номер провадження справи 9/24/13-4/76/16
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.11.2016 Справа № 908/1236/13

За позовом Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (01001, м. Київ, вул. Б. Хмельницького, 6)

до відповідача: Концерну «Міські теплові мережі» (69091, м. Запоріжжя, бул. Гвардійський, 137)

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача: Публічне акціонерне товариство по газопостачанню та газифікації «Запоріжгаз» (69035, м. Запоріжжя, вул. Заводська, 7)

про стягнення суми 111008413,30 грн.

Суддя Зінченко Н.Г.

Представники сторін:

від позивача - ОСОБА_1, довіреність № 14-109 від 18.04.2014 р.;

від відповідача - ОСОБА_2, довіреність № 226/20-19 від 11.07.2016 р.;

від третьої особи не зявився

СУТЬ СПОРУ:

Заявлено позов про стягнення з відповідача на користь позивача 99950265,33 грн. - основного боргу, 8175783,70 грн. пені, 322550,02 грн. інфляційних втрат та 2559814,24 грн. 3% річних, загалом - 111008413,30 грн.

Ухвалою господарського суду Запорізької області від 10.04.2013 р. позовна заява прийнята до розгляду, порушено провадження у справі № 908/1236/13. Ухвалою суду від 03.06.2014 р., на підставі ч. 1 ст. 79 ГПК України, провадження у справі № 908/1236/13 було зупинено до вирішення господарським судом міста Києва справи № 910/8845/13 та набрання рішенням по ній законної сили. Ухвалою суду від 27.08.2015 р. провадження у справі № 908/1236/13 поновлено з 11.09.2015 р., судове засідання призначено на 11.09.2015 р. Ухвалою від 11.09.2015 р. на підставі ст. 69 ГПК України строк розгляду спору у справі продовжено на п'ятнадцять днів до 02.10.2015 р., розгляд справи відкладено на 29.09.2015 р., потім на 02.10.2015 р.

Ухвалою господарського суду Запорізької області від 02.10.2015р., за клопотанням відповідача на підставі ст. 79 ГПК України провадження у справі № 908/1236/13 зупинено до вирішення господарським судом міста Києва справи № 910/22179/15 та набрання рішенням по ній законної сили.

29.08.2016 р. на адресу господарського суду Запорізької області надійшло клопотання ПАТ «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України», в порядку ст. 79 ГПК України, про поновлення провадження у справі № 908/1236/13, враховуючи, що постановою Вищого господарського суду України від 23.02.16 залишено без змін рішення господарського суду міста Києва від 12.10.15 та постанову Київського апеляційного господарського суду від 23.12.15 у справі № 910/22179/15, тобто було усунено обставини, що були підставою для зупинення провадження у справі № 908/1236/13.

Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 31.08.2016 р., у звязку з закінченням терміну повноважень судді Боєвої О.С., справу № 908/1236/13 передано судді Зінченко Н.Г.

Ухвалою господарського суду Запорізької області від 02.09.2016 р. справу № 908/1236/13 прийнято до розгляду, справі присвоєно номер провадження 4/76/16, судове засідання призначено на 26.09.2016 р., у сторін витребувані документи і матеріали, необхідні для вирішення спору по суті. Ухвалою суду від 26.09.2016 р., на підставі ст. 77 ГПК України, розгляд справи відкладався до 24.10.2016 р.

Ухвалою від 24.10.2016 р. строк розгляду справи за клопотанням відповідача було продовжено на п'ятнадцять днів до 17.11.2016 р., судове засідання призначено на 14.11.2016 р.

В судовому засіданні 14.11.2016 р. оголошувалась перерва до 15.11.2016 р.

За письмовими клопотаннями представників сторін розгляд справи здійснювався без застосування технічних засобів фіксації судового процесу.

В судовому засіданні 15.11.2016 р. справу розглянуто, прийнято та оголошено, на підставі ст. 85 ГПК України, вступну та резолютивну частини рішення.

Заявлені позивачем вимоги ґрунтуються на ст. ст. 525, 526, 599, 611, 625 Цивільного кодексу України, ст. ст. 22, 193, 231 Господарського кодексу України, ст. ст. 1, 2, 12, 15, 54 Господарського процесуального кодексу України і полягають в тому, що позивач за договором № 14/6705/12 від 31.10.2012 р. про відступлення права вимоги, укладеним з публічним акціонерним товариством по газопостачанню та газифікації «Запоріжгаз», набув права вимоги до боржника концерну «Міські теплові мережі» - за договором на постачання природного газу № 1БО від 23.09.2011 р. у сумі 99950265,33 грн. та всіх штрафних санкцій, інфляційних втрат та відсотків, повязаних з невиконанням або неналежним виконанням боржником своїх зобовязань за зазначеним договором.

У відзивах на позовну заяву відповідач зазначає, що, по-перше, рішенням Господарського суду м. Києва по справі № 910/8845/13 зобовязано позивача провести списання заборгованості в сумі 4598042,99 грн., що виникла по договору № 1БО від 23.09.2011. Оскільки зазначена сума підлягала списанню на момент предявлення позову, позовні вимоги в цій частині позивачем заявлено безпідставно. Окрім цього, списанню підлягають пеня, штрафні та фінансові санкції, нараховані на цю суму. По-друге, сторонами 23.10.2014 було укладено договір № 894/30 про організацію взаєморозрахунків, на виконання якого відповідачем було погашено заборгованість у сумі 2152676,21 грн., що виникла по договору № 1БО від 23.09.2011. Укладенням цього договору сторони змінили порядок та строк проведення розрахунків, тож нарахування пені та штрафних санкцій на суму 2152676,21 грн. відповідач вважає безпідставним. Крім того, при підписанні договору про відступлення права вимоги не додержано норми ст. ст. 514, 638 ЦК України, а саме не визначено конкретний обсяг прав, які передані іншому кредиторові суму штрафних санкцій, інфляційних витрат та відсотків, що існувала на момент переходу права вимоги. По-третє, позивачем не враховано здійснення відповідачем оплати в рахунок погашення заборгованості у сумі 3494982,96 грн. Таким чином, загальна сума заборгованості з основного боргу на час розгляду справи складає 89704563,17 грн. Щодо стягнення інфляційних, то їх нарахування має здійснюватись виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж. Також, законодавством не передбачено нарахування інфляції за декілька днів прострочення та позивачем не враховано періодів, у яких відбувалася дефляція. Щодо нарахування пені, то відповідач заявляє про сплив позовної давності щодо стягнення пені, нарахованої по зобовязанням грудня 2011 року, січня 2012 року, лютого 2012 року. Щодо стягнення 3% річних, то позивач безпідставно включає до періоду прострочення дні фактичного проведення відповідачем оплат. З вищенаведених підстав розрахунок позивача здійснений в порушення вимог закону є необґрунтованим і не підлягає задоволенню. Крім того, відповідач звертає увагу на відсутність його вини в простроченні здійснення платежів за спожитий природній газ, неможливість своєчасного виконання зобовязань відповідача перед позивачем викликана обєктивними причинами. На сьогоднішній день відповідач перебуває в тяжкому фінансовому становищі. Просить суд максимально (до 99,9%) зменшити розмір штрафних санкцій).

14.11.2016 від концерну «Міські теплові мережі» надійшла заява про розстрочку виконання рішення суду, в якій відповідач просить розстрочити виконання рішення суду по даній справі про стягнення заборгованості за природний газ строком на 50 місяців до 01.01.2021, починаючи з 01.11.2016, шляхом сплати щомісячно рівними частинами.

В судовому засіданні 15.11.2016 представником позивача було подане клопотання про відкладення розгляду справи для надання письмових пояснень стосовно клопотання відповідача про надання розстрочки, враховуючи подання представником відповідача в судовому засіданні 14.11.2016 р. значного обсягу документів, посилання на ряд обставин та нормативних документів, особливу важливість для позивача розгляду вищезазначеного клопотання відповідача.

