ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД РІВНЕНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" листопада 2016 р. Справа № 918/140/16

Господарський суд Рівненської області у складі головуючого судді Політики Н.А., при секретарі судового засідання Фаєвській Л.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду матеріали справи за позовом Публічного акціонерного товариства "Рівнеобленерго"

до Рівненського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України,

за участі третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача:

1. Фізична особа-підприємець ОСОБА_1,

2. Товариство з обмеженою відповідальністю "ВЕСТ-ТОРГ",

про визнання недійсним рішення,

за участі представників сторін:

від позивача - ОСОБА_2, довіреність № 91 від 30.12.2015 р.;

від відповідача-1 - не з'явився;

від третьої особи-1 - не з'явився;

від третьої особи-2 - не з'явився.

В судовому засіданні 14 листопада 2016 року, відповідно до статті 85 Господарського процесуального кодексу України (далі ГПК України) проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

У лютому 2016 року Публічне акціонерне товариство "Рівнеобленерго" (далі Товариство) звернулося до Господарського суду Рівненської області з даним позовом, посилаючись на те, що 3 лютого 2016 року адміністративною колегією Рівненського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України (далі Відділення) було прийнято рішення № 1 у справі № 03-1/14-15, яким бездіяльність позивача щодо не розірвання договору про постачання електричної енергії з Товариством з обмеженою відповідальністю "ВЕСТ-ТОРГ", що призвело до неукладення договору з гр. ОСОБА_1 порушенням законодавства про захист економічної конкуренції, що передбачене частиною 1 статті 13 Закону України "Про захист економічної конкуренції" (далі Закон) у вигляді зловживання монопольним (домінуючим) становищем шляхом бездіяльності, що призвело до ущемлення інтересів споживачів та була б неможливою за умов існування значної конкуренції на ринку. Крім того, за вказане правопорушення на Товариство було накладено штраф у розмірі 68 000 грн. 00 коп.

Оскільки вказане рішення, на думку позивача, є необґрунтованим, а також не відповідає вимогам чинного законодавства, останній, посилаючись на статті 59, 60 Закону, просив суд про задоволення своїх вимог шляхом визнання недійсним цього рішення.

Обгрунтовуючи даний позов, Товариство також вказувало, що адміністративною колегію Відділення при прийнятті оскаржуваного рішення не було враховано, що листом-відповіддю на звернення гр. ОСОБА_1 останній не відмовлено в укладені договору на постачання електроенергії на обєкт за адресою: місто Рівне, вулиця Старицького, 45, а повідомлено лише про наявність перешкод до укладення такого правочину, оскільки по вказаному об'єкту наявний договір про постачання електроенергії з іншою особою. Крім того, адміністративною колегію Відділення, на думку позивача, не було проведено належного дослідження ринку електричної енергії, а також не встановлено монопольного (домінуючого) становища Товариства в порядку, передбаченому Методикою визначення монопольного (домінуючого) становища суб'єктів господарювання на ринку, затвердженою розпорядженням Антимонопольного комітету України від 5 березня 2002 року № 49-р (далі Методика). Також позивач зазначав, що обов'язок розірвання договору з Товариством з обмеженою відповідальністю "ВЕСТ-ТОРГ" не передбачений жодним нормативно-правовим актом, а відтак не розірвання цього договору з даним споживачем є правомірним та не являється порушенням.

Ухвалою Господарського суду Рівненської області від 29 лютого 2016 року (суддя Войтюк В.Р.) позовну заяву Товариства від 26 лютого 2016 року № 25/1218 прийнято до розгляду, порушено провадження у справі № 918/140/16 та призначено її до розгляду.

17 березня 2016 року через відділ канцелярії та документального забезпечення суду надійшов відзив Відділення на позовну заяву від 15 березня 2016 року № 01/33-168-03 (т. 1, а.с. 22-28), в якому останнє заперечило проти задоволення даного позову з огляду на те, що бездіяльність Товариства щодо не розірвання договору про постачання електричної енергії з Товариством з обмеженою відповідальністю "ВЕСТ-ТОРГ", що призвела до не укладення договору з гр. ОСОБА_1 є порушенням законодавства про захист економічної конкуренції у вигляді зловживання монопольним (домінуючим) становищем, шляхом бездіяльності, що призвела до ущемлення інтересів споживачів та була б неможливою за умов існування значної конкуренції на ринку. Відтак, оскаржуване рішення, на думку відповідача, є обґрунтованим, відповідає імперативним законодавчим приписам, у звязку з чим підстави для визнання його недійсним відсутні.

