ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

22.11.2016 Справа № 904/8903/16

За позовом Приватного підприємства "ТОРОС-ГРУП", с. Лісне, Києво - Святошинський район, Київська область

до Товариства з обмеженою відповідальністю "ДІМ МЕДИЧНИХ ТЕХНОЛОГІЙ-ДНІПРО", м. Дніпро

про стягнення заборгованості у розмірі 19 262, 81 грн. за договором поставки

Суддя Назаренко Н.Г.

Секретар судового засідання Гриценко І.О.

Представники:

від позивача - не з'явився;

від відповідача - не з'явився.

СУТЬ СПОРУ:

Приватне підприємство «ТОРОС-ГРУП» звернулось до господарського суду з позовом в якому просить стягнути (з урахуванням клопотання про зменшення позовних вимог) з Товариства з обмеженою відповідальністю "ДІМ МЕДИЧНИХ ТЕХНОЛОГІЙ-ДНІПРО" суму основного боргу у розмірі 2 794,98 грн., пеню - 3 952,44 грн., 3% річних - 307,98 грн., інфляційні втрати 707,41 грн. за договором поставки № Д 008 від 01.01.2015р.

Позовні вимоги мотивовані неналежним виконанням відповідачем зобов'язань за договором щодо своєчасної та повної оплати вартості поставленого товару.

Позивач у судове засідання не з'явився направив до суду клопотання про розгляд справи без його участі

Відповідач в судове засідання свого представника не направив, відзив на позов не надав.

Суд вважає, що відповідач про розгляд справи в господарському суді був повідомлений належним чином на підставі наступного.

Особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 64 та статті 87 ГПК. За змістом цієї норми, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.(п.3.9.1. Постанови Пленуму ВГСУ № 18 від 26.12.2011р.)

Так, ухвалу про порушення провадження у справі № 904/8903/16 від 10.10.2016р. відповідач отримав 09.11.2016р., про що свідчить поштове повідомлення № 746 (а.с. 71), ухвалу про відкладення розгляду справи від 01.11.2016р. відповідач отримав 09.11.2016р., про що свідчить поштове повідомлення № 487 (а.с. 82).

Відповідно до приписів ст. 22 Господарського процесуального кодексу України сторони зобовязані добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами та вживати заходів до всебічного, повного та обєктивного дослідження всіх обставин справи.

При цьому господарський суд виходить з того, що у відповідних випадках такий учасник судового процесу не позбавлений права і можливості забезпечити за необхідності участь у судовому засіданні іншого представника згідно з частинами першою - п'ятою статті 28 ГПК, з числа як своїх працівників, так і осіб, не пов'язаних з ним трудовими відносинами.

Неможливість такої заміни представника і неможливість розгляду справи без участі представника підлягає доведенню учасником судового процесу на загальних підставах (статті 32 - 34 ГПК).

Отже, приймаючи до уваги, що відповідач знав про наявність в господарському суді справи, він не був позбавлений можливості після отримання ухвали про порушення провадження у справі зясувати, як в телефонному режимі, так і на сайті Єдиного державного реєстру судових рішень стан розгляду справи та надати свої заперечення на позов та докази в їх обґрунтування.

Також в ухвалі про порушення провадження у справі, яка була отримана відповідачем зазначено, що інформацію про дату та час розгляду справи можна отримати за електронною адресою суду: http://dp.arbitr.gov.ua/sud5005/spisok/csz/.

Всупереч цьому, відповідач не скористався належними йому процесуальними правами та не вжив заходів до всебічного, повного та обєктивного дослідження всіх обставин справи.

Суд вважає за можливе розглянути справу за наявними матеріалами відповідно до ст. 75 ГПК України, за відсутності представника відповідача, оскільки про час та місце розгляду справи останній повідомлений належним чином.

01.11.2016р. у судовому засіданні розгляд справи відкладався на 22.11.2016р.

Клопотання про використання засобів технічної фіксації судового процесу при розгляді цієї справи не заявлялись.

В судовому засіданні 22.11.2016р. оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши матеріали справи, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

01.01.2015р. між Приватним підприємством «ТОРОС-ГРУП» (далі - Позивач, Постачальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "ДІМ МЕДИЧНИХ ТЕХНОЛОГІЙ-ДНІПРО" (далі - Відповідач, Покупець) укладено договір № Д 008 (далі - Договір).

Відповідно до п. 1.1. Договору постачальник зобовязується в порядку та на умовах, визначених цим договором, за замовленням покупця здійснити поставку визначеного цим договором товару, а покупець зобовязується на умовах та в порядку, визначених цим договором, прийняти товар та оплатити його вартість.

Предметом поставки за цим договором є товари медичного призначення (надалі «товар»), перелік, характеристики та вартість яких визначена у Додатку №1, який є невідємною частиною цього договору (п. 1.2. Договору).

