ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД РІВНЕНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

14 листопада 2016 р. Справа № 918/1040/16

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ЮТ-АГРО ЗЕРНО"

до відповідача ОСОБА_1 господарства "Ім.Шевченка"

про стягнення заборгованості за договором поставки в сумі 2 216 330,53 грн

Суддя Андрійчук О.В.

Представники сторін:

від позивача: ОСОБА_2, дов. від 01.07.2016 року

від відповідача: не з'явився

Статті 20, 22, 91, 93 ГПК України сторонам роз'яснені.

Відводи з підстав, передбачених ст. 20 ГПК України, відсутні.

Протокол судового засідання складено відповідно до ст. 811 ГПК України.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

У жовтні 2016 року Товариство з обмеженою відповідальністю "ЮТ-АГРО ЗЕРНО" звернулося до Господарського суду Рівненської області із позовом до ОСОБА_1 господарства "Ім.Шевченка" про стягнення заборгованості за договором поставки в сумі 2 002 403,43 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що:

09.09.2013 року між позивачем (постачальник) та відповідачем (покупець) укладено договір поставки № 1, за умовами якого постачальник зобов'язався поставити та передати у власність покупцеві товар на підставі замовлень останнього та відповідно до специфікацій, а покупець зобов'язався прийняти поставлений постачальником товар та оплатити його вартість у порядку і на умовах, погоджених сторонами у цьому договорі.

Позивач свої зобов'язання за договором виконав, поставивши відповідачу товар на загальну суму 3 499 021,81 грн, що стверджується видатковими накладними.

Відповідачем своїх зобов'язань з оплати поставленого товару у повному обсязі та своєчасно не виконав, сплативши 1 662 831,35 грн, про що свідчать виписки по особових рахунках, отже розмір основного боргу становить 1 836 190,46 грн.

Крім того, позивач за неналежне виконання зобов'язань з оплати поставленого товару здійснив нарахування 14 488,30 грн 3% річних, пені в розмірі 151 724,67 грн.

У матеріально-правове обґрунтування заявлених позовних вимог позивач посилається на ст.ст. 526, 530, 610, 612, 625, 712 ЦК України, ст.ст. 193, 265 ГК України.

Ухвалою від 05.10.2016 року порушено провадження, справу призначено до розгляду на 24.10.2016 року.

08.11.2016 року через службу діловодства господарського суду від позивача надійшла заява про збільшення розміру позовних вимог, в якій просить суд стягнути з відповідача 1 836 190,46 грн основного боргу, 48 474,37 грн 3% річних, 102 313,80 грн інфляційних та 229 351,90 грн пені.

Суд, оцінивши вказану заяву, встановив, що остання є по суті заявою про зміну предмету позовних вимог, оскільки позивачем не тільки збільшено розмір пені, а заявлено додаткову вимогу - про стягнення інфляційних.

Оскільки вказана заява подана у порядку та в строк, визначені ст. 22 ГПК України, відтак приймається судом.

11.11.2016 року через службу діловодства господарського суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому останній проти задоволення позовних вимог заперечує з тих підстав, що позивачем у підтвердження заявлених позовних вимог не надано належних доказів, зокрема оригіналів видаткових накладних, а також замовлень покупця. Крім того стверджує, що видаткові накладні підписані не уповноваженою особою - керівником відповідача, а головним бухгалтером, який права на прийняття товару та підписання видаткових накладних не мала.

Ухвалою від 24.10.2016 року розгляд справи відкладено на 14.11.2016 року.

Щодо клопотання відповідача про відкладення розгляду справи, то суд, з урахуванням обставин справи, відхиляє останнє. При цьому суд виходить з того, що у відповідних випадках такий учасник судового процесу не позбавлений права і можливості забезпечити за необхідності участь у судовому засіданні іншого представника згідно з ч.ч. 1-5 ст. 28 ГПК України, з числа як своїх працівників, так і осіб, не пов'язаних з ним трудовими відносинами. Неможливість такої заміни представника і неможливість розгляду справи без участі представника підлягає доведенню учасником судового процесу на загальних підставах (ст.ст. 32 - 34 ГПК України), причому відсутність коштів для оплати послуг представника не може свідчити про поважність причини його відсутності в судовому засіданні

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач повідомлений про час та місце розгляду справи належним чином. Нез'явлення в засідання господарського суду представника відповідача не перешкоджає вирішенню спору по суті.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши копії документів на їх відповідність оригіналам, заслухавши пояснення присутніх представників сторін, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

09.09.2013 року між позивачем (постачальник) та відповідачем (покупець) укладено договір поставки № 1, за умовами якого постачальник зобов'язався поставити та передати у власність покупцеві товар на підставі замовлень останнього та відповідно до специфікацій, а покупець зобов'язався прийняти поставлений постачальником товар та оплатити його вартість у порядку і на умовах, погоджених сторонами у цьому договорі.