Ухвалою суду від 28 березня 2016 року до участі в розгляді справи в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача, було залучено фізичну особу-підприємця ОСОБА_1

Ухвалою суду від 25 квітня 2016 року до участі в розгляді справи в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача, було залучено Товариство з обмеженою відповідальністю "ВЕСТ-ТОРГ".

Рішенням Господарського суду Рівненської області від 11 травня 2016 року у даній справі, залишеним без змін постановою Рівненського апеляційного господарського суду від 29 червня 2016 року, у задоволенні позову Товариства було відмовлено.

Водночас постановою Вищого господарського суду України від 27 вересня 2016 року вищенаведені судові рішення було скасовано, а справу № 918/140/16 передано на новий розгляд до Господарського суду Рівненської області.

Згідно Положення про автоматизовану систему документообігу суду призначено повторний автоматичний розподіл справи. Суддею по справі призначено суддю Політику Н.А.

Ухвалою суду від 13 жовтня 2016 року справу № 918/140/16 прийнято до провадження судді Політики Н.А. та призначено до слухання в судовому засіданні на 31 жовтня 2016 року.

Ухвалою суду від 31 жовтня 2016 року розгляд справи відкладено на 14 листопада 2016 року.

11 листопада 2016 року через відділ канцелярії та документального забезпечення суду надійшов відзив Відділення на позовну заяву від 11 листопада 2016 року № 01/33-188-03 (т. 2, а.с. 73-81), в якому останнє заперечило проти задоволення даного позову з огляду, зокрема, на те, що законодавець визначив позивача субєктом природної монополії, а відтак зайняття монопольного (домінуючого) становища останнім доведенню не підлягає.

Представник позивача у судовому засіданні 14 листопада 2016 року підтримав вимоги, викладені у позовній заяві, та наполягав на їх задоволенні.

Відповідач, Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 та Товариство з обмеженою відповідальністю "ВЕСТ-ТОРГ" про дату, час і місце розгляду справи були повідомлені належним чином, що підтверджується наявними у матеріалах справи повідомленнями про вручення відповідних поштових відправлень (т. 2, а.с. 61-67), проте явку своїх повноважних представників у призначене судове засідання не забезпечили, будь-яких обґрунтованих заяв чи клопотань про відкладення розгляду справи із зазначенням підстав щодо своєї неявки на адресу суду не направили.

У той же час слід зазначити, що явка представників відповідача та третіх осіб у судове засідання обовязковою не визнавалась. Крім того, розгляд даної справи вже відкладався ухвалою суду від 31 жовтня 2016 року.

Отже, вищенаведеним учасникам процесу було надано достатньо часу для висловлення своєї правової позиції по суті спору та надання додаткових доказів. Проте останні не скористалися наданою їм можливістю та не забезпечили явку своїх повноважних представників у призначене судове засідання.

Зважаючи на викладене, суд дійшов висновку про необхідність розгляду даної справи за наявними в ній матеріалами без участі представників Відділення, Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 та Товариства з обмеженою відповідальністю "ВЕСТ-ТОРГ".

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, обєктивно оцінивши докази, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд -

ВСТАНОВИВ:

Рішенням адміністративної колегії Відділення від 3 лютого 2016 року № 1 у справі № 03-1/14-15 визнано бездіяльність Товариства щодо нерозірвання договору про постачання електричної енергії з Товариством з обмеженою відповідальністю "ВЕСТ-ТОРГ", що призвело до неукладення договору з гр. ОСОБА_3 порушенням законодавства про захист економічної конкуренції, що передбачене частиною 1 статті 13 Закону у вигляді зловживання монопольним (домінуючим) становищем, шляхом бездіяльності, що призвела до ущемлення інтересів споживачів та була б неможливою за умов існування значної конкуренції на ринку.

За вказане порушення на позивача накладено штраф у розмірі 68 000 грн. 00 коп. та зобовязано останнього припинити вищенаведене порушення шляхом укладення договору про постачання електричної енергії з гр. ОСОБА_3 у двохмісячний термін з дня отримання цього рішення.

Мотивуючи дане рішення, Відділення виходило з наступного.

Згідно статті 12 Закону субєкт господарювання займає монопольне (домінуюче) становище на ринку товару, якщо на цьому ринку в нього немає жодного конкурента.

Відповідно до Закону, вимог Методики, а також згідно з абзацом 5 пункту 1 статті 5 Закону України "Про природні монополії", Товариство (постачальник) є субєктом природної монополії на ринку передачі та розподілу електричної енергії і займає монопольне (домінуюче) становище на ринку постачання електричної енергії за регульованим тарифом в межах Рівненської області з часткою 100%.

