ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"01" листопада 2016 р. Справа № 911/2562/16

Розглянувши матеріали справи за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фідленс Агро»

до Приватного сільськогосподарського підприємства «Ківшовата»

про стягнення 125728,03 грн.

Суддя Т.П. Карпечкін

В засіданні приймали участь:

від позивача: ОСОБА_1 (довіреність № 1 від 01.10.2015 року);

від відповідача: ОСОБА_2 (довіреність б/н від 01.08.2016 року).

обставини справи:

В провадженні Господарського суду Київської області знаходиться справа за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фідленс Агро» до Приватного сільськогосподарського підприємства «Ківшовата» про стягнення 125728,03 грн.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 12.08.2016 року порушено провадження у справі № 911/2562/16 та призначено до розгляду на 06.09.2016 року.

В судовому засіданні 06.09.2016 року, у відповідності до ст. 77 ГПК України, судом оголошувалась перерва в розгляді справи на 13.09.2016 року.

12.09.2016 року через канцелярію суду від представника відповідача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи та відзив на позов, яким останній проти позову заперечує та просить суд відмовити позивачу у задоволені позовних вимог в повному обсязі.

В судове засідання, яке відбулось 13.09.2016 року, представник відповідача не зявився. Розгляд справи відкладався до 11.10.2016 року.

В судове засідання 11.10.2016 року представник позивача не зявився, сторони вимоги ухвали суду Господарського суду Київської області від 13.09.2016 року не виконали. Розгляд справи відкладався до 25.10.2016 року. Також, ухвалою від 11.10.2016 року продовжено строк розгляду справи.

В судовому засіданні 25.10.2016 року оголошувалась перерва до 01.11.2016 року.

В судовому засіданні 01.11.2016 року позивач позовні вимоги підтримав, відповідач проти позову заперечував.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 82 Господарського процесуального кодексу України, рішення прийнято господарським судом за результатами оцінки доказів, поданих позивачем, у нарадчій кімнаті.

Згідно ст. 85 Господарського процесуального кодексу України, після закінчення розгляду справи у судовому засіданні було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши надані докази, судом встановлено наступне.

Як вбачається з викладених у позові обставин, між ТОВ «Фідленс Агро» (Покупець) і ПСП «Ківшовата» (Продавець) 18.12.2014 року було укладено Договір на поставку зерна №7 (далі - Договір).

Згідно з п.1.1. Договору Продавець зобовязується передати у власність Покупця зернові та технічні культури (надалі - Товар) в кількості, асортименті, по цінах та на умовах, що обумовлюються в даному договорі або специфікації до нього, а Покупець зобовязується прийняти Товар та оплатити його.

Пунктом 3.1. Договору передбачено, що покупець сплачує Продавцю вартість товару протягом 4 місяців, починаючи з 6-го місяця від дати укладання договору, чотирма рівними частинами.

Позивач в позові зазначає, що відповідачем було здійснено поставку товару 199,08 т. згідно умов Договору поставки №7 від 18.12.2015 року на загальну суму 1617226,38 грн. за накладними №№ 16, 17, 18 від 25.12.2014 року та №№ 19, 20, 21 від 26.12.2014 року.

Згідно додаткової угоди від 18.12.2014 року до Договору на поставку зерна №7 від 18.2014 року Продавець зобовязується сплачувати додатково 7,7743% (коефіцієнт 1,07743) від вартості товару обумовленої згідно п. 3.3.-3.11 Договору.

Позивач зазначає, що в нього відсутній оригінал наведеної додаткової угоди від 18.12.2014 року до Договору на поставку зерна №7 від 18.2014 року, у звязку з чим, позивач звернувся до відповідача з проханням видати дублікат даної угоди. 07.12.2015 року відповідач надав завірену копію вищенаведеної додаткової угоди та оригінал довіреності на представника №38від 14.07.2015 року.

