ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.11.2016р. Справа № 914/2256/16

Господарський суд Львівської області у складі судді Петрашко М.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи

за позовом Публічного акціонерного товариства Юніон ОСОБА_1, м.Одеса

до відповідача ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю Тікетс.Юей, м.Львів

про стягнення 150 619,90 грн.

За участю представників сторін:

від позивача не зявився;

від відповідача ОСОБА_3 представник (довіреність б/н від 20.01.2016р.).

Права та обовязки, передбачені ст. 22 ГПК України розяснено, заяви про відвід судді не поступали, клопотання про технічну фіксацію судового процесу не надходили. В судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Суть спору: Позов заявлено Публічним акціонерним товариством Юніон ОСОБА_1 до відповідача ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю Тікетс.Юей про стягнення 150619,90 грн., з яких 118863,24 грн. прострочена заборгованість за кредитом, 14548,80 грн. прострочена заборгованість по сплаті процентів, 16 458,99 грн. пеня за несвоєчасну сплату кредиту та 748,87 грн. пеня за несвоєчасну сплату процентів за користування кредитом.

Хід розгляду справи викладено в ухвалах суду.

В судове засідання 15.11.2016р. зявився представник відповідача.

Представник відповідача проти задоволення позовних вимог заперечив з підстав викладених у поданому 27.09.2016р. відзиві (вх.№38398/16) на позовну заяву.

Позивач явку повноважного представника у судове засідання не забезпечив, хоча належним чином був повідомлений про дату, час та місце розгляду справи.

Розглянувши матеріали справи, оцінивши зібрані докази, заслухавши представника відповідача, суд,-

встановив:

На підставі постанови Правління НБУ від 24.12.2015р. №939 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «Юніон ОСОБА_1» (ПАТ «ЮСБ ОСОБА_1»), виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб 28.12.2015р. прийнято рішення №241 про початок процедури ліквідації ПАТ «ЮСБ ОСОБА_1» з 28.12.2015р. по 27.12.2017р. (включно) та делегування повноважень ліквідатора банку.

08.07.2015р. між Публічним акціонерним товариством Юніон ОСОБА_1 (надалі банк) та ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю Тікетс.Юей (надалі позичальник) укладено договір про надання кредиту у формі овердрафту №50/07-15, відповідно до умов якого банк встановлює позичальнику з 08.07.2015р. по 18.12.2015р. (включно) ліміт овердрафту у розмірі 5 000 000,00 грн.

Пунктом 1.2. договору передбачено, що кредитні кошти в межах встановленого ліміту овердрафту надаються позичальнику зі сплатою 1-5 днів (включно) 22% річних, 6-15 днів - 27% річних, 16-30 днів 32% річних.

Згідно із п.2.5. договору сторони домовились, що погашення заборгованості позичальника перед банком за цим договором буде відбуватись в наступній послідовності:

- витрати банку, повязані з погашенням заборгованості;

- штрафи та (або) пені;

- заборгованість за простроченими процентами;

- прострочена заборгованість з овердрафтом;

- поточна заборгованість за процентами, строк оплати яких настав;

- поточна заборгованість за овердрафтом;

- інші грошові зобовязання.

Відповідно до п.5.1. договору за несвоєчасне повернення фактично отриманих позичальником кредитних коштів в межах встановленого ліміту овердрафту, та/або за несвоєчасне забезпечення грошових надходжень на поточний рахунок, що має наслідком порушення строків сплати кредиту та/або процентів за кредитом та/або комісій/плати за цим договором, позичальник сплачує банку пеню в розмірі діючої на період виникнення прострочення подвійної облікової ставки НБУ від несплаченої суми за кожний день прострочення.

Свої зобовязання за кредитним договором в межах встановленого ліміту овердрафту в розмірі 5 000 000,00 грн. позивач виконав шляхом дебетування поточного рахунку відповідача, що підтверджується банківською випискою з особового рахунку останнього.

Однак, як стверджує позивач, відповідач порушуючи умови договору, свої зобовязання в повному обсязі не виконав, внаслідок чого, за твердженням позивача, у відповідача виникла заборгованість в розмірі 150619,90 грн., з яких 118863,24 грн. прострочена заборгованість за кредитом, 14548,80 грн. прострочена заборгованість по сплаті процентів, 16 458,99 грн. пеня за несвоєчасну сплату кредиту та 748,87 грн. пеня за несвоєчасну сплату процентів за користування кредитом.