Пунктом 2.1. Договору встановлено, що покупець надає постачальнику замовлення на поставку товару, у якому вказується: перелік, кількість товару, бажаний строк поставки партії товару. Замовлення може бути передане поштовим звязком, факсограмою або за допомогою засобів електронного звязку.

Постачальник протягом трьох робочих днів після одержання замовлення затверджує його та передає затверджене замовлення покупцю поштовим звязком, факсограмою або за допомогою засобів електронного звязку. Затверджене постачальником замовлення за згодою сторін, виконує функцію специфікації, у якій зазначені: посилання на цей договір, номенклатура, кількість товару, вартість відповідної партії товару, а також строк поставки (п. 2.2. Договору).

Згідно п. 2.5. Договору товар повинен бути переданий покупцю у строк, зазначений у замовленні покупця, яке затверджене постачальником.

Під час передачі товару сторони оформлюють та підписують видаткову накладну, у якій зазначається номенклатура, кількість та вартість фактично переданої партії товару (п. 2.7. Договору).

Право власності на товар та ризик випадкової загибелі товару переходить від постачальника до покупця в момент передачі товару (п. 2.8. Договору).

Оплата вартості партії товару здійснюється у наступному порядку: покупець зобовязаний оплатити вартість поставленого товару протягом 90 календарних днів з дня поставки товару у розмірі, передбаченому відповідною видатковою накладною на партію товару. Оплата за товар здійснюється в національній валюті України шляхом безготівкового перерахування коштів на поточний рахунок постачальника. Днем оплати вважається день зарахування коштів на поточний рахунок постачальника (п.п. 4.2-4.5. Договору).

Договір набуває чинності з моменту підписання його сторонами та діє до 31 грудня 2015р. У разі закінчення строку дії договору, якщо жодна із сторін в письмовому вигляді не повідомить іншу сторону про розірвання договору, договір вважається продовженим на такий самий термін, без укладення додаткової угоди про його продовження. Сторони не обмежують кількість періодів продовження строку дії договору (п.п. 6.1., 6.2. Договору).

Як зазначив позивач, на виконання умов договору та за замовленнями покупця ним поставлено відповідачеві товар на загальну суму 17 912,32 грн., що підтверджується накладними № 1769 від 18.09.2015р. на суму 12 550,71 грн. та № 1935 від 09.10.2015р. на суму 5 361,61 грн., які підписані повноважними представника сторін та скріплені печатками їх підприємств (а.с. 28-33).

Відповідач розрахувався за поставлений товар частково, на підставі чого у нього виникла заборгованість у сумі 2 794,98 грн., що і стало причиною звернення позивача з позовом до суду.

Вивчивши матеріали справи, суд прийшов до висновку про часткове задоволення позовних вимог на підставі наступного.

Відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України та ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України субєкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобовязання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору. Одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Статтею 629 Цивільного кодексу України передбачено, що договір є обовязковим для виконання сторонами.

Частиною 1 ст. 692 ЦК України встановлено, що покупець зобовязаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного з законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Згідно ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобовязується передати у встановлений строк товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не повязаних з особистими, сімейними, домашніми або іншим подібним використанням, а покупець зобовязується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

На час розгляду справи відповідачем позовні вимоги не спростовані, суму боргу за поставлений товар не сплачено.

Враховуючи викладене, вимоги позивача в частині стягнення основного боргу у сумі 2 794,98 грн. є обґрунтованими, підтвердженими матеріалами справи та такими, що підлягають задоволенню.

Крім основного боргу позивач просить стягнути з відповідача пеню у сумі 3 952,44 грн., 3 % річних 307,98 грн. та інфляційні втрати 707,41 грн. за період з 18.12.2015р. по 12.09.2016р.

Відповідно до п. 5.1. Договору за невиконання або неналежне виконання зобовязань за цим договором сторони несуть відповідальність, що передбачена чинним законодавством України.

Пунктом 5.3. Договору встановлено, що за прострочення покупцем строків оплати товару, вказаних в цьому договорі, покупець сплачує постачальнику пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від простроченої суми за кожен день прострочення.

Відповідно до частини першої статті 216 ГК України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Частиною першою статті 230 ГК України передбачено, що штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Згідно з частиною 6 статті 231 Господарського кодексу України штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Щодо пені за порушення грошових зобов'язань застосовується припис частини шостої статті 232 ГК України. Даним приписом передбачено не позовну давність, а період часу, за який нараховується пеня і який не повинен перевищувати шести місяців від дня, коли відповідне зобов'язання мало бути виконане; законом або укладеним сторонами договором може бути передбачено більшу або меншу тривалість цього періоду. Його перебіг починається з дня, наступного за останнім днем, у який зобов'язання мало бути виконане, і початок такого періоду не може бути змінений за згодою сторін. Необхідно також мати на увазі що умова договору про оплату пені за кожний день прострочення виконання зобов'язання не може розцінюватися як установлення цим договором іншого, ніж передбачений частиною шостою статті 232 ГК України, строк, за який нараховуються штрафні санкції.