В судовому засіданні 15.11.2016 клопотання позивача про відкладення розгляду справи судом розглянуто та відхилено, враховуючи те, що 17.11.2016 спливає процесуальний строк розгляду даної справи, встановлений ст. 69 ГПК України, з урахуванням продовження строку на п'ятнадцять днів за клопотанням відповідача.

Третя особа по справі в судове засідання не зявилась, причини неявки суд не повідомила, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином. На вимогу ухвал суду третьою особою були надані усі витребувані документи.

Розглянувши матеріали та фактичні обставини справи в їх сукупності, заслухавши пояснення представників сторін в судових засіданнях, суд

ВСТАНОВИВ:

23.09.2011 р. публічним акціонерним товариством по газопостачанню та газифікації «Запоріжгаз» (постачальник, третя особа у справі) та концерном «Міські теплові мережі» (споживач, відповідач у справі) укладено договір № 1БО на постачання природного газу за регульованим тарифом (далі договір), згідно пункту 1.1 якого постачальник постачає природний газ (далі газ) споживачу в обсягах і порядку, передбачених договором, для виробництва теплової енергії бюджетним установам та організаціям, що утримуються за рахунок бюджету та іншим споживачам, а споживач оплачує постачальнику вартість газу і наданих послуг у розмірах, строках, порядку та на умовах, передбачених договором.

Пунктом 2.1 договору сторони погодили обсяги газу, що планується поставити.

Згідно з п. 2.6 договору послуги з постачання газу підтверджуються підписаними сторонами актом приймання-передачі, що оформлюється за даними вузлів обліку, визначених у додатку 1 до договору.

Відповідно до п. 2.7 договору постачальник до 5-го числа, наступного за звітним місяцем, направляє споживачу два примірники акта приймання-передачі газу за звітний місяць, підписані уповноваженим представником та скріплені печаткою постачальника.

Споживач протягом двох днів з дати одержання акта приймання-передачі газу зобовязується повернути постачальнику один примірник оригіналу акта приймання-передачі газу, підписаний повноважним представником та скріплений печаткою споживача, або надати в письмовій формі мотивовану відмову від підписання акта приймання-передачі. У випадку відмови від підписання акта приймання-передачі газу розбіжності підлягають врегулюванню відповідно до договору в судовому порядку. До прийняття рішення судом обсяг і вартість послуг з постачання газу встановлюються відповідно до даних постачальника (п. 2.8 договору).

Згідно з п. 2.9 договору акти приймання-передачі газу є підставою для остаточних розрахунків споживача з постачальником.

Відповідно до п. 4.6 договору оплата вартості з постачання газу здійснюється споживачем авансовими або плановими із розрахунку договірного обсягу постачання газу протягом періоду оплати відповідно до додатка 2 до договору. Споживач самостійно розраховує суму платежу, виходячи з ціни газу на наступний розрахунковий період та відповідної величини договірного обсягу газу, заявленого на наступний розрахунковий період. У разі відсутності інформації про ціну газу на наступний розрахунковий період до дати здійснення оплати споживач розраховує суму платежу за ціною, що діяла у попередньому місяці. У випадку недоплати вартості послуг з постачання газу за розрахунковий період споживач проводить остаточний розрахунок не пізніше 15 числа місяця, наступного за розрахунковим. У разі переплати за фактично спожитий газ сума переплати зараховується постачальником в рахунок оплати поставленого газу в наступному розрахунковому періоді або повертається на поточний рахунок споживача на його письмову вимогу. У разі збільшення підтвердженого обсягу газу протягом розрахункового періоду споживач здійснює оплату додатково заявлених обсягів газу в пятиденний строк після збільшення цього обсягу у встановленому договором порядку.

Пунктом 6.2.2 договору визначено, що у разі порушення споживачем строків оплати, передбачених розділом 4 договору, із споживача стягується пеня в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу.

Згідно з п. 10.1 договору цей договір набирає чинності з дати його підписання та укладається на строк до 31 грудня 2012 р. Договір вважається продовженим на аналогічний період, якщо за місяць до закінчення терміну дії договору жодною із сторін не буде заявлено про припинення його дії або перегляд його умов. При цьому сторони мають переоформити додаток 2 щодо договірних обсягів постачання газу, у якому визначити планові обсяги газу на продовжений термін.

На виконання умов договору публічне акціонерне товариство по газопостачанню та газифікації «Запоріжгаз» передало у власність відповідачу протягом жовтня 2011 р. серпня 2012 р. природний газ на загальну суму 245606343,87 грн., що підтверджується актами приймання-передачі природного газу від 31.10.2011 № 852600/10-11 на суму 488198,46 грн., від 31.10.2011 № 852600/10-11/1 на суму 9457274,30 грн., від 31.10.2011 № 852600/10-11/2 на суму 1128740,67 грн., від 30.11.2011 № 852600/11-11/1 на суму 31538685,56 грн., від 30.11.2011 № 852600/11-11/2 на суму 3764192,10 грн., від 31.12.2011 № 852600/12-11/1 на суму 33478932,13 грн., від 31.12.2011 № 852600/12-11/2 на суму 3995763,60 грн., від 31.01.2012 № 852600/01-12/1 на суму 41822682,51 грн., від 31.01.2012 № 852600/01-12/2 на суму 4683343,99 грн., від 29.02.2012 № 852600/02-12/1 на суму 54312098,69 грн., від 29.02.2012 № 852600/02-12/2 на суму 6081920,76 грн., від 31.03.2012 № 852600/03-12/1 на суму 36042564,51 грн., від 31.03.2012 № 852600/03-12/2 на суму 4036080,85 грн., від 30.04.2012 № 852600/04-12/1 на суму 8711194,40 грн., від 30.04.2012 № 852600/04-12/2 на суму 975487,88 грн., від 31.05.2012 № 852600/05-12/1 на суму 716097,28 грн., від 31.05.2012 № 852600/05-12/2 на суму 80189,26 грн., від 30.06.2012 № 852600/06-12/1 на суму 1283597,74 грн., від 30.06.2012 № 852600/06-12/2 на суму 143738,51 грн., від 31.07.2012 № 852600/07-12 на суму 1425626,26 грн., від 31.08.2012 № 852600/08-12 на суму 1439934,41 грн., які є узгодженими, мають підписи уповноважених осіб сторін, містять печатки підприємств та відповідно до яких наданий природний газ прийнято відповідачем без зауважень та претензій. Зазначені акти, відповідно до договору, є підставою для остаточних розрахунків між сторонами.

Судом встановлено, що відповідач, в порушення взятих на себе за договором зобовязань, не здійснив своєчасну та в повному обсязі оплату за отриманий природний газ, сплативши лише суму 145656078,54 грн.:

- по акту за жовтень 2011 року станом на 15.11.2011 існувала заборгованість в розмірі 2174213,43 грн. Відповідач здійснив оплату 17.11.2011 в розмірі 500000 грн., 18.11.2 грн., 25.11.2011 155727,98 грн., 28.11.2011 18485,45 грн.;

- по акту за листопад 2011 року станом на 15.12.2011 існувала заборгованість в розмірі 23402877,66 грн. Відповідач здійснив оплату 16.12.2011 в розмірі 3000000 грн., 19.12.2 грн., 26.12.2,61 грн., 28.12.2 грн., 29.12.21,05 грн.;

- по акту за грудень 2011 року станом на 16.01.2012 існувала заборгованість в розмірі 37474695,73 грн. Відповідач здійснив оплату 17.01.2012 в розмірі 1000000 грн., 18.01.2 грн., 19.01.2 грн.. 20.01.2 грн., 23.01.2 грн., 24.01.2012 995763,60 грн., 31.01.2 грн., 01.02.2 грн., 02.02.2012 500000 грн., 03.02.2012 500000 грн., 06.02.2012 500000 грн., 07.02.2012 500000 грн., 08.02.2012 500000 грн., 09.02.2 грн., 10.02.2 грн., 13.02.2 грн., 14.02.2 грн., 15.02.2 грн., 16.02.2 грн., 17.02.2,92 грн., 24.02.2012 94768,21 грн.;