При цьому, як зазначив позивач, при визначенні розміру заборгованості було враховано те, що відповідач звернувся до банку із заявою про зарахування зустрічних однорідних вимог в розмірі 4 001 070,76 грн. за рахунок депозитного вкладу у Публічному акціонерному товаристві Юніон ОСОБА_1.

Так, судом встановлено, що 05.12.2014р. між ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю «Тікетс.Юей» (вкладник) та Приватним акціонерним товариством «Юніон ОСОБА_1» (банк) укладено договір банківського вкладу № 30.00.000003 (депозитна лінія субєкт господарювання) відповідно до умов якого, банк приймає на зберігання від вкладника грошові кошти та зобовязується виплачувати вкладникові суму вкладу та нараховані проценти на умовах та у порядку, встановлених цим договором.

24.12.2014р. та 25.06.2015р. сторонами було укладено додаткову угоду № 1 та додаткову угоду № 2 до вищезазначеного договору.

Відповідно до додаткової угоди № 2, умови вкладу передбачають розміщення коштів до 25.12.2015р. Мінімальний незнижувальний залишок складає 100 % від суми першого внеску, що на дату укладення договору складає 1000,00 грн.

25.06.2015р. між ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю «Тікетс.Юей» (вкладник) та Приватним акціонерним товариством «Юніон ОСОБА_1» (банк) укладено договір № 30.00.002428 банківського вкладу «Standart» (строковий для юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців) відповідно до умов якого, владник передає, а банк приймає на депозитний вклад 4 000 000,00 грн., за користування яким банк зобовязується нараховувати і сплачувати вкладнику 20 % річних. Строк розміщення вкладу до 25.12.2015р.

22.01.2016р. відповідач звернувся до позивача з заявою про зарахування зустрічних однорідних вимог, яку банк отримав 22.01.2016р. (вх. № 1101 від 22.01.2016р.).

Як зазначено у заяві про зарахування зустрічних однорідних вимог, станом на 21.01.2016р., сума овердрафту за договором про надання кредиту у формі овердрафту № 50/07-15 від 08.07.2015р. становить 4 099 683,89 грн. без урахування інших сум та платежів, що передбачені вказаним договором, а сума вкладу за договором банківського вкладу № 30.00.000003 (депозитна лінія субєкта господарювання) від 05.12.2014р. становить 1 070,76 грн., а за договором № 30.00.002428 банківського вкладу «Standart» (строковий для юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців) від 25.06.2015р., сума вкладу становить 4 000 000,00 грн., що в цілому становить суму вкладу 4 001 070,76 грн. Відтак, відповідач звернувся до позивача з заявою про зарахування зустрічних однорідних вимог за вищенаведеними договорами у сумі 4 001 070,76 грн.

Як стверджує позивач зарахування зустрічних однорідних вимог відбулося саме 15.02.2016р., оскільки відповідно до протоколу №08 засідання кредитного комітету ПАТ «Юніон ОСОБА_1» від 01.04.2016р. було вирішено: враховуючи вимоги пункту 8 частини 2 ст.46 ЗУ «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», протокол КУАП №01 від 02.02.2016р. та відсутність зауважень зі сторони Фонду, враховуючи фактори, що супроводжують процедуру ліквідації банку, в звязку з тим, що вчасно не відображено в бухгалтерському обліку зустрічне зарахування однорідних вимог за кредитним договором, здійснити зустрічне зарахування однорідних вимог за кредитним договором з розрахунком заборгованості станом на 15.02.2016р. в послідовності (черговості), що передбачено п.п.2.5. кредитного договору. Також вирішено з 15.02.2016р. на залишок заборгованості продовжити нарахування відповідно до умов кредитного договору до повного погашення заборгованості.

При визначенні залишку заборгованості, що вказана вище, позивачем також враховано, що відповідач 01.04.2016р. здійснив часткову оплату на суму 1 238 058,46 грн., що підтверджується платіжним дорученням №1608 від 01.04.2016р. на суму 1 238 058,46 грн.