Як вбачається з матеріалів справи, назву позивача з Товариства з обмеженою відповідальністю "Ім. Шевченка" змінено на Товариство з обмеженою відповідальністю "ЮТ-Агро-Зерно", на підтвердження чого до матеріалів справи долучено протокол № 3 загальних зборів учасників товариства від 27.06.2016 року.

За п. 12.4. договору цей договір набирає чинності з моменту підписання уповноваженими представниками сторін і діє до 31.12.2015 року, а в частині проведення розрахунків - до повного виконання зобов'язань. Якщо за 14 календарних днів до закінчення строку дії договору жодна із сторін не заявить про його припинення, договір вважається пролонгованим на кожен наступний календарний рік.

Відповідно до п.п. 2.1., 2.2. договору постачальник здійснює поставку товару відповідно до узгодженої сторонами та посвідченої печатками сторін специфікації. специфікація надається покупцю постачальником. Замовлення на поставку товару покупець здійснює шляхом направлення на електронну адресу або на факс постачальника відповідного замовлення.

Пунктами 2.5., 2.6. договору передбачено, що загальна кількість товару, що поставляється за цим договором, вказується у видаткових накладних до цього договору. Під партією товару у цьому договорі розуміється кількість товару, відвантаженого в межах погодженого об'єму однієї видаткової накладної. Остаточна кількість товару визначається у видаткових накладних.

Згідно з п. 4.1.-4.4. договору постачання товару за цим договором здійснюється партіями. Постачальник передає в момент постачання товару покупцеві такі документи: рахунок-фактуру, видаткову накладну - 2 екземпляри, податкову накладну, товарно-транспортну накладну. Покупець зобов'язаний направити постачальнику підписану і скріплену печаткою видаткову накладну шляхом поштового зв'язку. Поставка товарів за цим договором здійснюється відповідно до Міжнародних правил тлумачення торгівельних термінів Інкотермс-2010. Конкретні умови поставки (у тому числі місце і строк) зазначаються сторонами у специфікаціях. Датою постачання товару вважається дата виписки видаткової накладної.

Товар поставляється за рахунок і засобами однієї із сторін за погодженням на кожну партію товару. Товар вважається відвантаженим постачальником і прийнятим покупцем на таких умовах: по кількості - відповідно до кількості товару, вказаному у видатковій накладній, по якості - відповідно до сертифікації товару (п.п. 7.1., 7.2. договору).