Виходячи з суми поставки, 7,7743% (коефіцієнт 1,07743) складає: 1617226,38 грн. х 7,7743% = 125728,03 грн. Строк оплати даного відсотку (коефіцієнту) не встановлений в договорі. Позивач звертався до відповідача 26.07.2016 року з вимогою №2607-1 з проханням сплатити компенсаційний відсоток (коефіцієнт) в сумі 125728,03 грн., яка залишена без відповіді та задоволення.

Згідно зі ст. 627 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно ст. 638 Цивільного кодексу України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно ст. 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов 'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

У звязку з чим, позивач звернувся з даним позовом до відповідача, в якому просить стягнути з Приватного сільськогосподарського підприємства «Ківшовата» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фідленс Агро» компенсаційного відсотку (коефіцієнту) в сумі 125728,03 грн.

Відповідач в ході розгляду спору проти позову заперечував, у відзиві на позов зазначив, що між сторонами існують відносини за Договором на поставку зерна №7 від 18.12.2014 року, за яким відповідач, як Продавець, зобовязаний передати у власність позивача (Покупця) зернові та технічні культури, а Покупець зобовязаний прийняти та оплатити товар.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін. Відповідно до ст. 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

У звязку з чим, відповідач зазначає, що виходячи з характеру правовідносин сторін, платником за Договором №7 являється Покупець, а Продавець у свою чергу має обовязок поставити товар Покупцю. Відповідач також зазначає, що не заперечується позивачем, що свої зобовязання з поставки Товару Продавець виконав.

Відповідач зазначає, що в п.1 Додаткової угоди від 18.12.2014 року до Договору на поставку зерна №7, яким Розділ 3 Договору доповнено п. 3.13, допущена помилка і зазначено, що Продавець зобовязується сплачувати додатково 7,7743% (коефіцієнт 1,07743) від вартості товару обумовленої згідно п.3.3 - 3.11 Договору, в той час, як всі сплати за договором здійснюються Покупцем і відповідний компенсаційний коефіцієнт 7,7743% (коефіцієнт 1.07743) має сплачувати Покупець додатково від вартості товару обумовленої згідно п.3.3 - 3.11 Договору.

Відповідач зазначає, що зазначена помилка є очевидною, оскільки платником за Договором №7 являється Покупець, а отже і додатково сплачувати, як вказано в п.1 Додаткової угоди, має Покупець, до того ж, ані в Договорі №7, ані в Додатковій угоді до договору №7 не визначено порядку та строків оплати зазначеного коефіцієнту, що свідчить про застосування до відповідного платежу загального порядку та строків сплати, визначених Договором.

Також, відповідач зазначає, що Покупець та Продавець, у відповідності до п.п.1.1., 1.8. Договору на поставку зерна №7 з врахуванням умов додаткової угоди від 18.12.2014 року підписали Специфікацію №1 від 27.01.2015 року, за якою ціна на товар, яку має сплатити Покупець, визначається з урахуванням коефіцієнта, вказаного в додатковій угоді, тобто ціна на товар вже була погоджена та відповідно до Специфікації становить 1 572 731,20 грн. В зазначеній Специфікації також відсутні будь які згадки про додаткову сплату Продавцем на користь Покупця зазначеного коефіцієнта.

Крім того, надіслані відповідачем позивачу 28.10.2015 року протоколи узгодження договірної, ціни містять розрахунок вартості поставленого та оплаченого позивачем товару, з яких вбачається, що коефіцієнт 1,07743 використовується для обрахунку вартості як додаткова плата саме Покупця. Покупець (позивач) з моменту надсилання згаданих протоколів жодним чином не заперечував проти використання коефіцієнту в обрахунках саме в формі, що зазначена в протоколах. Відповідні обставини свідчать про дійсні наміри сторін і їх фактичну реалізацію шляхом виконання відповідних умов позивачем, яким здійснено оплату товару на фактично визначених сторонами умовах.

Також, відповідач зазначив, що з огляду на фактичні взаємовідносини сторін, не звернув увагу на помилку в додатковій угоді, про зазначену помилку дізнався після отримання листа позивача повідомив позивача №2607-1 від 26.07.2016 року, на який в листі від 03.08.2016 року № 79 надав відповідь, де зазначив, що в п.1 Додаткової угоди від 18.12.2014 року до Договору на поставку зерна №7 Розділ.3 Договору, який передбачає порядок розрахунків, доповнено п. 3.13, в якому помилково визначено платником коефіцієнту 7,7743% (коефіцієнт 1,07743) Продавця, в той час, як платником за Договором є Покупець.