Відповідач проти позову заперечив з підстав викладених у поданому відзиві на позовну заяву.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази, заслухавши представника відповідача, суд дійшов висновку, що у задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав.

Згідно ст.11 Цивільного кодексу України, однією з підстав виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема є договори та інші правочини. Згідно ст.174 Господарського кодексу України однією з підстав виникнення господарського зобовязання є господарський договір та інші угоди, передбачені законом, а також угоди не передбачені законом, але такі, які йому не суперечать.

Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч. 1 ст. 627 ЦК України).

Кредитні відносини здійснюються на підставі кредитного договору, що укладається між кредитором і позичальником у письмовій формі. У кредитному договорі передбачаються мета, сума і строк кредиту, умови і порядок його видачі та погашення, види забезпечення зобов'язань позичальника, відсоткові ставки, порядок плати за кредит, обов'язки, права і відповідальність сторін щодо видачі та погашення кредиту (ст.345 ГК України).

Згідно ст.1054 Цивільного кодексу України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору (ч.2 ст.1054 ЦК України).

Згідно ст.193 ГК України зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Аналогічно відповідно до ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ст.610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

За умовами ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання свого зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Статтею 525 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ст.599 Цивільного кодексу України, ст.202 Господарського кодексу України зобов'язання припиняється його виконанням, проведеним належним чином.

Згідно п.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.

Відповідно до ст.611 ЦК України, у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Статтею 549 ЦК України встановлено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. При цьому пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання.

Зазначені норми Цивільного кодексу України кореспондуються із приписами, встановленими Господарським кодексом України.

Так, у відповідності із ст.230 ГК України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Факт виконання позивачем умов кредитного договору підтверджується матеріалами справи, а зокрема долученими до матеріалів справи банківськими виписками, які є первинними документами, що підтверджують здійснення господарських операцій.

За твердженням позивача, у відповідача станом на 19.08.2016р. внаслідок неналежного виконання взятих на себе зобовязань за кредитним договором №50/07-15 від 08.07.2015р. виникла заборгованість у розмірі 150619,90 грн., з яких 118863,24 грн. прострочена заборгованість за кредитом, 14548,80 грн. прострочена заборгованість по сплаті процентів, 16 458,99 грн. пеня за несвоєчасну сплату кредиту та 748,87 грн. пеня за несвоєчасну сплату процентів за користування кредитом.

Однак, 22.01.2016р. відповідач звернувся до позивача з заявою про зарахування зустрічних однорідних вимог, яку банк отримав 22.01.2016р. (вх. № 1101 від 22.01.2016р.).

Як зазначено у заяві про зарахування зустрічних однорідних вимог, станом на 21.01.2016р., сума овердрафту за договором про надання кредиту у формі овердрафту № 50/07-15 від 08.07.2015р. становить 4 099 683,89 грн. без урахування інших сум та платежів, що передбачені вказаним договором, а сума вкладу за договором банківського вкладу № 30.00.000003 (депозитна лінія субєкта господарювання) від 05.12.2014р. становить 1 070,76 грн., а за договором № 30.00.002428 банківського вкладу «Standart» (строковий для юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців) від 25.06.2015р., сума вкладу становить 4 000 000,00 грн., що в цілому становить суму вкладу 4 001 070,76 грн. Відтак, відповідач звернувся до позивача з заявою про зарахування зустрічних однорідних вимог за вищенаведеними договорами у сумі 4 001 070,76 грн.

Як стверджує позивач та як вбачається із поданого розрахунку позовних вимог, позивачем враховано, що 15.02.2016р. відбулось зарахування зустрічних однорідних вимог на суму 4 001 070,76 грн., а 01.04.2016р. відповідачем було здійснено платіж на суму 1 238 058,46 грн.

Однак, на думку суду зарахування зустрічних однорідних вимог відбулося не 15.02.2016р., а 22.01.2016р. з огляду на наступне.