- по акту за січень 2012 року станом на 15.02.2012 існувала заборгованість в розмірі 46506026,50 грн. Відповідач здійснив оплату 24.02.2012 в розмірі 2500000 грн., 27.02.2 грн., 28.02.2 грн., 01.03.2 грн., 02.03.2 грн., 03.03.2 грн., 05.03.2012 300000 грн., 06.03.20 грн., 07.03.2 грн., 12.03.20 грн., 13.03.2,50 грн.;

- по акту за лютий 2012 року станом на 15.03.2012 існувала заборгованість в розмірі 56200045,95 грн. Відповідач здійснив оплату 27.03.2012 в розмірі 341936,49 грн., 28.03.2012 553363,64 грн., 02.04.2 грн., 03.04.2012 500000 грн., 04.04.2012 500000 грн., 05.04.2012 500000 грн., 06.04.2012 500000 грн., 25.04.2012 50966,20 грн., 27.04.2012 142089,24 грн., 28.04.2,85 грн., 24.05.2012 121353,64 грн., 29.05.2012 189752,28 грн., 05.06.2012 67805,55 грн., 14.06.2012 19514,54 грн., 15.06.2012 500000 грн., 18.06.2012 266221,06 грн., 26.06.2012 43272,44 грн., 12.07.2012 143738,51 грн., 24.07.2012 170483,35 грн., 27.08.2012 179175,84 грн., 24.09.2012 20328,58 грн., 25.09.2012 8209,51 грн.

У звязку із зазначеним вище за відповідачем виникла заборгованість в розмірі 99950265,33 грн.

31.10.2012 публічним акціонерним товариством по газопостачанню та газифікації «Запоріжгаз» (первісний кредитор) та публічним акціонерним товариством «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (новий кредитор, позивач у справі) укладено договір № 14/6705/12 про відступлення права вимоги, згідно з п. 1.1 якого первісний кредитор передає, а новий кредитор приймає на себе право вимоги до боржника первісного кредитора концерну «Міські теплові мережі» за договором на постачання природного газу № 1БО від 23 вересня 2011 р. у сумі 99950265,33 грн.

Згідно з п. 1.2 договору про відступлення права вимоги крім передачі права вимоги оплати спожитого природного газу за зобовязанням, зазначеним в п. 1.1 договору, до нового кредитора переходять права вимоги стягнення всіх штрафних санкцій, інфляційних втрат та відсотків, повязаних з невиконанням або неналежним виконанням боржником своїх зобовязань за зазначеним вище договором.

Відповідно до п. 2.2 договору про відступлення права вимоги право вимоги вважається переданим після фактичної передачі документів, зазначених в п. 2.1 цього договору. Передача документів оформлюється актом приймання-передачі з зазначенням переліку переданих документів.

Пунктом 2.3 договору визначено, що первісний кредитор зобовязаний протягом 5 днів з моменту підписання договору відступлення права вимоги письмово повідомити боржника про відступлення права вимоги боргу.

Згідно з п. 2.4 договору про відступлення права вимоги сторони договору здійснюють розрахунки за цим договором на визначену в п. 1.1. договору суму права вимоги, переданого від первісного кредитора новому кредитору шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог, згідно статті 601 Цивільного кодексу України. Зарахування здійснюється після підписання сторонами акта приймання-передачі документів.

Відповідно до п. 2.5 договору про відступлення права вимоги зарахування зустрічних однорідних вимог підтверджується договорами про припинення зобовязань та/або заявами про зарахування вимог.

Пунктом 6.1 договору визначено, що договір набирає чинності з дати його підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення їх підписів печатками і діє до повного виконання сторонами своїх зобовязань за цим договором.

Проаналізувавши фактичні обставини справи, оцінивши представлені докази, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково з наступних підстав.

Згідно з ч. 1 ст. 265 Господарського кодексу України (далі ГК України), за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ч. 2 ст. 712 Цивільного кодексу України (далі ЦК України), до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

За положеннями ст. 655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобовязується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобовязується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно з нормами ст. 692 ЦК України, покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Пунктом 4.6 договору сторони погодили, що оплата вартості з постачання газу здійснюється споживачем авансовими або плановими із розрахунку договірного обсягу постачання газу протягом періоду оплати відповідно до додатка 2 до договору. Споживач самостійно розраховує суму платежу, виходячи з ціни газу на наступний розрахунковий період та відповідної величини договірного обсягу газу, заявленого на наступний розрахунковий період. У разі відсутності інформації про ціну газу на наступний розрахунковий період до дати здійснення оплати споживач розраховує суму платежу за ціною, що діяла у попередньому місяці. У випадку недоплати вартості послуг з постачання газу за розрахунковий період споживач проводить остаточний розрахунок не пізніше 15 числа місяця, наступного за розрахунковим. У разі переплати за фактично спожитий газ сума переплати зараховується постачальником в рахунок оплати поставленого газу в наступному розрахунковому періоді або повертається на поточний рахунок споживача на його письмову вимогу. У разі збільшення підтвердженого обсягу газу протягом розрахункового періоду споживач здійснює оплату додатково заявлених обсягів газу в пятиденний строк після збільшення цього обсягу у встановленому договором порядку.

Статтями 526 ЦК України та 193 ГК України встановлено, що зобов'язання повинне виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог зазначених Кодексів, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов і вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст. 629 Цивільного кодексу України).

У відповідності до п. 1 ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України).

Неналежне виконання відповідачем зобовязань щодо здійснення своєчасної оплати за поставлений протягом жовтня 2011 р. серпня 2012 р. газ за договором № 1БО на постачання природного газу за регульованим тарифом від 23.09.2011 підтверджено матеріалами справи.

Разом з тим, згідно рішення Господарського суду м. Києва від 27.10.2014 по справі № 910/8845/13, залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 22.01.2015, позивача зобов'язано провести списання заборгованості відповідача в сумі 4598042,99 грн. відповідно до Закону України «Про деякі питання заборгованості підприємств оборонно-промислового комплексу - учасників Державного Концерну «Укроборонпром» та забезпечення їх стабільного розвитку» за договором від 23.09.2011 № 1БО, на підставі договору відступлення права вимоги від 31.10.2012 № 14/6705/12.

Зважаючи на те, що Закон України «Про деякі питання заборгованості підприємств оборонно-промислового комплексу - учасників Державного концерну «Укроборонпром» та забезпечення їх стабільного розвитку» від 06.09.2012 № 5213-VІ набув чинності 30.10.2012, а п. 4 ст. 1 Закону № 5213-VІ встановлено, що списання сум заборгованості здійснюється протягом двох місяців з дня набрання чинності цим Законом, до 01.01.2013 сума заборгованості відповідача за договором від 23.09.2011 № 1БО в розмірі 4598042,99 грн. мала бути списаною.

Враховуючи, що позовну заяву, згідно відбитку поштового штемпелю на конверті, в якому вона надійшла, до суду було направлено 05.04.2013, тобто після 01.01.2013 дати, до якої заборгованість за договором від 23.09.2011 № 1БО в розмірі 4598042,99 грн. мала бути списаною, позовні вимоги в частині стягнення з відповідача суми основного боргу за договором від 23.09.2011 № 1БО в розмірі 4598042,99 грн. задоволенню не підлягають.

Також, на виконання п. 24 ст. 14, п. 2 ст. 16 Закону України «Про державний бюджет України на 2014 рік» та «Порядку та умов надання у 2014 році субвенції з державного бюджету місцевим бюджетам на погашення заборгованості з різниці в тарифах на теплову енергію, послуги з централізованого водопостачання та водовідведення, що вироблялися, транспортувалися та постачалися населенню, яка виникла у зв'язку з невідповідністю фактичної вартості теплової енергії та послуг з централізованого водопостачання та водовідведення тарифам, що затверджувалися та / або погоджувалися органами державної влади чи місцевого самоврядування, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 29.01.2014 № 30, між позивачем та відповідачем укладено договір № 894/30 від 23.10.2014 на підставі якого здійснено розрахунки (п. 8 договору) в сумі 2152676,21 грн. за газ спожитий у 2012 році згідно договору від 31.10.2012 № 14/6705/12 (в редакції додаткової угоди № 1 від 31.10.2014 року).