Завдяки ринковій владі субєкт господарювання має можливість впливати на оборот товару на ринку, навязувати споживачам невигідні умови реалізації товару, обмежувати права та комерційні інтереси субєктів господарювання.

У травні 2014 року гр. ОСОБА_3 придбала у Товариства з обмеженою відповідальністю "Рівнеоптторг" будівлю складу-холодильника з адміністративними приміщеннями.

Судом встановлено, що вищенаведений факт підтверджується наявною у матеріалах справи копією відповідного договору купівлі-продажу від 7 травня 2014 року № 861 та копією витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 7 травня 2014 року (т. 1, а.с. 33-34, 43).

За умовами вказаного договору купівлі-продажу Товариство з обмеженою відповідальністю "Рівнеоптторг" передало, а гр. ОСОБА_3 прийняла у власність будівлю складу-холодильника з адмінприміщеннями по вулиці Старицького, 45 в місті Рівному для провадження господарської діяльності.

Відповідно до умов наведеного правочину новий власник може самостійно і від власного імені укладати договори на надання комунальних послуг у повному обсязі із спеціалізованими організаціями.

Також у своєму рішенні відповідач вказував, що для забезпечення провадження господарської діяльності, відповідно до статті 26 Закону України "Про електроенергетику", 24 лютого 2015 року гр. ОСОБА_1 звернулась до Товариства з метою укладання договорів про постачання електричної енергії. Слід зазначити, що у своїй заяві адресант вказував на те, що ним було придбано вищевказане складське приміщення.

Водночас Товариство на вищевказане звернення повідомило заявника про наявність перешкоди для укладення такого договору, що полягала у наявності договору на постачання електроенергії на вказану електроустановку, укладеного з Товариством з обмеженою відповідальністю "ВЕСТ-ТОРГ" (належним чином засвідчена копія цієї угоди наявна у матеріалах справи (т. 1, 47-52)).

У своїй заяві від 24 лютого 2015 року заявниця вказувала про придбання вищезазначеного об'єкта, що, на думку Відділення, свідчить про те, що позивач з лютого 2015 року володів інформацією про припинення попереднім орендарем наведеного приміщення користування даним майном.

Оспорюваним рішенням також було встановлено, що до травня 2014 року орендарем зазначених вище приміщень було Товариство з обмеженою відповідальністю "Вест-Торг". Відповідно, 7 вересня 2011 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Вест-Торг" було укладено договір з Товариством про постачання електричної енергії на визначений обєкт.

Укладення договору про постачання електричної енергії було зумовлене набуттям права оренди Товариством з обмеженою відповідальністю "Вест-Торг" на об'єкти, що визначені у договорі оренди основних засобів, що був укладений даною особою 1 березня 2011 року з Товариством з обмеженою відповідальністю "Рівнеоптторг" (т. 1, а.с. 58-59). Договір оренди основних засобів є строковим і визначає конкретні терміни його дії.

Однією з основних вимог щодо можливості укладання договорів про постачання електричної енергії, визначена пунктом 5.4 Правил користування електричною енергією, є наявність документа, яким визначено право, власності чи користування на об'єкт (приміщення) та/або земельну ділянку споживача.

Однак, до лютого 2015 року Товариство не вчинило дій, повязаних з перевіркою наявності у споживача Товариства з обмеженою відповідальністю "Вест-Торг" права власності на обєкт, визначений у договорі про постачання електричної енергії, хоча, на думку відповідача, повинно було знати про закінчення терміну дії договору оренди, укладеного Товариством з обмеженою відповідальністю "Рівнеоптторг" з Товариством з обмеженою відповідальністю "Вест-Торг".

У травні 2015 року заявниця звернулась до Товариства з листом-вимогою щодо укладання договору про постачання електричної енергії. До вказаного листа заявницею додано усі необхідні документи, передбачені пунктом 5.4 ПКЕЕ, зокрема, акт від 29 квітня 2014 року, складений представниками Товариства з обмеженою відповідальністю "Рівнеоптторг" та Товариства з обмеженою відповідальністю "Вест-Торг" про те, що 29 квітня 2015 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Вест-Торг" остаточно звільнило приміщення за адресою: місто Рівне, вулиця Старицького, 45 (т. 1, а.с. 35-38).

Крім того, 27 квітня 2015 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Рівнеоптторг" повідомило Товариство про те, що приміщення за адресою: місто Рівне, вулиця Старицького, 45, використовує власник (гр. ОСОБА_3) та те, що Товариство з обмеженою відповідальністю "Рівнеоптторг" погоджує постачання електричної енергії власнику приміщення за усіма параметрами постачання згідно договору, який діяв раніше між субспоживачем-орендарем (Товариством з обмеженою відповідальністю "Вест-Торг") та позивачем (т. 1, а.с. 39).