Частна 2 ст. 628 Цивільного кодексу України передбачає, що сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору.

У звязку з чим, судом було витребувано у позивача обґрунтування правової природи обовязку продавця щодо сплати спірного коефіцієнта додатково до обовязку поставки, з огляду на норми законодавства, які регулюють відносини купівлі-продажу та поставки.

На виконання відповідних вимог суду позивачем було надано заяву № 31110/6 від 31.10.2016 року, в якій позивач посилався на ст.ст. 6, 626, 627, 628, 638 Цивільного кодексу України, які передбачають свободу договору та досягнення відповідних домовленостей сторонами. При цьому, позивач сам зазначає, що сторони, застосовуючи спірний коефіцієнт намагалися врегулювати питання зміни ціни на товар на ринку.

При цьому, чітких обґрунтувань правової природи обовязку продавця щодо сплати спірного коефіцієнта додатково до обовязку поставки, позивачем не наведено. Таким чином, правовою природою Договору № 7 є відносини поставки товару і зміна ціни Договору, на яку посилається позивач, можлива виходячи з основних обовязків сторін у відносинах поставки (купівлі-продажу), в яких обовязок сплати ціни товару, як активна дія, покладається на Покупця.

Перегляд ціни Договору можливий як в сторону збільшення, так і в сторону зменшення і полягає в фіксації саме нової ціни, погодженої сторонами. У звязку з чим, пояснення позивача є суперечливими, оскільки фактично позивач підрозуміває, що сторонами в такий спосіб зменшено ціну Договору, а саме ціна для Покупця зменшується шляхом сплати ним обумовленої вартості товару, яка частково повертається Продавцем шляхом сплати спірного коефіцієнту, що суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Згідно з ч. 1 ст. 6 Цивільного кодексу України сторони мають право укласти договір, який не передбачений актами цивільного законодавства, але відповідає загальним засадам цивільного законодавства.

Також, судом встановлено, що Розділ 3 Договору № 7 передбачає порядок розрахунків за Договором і з його змісту не вбачається жодних зобовязань Продавця щодо здійснення платежів на користь Покупця. Відповідний розділ Договору передбачає порядок визначення ціни Договору, яка має бути сплачена Покупцем, тому від такої цини не можуть обраховуватись будь-які платежі Продавця. Однак, спірна умова додаткової угоди передбачає обрахування коефіцієнта від визначеної Договором ціни, що суперечить умовам Договору та характеру правовідносин сторін.

Крім того, фактичні дії сторін по виконанню Договору поставки № 7, а саме складення Специфікації № 1, свідчать про обрахування ціни Договору для Покупця з врахуванням коефіцієнта 1,07743 згідно додаткової угоди від 18.12.2014 року.

Про те, що саме Покупець має сплачувати додатково 7,7743 % коефіцієнт згідно додаткової угоди від 18.12.2014 року, зазначено і в протоколі узгодження договірної ціни, який хоч і не підписаний позивачем, однак ним отриманий і не заперечений.

Також, як вбачається зі встановлених у рішенні Господарського суду Чернігівської області обставин у справі №927/63/16, Покупцем всього було сплачено 2630247,13 грн. за Договором №7 від 18.12.2014 року, з яких 291780,95 грн. було повернуто. Фактично оплачено товару на суму 2 338 466,18 грн. в період з 19.01.2015 року по 29.09.2015 року з відповідним призначеннями платежу в платіжних дорученнях - за Договором № 7 від 18.12.2014 року.

ТОВ «Фідленс Агро» під час розгляду справи №927/63/16 в зустрічному позові просив повернути 721239,80 грн., обраховані виходячи з фактичної оплати в сумі 2 338 466,18 грн. та поставки товару на суму 1617226,38 грн., як передоплату за товар, який мало поставити ПСП «Ківшовата» в майбутньому або як оплату скоригованої вартості товару, яка могла б бути підписана між сторонами на умовах договору (тобто альтернативно).