Пунктом 8 договору про організацію взаєморозрахунків сторони погодили, що відповідач перераховує на рахунок позивача кошти у сумі 2152676,21 грн. для погашення заборгованості за природний газ за 2012 рік згідно з договором від 30.10.2012 № 14/6705/12.

Отже, зобов'язання по сплаті суми 2152676,21 грн. є виконаними, що підтверджується платіжним дорученням № 4 від 27.10.2014 та договором № 894/30 від 23.10.2014 в редакції додаткової угоди № 1 від 31.10.2014.

Крім того, після надходження до суду даної позовної заяви концерн «Міські теплові мережі» здійснив часткову оплату основної заборгованості на суму 3494982,96 грн., що підтверджується банківськими виписками про сплату платіжним дорученням від 29.09.2015 № 16925 на суму 388331,44грн., платіжним дорученням від 27.10.2015 № 18466 на суму 388331,44 грн., платіжним дорученням від 27.10.2015 № 18467 на суму 388331,44 грн., платіжним дорученням від 25.11.2015 на суму 388331,44 грн., платіжним дорученням від 24.12.2015 № 22647 на суму 388331,44 грн., платіжним дорученням від 28.01.2016 на суму 388331,44 грн., платіжним дорученням від 23.02.2016 № 3389 на суму 388331,44 грн., платіжним дорученням від 29.03.2016 № 5264 на суму 388331,44 грн., платіжним дорученням від 22.04.2016 № 6590 на суму 388331,44 грн.

Відповідно до приписів п. 1-1 ч. 1 ст. 80 Господарського процесуального кодексу України господарський суд припиняє провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

За таких обставин, провадження у справі в частині стягнення з концерну «Міські теплові мережі» основної заборгованості в сумі 5647659,17 грн. (2152676,21 грн., сплачені на виконання договору № 894/30 від 23.10.2014, + 3494982,96 грн., сплачені відповідачем платіжними дорученнями після подання даної позовної заяви до суду в рахунок погашення основної заборгованості) підлягає припиненню у звязку із відсутністю предмету спору, оскільки зазначена сума була перерахована вже після звернення позивача до суду з позовом.

Таким чином, стягненню з відповідача підлягає сума основної заборгованості в розмірі 89704563,17 грн.

Судом відхилено зауваження відповідача про те, що при підписанні договору про відступлення права вимоги не додержано норми ст. ст. 514, 638 ЦК України, а саме не визначено конкретний обсяг прав, які передані іншому кредиторові суму штрафних санкцій, інфляційних витрат та відсотків, що існувала на момент переходу права вимоги оскільки в пункті 1.1 договору відступлення права вимоги за договором № 1БО від 23.09.2011 вбачається, що публічним акціонерним товариством по газопостачанню та газифікації «Запоріжгаз» відступлено позивачу право вимоги визначеної суми заборгованості, що склалась за відповідачем 99950265,33 грн. перед третьою особою станом на дату укладення цього договору. Згідно з п. 2.4 договору про відступлення права вимоги сторони договору здійснюють розрахунки за цим договором на визначену в п. 1.1. договору суму права вимоги, переданого від первісного кредитора новому кредитору шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог, згідно статті 601 Цивільного кодексу України. З укладанням договору відступлення права вимоги від 31.10.2012 новим кредитором придбані права вимоги до відповідача в сумі номіналу вимоги на час придбання, даний правочин є юридичною формою заміни кредитора у договорі № 1БО від 23.09.2011 (цесії). Пунктом 1.2 договору про відступлення права вимоги сторони погодили, що крім передачі права вимоги оплати спожитого природного газу за зобовязанням, зазначеним в п. 1.1 договору, до нового кредитора переходять права вимоги стягнення всіх штрафних санкцій, інфляційних втрат та відсотків, повязаних з невиконанням або неналежним виконанням боржником своїх зобовязань за зазначеним вище договором. Таким чином, пункт 1.2 не суперечить правовій природі договору про відступлення права вимоги, а твердження відповідача щодо недосягнення сторонами під час його укладення згоди усіх істотних умов, зокрема, ціни, є безпідставними.

Окрім вимоги про стягнення основного боргу, позивачем заявлено до стягнення з відповідача 8175783,70 грн. пені, 322550,02 грн. інфляційних втрат та 2559814,24 грн. 3% річних.

Відповідно до ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Статтею 230 ГК України передбачено, що штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Вимоги щодо стягнення пені позивач обґрунтовує п. 6.2..2 договору, який передбачає, що у разі порушення споживачем строків оплати, передбачених розділом 4 договору, із споживача стягується пеня в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу.

Згідно з п. 1.9 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17 грудня 2013 року N 14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» день фактичної сплати суми заборгованості не включається в період часу, за який здійснюється стягнення інфляційних нарахувань та пені.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок пені, суд дійшов висновку, що він не є вірним, оскільки виконаний без урахування положень п. 1.9 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17 грудня 2013 року N 14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань».

Пунктом 1 частини 2 статті 258 ЦК України передбачено, що позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (п. 4 ст. 267 ЦК України).

Частиною 3 ст. 267 ЦК України визначено, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Враховуючи те, що у відзиві від 21.10.2016 на позовну заяву відповідач заявив про застосування позовної давності щодо стягнення пені, нарахованої по зобовязанням грудня 2011 року, січня 2012 року та лютого 2012 року, суд відмовляє позивачу в частині позовних вимог про стягнення з відповідача пені, нарахованої по зобовязанням за грудень 2011 року; пені, нарахованої по зобовязанням за січень 2011 року; пені, нарахованої за період з 16.03.2012 по 04.04.2012 по зобовязанням за лютий 2012 року.

Таким чином, стягненню підлягає пеня в сумі 7204503,96 грн. за загальний період з 05.04.2012 р. по 24.01.2013 р., нарахована по зобовязанням лютий-серпень 2012 р. В іншій частині позовні вимоги про стягнення з відповідача пені задоволенню не підлягають.

Разом з тим, у відзиві на позовну заяву відповідач просить зменшити розмір пені на 99,9%. Розглянувши зазначене клопотання, суд дійшов висновку про можливість його часткового задоволення, виходячи з наступного.

Згідно зі ст. 83 Господарського процесуального кодексу України господарський суд, приймаючи рішення, має право, зокрема, зменшувати у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання.

Відповідно до ст. 233 Господарського кодексу України у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Частиною 3 ст. 551 Цивільного кодексу України передбачено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Вирішуючи, в тому числі й з власної ініціативи, питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання (пункт 3 статті 83 Господарського процесуального кодексу України), господарський суд повинен об'єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов'язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов'язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов'язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо (п. 3.17.4 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.11 № 18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції»).

Відповідно до листа Вищого господарського суду України від 07.04.2008 року № 01-8/211 «Про деякі питання практики застосування норм Цивільного та Господарського кодексів України» слід врахувати, що правила частини третьої статті 551 ЦК України та статті 233 ГК України направлені на запобігання збагаченню кредитора за рахунок боржника, недопущення заінтересованості кредитора у порушенні зобов'язання боржником.

