ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"09" листопада 2016 р.Справа № 915/709/16
Одеський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Гладишевої Т.Я.,

суддів Головея В.М., Савицького Я.Ф.,

секретар судового засідання Максіміхіна Ю.В.

за участю представників сторін в судовому засіданні від 09.11.2016:

від позивача - Фігель С.І., за довіреністю

від відповідача - ОСОБА_2, ОСОБА_3, за довіреністю

від третьої особи - не з'явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Комунального підприємства "Новий ринок"

на рішення Господарського суду Миколаївської області від 01.09.2016

по справі № 915/709/16

за позовом: Комунального підприємства "Новий ринок"

до відповідача: Фізичної особи - підприємця ОСОБА_4

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача: Веселинівська селищна рада Веселинівського району Миколаївської області

про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою

У судовому засіданні 09.11.2016 згідно ст. 85 ГПК України оголошено вступну та резолютивну частини постанови.

ВСТАНОВИВ:

У червні 2016 року Комунальне підприємство "Новий ринок" (далі також - КП "Новий ринок", Підприємство, позивач) звернулось до Господарського суду Миколаївської області з позовною заявою до Фізичної особи - підприємця ОСОБА_4 (далі також - ФОП ОСОБА_4, Підприємець, відповідач), в якій просило зобов'язати останню усунути перешкоди у користуванні земельною ділянкою КП "Новий ринок" шляхом знесення самовільної прибудови та приведення фактичної межі земельної ділянки у відповідність вимогам чинного законодавства, а саме відступлення на 1,0 м в бік земельної ділянки, належної відповідачеві на праві приватної власності, за адресою: АДРЕСА_1.

В обґрунтування позовних вимог КП "Новий ринок" послалось на те, що, здійснивши самовільну прибудову до складу магазину, що належить відповідачеві на праві приватної власності, ОСОБА_4 збільшила загальний об'єм забудови, наблизившись до території КП "Новий ринок", чим порушила наступні норми та стандарти:

- п. 3.25 ДБН 360-92** для догляду за будівлями і здійснення їх поточного ремонту відстань до межі сусідньої земельної ділянки від найбільш виступної конструкції стіни треба приймати не менше 1,0 м. При цьому, повинно бути забезпечене влаштування необхідних інженерно-технічних заходів, що запобігатимуть стіканню атмосферних опадів з покрівель та карнизів будівель на територію суміжних ділянок;

- відповідно до приписів ч. 1 ст. 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, а так як цільовим використанням при виділенні земельної ділянки вказано саме комерційне (обслуговування нежилого приміщення), а не під будівництво, то й підстав проводити останнє у відповідача немає.

У правове обґрунтування позову Ринок послався на ст. ст. 15, 376, 391 ЦК України, ст. 152 ЗК України.

Ухвалою місцевого господарського суду від 21.07.2016 відмовлено у задоволенні клопотання позивача про залучення до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача - Фізичної особи-підприємця ОСОБА_5 третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - Управління державної архітектурно-будівельної інспекції у Миколаївській області.

Рішенням Господарського суду Миколаївської області від 01.09.2016 по справі № 915/709/16 (суддя Семенчук Н.О.) у задоволенні позовних вимог відмовлено повністю.

Рішення суду мотивовано тим, що позивачем у порушення приписів ст. 33 ГПК України не доведено відповідними доказами порушення його права власності, встановлення межі його земельної ділянки та вчинення відповідачем дій, що перешкоджають позивачу належним чином користуватися та розпоряджатися майном тим чи іншим способом, та не доведено підстави для зобов'язання відповідача знести спірну будівлю на підставі приписів статті 376 ЦК України.

Не погодившись з рішенням суду, КП "Новий ринок" звернулось до Одеського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просило вказане рішення скасувати та прийняти нове рішення про задоволення позовних вимог у повному обсязі. При цьому, скаржник послався на порушення судом норм матеріального та процесуального права, а також неповне з'ясування обставин справи. Так, зокрема, Ринок зазначив, що суд необґрунтовано відмовив у задоволенні клопотання названого підприємства про залучення до участі у справі в якості третіх осіб Фізичної особи - підприємця ОСОБА_5 та Управління державної архітектурно-будівельної інспекції у Миколаївській області, чим порушив приписи ст. 27 ГПК України; суд в порушення ч.ч. 1, 2 ст. 41 ГПК безпідставно та немотивовано відхилив клопотання позивача про призначення судової будівельно-технічної експертизи; матеріалами справи підтверджено, що відповідач, здійснивши самовільну прибудову до складу власного магазину, збільшила загальний об'єм забудови, наблизившись до території КП "Новий ринок", чим порушив норми та стандарти, на які посилався скаржник у своїй позовній заяві.