Зазначене, на думку Відділення, підтверджує, що у травні 2015 року Товариству було відомо про те, що Товариство з обмеженою відповідальністю "Вест-Торг" більше не користується майновим комплексом згідно договору оренди від 1 вересня 2011 року, а зазначений майновий комплекс є власністю ОСОБА_3 згідно договору купівлі-продажу від 7 травня 2014 року. Крім того, Товариство з обмеженою відповідальністю "Рівнеоптторг", як основний споживач електричної енергії, повідомило Товариство про те, що акти розмежування балансової належності та експлуатаційної відповідальності сторін та однолінійна схема електропостачання об'єкта, що були визначені у договорі з Товариством з обмеженою відповідальністю "Вест-Торг", залишаються без змін для нового користувача електричною енергією а саме для заявниці. Тобто, Товариству було відомо про те, що основний споживач Товариство з обмеженою відповідальністю "Рівнеоптторг" погодив новому споживачу використання потужності, яку раніше використовувало Товариство з обмеженою відповідальністю "Вест-Торг". Змін в схему електропостачання та потужність не вносилось.

У спірному рішенні відповідач також зазначив, що існування договору про постачання електричної енергії, враховуючи приписи пункт 5.4 ПКЕЕ, є неможливим без підтвердження права власності або користуванням визначеним об'єктом.

Враховуючи викладене, Товариство, на думку Відділення, вчинило неправомірні дії щодо нерозірвання договору з Товариством з обмеженою відповідальністю "Вест-Торг", яке не є орендарем визначених об'єктів з травня 2014 року, та неукладення відповідного договору з ОСОБА_1

Також у рішенні відповідача було вказано, що законодавством пов'язано факт укладення договору з досягненням сторонами згоди щодо всіх його істотних умов, під якими визначено умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів цього виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї зі сторін має бути досягнуто згоди.

До істотних умов господарських договорів, зокрема, належать предмет договору, права та обовязки сторін, зобовязання, строк дії договору тощо.

Водночас істотні умови договору про постачання електричної енергії, укладеного між Товариством та Товариством з обмеженою відповідальністю "Вест-Торг", з травня 2015 року не виконувались, а тому його нерозірвання та пролонгація, на думку Відділення, були неправомірними.

Також цим рішенням встановлено, що станом на 3 лютого 2016 року договір про постачання електричної енергії з заявником не укладено.

За таких обставин Відділення дійшло висновку про те, що бездіяльність Товариства щодо нерозірвання договору про постачання електричної енергії з Товариством з обмеженою відповідальністю "ВЕСТ-ТОРГ", що призвело до неукладення договору з гр. ОСОБА_3, є порушенням законодавства про захист економічної конкуренції, що передбачене частиною 1 статті 13 Закону у вигляді зловживання монопольним (домінуючим) становищем, шляхом бездіяльності, що призвела до ущемлення інтересів споживачів та була б неможливою за умов існування значної конкуренції на ринку.

У той же час при дослідженні матеріалів справи суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог Товариства з огляду на наступне.

Як було зазначено вище, спірним рішенням адміністративної колегії Відділення було встановлено, що Товариство є субєктом природної монополії на ринку передачі та розподілу електричної енергії і займає монопольне (домінуюче) становище на ринку постачання електричної енергії за регульованим тарифом в межах Рівненської області з часткою 100%.

Виходячи з викладеного, факт зайняття позивачем монопольного (домінуючого) становища на зазначеному ринку є встановленим, загальновизнаним, у звязку з чим не потребує доказування.

Відповідно до статті 1 Закону економічна конкуренція (конкуренція) це змагання між суб'єктами господарювання з метою здобуття завдяки власним досягненням переваг над іншими суб'єктами господарювання, внаслідок чого споживачі, суб'єкти господарювання мають можливість вибирати між кількома продавцями, покупцями, а окремий суб'єкт господарювання не може визначати умови обороту товарів на ринку.

Згідно з частиною 1 статті 12 Закону суб'єкт господарювання займає монопольне (домінуюче) становище на ринку товару, якщо: на цьому ринку у нього немає жодного конкурента; він не зазнає значної конкуренції внаслідок обмеженості можливостей доступу інших суб'єктів господарювання щодо закупівлі сировини, матеріалів та збуту товарів, наявності бар'єрів для доступу на ринок інших суб'єктів господарювання, наявності пільг чи інших обставин.