Так, відповідно до п.8 ч.2 ст.46 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» з дня початку процедури ліквідації банку забороняється зарахування зустрічних вимог, у тому числі зустрічних однорідних вимог, припинення зобов'язань за домовленістю (згодою) сторін (у тому числі шляхом договірного списання), прощення боргу, поєднання боржника і кредитора в одній особі внаслідок укладення будь-яких правочинів з іншими особами, крім банку, зарахування на вимогу однієї із сторін.

Обмеження, встановлені цим пунктом, не поширюються на зобов'язання банку щодо зарахування зустрічних однорідних вимог, крім обмежень, прямо передбачених законом, у разі, якщо боржник банку одночасно є кредитором цього банку і грошові кошти спрямовуються на погашення зобов'язань за кредитом цього боржника перед цим банком за кредитними договорами та/або за емітованими цим боржником борговими цінними паперами, виключно з урахуванням того, що:

за кредитним договором не було здійснено заміни застави, а саме не відбувалося зміни будь-якого з предметів застави на предмет застави, яким виступають майнові права на отримання коштів боржника, які розміщені на відповідних рахунках у неплатоспроможному банку, протягом одного року, що передує даті початку процедури виведення Фондом банку з ринку;

кошти перебували на поточних та/або депозитних рахунках такого боржника на дату початку процедури виведення Фондом банку з ринку та договірне списання з цих рахунків передбачено умовами договорів, укладених між боржником і банком.

Зазначені операції у будь-якому разі заборонені за договорами, укладеними з пов'язаними з банком особами.

Відносини з відповідачем відповідали зазначеним вимогам, а тому не було перешкод у зарахуванні зустрічних однорідних вимог в розмірі 4 001 070,76 грн. за рахунок депозитного вкладу у Публічному акціонерному товаристві Юніон ОСОБА_1.

Відповідно до ст.601 ЦК України зобов'язання припиняється зарахуванням зустрічних однорідних вимог, строк виконання яких настав, а також вимог, строк виконання яких не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги. Зарахування зустрічних вимог може здійснюватися за заявою однієї із сторін.

За змістом ч. 1 статті 601 Цивільного кодексу України, вимоги, які можуть підлягати зарахуванню, мають відповідати таким умовам: 1) бути зустрічними (кредитор за одним зобов'язанням є боржником за іншим, а боржник за першим зобов'язанням є кредитором за другим); 2) бути однорідними (зараховуватися можуть вимоги про передачу речей одного роду, у зв'язку з чим зарахування як спосіб припинення зазвичай застосовується до зобов'язань по передачі родових речей, зокрема, грошей). Правило про однорідність вимог розповсюджується на їх правову природу, але не стосується підстави виникнення такої вимоги. Отже, допускається зарахування однорідних вимог, які випливають із різних підстав (різних договорів тощо); 3) строк виконання таких вимог настав, не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги (Постанова Вищого господарського суду України від 28.03.2016р. справа N 910/4339/15-г).

Як вбачається із матеріалів справи, заяву про зарахування зустрічних однорідних вимог банк отримав 22.01.2016р. (вх. № 1101 від 22.01.2016р.) Відповідно на думку суду, визначаючи розмір заборгованості, позивачу слід було врахувати, що заборгованість відповідача була частково погашена на суму 4 001 070,46 грн. саме 22.01.2016р., а не 15.02.2016р.

Так, на засіданні кредитного комітету ПАТ «Юніон ОСОБА_1» яке відбулось 01.04.2016р., рішення якого оформлене протоколом № 08, вирішили, що враховуючи вимоги п.8 частини другої статті 46 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», протокол КУАП № 01 від 02.02.2016р. та відсутність зауважень зі сторони Фонду, враховуючи фактори, що супроводжують процедуру ліквідації банку (проведення інвентаризації, прийняття кредиторських вимог та формування реєстру вимог кредиторів, скорочення працюючих співробітників банку тощо), в звязку з тим, що вчасно не відобразили у бухгалтерському обліку зустрічне зарахування однорідних вимог за кредитним договором, здійснити зустрічне зарахування однорідних вимог за Кредитним договором з розрахунком заборгованості станом на 15.02.2016р. в послідовності (черговості), що передбачено п.п. 2.5. Кредитного договору. З 15.02.2016 року на залишок заборгованості продовжувати нарахування відповідно до умов Кредитного договору до повного погашення заборгованості.