28.10.2016 до суду апеляційної інстанції надійшло клопотання представника КП "Новий ринок" про призначення судової будівельно-технічної експертизи, на вирішення якої Підприємство просило поставити наступні питання: - чи відповідає прибудова торгівельного приміщення до згаданого вище магазину затвердженому проекту, будівельним нормам та правилам; - чи відповідає прибудова торгівельного приміщення до магазину та сам магазин будівельним, протипожежним та санітарним вимогам і нормам; - чи відповідає фактичне розміщення прибудови торгівельного приміщення до магазину та сам магазин відносно меж земельних ділянок правовстановлюючим документам та технічній документації з землеустрою та землекористування на цій земельній ділянці; - чи є допущене ФОП ОСОБА_4 при будівництві прибудови торгівельного приміщення до магазину порушення будівельних, протипожежних та санітарних вимог і норм, у тому числі чи наявне порушення вимог п. 3.25 ДБН 360-92?

У п. 2 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 23 березня 2012 року № 4 «Про деякі питання практики призначення судової експертизи» вказано, що відповідно до статті 1 Закону України "Про судову експертизу" судова експертиза - це дослідження експертом на основі спеціальних знань матеріальних об'єктів, явищ і процесів, які містять інформацію про обставини справи, що перебуває у провадженні, зокрема, суду. Водночас і згідно з частиною першою статті 41 ГПК України експертиза призначається для з'ясування питань, що потребують спеціальних знань. Із сукупності наведених норм матеріального і процесуального права вбачається, що неприпустимо ставити перед судовими експертами правові питання, вирішення яких чинним законодавством віднесено до компетенції суду, зокрема, про відповідність окремих нормативних актів вимогам закону, про правову оцінку дій сторін тощо. Судова експертиза призначається лише у разі дійсної потреби у спеціальних знаннях для встановлення фактичних даних, що входять до предмета доказування, тобто у разі, коли висновок експерта не можуть замінити інші засоби доказування.

Судова колегія, розглянувши зазначене клопотання скаржника, дійшла висновку про відсутність потреби у спеціальних знаннях для встановлення фактичних даних, що входять до предмета доказування у справі № 915/709/16, оскільки зазначені позивачем у клопотанні питання не відносяться до предмета доказування у цій справі, тому у задоволенні даного клопотання відмовлено.

У засіданнях суду апеляційної інстанції представник позивача підтримав доводи апеляційної скарги, представники відповідача просили апеляційну скаргу залишити без задоволення, оскаржуване рішення - без змін.

Веселинівська селищна рада Веселинівського району Миколаївської області, будучи двічі належним чином повідомленою про дату, час та місце проведення судових засідань, що підтверджується долученими до матеріалів справи поштовими повідомленнями з відмітками підприємства поштового зв'язку про вручення поштових відправлень, не з'явилась, а отже, не скористалась своїм процесуальним правом прийняти учать у засіданнях суду апеляційної інстанції.

Перевіривши матеріали справи, проаналізувавши доводи апеляційної скарги, надавши оцінку всім обставинам справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, заслухавши представників сторін, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги з огляду на наступне.

Місцевим господарським судом правильно встановлено та підтверджено в процесі перегляду справи апеляційним господарським судом, що 07.02.2003 між гр. ОСОБА_6 та гр. ОСОБА_4 укладено договір купівлі-продажу, за умовами якого остання купила 24/100 часток нежилої будівлі, що становить приміщення 1 площею 129,7 кв.м в АДРЕСА_1. Право власності на 24/100 часток вказаної будівлі зареєстровано Веселинівською філією Миколаївського міжміського бюро технічної інвентаризації за реєстраційним номером 132183 згідно витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 08.04.2003 № 321155.

Згідно Державного акта на право постійного користування землею від 13.02.2003 серії НОМЕР_1 КМП «Новий ринок» надано у постійне користування 0,638 гектарів землі в АДРЕСА_1 для розміщення комунального підприємства.

Рішенням Виконавчого комітету Веселинівської селищної ради № 36 від 25.02.2003 «Про вилучення земельної ділянки» площа вказаної земельної ділянки була зменшена на 132,84 кв.м, а рішенням названої селищної ради від 27.11.2004 № 9 - на 151,0 кв.м, відтак, залишок склав 6096,16 кв.м, що підтверджується внесеними змінами до акта на право постійного користування землею.