Відповідач є єдиним підприємством, розташованим на території міста Запоріжжя, яке здійснює виробництво, транспортування та постачання теплової енергії, а також надає послуги з централізованого опалення населенню на території міста. Відповідно до затверджених видів діяльності, підприємство використовує природний газ виключно на виробництво теплової енергії. Специфіка роботи підприємства полягає в тому, що основними споживачами теплової енергії є бюджетні підприємства та населення міста, які мають постійну значну заборгованість за спожиту теплову енергію. Враховуючи загальнодержавне значення роботи бюджетних підприємств, зокрема закладів освіти, наше підприємство не має права припинити надання на їх об'єкти теплової енергії. Крім того відключення окремих боржників з числа населення, які мешкають у житловому фонді територіальної громади, є неможливим, так як суперечить вимогам Постанови Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 року № 630 «Про затвердження Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення», Правилам користування тепловою енергією, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 03.10.2007 року № 1198, наказу Міністерства будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства України від 22 листопада 2005 року № 4 «Про затвердження Порядку відключення окремих житлових будинків від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води при відмові споживачів від централізованого теплопостачання».

За таких обставин, відповідач змушений постійно, в необхідній кількості, виробляти теплову енергію та поставляти її на об'єкти споживачів, не дивлячись на наявність у них дебіторської заборгованості за вже отримані комунальні послуги, що призводить до порушення термінів та обсягів плати за надані нашим підприємством комунальні послуги і в свою чергу призводить до порушення термінів оплати по зобов'язанням підприємства за спожитий природній газ.

Окрім цього, відповідачем постійно ведуться розрахунки за використані енергоресурси такі, як вода та стоки, електроенергія, газ, а також здійснюється оплата податкових зобов'язань, внесків в пенсійний фонд України, виплата заробітної плати працівникам підприємства та за господарськими договорами.

На сьогоднішній день відповідач перебуває в тяжкому фінансовому становищі.

Постановою Кабінету Міністрів України від 18.06. 2014 року № 217 затверджено Порядок розподілу коштів, що надходять на поточні рахунки із спеціальним режимом використання для проведення розрахунків з постачальником природного газу зі спеціальними обовязками (надалі - Постанова), яким встановлено, що плата за теплову енергію від усіх категорій споживачів «населення», «бюджетні установи», «інші споживачі» зараховується виключно на поточні рахунки із спеціальним режимом використання для проведення розрахунків з гарантованим постачальником природного газу.

Пунктом 13 Постанови встановлено, в разі коли теплопостачальна організація здійснює продаж теплової енергії та/або надання комунальних послуг з централізованого опалення, централізованого постачання гарячої води та самостійно виробляє всю необхідну для цього теплову енергію, кошти, що надійшли на спеціальний рахунок, відкритий теплопостачальною організацією, як плата за теплову енергію та/або надані комунальні послуги з централізованого опалення, централізованого постачання гарячої води від споживачів, розподіляються згідно з нормативами, розрахованими відповідно до пункту 14 цього Порядку, і перераховуються в частині вартості природного газу - на спеціальний рахунок постачальника, відкритий ним відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 26 березня 2008 р. № 247 «Про вдосконалення порядку розрахунків за спожитий природний газ»;

Пунктом 14 Постанови визначена формула, за якою розраховується базовий норматив відрахування коштів. Базовий норматив відрахування коштів та норматив відрахування коштів, скоригований з урахуванням розрахунків підприємств теплоенергетики за природний газ, спожитий у попередніх періодах, оформлюються як реєстр нормативів відрахування коштів, що надходять від усіх категорій споживачів теплової енергії на поточні рахунки із спеціальним режимом використання, який подається щомісяця до 20 числа поточного місяця до національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг

Тож, кошти, майже 100 %, що надійшли від споживачів відповідача перераховуються в першу чергу за спожитий природний газ у відповідності та в порядку, встановленому Постановою Кабінету Міністрів України № 217 від 18.06.2014 р.

Право власності на кошти, що надходять від споживачів теплової енергії відповідач набуває тільки після здійснення розподілу коштів і повернення їх у відсотку, що залишився на його поточному рахунку.

Така правова позиція визначена у постанові Окружного адміністративного суду м. Києва від 26.11.2014 року № 826/14745/14, яка залишена в силі ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 12.02.2015 року: право власності теплопостачальної організації щодо грошових коштів, що надходять на рахунки підприємства, як плата за послуги з централізованого опалення, централізованого постачання гарячої води, виникає тільки після їх розподілу відповідно до вимог Порядку № 217.

Таким чином, підприємство відповідача змушене функціонувати в умовах жорсткого державного регулювання проведення розрахунків за спожитий природний газ відповідно до Порядку № 217, який обмежує можливість відповідача розпоряджатись коштами, що надходять від споживачів теплової енергії, і не має джерела для погашення заборгованості, яка утворилась у попередні періоди іншим шляхом, ніж встановлено Порядком № 217. Тобто у відповідача відсутні будь які інші джерела надходження коштів і відтак він позбавлений права сплачувати заборгованість за природний газ за більш ранній, в тому числі й спірний період в іншому порядку.

Розподіл коштів здійснюється без урахування коштів на виплату заробітної плати, першочерговість якої визначено Законом України «Про оплату праці», податків і зборів, які повинні бути сплачені у чітко визначені строки відповідно до Податкового кодексу України.

Відповідачем посилено ведеться робота зі стягнення дебіторської заборгованості зі споживачів теплової енергії, з контрагентів по господарським договорам. В ряді випадків відповідач за судовими рішеннями змушений надавати розстрочку споживачам-боржникам.

Постановою Кабінету Міністрів України № 630 від 21.07.2005 року «Про затвердження Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення» передбачено право виконавця у разі несвоєчасного внесення споживачем платежів за надані послуги нараховувати пеню у розмірі, встановленому законом та договором.

Однак, протягом всього спірного періоду й на сьогоднішній день розмір пені, який стягується за несвоєчасне внесення споживачем за надані послуги з централізованого опалення, не встановлений, а отже здійснювати нарахування штрафних санкцій населенню на основний борг за спожиті послуги відповідач не має можливості.

Дохід від надання послуг та виконання робіт визнається за датою складення акта або іншого документа, оформленого відповідно до вимог чинного законодавства, який підтверджує виконання робіт або надання послуг.

Отже, нарахування доходу проводиться з дати нарахування бухгалтерією за надані підприємством послуги за звітний місяць, і відповідно зазначений прибуток є віртуальним, і це фактично лише вартість відпущених житлово-комунальних послуг споживачам.

Фактичний дохід від виробничої діяльності підприємство відповідача отримує лише після 100% сплати споживачів за отримані послуги і тільки після цього у підприємства з'являються обігові кошти, якими можливо провести своєчасний розрахунок з контрагентами, у тому числі і за спожитий природний газ. Проте, фактичний розрахунок споживачами проводиться не завжди у звітному місяці, але навіть і на протязі піврічного строку.

Враховуючи незалежні від відповідача обставини, що спричинили несвоєчасні розрахунки за спожитий природній газ: несвоєчасна та неповна оплата споживачів за теплову енергію, розстрочення заборгованості споживачам теплової енергії, залежність від перерахування субвенцій з державного бюджету, відсутність джерел покриття штрафних та фінансових санкцій, суд дійшов висновку, що перелічені обставини мають істотне значення та є винятковими в розумінні ст. 551 ЦК України та ст. 83 ГПК України, а тому є належною та достатньою підставою для зменшення судом розміру штрафних санкцій на 90%.

Частиною 2 ст. 625 ЦК України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Тобто, у разі прострочення виконання грошового зобовязання кредитор має право стягнути, а боржник повинен сплатити, крім основного боргу, також втрати від інфляційних процесів та річні відсотки за весь час прострочення виконання зобовязання.

Приймаючи до уваги встановлений факт прострочення відповідачем виконання основного грошового зобов'язання, вимоги про стягнення з нього 3% річних заявлено позивачем обґрунтовано.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок 3% річних, суд дійшов висновку, що він не є вірним, оскільки виконаний без урахування положень п. 1.9 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17 грудня 2013 року N 14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань». Стягненню підлягають 3% річних в сумі 2540848,07 грн. за загальний період з 16.11.2011 по 24.01.2013, нарахована по зобовязанням жовтень 2011 р. - серпень 2012 р. В іншій частині позовні вимоги про стягнення з відповідача пені задоволенню не підлягають.