Однак, зарахування зустрічних однорідних вимог, про яке заявлено однією з сторін у зобовязанні, здійснюється в силу положень ст.601 ЦК України та не повязується із прийняттям такого зарахування іншою стороною. Випадки, коли залік зустрічних однорідних вимог не допускається, визначені положенням ст. 602 ЦК України. При цьому, чинним законодавством не передбачено спеціальних вимог щодо заяви про зарахування зустрічних однорідних вимог як одностороннього правочину, тому її слід вважати зробленою, а зобовязання припиненим внаслідок заліку зустрічних однорідних вимог, в момент направлення такої заяви іншій стороні у зобовязанні (Постанова ВГСУ від 04.03.2015р. у справі № 910/11117/14).

Суд звертає увагу, що положення статті 46 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» не повязують зарахування зустрічних однорідних вимог ні з датою прийняття рішення кредитним комітетом ні з датою яка визначається рішенням кредитного комітету чи відсутністю зауважень Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, а зарахування має місце тоді коли боржник банку одночасно став кредитором цього банку і грошові кошти спрямовуються на погашення зобов'язань за кредитом цього боржника перед цим банком за кредитними договорами з урахуванням певних умов визначених у вказаній статті та за відсутності обмежень, прямо передбачених законом. За наявності таких умов та відсутності обмежень, в силу приписів ст. 601 ЦК України, направлена до банку заява про зарахування зустрічних однорідних вимог має наслідком припинення зобовязання з моменту її направлення. Разом з тим, суд вважає, що підстави визначення моменту зарахування зустрічних однорідних вимог саме станом на 15.02.2016р., зазначені у рішенні кредитного комітету від 01.04.2016р., оформленого протоколом № 08, є формальними та такими, що не містять під собою нормативно-правового обґрунтування.

Отже судом було здійснено перерахунок розміру простроченої заборгованості за кредитом, розміру простроченої заборгованості по сплаті процентів, розміру пені за несвоєчасну сплату кредиту та розміру пені за несвоєчасну сплату процентів за користування кредитом.

При цьому судом було враховано, що зарахування зустрічних однорідних вимог відбулось 22.01.2016р. на суму 4 001 070,46 грн., а 01.04.2016р. відповідачем було здійснено оплату на суму 1 238 058,46 грн.

Також при здійсненні перерахунку судом взято до уваги пункт 2.5. кредитного договору, в якому сторони домовились, що погашення заборгованості позичальника перед банком за цим договором буде відбуватись в наступній послідовності:

- витрати банку, повязані з погашенням заборгованості;

- штрафи та (або) пені;

- заборгованість за простроченими процентами;

- прострочена заборгованість з овердрафтом;

- поточна заборгованість за процентами, строк оплати яких настав;

- поточна заборгованість за овердрафтом;

- інші грошові зобовязання.

Здійснивши перерахунок, суд встановив, що сплативши 01.04.2016р. 1 238 058,46 грн., заборгованість відповідача була погашена в повному обсязі. Зокрема відповідачем було сплачено в повному обсязі пеню за несвоєчасну сплату процентів за користування кредитом, пеню за несвоєчасну сплату кредиту, прострочену заборгованість по сплаті процентів та заборгованість за кредитом.

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку, що позов у даній справі є безпідставним, оскільки станом на дату подання позовної заяві до господарського суду заборгованість відповідача відсутня, а отже у задоволенні позову слід відмовити.

В порядку ст. 43 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

В порядку ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до абзацу 2 ст. 34 ГПК України обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно ст.43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Сплата позивачем судового збору підтверджується платіжним дорученням №6280 від 25.08.2016р. на суму 2 259,30 грн. Оскільки у задоволенні позову слід відмовити, то керуючись нормами ст.49 ГПК України, суд дійшов висновку витрати по сплаті судового збору покласти на позивача.

Керуючись ст.ст. 43, 33, 34, 43, 49, 82-85 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

1. У задоволенні позову відмовити.

2. Рішення набирає законної сили відповідно до ст.85 ГПК України, може бути оскаржене до Львівського апеляційного господарського суду в порядку і строки, передбачені ст.ст.91-93 ГПК України.

Повний текст рішення

підписано 21.11.2016р.

Суддя Петрашко М.М.