Рішенням вказаної ради від 20.10.2005 № 12 «Про надання дозволу на виготовлення проекту відведення земельної ділянки приватному підприємцю ОСОБА_4.» вилучено у КМП «Новий ринок» земельну ділянку несільськогосподарського призначення площею 3,64 кв.м і передано в землі запасу Веселинівської селищної ради, надано приватному підприємцю ОСОБА_4 в оренду земельну ділянку площею 3,64 кв.м із земель запасу Веселинівської селищної ради для улаштування сходів та для вигрузки будівельних матеріалів терміном на 10 років по АДРЕСА_1 (територія КМП «Новий ринок»).

Рішенням виконавчого комітету Веселинівської селищної ради Веселинівського району Миколаївської області від 15.11.2007 № 259 «Про затвердження акта державної приймальної комісії» затверджено акт державної приймальної комісії про прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом нежитлового об'єкта - магазину, який знаходиться по АДРЕСА_1, ОСОБА_4, доручено Веселинівському МБТІ видати свідоцтво про право власності на нежитловий об'єкт - магазин по АДРЕСА_1.

Згідно пояснень ФОП ОСОБА_4 у 2007 році визначено нову адресу зазначеного вище нежитлового об'єкта - АДРЕСА_1-ч, смт. Веселинове.

У технічному паспорті на нежиле приміщення, магазин промислових товарів по АДРЕСА_1, загальною площею 175,2 кв.м, виготовленому 26.12.2008, зазначено, що власником вказаного приміщення є ОСОБА_4

Згідно свідоцтва про право власності від 01.02.2009 серії НОМЕР_2, виданого на підставі рішення виконкому Веселинівської селищної ради Веселинівського району Миколаївської області № 369 від 18.12.2008, та витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 01.02.2009 № 21732886 ОСОБА_4 є власником нежилого приміщення магазину промислових товарів, загальною площею 175,2 кв.м, розташованого за адресою: АДРЕСА_1.

На підставі договору купівлі-продажу, укладеного 27.09.2012 між територіальною громадою селища міського типу Веселинове в особі Веселинівської селищної ради Миколаївської області та ОСОБА_4, остання купила земельну ділянку площею 217,44 кв.м, яка знаходиться на території Веселинівської селищної ради за адресою: АДРЕСА_1, кадастровий № НОМЕР_3, на якій розташований вищевказаний магазин промислових товарів. Вказаний договір зареєстровано в реєстрі за № 646.

Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Положеннями ч. 2 ст. 152 ЗК України передбачено, що власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи, чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

За положенням ч. 2 ст. 376 названого кодексу особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього.

Згідно ч. 4 ст. 376 ЦК України, якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок.

Відповідно до ч. 7 ст. 376 ЦК України у разі істотного відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотного порушення будівельних норм і правил суд за позовом відповідного органу державної влади або органу місцевого самоврядування може постановити рішення, яким зобов'язати особу, яка здійснила (здійснює) будівництво, провести відповідну перебудову. Якщо проведення такої перебудови є неможливим або особа, яка здійснила (здійснює) будівництво, відмовляється від її проведення, таке нерухоме майно за рішенням суду підлягає знесенню за рахунок особи, яка здійснила (здійснює) будівництво. Особа, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, зобов'язана відшкодувати витрати, пов'язані з приведенням земельної ділянки до попереднього стану.

Отже, самочинно збудований об'єкт нерухомості може бути знесений особою, яка здійснила самочинне будівництво, або за її рахунок лише на підставі судового рішення у випадках і в порядку, передбачених ч.ч. 4, 7 вказаної статті ЦК України.

При цьому, вимога про знесення самочинно збудованого нерухомого майна на земельній ділянці, власником або користувачем якої є інша особа, може бути заявлена власником чи користувачем земельної ділянки або іншою особою, права якої порушено, за умови доведеності факту порушення прав цих осіб самочинною забудовою.

Статтею 38 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" передбачено, що у разі виявлення факту самочинного будівництва об'єкта, перебудова якого з метою усунення істотного відхилення від проекту або усунення порушень законних прав та інтересів інших осіб, істотного порушення будівельних норм є неможливою, посадова особа органу державного архітектурно-будівельного контролю видає особі, яка здійснила (здійснює) таке будівництво, припис про усунення порушень вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил з визначенням строку для добровільного виконання припису. У разі якщо особа в установлений строк добровільно не виконала вимоги, встановлені у приписі, орган державного архітектурно-будівельного контролю подає позов до суду про знесення самочинно збудованого об'єкта та компенсацію витрат, пов'язаних з таким знесенням.

