донецький апеляційний господарський суд

Постанова

Іменем України

21.11.2016 справа №905/2262/16

Донецький апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: суддівОСОБА_1 ОСОБА_2, ОСОБА_3
за участю представників сторін від позивача від відповідача ОСОБА_4 за довіреністю; ОСОБА_5 за довіреністю;
розглянувши апеляційну скаргу Приватної компанії "Дейта-Експрес", м. Донецьк
на рішення господарського судуДонецької області
від05.10.2016 р. (підписано 10.10.2016 р.)
у справі№ 905/2262/16 (суддя Сажнева М.В.)
за позовомПриватного акціонерного товариства "ДТЕК Павлоградвугілля", м. Павлоград, Дніпропетровська область
до Приватної компанії "Дейта-Експрес", м. Донецьк
простягнення 11 475,00 грн.
В С Т А Н О В И В:

У липні 2016 року до господарського суду звернулось Приватне акціонерне товариство "ДТЕК Павлоградвугілля", м. Павлоград, Дніпропетровська область (Позивач) із позовом до Приватної компанії "Дейта-Експрес", м. Донецьк (Відповідач) про стягнення штрафу в сумі 1 875,36 грн. та неустойки в сумі 9 600,00 грн.

Рішенням господарського суду Донецької області від 05.10.2016 р. позовні вимоги задоволено в повному обсязі.

Відповідач, не погодившись із рішенням суду, подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення господарського суду скасувати та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.

В обґрунтування вимог скарги заявник посилається на те, що рішення судом першої інстанції винесено з порушенням норм матеріального і процесуального права України та при неповному з'ясуванні судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи.

Зокрема, заявник апеляційної скарги посилається на відсутність підстав для стягнення з нього штрафу та неустойки, оскільки позивачем не було направлено відповідачу відповідної письмової вимоги.

Представник позивача в судовому засіданні вважав рішення суду законним та обґрунтованим, тому просив залишити його без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Представник відповідача в судовому засіданні підтримав доводи та вимоги апеляційної скарги.

Відповідно до статті 101 Господарського процесуального кодексу України, У процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Додаткові докази приймаються судом, якщо заявник обґрунтував неможливість їх подання суду першої інстанції з причин, що не залежали від нього. Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Відповідно до вимог ст. 81-1 Господарського процесуального кодексу України здійснювалась фіксація судового засідання за допомогою технічних засобів.

Заслухавши пояснення представників сторін, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи із наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, між сторонами укладено договір поставки №14-16/640-КП від 31.12.2014 р. (далі Договір), за умовами якого позивач зобовязався поставити у власність відповідача продукцію та/або обладнання виробничо-технічного призначення, в асортименті, кількості, у строки, за ціною та з якісними характеристиками, що узгоджені сторонами у цьому Договорі та специфікаціях, які є невідємними частинами даного договору, а відповідач прийняти та оплатити продукцію, що поставляється у його власність, відповідно до умов цього Договору (п.п. 1.1, 1.2 Договору).

Згідно п. 4.1 Договору, поставка продукції проводиться партіями в асортименті, кількості, з якісними характеристиками та у строки, погоджені сторонами у Специфікаціях до цього Договору.

Відповідно до п. 4.7 Договору, датою поставки вважається дата, зазначена представником відповідача на відповідних товаросупровідних документах, наданих позивачем.

За змістом п. 4.8 Договору, зобовязання позивача вважаються виконаними з моменту передачі продукції у розпорядження відповідача в узгоджене місце призначення поставки в асортименті, кількості, у строки, з якісними характеристиками, узгодженими сторонами в Договорі та Специфікаціях до Договору.

На виконання умов Договору сторонами була підписана, зокрема, Специфікація від 01.10.2015 року, якою сторони узгодили поставку найменування, кількість, ціну, загальну суму, умови оплати, поставки та строк поставки товару до 30.10.2015 р. (а.с. 20).

В порушення умов Специфікації та положень ст. 530 ЦК України відповідач свої зобовязання щодо поставки товару у строк, узгоджений Специфікацією до 30.10.2015 р., не виконав.

Через невиконання відповідачем своїх договірних обовязків в частині дотримання умов Договору та Специфікації від 01.10.2015р. щодо строків поставки товару позивач звернувся до суду з вимогою стягнути з відповідача на підставі п. 6.2 Договору штраф у розмірі 1 875,00 грн. та неустойку в сумі 9 600,00 грн. за період з 10.11.2015 р. по 25.07.2016 р.

Згідно до ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства тощо і одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 202 Господарського кодексу України та ст. 599 Цивільного кодексу України зобовязання припиняються виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до ст. 662 Цивільного кодексу України, продавець зобов'язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу. Продавець повинен одночасно з товаром передати покупцеві його приналежності та документи (технічний паспорт, сертифікат якості тощо), що стосуються товару та підлягають переданню разом із товаром відповідно до договору або актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 525 Цивільного кодексу України, одностороння відмова від виконання зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Дослідивши матеріали справи, судом встановлено, що відповідач свої зобовязання по Договору щодо поставки партії товару у строк, визначений у Специфікації від 01.10.2015р., не виконав, доказів неможливості виконання своїх зобовязань щодо поставки товару у визначений Договором строк не надав.

Доводи відповідача, що поставка товару не була здійснена через наявність у позивача перед відповідачем заборгованості за раніше поставлений товар за спірним Договором та згідно комерційної пропозиції №51/15 від 18.09.2015р. відповідач мав поставити продукцію лише після сплати позивачем заборгованості за попередні поставки за Договором, судовою колегією до уваги не приймаються, оскільки умовами п.п. 1.1, 4.1, 4.8 Договору чітко визначено, що, зокрема, строки поставки продукції узгоджуються сторонами у Специфікаціях до Договору, жодних умов або застережень, що поставка за спірною Специфікацією буде здійснюватись відповідачем лише після погашення позивачем заборгованості за товар, поставлений за попередніми поставками ані Договір, ані Специфікація від 01.10.2015р. до Договору не містять.