Щодо вимоги позивача про стягнення з відповідача інфляційних втрат, суд зазначає наступне.

Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений Державною службою статистики України, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок включаються й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція) (п. 3 постанови пленуму Вищого господарського суду України № 14 від 17.12.2013 р. «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобовязань»).

Перевіривши наданий позивачем розрахунок інфляційних, суд дійшов висновку, що він не є вірним, оскільки виконаний без урахуванням положень п. 3 постанови пленуму Вищого господарського суду України № 14 від 17.12.2013 р. «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобовязань». Стягненню з відповідача підлягають інфляційні в сумі 11957,86 грн. за лютий 2012 року, нараховані по зобовязанням за грудень 2011 року, в межах заявленої суми.

Таким чином, стягненню з відповідача підлягає 89704563,17 грн. - основного боргу, 720450,40 грн. пені, 11957,86 грн. інфляційних втрат та 2540848,07 грн. 3% річних.

Судом прийнято до уваги твердження відповідача про безпідставність нарахування пені,3% річних та інфляційних втрат на суми 4598042,99 грн. (що підлягала списанню до 01.01.2013) та 2152676,21 грн. (щодо якої було укладено договір про організацію взаєморозрахунків від 23.10.2014 № 894/30) та наданий відповідачем у звязку із зазначеним контррозрахунок. Таким чином, пеня, 3% річних та інфляційні втрати на зазначені суми не нараховувались з моменту визначення порядку їх списання/погашення.

Відповідно до ст. 49 ГПК України, судові витрати покладаються на відповідача пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а саме в сумі 61661,69 грн.

Суд вважає за необхідне зазначити позивачу, що він має право звернутися до суду з клопотання про повернення сплаченої суми судового збору в розмірі 3501,28 грн. в порядку ст. 7 Закону України «Про судовий збір», зважаючи на припинення провадження у справі в частині стягнення з концерну «Міські теплові мережі» основної заборгованості в сумі 5647659,17 грн. (2152676,21 грн., сплачені на виконання договору № 894/30 від 23.10.2014, + 3494982,96 грн., сплачені відповідачем платіжними дорученнями після подання даної позовної заяви до суду в рахунок погашення основної заборгованості)

Розглянувши в судовому засіданні 15.11.2016 заяву концерну «Міські теплові мережі» про розстрочку виконання рішення суду по даній справі про стягнення заборгованості за природний газ строком на 50 місяців до 01.01.2021, починаючи з 01.11.2016, шляхом сплати щомісячно рівними частинами суд знаходить підстави для його задоволення, виходячи з наступного.

В обґрунтування поданої заяви відповідач посилається на те, що відповідно до розпорядження міського голови від 08.10.2015 р. № 335р «Про початок опалювального сезону 2015-2016 років у м. Запоріжжя» на теперішній час триває опалювальний сезон. Основними споживачами теплової енергії с населення та бюджетні установи і організації, об'єкти соціальної сфери, які мають постійну значну заборгованість за спожиту теплову енергію. Технічна можливість відключення боржників відсутня. Фінансування відповідача здійснюється за рахунок платежів від наданих послуг населенню та підприємствам, установам та організаціям (при цьому населення складає близько 80 % від загальної кількості споживачів). Відповідач є соціально значимим теплопостачальним підприємством, що забезпечує централізоване теплопостачання міста Запоріжжя, і природний газ споживається відповідачем не для власних потреб, а для задоволення соціальних та комунальних потреб. Отже, основним платником та боржником концерну «Міські теплові мережі» є населення. Постановою Кабінету Міністрів України № 630 від 21.07.2005 року «Про затвердження Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення» передбачено право виконавця у разі несвоєчасного внесення споживачем платежів за надані послуги нараховувати пеню у розмірі, встановленому законом та договором.

Однак, протягом всього спірного періоду й на сьогоднішній день розмір пені, який стягується за несвоєчасне внесення споживачем за надані послуги з централізованого опалення, підігріву питної води послуги, не встановлений, а отже здійснювати нарахування штрафних санкцій населенню на основний борг за спожиті послуги відповідач не має можливості. Тобто, у відповідача відсутні реальні та дієві економічні та технічні важелі впливу, адже згідно чинного законодавства України теплопостачальні підприємства не можуть нараховувати населенню ані штрафні санкції, ані збитки від інфляції та відключити несумлінних споживачів від теплопостачання. Станом на 08.11.2016 р. загальна заборгованість споживачів за теплову енергію складає 291148,3 тис. грн., у т. ч заборгованість бюджетних установ та організацій, яка до теперішнього часу не погашена. Відповідачем постійно вживаються заходи передбачені законодавством, спрямовані на стягнення дебіторської заборгованості за послуги з централізованого опалення, централізованого постачання гарячої води з боржників, з контрагентів по господарським договорам, а саме: проводиться посилена претензійно-позовна робота, здійснюються заходи направлені на примусове виконання судових рішень. Фактичне виконання судових рішень про стягнення заборгованості зі споживачів теплової енергії, що знаходяться на виконанні у ДВС останнім часом знизилось з 46.2% до 11.6 % відсотків. Також при розгляді заяви необхідно врахувати позицію Кабінету Міністрів України відповідно до розпорядження від 07.10.2015 р. № 1064-р щодо забезпечення своєчасного початку та сталого проходження опалювального сезону 2015/16 року та надання з цією метою теплопостачальним підприємствам розстрочки виконання ними зобов'язань щодо розрахунків за спожитий природний газ. Також при розгляді заяви необхідно врахувати позицію Кабінету Міністрів України відповідно до розпорядження від 07.10.2015 р. № 1064-р щодо забезпечення своєчасного початку та сталого проходження опалювального сезону 2015/16 року та надання з цією метою теплопостачальним підприємствам розстрочки виконання ними зобов'язань щодо розрахунків за спожитий природний газ. З урахуванням цієї ситуації Верховною Радою України у другому читанні 03.11.2016 прийнято законопроект № 5273 «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії»забезпечення сталого функціонування суб'єктів господарювання у сферах теплопостачання, централізованого водопостачання та водовідведення». Суттєвою обставиною, що безпосередньо впливає на стан розрахунків за природний газ є дія постанови Кабінету Міністрів України № 217 (в редакції постанови КМ України від 10.09.2014 № 444). Даною постановою затверджено Порядок розподілу коштів, що надходять на поточні рахунки із спеціальним режимом використання для проведення розрахунків з гарантованим постачальником природного газу. Як вбачається з балансу підприємства, то станом на 31 грудня 2015 р. кредиторська заборгованість відповідача становить більше 930170,00 тис. грн., в той же час дебіторська заборгованість складає 683016,00 тис. грн., а збитки від провадження господарської діяльності станом на 31.12.2015 року становлять 125019,00 тис. грн. Фінансово-економічна ситуація на підприємстві не дозволяє виконати у добровільний строк у повному обсязі, одноразово, рішення суду, внаслідок чого буде накладено арешт на рахунки відповідача, спричинить нарахування 10% виконавчого збору та витрат від проведення виконавчих дій. На сьогоднішній день ситуація ускладнена обов'язковістю проведення розрахунків за електроенергію та водопостачання, що необхідні для вироблення теплової енергії. А для своєчасних розрахунків грошових коштів після розподілу відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України № 217 не вистачає у значних розмірах, оскільки, як зазначено, всі грошові кошти від споживачів теплової енергії надходять на рахунок НАК «Нафтогаз України». За таких обставин, станом на 08.11.2016 року заборгованість концерну «Міські теплові мережі» складає 764624234,45 грн., за спожиті ресурси: за природний газ 735160088,02 грн., за електричну енергію 4748495,09 грн., за водоспоживання 24715651,24 грн. Відповідач просить суд врахувати вищевикладені незалежні від відповідача обставини, що спричинили несвоєчасні розрахунки: несвоєчасну та неповну оплату споживачами за теплову енергію, розстрочення заборгованості споживачам теплової енергії, виконання нормативів по перерахування коштів згідно Порядку № 217 (зі змінами), значну заборгованість бюджету з різниці в тарифах, та бюджету за теплову енергію, незначний відсоток коштів, що повертаються підприємству після розподілу коштів для сплати поточних платежів за спожитий природний газ і якого не вистачає для виплати заробітної плати, податків та обов'язкових платежів і зборів, відсутність джерел покриття штрафних та фінансових санкцій, що нараховуються у значних розмірах відповідачу на заборгованість за спожитий природний газ.