В рішенні Господарського суду Чернігівської області у справі №927/63/16 судом зроблено висновок, що спірні кошти в сумі 721 239,80 грн. не являються передоплатою і не є помилково сплаченими і саме з цих підстав в сукупності відмовлено в задоволенні вимог ТОВ «Фідленс Агро».

В той же час, в рішенні суду у справі № 927/63/16 зазначено, що хоч ПСП «Ківшовата» не надано суду рахунків та доказів надсилання їх ТОВ «Фідленс Агро», в задоволенні позовних вимог ТОВ «Фідленс Агро» (в зустрічному позові) відмовлено, оскільки матеріалами справи підтверджено факт коригування вартості товару в первинних податкових накладних з корегуванням ціни товару, які виписувались відповідно до чинного законодавства та надавались податковому органу відповідно 16.06.2015 року, 10.07.2015 року, 12.08.2015 року, 23.09.2015 року та 06.10.2015 року.

Таким чином, рішенням Господарського суду Чернігівської області у справі у справі №927/63/16 підтверджено правомірність сплати ТОВ «Фідленс Агро» всієї суми 2 338 466,18 грн. і встановлено відсутність підстав для повернення її частини в сумі 721 239,80 грн., яка за поясненнями ПСП «Ківшовата» складається з 162 288,46 грн. 7,7743% додаткової плати за Товар відповідно до п.1 Додаткової угоди, та 558 951,34 грн. - суми, що нарахована при визначенні еквівалента ціни у гривні відповідно до курсу долара США до гривні на момент складання рахунку відповідно до п.п. 3.8.,3.9. Договору.

Таким чином, судом у справі №927/63/16 встановлено факт коригування вартості товару в первинних податкових накладних, які виписувались відповідно до чинного законодавства та надавались податковому органу в період, коли були здійснені спірні сплати, що свідчить про усвідомлення платником спрямування платежів.

Відповідно, сплата Покупцем вартості товару з врахуванням коефіцієнта свідчить про фактичне погодження відповідного обовязку.

Як визначено ст. 509 Цивільного кодексу України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Згідно зі ст. 510 Цивільного кодексу України сторонами у зобов'язанні є боржник і кредитор.

З огляду на умови ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Статтею 655 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Таким чином, між сторонами мають місце правовідносини поставки (купівлі-продажу), з огляду на зміст яких, позивач є Покупцем і його обовязок полягає в сплаті коштів за товар, відповідач є Продавцем, обовязок якого полягає в поставі товару.

Відповідно до ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки.

Як передбачено ч.ч. 3, 4, 6 ст. 13 Цивільного кодексу України, не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах.

При здійсненні цивільних прав особа повинна додержуватися моральних засад суспільства.

У разі недодержання особою при здійсненні своїх прав вимог, які встановлені частинами другою - п'ятою цієї статті, суд може зобов'язати її припинити зловживання своїми правами, а також застосувати інші наслідки, встановлені законом.

Враховуючи загальний зміст правовідносин сторін за Договором поставки № 7 та фактично здійснені сторонами дії, відповідачем виконані зобовязання з поставки товару, а позивачем виконані зобовязання з його оплати з врахуванням спірного коефіцієнта, що свідчить про фактичне погодження позивачем відповідного обовязку і його виконання.

У звязку з чим, відсутні підстави для покладення аналогічного обовязку зі плати коефіцієнта на Продавця за Договором, такий обовязок суперечить змісту Договору, загальним засадам цивільного законодавства, і свідчить про зловживання позивачем своїм правом, шляхом свідомого використання помилки в п. 1 додаткової угоди.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог і заперечень.

За наслідками розгляду спору суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивачем не доведені та не обґрунтовані, відповідачем спростовані, тому не підлягають задоволенню.

Керуючись ст. ст. 33, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд Київської області, -

ВИРІШИВ:

1. В задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено: 21.11.2016 р.

Суддя Т.П. Карпечкін