Відповідно до частин 2, 3 цієї ж статті Закону монопольним (домінуючим) вважається становище суб'єкта господарювання, частка якого на ринку товару перевищує 35 відсотків, якщо він не доведе, що зазнає значної конкуренції. Монопольним (домінуючим) також може бути визнане становище суб'єкта господарювання, якщо його частка на ринку товару становить 35 або менше відсотків, але він не зазнає значної конкуренції, зокрема внаслідок порівняно невеликого розміру часток ринку, які належать конкурентам.

Згідно з приписами статті 1 Закону України "Про природні монополії" природна монополія це стан товарного ринку, при якому задоволення попиту на цьому ринку є більш ефективним за умови відсутності конкуренції внаслідок технологічних особливостей виробництва (у зв'язку з істотним зменшенням витрат виробництва на одиницю товару в міру збільшення обсягів виробництва), а товари (послуги), що виробляються суб'єктами природних монополій, не можуть бути замінені у споживанні іншими товарами (послугами), у зв'язку з чим попит на цьому товарному ринку менше залежить від зміни цін на ці товари (послуги), ніж попит на інші товари (послуги); споживач товарів, що виробляються суб'єктами природних монополій це фізична або юридична особа, яка придбаває товар, що виробляється (реалізується) суб'єктами природних монополій; суб'єкт природної монополії це суб'єкт господарювання (юридична особа) будь-якої форми власності, який виробляє (реалізує) товари на ринку, що перебуває у стані природної монополії; суміжний ринок це товарний ринок, що не перебуває у стані природної монополії, для суб'єктів якого реалізація вироблених товарів або використання товарів інших суб'єктів господарювання неможливе без безпосереднього використання товарів, що виробляються (реалізуються) суб'єктами природних монополій.

У відповідності до статті 5 зазначеного Закону відповідно до нього регулюється діяльність суб'єктів природних монополій, зокрема у сфері розподілу електричної енергії (передачі електричної енергії місцевими (локальними) електромережами.

Як унормовано у статті 6 Закону України "Про природні монополії" до суміжних ринків, що регулюються відповідно до цього Закону, належить, зокрема ринок постачання електричної енергії.

Згідно статті 1 Закону України "Про електроенергетику" передача електричної енергії це транспортування електричної енергії магістральними та міждержавними електричними мережами на підставі договору; у той же час постачанням електричної енергії є господарська діяльність, пов'язана з наданням електричної енергії споживачеві за допомогою технічних засобів передачі та розподілу електричної енергії на підставі договору.

Розпорядженням Антимонопольного комітету України від 28 листопада 2012 року № 874-р затверджено Порядок складання та ведення Зведеного переліку суб'єктів природних монополій, відповідно до якого визначається складання та ведення Антимонопольним комітетом України зведеного переліку суб'єктів природних монополій з метою виконання положень Закону України "Про природні монополії". До Зведеного переліку включаються суб'єкти господарювання (юридичні особи), які виробляють (реалізують) товари на ринках, що перебувають у стані природної монополії та включені до реєстрів суб'єктів природних монополій у відповідних сферах органами, що здійснюють державне регулювання у сфері природних монополій.

Товариство згідно Зведеного переліку суб'єктів природних монополій є суб'єктом природної монополії на ринку послуг з передачі електричної енергії місцевими (локальними) електричними мережами, зокрема у Рівненській області.

Відповідно до частини 1 статті 13 Закону зловживанням монопольним (домінуючим) становищем на ринку є дії чи бездіяльність субєкта господарювання, який займає монопольне (домінуюче) становище на ринку, що призвели або можуть призвести до недопущення, усунення чи обмеження конкуренції, або ущемлення інтересів інших субєктів господарювання чи споживачів, які були б неможливими за умов існування значної конкуренції на ринку.

За приписами пункту 2 статті 50 Закону зловживання монопольним (домінуючим) становищем є порушенням законодавства про захист економічної конкуренції.

Таким чином, для визнання суб'єкта таким, що зловживає монопольним (домінуючим) становищем на ринку, насамперед необхідно встановити, що: 1) суб'єкт займає монопольне (домінуюче) становище на ринку; 2) суб'єкт зловживає монопольним (домінуючим) становищем на ринку.