Враховуючи вищенаведені законодавчі приписи, судова колегія зазначає, що, по-перше, позивачем не доведено, згідно ст.ст. 33, 34 ГПК України, здійснення відповідачем самочинного будівництва на власній земельній ділянці, на якому наполягає Підприємство. Натомість, як вбачається з акта перевірки дотримання вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил від 13.09.2016, за результатами проведеної Управлінням державної архітектурно-будівельної інспекції у Миколаївській області позапланової перевірки дотримання вимог законодавства ОСОБА_4 у вказаній сфері на об'єкті будівництва - нежитловій будівлі, магазині промислових товарів, розташованого за адресою: АДРЕСА_1, на момент перевірки порушень містобудівного законодавства не встановлено.

По-друге, як на правову підставу позову КП "Новий ринок" послалось, зокрема, на частину 4 статті 376 ЦК України, однак частина 4 вказаної статті передбачає, що майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок, у разі якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб. Тобто дане положення може застосовуватись, якщо особа, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок не є власником (користувачем) земельної ділянки, на якій здійснено (здійснюється) таке будівництво. Отже, дане положення не може застосовуватись до спірних правовідносин у даній справі.

Що стосується тверджень позивача про те, що здійсненням відповідачем прибудови до магазину порушені права Підприємства, суд апеляційної інстанції зазначає, що КП "Новий ринок" ані в позові, ані в апеляційній скарзі не визначило, які саме права позивача порушені.

Крім того, судова колегія зауважує, що частиною 7 статті 376 ЦК України передбачена можливість знесення за рішенням суду самочинного будівництва у разі істотного відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотного порушення будівельних норм і правил за позовом відповідного органу державної влади або органу місцевого самоврядування. Тобто можливість звернення інших осіб з таким позовом у наведених випадках зазначеним положенням не передбачено.

За таких обставин, посилання КП "Новий ринок" на положення статті 376 ЦК України, як на правову підставу заявленого позову, є безпідставними.

Враховуючи вищевикладене, судова колегія погоджується з висновком господарського суду першої інстанції про те, що позов Підприємства не підлягає задоволенню, у зв'язку з його недоведеністю.

Стосовно доводів КП "Новий ринок" щодо необґрунтованої відмови у задоволенні клопотання про залучення до участі у справі в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, Фізичної особи - підприємця ОСОБА_5 та Управління державної архітектурно-будівельної інспекції у Миколаївській області колегія суддів зазначає наступне.

Треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, можуть вступити у справу на стороні позивача або відповідача до прийняття рішення господарським судом, якщо рішення з господарського спору може вплинути на їх права або обов'язки щодо однієї з сторін. Їх може бути залучено до участі у справі також за клопотанням сторін, прокурора (ч. 1 ст. 27 ГПК України).

У п. 1.6 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26 грудня 2011 року № 18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» зазначено, що при вирішенні питання щодо наявності юридичного інтересу у третьої особи, суд має з'ясовувати, чи буде у зв'язку з прийняттям судового рішення з даної справи таку особу наділено новими правами чи покладено на неї нові обов'язки, або змінено її наявні права та/або обов'язки, або позбавлено певних прав та/або обов'язків у майбутньому.

Судова колегія вважає, що місцевий господарський суд обґрунтовано відмовив у задоволенні вказаного клопотання позивача, оскільки прийняття оскаржуваного рішення господарським судом не впливатиме на права або обов'язки ФОП ОСОБА_5 та названого управління.

Інші доводи Підприємства, викладені в апеляційній скарзі, спростовуються вищевикладеним.

З огляду на зазначене, підстави для скасування чи зміни оскаржуваного рішення відсутні.

Керуючись ст. ст. 99, 101 - 103, 105 ГПК України, судова колегія, -

ПОСТАНОВИЛА:

Рішення Господарського суду Миколаївської області від 01.09.2016 по справі № 915/709/16 залишити без змін, апеляційну скаргу - без задоволення.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку.

Повний текст постанови складено 14.11.2016.

Головуючий суддя: Т.Я. Гладишева

Суддя: В.М. Головей

Суддя: Я.Ф. Савицький