Доказів узгодження сторонами інших строків поставки відповідачем не надано.

Крім того, в матеріалах справи відсутня комерційна пропозиція №51/15 від 18.09.2015р., на яку посилається відповідач, наявна лише комерційна пропозиція №51/15/1 від 22.09.2015р. (а.с. 39, 64), але зважаючи на дату подання цієї комерційної пропозиції (22.09.2015р.), вона не може бути належним доказом погодження сторонами умов щодо строку поставки, оскільки по-перше, вона складена в односторонньому порядку (директором відповідача), а по-друге Специфікація до Договору підписана 01.10.2015 р., тобто після 22.09.2015 р. і саме в Специфікації сторони чітко визначили строк поставки продукції до 30.10.2015р.

За таких підстав, судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції про доведеність порушення відповідачем зобовязання по Договору щодо строку поставки товару та про наявність його вини у порушенні зобовязання.

Щодо вимог позивача про стягнення з відповідача 6.2 Договору штрафу в розмірі 1 875,00 грн. та неустойку в сумі 9 600,00 грн. за період з 10.11.2015 р. по 25.07.2016 р., судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції щодо їх задоволення за наступних підстав.

Як вбачається з п. 6.2 Договору, сторонами передбачена відповідальність у вигляді штрафу у розмірі 5% від вартості продукції, що поставляється за відповідною Специфікацією та вигляді неустойки в розмірі 0,1% від вартості не поставленої продукції або продукції поставленої з порушенням строків, за кожен день прострочення у разі порушення відповідачем своїх зобовязань згідно даного пункту понад 10 календарних днів.

Згідно ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Частиною 6 ст. 232 ГК України встановлено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

За змістом п. 6.11 Договору, строк нарахування постачальнику штрафних санкцій по Договору не обмежується 6 (шістьма) місяцями з моменту виконання зобовязань, у звязку з чим штрафна санкція підлягає нарахуванню за весь період порушення зобовязання.

В даному випадку сторонами в Договорі погоджено більший період нарахування неустойки, ніж визначено ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України, а саме за весь період порушення зобовязання.

Перевіривши висновок суду першої інстанції в частині стягнення з відповідача штрафу в розмірі 1 875,00 грн. та неустойки в розмірі 9 600,00 грн. за період з 10.11.2015 р. по 25.07.2016 р., судова колегія вважає його вірним.

Посилання відповідача на відсутність підстав для задоволення позову, оскільки позивачем не направлено письмової вимоги про сплату штрафу та неустойки, як то погоджено сторонами у Договорі, судовою колегією до уваги не приймаються, оскільки позивач не позбавлений можливості реалізувати своє право як шляхом звернення до відповідача з претензією, листом, телеграмою тощо, так і шляхом пред'явлення вимоги через суд у визначеній законом процесуальній формі формі позову. Вказана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 28.11.2011р. у справі №3-127гс11.

Порушене право позивача, за захистом якого він звернувся до суду, полягає в неотриманні у встановлений Договором строк спірного товару, а стягнення штрафу та пені вже наслідки у вигляді відповідальності відповідача за порушення такого права, отже і встановлення моменту такої відповідальності повязано із простроченням поставки, а не отриманням чи предявленням вимоги про оплату цих складових.

Також доводи відповідача щодо обізнаності позивачем поштової адреси відповідача судовою колегією до уваги не приймаються, оскільки факт отримання копії позовної заяви відповідачем не заперечується, останній не був позбавлений процесуального права ознайомитись з матеріалами справи, в тому числі з додатками до позовної заяви.

Крім того, посилання відповідача щодо безпідставного повернення зустрічної позовної заяви судовою колегією до уваги також не приймаються, оскільки, по-перше, судом першої інстанції зазначена процесуальна дія оформлена ухвалою господарського суду Донецької області від 15.08.2016 р., що оскаржується окремо від рішення, а по-друге зустрічна позовна заява стосується стягнення заборгованості за вже поставлений інший товар і не повязана з предметом спору за первісним позовом.

Будь-яких порушень норм процесуального права в діях суду першої інстанції при розгляді ним зазначеної справи судовою колегією не встановлено.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновку суду першої інстанції.

З урахуванням вищевикладеного, судова колегія Донецького апеляційного господарського суду дійшла висновку, що рішення господарського суду Донецької області від 05.10.2016 року у справі № 905/2262/16 ґрунтується на всебічному, повному та обєктивному розгляді всіх обставин справи, які мають суттєве значення для вирішення спору, відповідає нормам матеріального та процесуального права, а доводи апеляційної скарги не спростовують висновку суду першої інстанції.

Відповідно до вимог ст. 49 Господарського процесуального кодексу України судові витрати по розгляду апеляційної скарги відносяться на відповідача.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 102, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Приватної компанії "Дейта-Експрес", м. Донецьк залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Донецької області від 05.10.2016 року у справі № 905/2262/16 залишити без змін.

Постанову може бути оскаржено до Вищого господарського суду України у касаційному порядку через Донецький апеляційний господарський суд протягом двадцяти днів з дня набрання постановою апеляційного господарського суду законної сили.

Головуючий О.В. Стойка

Судді Д.О. Попков

ОСОБА_3

Надр. 5 прим

1 позивачу

2 відповідачу

3 до справи

4 ДАГС

5 ГС