У свою чергу, згідно з підпунктом 2.1 пункту 2 Методики визначення монопольного (домінуючого) становища суб'єктів господарювання може включати в себе такі дії: встановлення об'єктів аналізу щодо визначення монопольного (домінуючого) становища, а саме суб'єкта господарювання (групи суб'єктів господарювання), конкретного товару (продукції, роботи, послуги), який випускається, постачається, продається, придбавається (споживається, використовується) цим (цими) суб'єктом (суб'єктами) господарювання; складання переліку товарів (робіт, послуг), щодо яких має визначатися монопольне (домінуюче) становище суб'єкта господарювання і які мають ознаки одного товару, товарної групи; складання переліку основних продавців (постачальників, виробників), покупців (споживачів) товарів (товарних груп); визначення товарних меж ринку; визначення територіальних (географічних) меж ринку; встановлення проміжку часу, стосовно якого має визначатися становище суб'єктів господарювання на ринку - визначення часових меж ринку; визначення обсягів товару, який обертається на ринку; розрахунок часток суб'єктів господарювання на ринку; складання переліку продавців (постачальників, виробників), покупців (споживачів) товару (товарної групи) - потенційних конкурентів, покупців, які можуть продавати (постачати, виробляти), придбавати (споживати, використовувати) той самий або/та аналогічний товар (товарну групу) на ринку; визначення бар'єрів вступу на ринок та виходу з ринку для суб'єктів господарювання, які продають (постачають, виробляють), придбавають (споживають, використовують) або можуть продавати (постачати, виробляти), придбавати (споживати, використовувати) той самий або/та аналогічний товар (товарну групу) на ринку; встановлення монопольного (домінуючого) становища суб'єкта (суб'єктів) господарювання на ринку.

Відповідно до підпункту 4.1 пункту 4 Методики перелік товарів, щодо яких має визначатися монопольне (домінуюче) становище суб'єкта господарювання, складається з товарів (товарних груп), які обертаються в Україні чи на відповідній частині її території і які мають для продавців (постачальників, виробників), покупців (споживачів, користувачів) ознаки одного (подібного, аналогічного) товару (товарної групи).

За приписами підпункту 5.1 пункту 5 Методики товарні межі ринку визначаються шляхом формування групи взаємозамінних товарів (товарних груп), у межах якої споживач за звичайних умов може легко перейти від споживання одного товару до споживання іншого.

У відповідності до підпункту 6.1 пункту 6 Методики територіальні (географічні) межі ринку певного товару (товарної групи) визначаються шляхом установлення мінімальної території, за межами якої з точки зору споживача придбання товарів (товарної групи), що належать до групи взаємозамінних товарів (товарної групи), є неможливим або недоцільним.

Отже, для правильного застосування наведених положень, Відділенню у спірному рішенні необхідно було правильно застосувати відповідні правові норми, зокрема положення Методики, у визначенні позивача таким, що займає монопольне (домінуюче) становище саме на ринку постачання електричної енергії, з огляду на те, що постачання електричної енергії та передача (транспортування) електричної енергії місцевими (локальними) електричними мережами не є тотожними видами діяльності, у той час як Товариство визначене суб'єктом природної монополії на ринку послуг з передачі (а не постачання) електричної енергії місцевими (локальними) електричними мережами, зокрема у Рівненській області.

У той же час з матеріалів справи вбачається, що в оскаржуваному рішенні відповідачем не було встановлено об'єктів аналізу щодо визначення монопольного (домінуючого) становища позивача на ринку постачання електричної енергії, а саме суб'єкта господарювання (групи суб'єктів господарювання), конкретного товару (продукції, роботи, послуги), який випускається, постачається, продається, з урахуванням відносин, які досліджувалися; основних продавців такого товару (послуги), потенційних конкурентів; товарних меж ринку, територіальних (географічних) меж ринку, часових меж ринку (не вдаючись при цьому до самостійного визначення відповідних критеріїв).

Вказані обставини, що у встановленому законом порядку не були досліджені відповідачем, безпосередньо впливають на зроблені Відділенням у спірному рішенні висновки.

Слід також зазначити, що суд позбавлений можливості та права перебирати на себе відповідні функції, які здійснюються виключно органами Антимонопольного комітету України.

За приписом частини 1 статті 59 Закону України "Про захист економічної конкуренції" підставами для зміни, скасування чи визнання недійсними рішень органів Антимонопольного комітету України є: неповне зясування обставин, які мають значення для справи; недоведення обставин, які мають значення для справи і які визнано встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні, обставинам справи; порушення або неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права.

За таких обставин, а також зважаючи на неповне зясування Відділенням в оспорюваному рішенні обставин, які мають значення для справи, та недоведення обставин, які мають значення для справи і які визнано встановленими, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для визнання цього рішення недійсним.