Судом з матеріалів справи встановлено, що позивачем на виконання умов договору поставлено відповідачу товару на загальну суму 3 499 021,81 грн, що стверджується видатковими накладними № 1 від 09.09.2013 року на суму 1 549,80 грн, № 2 від 15.10.2013 року на суму 364,80 грн, № 3 від 26.11.2013 року на суму 262,80 грн, № 19 від 31.07.2014 року на суму 14 247,36 грн, № 36 від 31.08.2014 року на суму 55 246,66 грн, № 4 від 30.09.2014 року на суму 2 184,00 грн, № 33 від 30.09.2014 року на суму 53 702,35 грн, № 57 від 31.10.2014 року на суму 41 645,90 грн, № 6 від 30.11.2014 року на суму 1 170,00 грн, № 67 від 30.11.2014 року на суму 119 160,67 грн, № 68 від 30.11.2014 року на суму 7 958,40 грн, № 80 від 31.12.2014 року на суму 109 055,35 грн, № 81 від 31.12.2014 року на суму 1 116,00 грн, № 82 від 31.12.2014 року на суму 452,40 грн, № 30 від 29.01.2015 року на суму 885 869,62 грн, № 36 від 31.10.2015 року на суму 141 092,36 грн, № 37 від 31.01.2015 року на суму 372,00 грн, № 59 від 16.02.2015 року на суму 15 288,00 грн, № " від 28.02.2015 року на суму 1 116,00 грн, № 58 від 28.02.2015 року на суму 29 005,14 грн, № 77 від 28.02.2015 року на суму 65 558,40 грн, № 115 від 31.03.2015 року на суму 38 112,00 грн, № 116 від 31.03.2015 року на суму 101 316,60 грн, № 3 від 27.04.2015 року на суму 2 484,00 грн, № 150 від 30.04.2015 року на суму 148 054,42 грн, № 151 від 30.04.2015 року на суму 787,20 грн, № 4 від 31.05.2015 року на суму 684,00 грн, № 181 від 31.05.2015 року на суму 109 458,36 грн, № 5 від 30.06.2015 року на суму 9 144,00 грн, № 207 від 30.06.2015 року на суму 80 509,20 грн, № 218 від 13.07.2015 року на суму 24 072,00 грн, № 225 від 16.07.2015 року на суму 36 720,00 грн, № 257 від 32 921,04 грн, № 6 від 31.08.2015 року на суму 4 932,00 грн, № 291 від 31.08.2015 року на суму 66 430,66 грн, № 8 від 30.09.2015 року на суму 10 548,00 грн, № 323 від 30.09.2015 року на суму 90 200,10 грн, № 9 від 30.10.2015 року на суму 3 924,00 грн, № 362 від 30.10.2015 року на суму 111 444,14 грн, № 10 від 30.11.2015 року на суму 7 326,00 грн, № 393 від 30.11.2015 року на суму 1 921,92 грн, № 396 від 30.11.2015 року на суму 111 497,40 грн, № 11 від 30.12.2015 року на суму 7 884,00 грн, № 442 від 30.12.2015 року на суму 88 122,24 грн, № 443 від 30.12.2015 року на суму 1 249,92 грн, № 453 від 31.12.2015 року на суму 61 200,00 грн, № 454 від 31.12.2015 року на суму 142 200,00 грн, № 455 від 31.12.2015 року на суму 100 680,00 грн, № 1 від 31.01.2016 року на суму 12 474,00 грн, № 2 від 29.02.2016 року на суму 5 292,00 грн, № 60 від 29.02.2016 року на суму 4 740,00 грн, № 61 від 29.02.2016 року на суму 468,00 грн, № 3 від 31.03.2016 року на суму 4 158,00 грн, № 99 від 31.03.2016 року на суму 163 691,16 грн, № 4 від 29.04.2016 року на суму 6 660,00 грн, № 128 від 29.04.2016 року на суму 162 108,00 грн, № 5 від 31.05.2016 року на суму 17 029,44 грн, № 157 від 31.05.2016 року на суму 182 160,00 грн.

Відповідно до п.п. 3.1.-3.4. договору ціна на товар встановлюється в гривнях і вказані в специфікації та видаткових накладних, що є невід'ємною частиною цього договору. Вартість кожної партії товару вказана в специфікації, рахунку-фактурі та видатковій накладній. Загальна вартість цього договору дорівнює сумі всіх видаткових накладних. Розрахунки за кожну поставлену партію товару здійснюються в безготівковому порядку протягом 30 календарних днів з моменту отримання покупцем товару. Днем оплати вважається день надходження коштів на поточний рахунок постачальника.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач на виконання умов договору сплатив 1 295 020,86 грн, що стверджується виписками по особовому рахунку.

Отже, розмір основного боргу відповідача перед позивачем складає 1 836 190,46 грн.

Частиною 1 ст. 265 ГК України передбачено, що за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно з ч. 6 ст. 265 ГК України до відносин поставки, не врегульованих цим Кодексом, застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України про договір купівлі-продажу.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Статтею 655 ЦК України встановлено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 692 ЦК України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

У силу вимог ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Частиною 1, 2 ст. 193 ГК України встановлено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Статтею 536 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 525 ЦК України, ч. 6 ст. 193 ГК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

У силу вимог ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Отже, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 1 836 190,46 грн основного боргу.

Крім того, позивач за неналежне виконання зобов'язань з оплати поставленого товару здійснив нарахування 48 474,37 грн 3% річних, 102 313,80 грн інфляційних та 229 351,90 грн пені.

За ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Грошовим слід вважати будь-яке зобов'язання, що складається в тому числі з правовідношення, в якому праву кредитора вимагати від боржника виконання певних дій кореспондує обов'язок боржника сплатити гроші на користь кредитора. Зокрема, грошовим зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона зобов'язана оплатити поставлену продукцію, виконану роботу чи надану послугу в грошах, а друга сторона вправі вимагати від першої відповідної оплати, тобто в якому передбачено передачу грошей як предмета договору або сплату їх як ціни договору.

