом не приймаються, оскільки у матеріалах справи відсутні докази припинення договору, тому договір, який укладений між позивачем та відповідачем є діючим.

Згідно п. 1.2. Додатку №2 до договору загальна сума щомісячної винагороди з дня набуття чинності Договором (тобто з 01.02.2013р.) складає 300 гривень.

Згідно ст. 509 Цивільного кодексу України, зобов'язання є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 Цивільного кодексу України.

Частиною 3 статті 509 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Згідно зі ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно ст.193 Господарського кодексу України та ст. 526 Цивільного кодексу України, яка містить аналогічні положення, зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до закону, інших актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу України передбачено, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно відлягає виконанню у цей строк (термін).

Як зазначає позивач та не заперечується відповідачем у справі за весь час з моменту підписання договору і до подання позову до суду відповідач мав право легально здійснювати комерційне використання музичних творів, але відповідач винагороду за користування музичними творами не сплачував, у зв'язку із чим виникла заборгованість перед позивачем у період з 07.02.2013р. по серпень 2016 р. у розмірі 12900,00 грн., що підтверджено матеріалами справи.

Одночасно суд зазначає, що відповідачем у справі подано заяву про застосування строку позовної давності за період з 01.02.2013р. по 01.09.2013р.

У пункті 2.2. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 29 травня 2013 року № 10 "Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів" за змістом частини першої статті 261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи.

Отже, перш ніж застосовувати позовну давність, господарський суд повинен з'ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв'язку зі спливом позовної давності - за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення.

За змістом статей 256, 257, 258 ЦК України, позовна давність є строком предявлення позову, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права чи інтересу.

Частиною третьою статті 267 ЦК України передбачена можливість застосування позовної давності, у тому числі й спеціальної, лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення рішення судом.

Якщо позовні вимоги господарським судом визнано обґрунтованими, а стороною, а у справі заявлено про сплив позовної давності, то суд зобов'язаний застосувати до спірних правовідносин положення статті 267 ЦК України та вирішити питання про наслідки такого спливу.

Відповідно до ст. 261 ЦК перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності переривається зі спливом строку виконання.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Сплив позовної давності про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у задоволенні позову (ч.4 ст. 267 ЦК України).

Договір набрав чинності з моменту його підписання, тобто з 01.02.2013 року, позовна заява була подана 16 вересня 2016 року.

Таким чином, суд приходить до висновку про сплив позовної давності на подання позовної заяви щодо стягнення з відповідача заборгованості за період з 01.02.2013р. по 01.09.2013р., відповідно до цього суд вважає за необхідне у задоволенні позову за вказаний період у розмірі 2400,00 грн. відмовити, відповідно до цього зменшенню періоду нарахування підлягає й нарахування інфляційних та 3% річних, тому суд вважає заяву відповідача про застосування строку позовної давності обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню.

Крім того, позивачем заявлено до стягнення з відповідача інфляційні у розмірі 6281,03 грн., 3% річних у розмірі 703,50 грн.

В силу вимог ч.2 ст.625 Цивільного кодексу України, боржник який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

При цьому, передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Здійснивши перерахування інфляційних втрат та 3% річних, зменшивши період нарахувань даних витрат з моменту 01.09.2013р., суд вважає обґрунтованими та такими, що підлягають стягненню суми інфляційних у розмірі 4776,80 грн. та 3% річних у розмірі 467,56, в іншій частині нарахованих інфляційних та 3% річних суд вважає за необхідне у задоволенні позову слід відмовити.

Позивач також просить стягнути з відповідача пеню у розмірі 1907,36 грн.

Правові наслідки порушення зобовязання встановлені статтею 611 Цивільного кодексу України. Відповідно до частини 1 вказаної статті, у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: розірвання договору; сплата неустойки.

Відповідно до пункту 2.6. договору, у разі прострочення користувачем виконання грошового зобов'язання по договору, позивач має право нарахувати пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у відповідний період, за кожен день такого прострочення.

Відповідно до розрахунку позивача, поданого разом з позовною заявою, розмір пені нарахований за період з період з лютого 2013р. по серпень 2016р. і становить 1907,36 грн.

Однак розрахунок позивача був зроблений без врахування строків позовної давності.

Частиною 6 ст. 232 Господарського кодексу України передбачено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлене законом чи договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання повинно мало бути виконано.

У відповідності пункту 1 частини 2 статті 258 Цивільного кодексу України, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується позовна давність в один рік.

Відповідач скористався своїм правом, та заявив заяву про застосування строку позовної давності щодо нарахування пені.

Враховуючи вищевикладене та те, що позивачем пропущено строк позовної давності та приймаючи до уваги, що відповідач не виконав прийнятий на себе обов'язок по оплаті в термін, встановлений договором позовні вимоги в частині стягнення пені в сумі 300,88 грн. (за період з серпня 2015р. по серпень 2016р.) відповідають вимогам договору та діючому законодавству України, та підлягають задоволенню.

В решті частині задоволення позовних вимог в частині стягнення пені в розмірі 1606,48 грн. позовні вимоги є безпідставними, такими, що не відповідають діючому законодавству України, в зв'язку з чим не підлягають задоволенню.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат суд керується ст. 49 ГПК України. Судовий збір покладається: у спорах, що виникають при укладанні, зміні та розірванні договорів, - на сторону, яка безпідставно ухиляється від прийняття пропозицій іншої сторони, або на обидві сторони, якщо господарським судом відхилено частину пропозицій кожної із сторін. Суми, які підлягають сплаті за проведення судової експертизи, послуги перекладача, адвоката та інші витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються: при задоволенні позову - на відповідача; при відмові в позові - на позивача; при частковому задоволенні позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином судові витрати у даній справі покладаються на відповідача, з вини якого спір доведено до суду пропорційно задоволеним позовним вимогам.

Враховуючи викладене та керуючись статтями 6, 8, 19, 124, 129 Конституції України, ст.ст. 526, 530 Цивільного кодексу України, статтями 1, 4, 12, 22, 33, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Італійський гриль" (61010, м. Харків, Набережна Нетіченська, буд. 8-Б, ІКЮО 246598886) на користь Приватної організації "Українська ліга авторських і суміжних прав" (02002, м. Київ, вул. Євгена Сверстюка, буд. 23, офіс 1016, п/р 2452 в АТ "Укрексімбанк в м. Києві , МФО 322313, ) суму основного боргу у розмірі 10500,00 грн., інфляційні у розмірі 4776,80 грн., 3% річних у розмірі 467,56 грн., пеню у розмірі 300,88 грн. та судовий збір у розмірі 1014,62 грн.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

3. В іншій частині позовних вимог - відмовити.

Повне рішення складено 21.11.2016 р.

Суддя ОСОБА_2