З матеріалів справи також вбачається, що Відділення визнало порушенням законодавства про захист економічної конкуренції у вигляді зловживання монопольним (домінуючим) становищем бездіяльність позивача щодо нерозірвання договору про постачання електричної енергії з Товариством з обмеженою відповідальністю "Вест-Торг", що призвело до неукладення договору з гр. ОСОБА_1 В описово-мотивувальній частині спірного рішення відповідач зазначив, що Товариство до лютого 2015 року не вчинило дій, повязаних з перевіркою наявності у споживача Товариства з обмеженою відповідальністю "Вест-Торг" права власності на обєкт, визначений в договорі про постачання електричної енергії, хоча повинно було знати про закінчення терміну дії договору оренди, укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю "Рівнеоптторг" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Вест-Торг". Відтак, Товариство, на думку відповідача, фактично вчинило неправомірні дії, що полягали у не розірванні договору з Товариством з обмеженою відповідальністю "Вест-Торг", яке не є орендарем визначених обєктів з травня 2015 року, та не укладенні відповідного договору з ОСОБА_1

Водночас дана позиція відповідача не узгоджується з вимогами законодавства, з огляду на наступне.

Обовязковою ознакою правопорушення згідно з імперативними приписами чинного законодавства є його протиправність.

За змістом статті 651 ЦК України та статті 188 ГК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

У той же час обовязок позивача, як постачальника електричної енергії, розірвати договір про постачання електричної енергії зі споживачем Товариством з обмеженою відповідальністю "Вест-Торг", не передбачений жодним нормативно-правовим актом. Отже, вказане не розірвання цього правочину не може вважатися правопорушенням.

Згідно із пунктом 6.18 ПКЕЕ у разі звільнення займаного приміщення та/або остаточного припинення користування електричною енергією споживач зобов'язаний повідомити постачальника електричної енергії та (у разі наявності відповідного договору) електропередавальну організацію або основного споживача не пізніше ніж за 20 робочих днів до дня звільнення приміщення та/або остаточного припинення користування електричною енергією та надати заяву щодо розірвання договору, і в цей самий термін здійснити сплату всіх видів платежів, передбачених відповідними договорами, до заявленого споживачем дня звільнення приміщення та/або остаточного припинення користування електричною енергією включно.

У разі неповідомлення або несвоєчасного повідомлення споживачем постачальника електричної енергії та (у разі наявності відповідного договору) електропередавальну організацію або основного споживача про звільнення приміщення та/або остаточного припинення користування електричною енергією споживач зобов'язаний здійснювати оплату спожитої на таких об'єктах електричної енергії та інших платежів, виходячи з умов відповідних договорів.

З новим споживачем укладаються договори відповідно до вимог законодавства України, зокрема цих Правил та нормативно-технічних документів після розірвання договорів із споживачем, який звільняє приміщення.

Таким чином, ні умов укладеного між Товариством та Товариством з обмеженою відповідальністю "Вест-Торг" договору про постачання електричної енергії, що відповідає типовому договору про постачання електричної енергії, який є додатком № 3 до ПКЕЕ, ні самі ПККЕ не покладають на постачальника електричної енергії обовязку ініціювати чи в односторонньому порядку розривати договір про постачання електричної енергії зі споживачами.

Слід зазначити, що передбачене статтею 188 ГК України надсилання іншій стороні пропозиції про розірвання договору в разі виникнення необхідності є правом, а не обов'язком особи, яка використовує його добровільно, виходячи з власних інтересів, та може звернутися за захистом свого порушеного права шляхом подання позову про розірвання договору.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Вищого господарського суду України від 14 квітня 2015 року у справі № 911/4501/13 та постанові Верховного Суду України від 19 вересня 2011 року у справі № 3-74.

Також наведені висновки викладені й у рішенні Конституційного Суду України від 9 липня 2002 року № 15-пр/2002.

Крім того, виходячи із приписів пункту 5.4 ПКЕЕ, постачальник електричної енергії зобовязаний перевіряти право власності/користування заявника на об'єкт виключно при укладенні договору про постачання електричної енергії. Повноваженнями контролю такого права у споживачів електричної енергії позивач не наділений. Отже, Товариство не було зобовязане перевіряти право користування Товариством з обмеженою відповідальністю "Вест-Торг" обєктом за адресою: місто Рівне, вулиця Старицького, 45 після підписання та впродовж дії укладеного між ними договору.

У той же час викладені в оспорюваному рішенні відповідача висновки про те, що істотні умови договору про постачання електричної енергії між Товариством та Товариством з обмеженою відповідальністю "Вест-Торг" з травня 2015 року не виконувались, а тому неправомірним було його не розірвання та пролонгування, є необгрунтованими з огляду на наступне.