Пунктом 6 ст. 83 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що господарський суд, приймаючи рішення, має право відстрочити або розстрочити виконання рішення. При цьому слід враховувати приписи ст. 121 ГПК України.

Відповідно до пункту 7.2 постанови пленуму Вищого господарського суду України № 9 від 17.10.2012 р. «Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України», підставою для відстрочки, розстрочки, зміни способу та порядку виконання рішення можуть бути конкретні обставини, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим у визначений строк або встановленим господарським судом способом. При цьому слід мати на увазі, що згоди сторін на вжиття заходів, передбачених статтею 121 ГПК, ця стаття не вимагає, і господарський суд законодавчо не обмежений будь-якими конкретними термінами відстрочки чи розстрочки виконання рішення. Проте, вирішуючи питання про відстрочку чи розстрочку виконання рішення, зміну способу і порядку виконання рішення, господарський суд повинен враховувати матеріальні інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів у економіці держави та інші обставини справи, зокрема, щодо фізичної особи (громадянина) - тяжке захворювання її самої або членів її сім'ї, скрутний матеріальний стан, стосовно юридичної особи - наявну загрозу банкрутства, відсутність коштів на банківських рахунках і майна, на яке можливо було б звернути стягнення, щодо як фізичних, так і юридичних осіб - стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

В пункті 7.1.2 вказаної Постанови наведено визначення терміну «розстрочка». Так, розстрочка це виконання рішення частками, встановленими господарським судом, з певним інтервалом у часі.

Наведені вище законодавчі норми свідчать, що Господарський процесуальний кодекс України не визначає переліку обставин, наявність яких унеможливлює виконання рішення суду або утруднює його виконання, у звязку з чим, суд зобовязаний оцінити ті обставини, на які посилається заявник, та докази, що підтверджують зазначені обставини, за правилами ст. 43 ГПК України.

Підставою для розстрочки виконання рішення можуть бути конкретні обставини, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим у строк або встановлений господарським судом способом.

Статтею 32 ГПК України встановлено, що доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Згідно з ст., ст. 33, 34 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на обґрунтування своїх вимог та заперечень. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтвердженні певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За приписами ст. 43 ГПК України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили. Визнання однією стороною фактичних даних і обставин, якими інша сторона обґрунтовує свої вимоги або заперечення, для господарського суду не є обовязковим.

Фінансовий стан підприємства це сукупність показників, які відображають наявність, розміщення і використання ресурсів підприємства, реальні і потенційні фінансові можливості підприємства. Незадовільний фінансовий стан характеризується незадовільною платіжною готовністю, простроченою заборгованістю перед бюджетом, постачальником і банком, недостатньо стійкою потенційною фінансовою базою в зв'язку з несприятливими тенденціями в виробництві тощо.

На підтвердження скрутного фінансового становища підприємства, відповідачем надано суду відповідні фінансові та бухгалтерські документи, зокрема: баланс (звіт про фінансовий стан відповідача на 31.12.2015 р.); звіт про фінансові результати (звіт про сукупний дохід за 2015 р.), довідку про наявність кредиторської заборгованості, копії яких містяться в матеріалах справи.

Як вбачається з балансу підприємства, то станом на 31 грудня 2015 р. кредиторська заборгованість відповідача становить більше 930170,00 тис. грн., в той же час дебіторська заборгованість складає 683016,00 тис. грн., а збитки від провадження господарської діяльності станом на 31.12.2015 року становлять 125019,00 тис. грн.

Відповідно до інформаційної довідки № 6170/13 від 08.11.2016, станом на 08.11.2016 року заборгованість концерну «Міські теплові мережі» складає 764624234,45 грн., за спожиті ресурси: за природний газ 735160088,02 грн., за електричну енергію 4748495,09 грн., за водоспоживання 24715651,24 грн., у звязку з чим, за твердженням відповідача, у останнього відсутня можливість сплатити відразу всю суму заборгованості. З іншого боку, відповідач посилається на те, що якщо буде припинено постачання хоч одного ресурсу у звязку із заборгованістю, виробництво теплової енергії буде неможливим. Зазначене, в свою чергу, призведе до зриву опалювального сезону, тобто припинення надання послуг з централізованого опалення та централізованого гарячого водопостачання в м. Запоріжжя, повністю унеможливить виконання зобов'язань щодо будь-яких розрахунків взагалі та виконання рішень суду по інших справах, у тому числі по стягнення заборгованості за природний газ.

Разом з тим, як вказав заявник, концерном «Міські теплові мережі» постійно вживаються заходи, передбачені законодавством, спрямовані на стягнення дебіторської заборгованості за послуги з централізованого опалення, централізованого постачання гарячої води з боржників, контрагентів за господарськими договорами, а саме: проводиться посилена претензійно-позовна робота, здійснюються заходи, направлені на примусове виконання судових рішень.

Крім цього, відповідно до довідки щодо рішень Господарського суду Запорізької області про стягнення заборгованості за теплову енергію з МКП «Основаніє» сума боргу відповідача складає 22382361,84 грн.

Ще однією умовою збитковості підприємства відповідач визначає наявність в нього заборгованості з різниці в тарифах, так, станом на 10.03.2015 року залишилася непогашеною заборгованість з різниці в тарифах за 2015 рік в обсязі 57860232 грн. В 2013 році державою взагалі не проводилась компенсація з різниці в тарифах. В 2014 р. державою було проведено часткову компенсацію з різниці в тарифах за 2 півріччя 2012 року та 2013 рік відповідачу, а кошти відповідно направлені на погашення наявних боргів за газ перед НАК «Нафтогаз України». Станом на 21.05.2015 року залишилася непогашеною заборгованість з різниці в тарифах за 2015 рік в обсязі 57860232,00 грн.

Крім того, суд враховує, порядок розподілу коштів, передбачений Постановою Кабінету Міністрів України від 18.06.2014 № 217 «Про затвердження порядку коштів, що надходять на поточні рахунки із спеціальним режимом використання для проведення розрахунків з гарантованим постачальником природного газу» (далі Порядок) із змінами, внесеними Постановою Кабінету Міністрів України від 18.12.2015 № 1086.

Вказаний Порядок визначає механізм розподілу коштів, що надходять на поточні рахунки із спеціальним режимом використання для проведення розрахунків з постачальником природного газу, на якого покладено спеціальні обовязки (п. 1 Порядку).

Таким постачальником природного газу є ПАТ «НАК «Нафтогаз України» відповідно до Положення про покладення спеціальних обовязків на субєктів ринку природного газу для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку природного газу (відносини у перехідний період), затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 01.10.2015 № 758.

Зокрема, з Порядку вбачається, що грошові кошти, які надходять від споживачів відповідача на відкритий ним спеціальний рахунок як плата за теплову енергію та/або надані комунальні послуги з централізованого опалення, централізованого постачання гарячої води, перераховуються в першу чергу за спожитий природний газ на рахунок ПАТ «НАК «Нафтогаз України» майже в 100% розмірі та в розпорядження відповідача не потрапляють, з огляду на що у відповідача не вистачає коштів для проведення своєчасних розрахунків.

Крім того, постановою Кабінету Міністрів України від 29 квітня 2016 року № 332 в якості відносин у перехідний період встановлено розстрочення заборгованості за природний газ за всіма договорами на постачання, купівлю-продаж, про закупівлю, про відступлення права вимоги тощо, перед позивачем на строк до 01 січня 2021 року рівними частками.