Під неустойкою (штрафом, пенею), відповідно до статті 549 цього Кодексу, розуміється грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Перевіривши розрахунки надані Позивачем, судом встановлено, що пеня нарахована не вірно за весь період прострочення оплати з 18.12.2015р. по 12.09.2016р.

Однак, суд зазначає, що відносно пені за порушення грошових зобовязань застосовується припис частини шостої статті 232 ГК України. Даним приписом передбачено не позовну давність, а період часу, за який нараховується пеня і який не повинен перевищувати шести місяців від дня, коли відповідне зобовязання мало бути виконане; законом або укладеним сторонами договором може бути передбачено більшу або меншу тривалість цього періоду. Його перебіг починається з дня, наступного за останнім днем, у який зобовязання мало бути виконане,і початок такого перебігу не може бути змінений за згодою сторін. Необхідно також мати на увазі, що умова п.5.3. договору про оплату пені за кожний день прострочення виконання зобовязання не може розцінюватися як установлення цим договором іншого, ніж передбачений частиною шостою статті 232 ГК України, строку, за який нараховуються штрафні санкції.

З врахуванням викладеного розмір пені слід розраховувати з 18.12.2015р. по 08.07.2016р., що становить 2 972,13 грн. та підлягає до стягнення з Відповідача.

В частині стягнення 980,31 грн. пені слід відмовити.

Відповідно ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошових зобовязань на вимогу кредитора, зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 відсотка річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Перевіривши розрахунок 3% річних за період з 18.12.2015р. по 12.09.2016р., судом встановлено, що їх сума становить 307,16 грн. та підлягає до стягнення.

В частині стягнення 3% річних у сумі 0,82 грн. слід відмовити.

При перевірці розрахунку інфляційних втрат позивача суд враховує приписи Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013р. № 14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань".

Так, п. 3.2. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013р. № 14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" згідно з Законом України "Про індексацію грошових доходів населення" індекс споживчих цін (індекс інфляції) обчислюється спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади в галузі статистики і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях. На даний час індекс інфляції розраховується Державною службою статистики України і щомісячно публікується, зокрема, в газеті "Урядовий кур'єр". Отже, повідомлені друкованими засобами масової інформації з посиланням на зазначений державний орган відповідні показники згідно з статтями 17, 18 Закону України "Про інформацію" є офіційними і можуть використовуватися господарським судом і учасниками судового процесу для визначення суми боргу.

Індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць.

Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

У застосуванні індексації можуть враховуватися рекомендації щодо порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ, викладені в листі Верховного Суду України від 03.04.97 N 62-97р; цього листа вміщено в газеті "Бизнес" від 29.09.97 N 39, а також в інформаційно-пошукових системах "Законодавство" і "Ліга".

З врахуванням викладеного, інфляційні втрати, що підлягають до стягнення за період з січня 2016 по серпень 2016р. становлять 597,46 грн.

В частині стягнення інфляційних втрат у сумі 109,95 грн. слід відмовити

Відповідно до ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. В силу вказаної норми обовязок доведення обставин покладається на сторону, яка посилається на них як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно ст. 34 ГПК України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

На підставі викладеного позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з стягненням з відповідача на користь позивача основного боргу у сумі 2 794,98 грн., пені 2 972,13 грн., 3% річних 307,16 грн., інфляційних втрат 597,46 грн.

В іншій частині позовних вимог слід відмовити.

Відповідно до ст. 49 ГПК України, судовий збір слід покласти на сторони, пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. 193 Господарського кодексу України, ст.ст. 267 525, 526, 527, 530, Цивільного кодексу України, ст.ст. 32, 33, 34,36, 38, 43, 49, 82-87 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд,-

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "ДІМ МЕДИЧНИХ ТЕХНОЛОГІЙ-ДНІПРО" (49040, м. Дніпро, ж/м Тополя-2, буд. 10, корп.. 3, кв. 99, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ТОРОС-ГРУП" (08122, Київська область, Києво-Святошинський район, с. Лісне, вул.. Лісна, буд. 1, ) суму основного боргу у розмірі 2 794,98 грн. (дві тисячі сімсот девяносто чотири грн. 98 коп.), пені 2 972,13 грн. (дві тисячі девятсот сімдесят дві грн. 13 коп.), 3% річних 307,16 грн. (триста сім грн. 16 коп.), інфляційних втрат 597,46 грн. (пятсот девяносто сім грн. 46 коп.), витрати по сплаті судового збору 1 184,32 грн. (одна тисяча сто вісімдесят чотири грн. 32 коп.), про що видати наказ.

В іншій частині позовних вимог - відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційної скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Дата підписання рішення, оформленого

відповідно до вимог ст. 84 ГПК України,

- 25.11.2016р.

Суддя ОСОБА_1