Цивільне законодавство базується на принципі обов'язкового виконання сторонами зобов'язань за договором. За загальним правилом, закріпленим у частині 1 статті 651 ЦК України, зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частиною 1 статті 652 ЦК України передбачено, що у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, договір може бути змінений або розірваний за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобов'язання. Зміна обставин є істотною, якщо вони змінилися настільки, що, якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах.

Розірвання договору з цієї підстави на вимогу заінтересованої сторони в судовому порядку можливе за наявності умов, вказаних у частині 2 статті 652 Цивільного кодексу України, а саме:

- в момент укладення договору сторони виходили з того, що така зміна обставин не настане;

- зміна обставин зумовлена причинами, які заінтересована сторона не могла усунути після їх виникнення при всій турботливості та обачності, які від неї вимагалися;

- виконання договору порушило б співвідношення майнових інтересів сторін і позбавило б заінтересовану сторону того, на що вона розраховувала при укладенні договору;

- із суті договору або звичаїв ділового обороту не випливає, що ризик зміни обставин несе заінтересована сторона.

Відтак, закон пов'язує можливість розірвання договору безпосередньо не лише з наявністю істотної зміни обставин, а з одночасною наявністю чотирьох умов, визначених частиною 2 статті 652 ЦК України, при істотній зміні обставин.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Вищого господарського суду України від 14 квітня 2015 року у справі № 911/4501/13.

Водночас при укладенні договору від 7 вересня 2011 року Товариство та Товариство з обмеженою відповідальністю "Вест-Торг" володіли інформацією про те, що договір оренди будинку, споруди (іншого обєкта нерухомості) від 1 березня 2011 року (на основі якого Товариство з обмеженою відповідальністю "Вест-Торг" користувалося обєктом, куди постачалася електроенергія) є обмеженим в часі.

Тобто, на момент укладення правочину від 7 вересня 2011 року його сторонам було відомо про те, що Товариство з обмеженою відповідальністю "Вест-Торг" втратить право користування цим майном зі спливом певного строку, а тому така втрата користування не може вважатися істотною зміною обставин.

Слід також зазначити, що чинне законодавство не передбачає права позивача на розірвання укладеного договору про постачання електричної енергії у випадку не подання документів, необхідних для його укладення, зокрема, правовстановлюючих документів на підтвердження законності знаходження споживача у приміщенні, до якого здійснюється електропостачання

Такої ж правової позиції дотримується Вищий господарський суд України у постанові від 11 квітня 2012 року у справі 5002-34/3268-2011.

Отже, Товариство не мало права звертатися до споживача (Товариства з обмеженою відповідальністю "Вест-Торг") для розірвання укладеного між ними договору у звязку із втратою останнім права власності на обєкт, куди постачалася електроенергія.

Вищенаведені обставини також свідчать про необґрунтованість висновків Відділення, викладених у спірному рішенні.

У відповідності до пункту 4 частини третьої статті 129 Конституції України основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведеності перед судом їх переконливості.

Згідно статті 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до статті 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Згідно статті 34 ГПК України обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно статті 43 ГПК України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Враховуючи те, що в ході розгляду справи судом були встановлені обставини, які свідчать про наявність правових підстав для визнання недійсним рішення адміністративної колегії Відділення від 3 лютого 2016 року № 1 у справі № 03-1/14-15, суд дійшов висновку про необхідність задоволення позовних вимог Товариства.

Згідно вимог статті 49 ГПК України сума сплаченого позивачем судового збору за подання даного позову до суду в розмірі 1 378 грн. 00 коп. покладається на відповідача.

Керуючись ст. ст. 1, 12, 22, 32-34, 43, 49, 81-1, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Визнати недійсним рішення адміністративної колегії Рівненського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України (33028, місто Рівне, вулиця Остафова, будинок 27, ідентифікаційний код: 22568652) від 3 лютого 2016 року № 1 у справі № 03-1/14-15 за скаргою ОСОБА_1 на дії Публічного акціонерного товариства "Рівнеобленерго".

Стягнути з Рівненського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України (33028, місто Рівне, вулиця Остафова, будинок 27, ідентифікаційний код: 22568652) на користь Публічного акціонерного товариства "Рівнеобленерго" (33013, місто Рівне, вулиця Князя Володимира, будинок 71, ідентифікаційний код: 05424874) 1 378 (одну тисячу триста сімдесят вісім) грн. 00 коп. витрат по сплаті судового збору.

Наказ видати після набрання рішення законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено та підписано 21.11.2016 року.

Суддя Н.А. Політика