Відповідно до зазначеної постанови обовязок, передбачений пп. 4 п. 3 Положення (постачати природний газ виробникам теплової енергії для виробництва теплової енергії за цінами, на умовах та в порядку, що визначені п. п. 15-17 цього Положення), покладається на ПАТ «НАК «Нафтогаз України» на період до 1 листопада 2016 за умов, зокрема, надання ПАТ «НАК «Нафтогаз України» та виконання виробником теплової енергії погодженого виконавчим органом ради графіка погашення заборгованості (рівними частинами до 01.01.2021 з розбивкою за всіма договорами з ПАТ «НАК «Нафтогаз України»), складеного на підставі довідки щодо заборгованості, наданої ПАТ «НАК «Нафтогаз України», а також здійснення поточних розрахунків за використаний природний газ. Наявність графіка погашення заборгованості не змінює порядок розрахунків, установлений між постачальником та виробником теплової енергії у договорах постачання природного газу.

Поряд з цим, враховуючи загальнодержавне значення роботи бюджетних підприємств, зокрема закладів освіти, медичних, дитячих закладів підприємство не має права припинити надання послуг з централізованого опалення та централізованого гарячого водопостачання, з тих підстав, що відповідач є соціально значимим теплопостачальним підприємством, що забезпечує централізоване теплопостачання міста Запоріжжя, і природний газ споживається відповідачем не для власних потреб, а для задоволення соціальних та комунальних потреб міста.

Таким чином зазначені вище обставини, доводи та докази відповідача свідчать про наявність конкретних обставин, що є виключними, враховуючи специфіку та соціальну значимість відповідача і які дійсно унеможливлюють виконання відповідачем рішення по даній справі у встановлені строки. Отже, надання розстрочки виконання рішення суду на строк до 01.01.2021 року цілком відповідає позиції держави, унормованої в постанові Кабінету Міністрів України, яка в силу ст. 117 Конституції України є обовязковою для позивача та відповідача.

Також, відповідачем надані докази звернення виконавчого комітету Запорізької міської ради листом № 01/02-26/04171 від 11.08.2016 до позивача з пропозицією підписати погоджений і доданий до зазначеного листа графік погашення Концерном «МТМ» заборгованості, а також лист-відповідь позивача № 26-5493/1.2-16 від 19.08.2016 р.

Доданий до листа виконавчого комітету Запорізької міської ради № 01/02-26/04171 від 11.08.2016 графік погашення заборгованості перед ПАТ «НАК «Нафтогаз України» за природний газ, спожитий Концерном «МТМ» у 2012-2016 роках, містить договір № 14/6705/12, стягнення сум основного боргу та нарахованих штрафних санкцій за яким є предметом спору у даній справи.

Листом № 26-5493/1.2-16 від 19.08.2016 ПАТ «НАК «Нафтогаз України» визнало, що «графік погашення заборгованості, наданий листом Запорізької міської ради від 11.08.2016 № 01/02-26/04171, є прийнятим для врахування Компанією та контролю за його виконанням».

Отже, суд погоджується з доводами відповідача, що на теперішній час у концерну «Міські теплові мережі» відсутні достатні грошові кошти, які можуть бути спрямовані на одночасне і повне погашення заборгованості перед Публічним акціонерним товариством «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України», м. Київ на виконання рішення по даній справі.

Проаналізувавши наведені відповідачем обставини, якими він мотивує заяву про розстрочення виконання рішення, суд дійшов висновку, що ці обставини є тими конкретними винятковими обставинами, які ускладнюють одночасне та повне виконання рішення по даній справі і є підставою для надання відповідачу можливості виконання рішення частками, встановленими господарським судом, з певним інтервалом у часі.

Суд також погоджується зі строком розстрочення виконання рішення пятдесят місяців, починаючи з листопада 2016 року і до 01.01.2021, оскільки він цілком відповідає позиції держави, викладеній у вказаній Постанові Кабінету Міністрів України № 332 від 29.04.2016.

З урахуванням вище наведеного, враховуючи фінансовий стан та матеріальні інтереси сторін, приймаючи до уваги значний розмір заборгованості, що підлягає стягненню за рішенням суду по даній справі, зважаючи на те, що виконання рішення суду одночасно і в повному обсязі матиме негативні наслідки для фінансово-господарського стану відповідача, суд вважає, що наведені відповідачем обставини є підставою для надання концерну «Міські теплові мережі» розстрочки виконання рішення Господарського суду Запорізької області від 15.11.2016 по справі № 908/1236/13 в частині стягнення з концерну «Міські теплові мережі» на користь публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» 89704563,17 грн. - основного боргу, 720450,40 грн. пені, 11957,86 грн. інфляційних втрат, 2540848,07 грн. 3% річних та 61661,69 грн. судового збору, на п'ятдесят місяців з листопада 2016 р. до 01.01.2021, зі сплатою заборгованості щомісячно рівними частками по 1860789,62 грн., а в останньому місяці (грудні 2020 р.) 1860789,81 грн.

Керуючись ст. ст. 258, 267, 526, 530, 549, 551, 610, 611, 625, 629, 655, 692, 712 ЦК України, ст. ст. 193, 230, 233, 265 ГК України, ст. ст. 32, 33, 44, 49, 80, 82-85 ГПК України, суд

В И Р І Ш И В:

1. Позов публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України», м. Київ до концерну «Міські теплові мережі», м. Запоріжжя про стягнення 111008413,30 грн. задовольнити частково.

2. Стягнути з концерну «Міські теплові мережі» (69091, м. Запоріжжя, бул. Гвардійський, 137, ) на користь публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (01001, м. Київ, вул. Б. Хмельницького, 6, код ЄДРПОУ 200773 (вісімдесят девять мільйонів сімсот чотири тисячі пятсот шістдесят три) грн. 17 коп. - основного боргу, 720450 (сімсот двадцять тисяч чотириста п'ятдесят) грн. 40 коп. пені, 11957 (одинадцять тисяч девятсот пятдесят сім) грн. 86 коп. інфляційних втрат, 2540848 (два мільйони пятсот сорок тисяч вісімсот сорок вісім) грн. 07 коп. 3% річних та 61661 (шістдесят одна тисяча шістсот шістдесят один) грн. 69 коп. судового збору. Видати наказ.

3. Припинити провадження в частині позовних вимог про стягнення з концерну «Міські теплові мережі» (69091, м. Запоріжжя, бул. Гвардійський, 137, ) на користь публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (01001, м. Київ, вул. Б. Хмельницького, 6, код ЄДРПОУ 20077 (пять мільйонів шістсот сорок сім тисяч шістсот пятдесят девять) грн. 17 коп. основного боргу.

4. В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

5. Розстрочити виконання рішення господарського суду Запорізької області від 15.11.2016р. по справі №908/1236/13 в частині стягнення з концерну «Міські теплові мережі» (69091, м. Запоріжжя, бул. Гвардійський, 137, ) на користь публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (01001, м. Київ, вул. Б. Хмельницького, 6, код ЄДРПОУ 200773 грн. 17 коп. - основного боргу, 720450 грн. 40 коп. пені, 11957 грн. 86 коп. інфляційних втрат, 2540848 грн. 07 коп. 3% річних та 61661 грн. 69 коп. судового збору, на п'ятдесят місяців з листопада 2016 р. до 01.01.2021, зі сплатою заборгованості щомісячно рівними частками по 1860789 (один мільйон вісімсот шістдесят тисяч сімсот вісімдесят дев'ять) грн. 62 коп., а в останньому місяці (грудні 2020 р.) 1860789 (один мільйон вісімсот шістдесят тисяч сімсот вісімдесят дев'ять) грн. 81 коп.

Повне рішення оформлено і підписано у відповідності до вимог ст. ст. 84, 85 ГПК України 21 листопада 2016 р.

Суддя Н.Г.Зінченко

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.