Сплата 3% від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом), так само як й інфляційні нарахування, не мають характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові, та у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті. Кредитор вправі вимагати, в тому числі в судовому порядку, сплати боржником сум інфляційних нарахувань та процентів річних як разом зі сплатою суми основного боргу, так і окремо від неї.

Здійснивши перерахунок 3% річних та інфляційних, суд встановив, що розмір перших становить 48 350,06 грн (при заявленому - 48 474,37 грн), а других - 102 291,26 грн (при заявленому - 102 313,80 грн) (розрахунок додається). Отже, заявлені позовні вимоги про стягнення 3% річних та інфляційних підлягають частковому задоволенню.

Щодо пені, то право на нарахування останньої передбачене п. 11.2. договору, за яким у разі прострочення покупцем платежу, передбаченого п. 3.4. договору, покупець сплачує постачальнику пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми простроченого платежу за кожен календарний день простроченого.

Відповідно до ч. 1 ст. 218 ГК України підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

Учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором (ч. 1 ст. 216 ГК України).

У силу вимог ч.ч. 1, 2 ст. 217 ГК України господарськими санкціями визнаються заходи впливу на правопорушника у сфері господарювання, в результаті застосування яких для нього настають несприятливі економічні та/або правові наслідки. У сфері господарювання застосовуються такі види господарських санкцій: відшкодування збитків; штрафні санкції; оперативно-господарські санкції.

Згідно з ч. 1. ст. 230 ГК України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Отже, одним із видів господарських санкцій згідно з ч. 2 ст. 217 ГК України є штрафні санкції, до яких віднесено штраф та пеню.

Такий вид забезпечення виконання зобов'язання як пеня та її розмір встановлено ч. 3 ст. 549 ЦК України, ч. 6 ст. 231 ГК України, ст.ст. 1, 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" та ч. 6 ст. 232 ГК України.

Відповідно до ч. 6. ст. 232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Суд, здійснивши перерахунок пені, встановив, що її розмір становить 224 622,24 грн (при заявленому - 229 351,90 грн) (розрахунок додається), отже пеня підлягає частковому задоволенню.

Щодо заперечень відповідача, то суд вважає за необхідне зазначити таке. Зокрема, відповідач, стверджуючи про підписання видаткових накладних зі сторони відповідача неуповноваженою особою (його головним бухгалтером), не посилається при цьому на звернення до правоохоронних органів стосовно вказаних обставин та не підтверджує це відповідними доказами, як і не посилається на незаконне використання печатки підприємства відповідача. Відомостей щодо наявності службового розслідування за фактом незаконного використання печатки, звернення відповідача до правоохоронних органів стосовно втрати або викрадення печатки матеріали справи не містять. Таким чином, твердження відповідача щодо підписання видаткових накладних зі сторони відповідача неуповноваженою особою є лише припущенням останнього.

При цьому сам факт поставки підтверджено матеріалами справи (видатковими накладними) та не спростовано відповідачем належними та допустимими доказами.

Зважаючи на викладене, позивач належними та достатніми доказами, як того вимагають приписи ст.ст. 33, 34 ГПК України, довів заявлені позовні вимоги, а відповідач, в свою чергу, не надав доказів в їх спростування, відтак останні підлягають частковому задоволенню.

Згідно з ст. 49 ГПК України судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 33, 34, 43, 49, 82-85 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з ОСОБА_1 господарства "Ім. Шевченка" (вул. Шкільна, 9, с. Копиткове, Здолбунівський район, Рівненська область, 35720, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ЮТ-АГРОГ ЗЕРНО" (Шкільна, 10А, с. Копиткове, Здолбунівський район, Рівненська область, 35720, ) 1 836 190,46 грн основного боргу, 48 350,06 грн 3% річних, 102 291,26 грн інфляційних, 224 622,24 грн пені та 33 171,82 грн судового збору.

3. У задоволенні позовних вимог про стягнення 124,31 грн 3% річних, 22,54 грн інфляційних та 4 729,66 грн пені відмовити.

Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Рішення набирає законної сили в порядку, встановленому ст. 85 ГПК України. Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку та в строки, встановлені ст. 93 ГПК України.

Повне рішення складено 16.11.2016 року.

Суддя Андрійчук О.В.