Господарський суд
Житомирської області
_________________________________________
______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Від "14" листопада 2016 р. Справа № 906/876/16

Господарський суд Житомирської області у складі:

судді Прядко О.В.

за участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_1 - довіреність № 4784/01-15 від 10.10.2016;

від відповідача: ОСОБА_2 - довіреність від 20.02.2015;

від третьої особи: не прибув

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі справу

за позовом Державної екологічної інспекції у Житомирській області (м. Житомир)

за участі у справі в якості третьої особи без самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - Лугинської селищної ради (смт. Лугини, Житомирська область)

до держаного підприємства "Лугинське лісове господарство" (смт. Лугини, Лугинський район, Житомирська обл.)

про стягнення 32900,00 грн

У відповідності до ч. 3 ст. 69 ГПК України, строк розгляду спору продовжено на п'ятнадцять днів.

Позивач подав до суду позов про стягнення з відповідача 32900,00 грн шкоди заподіяної державі внаслідок засмічення земельної ділянки.

Ухвалою від 07.09.2016 господарський суд залучив до участі у справі в якості третьої особи без самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - Лугинську селищну раду.

До початку судового засідання до суду від відповідача надійшло клопотання від 14.11.2016 про долучення до матеріалів справи в якості доказів копії витягу із наказу "Про особовий склад" № 126-К від 15.12.2009 та копію положення про службові обов'язки провідного інженера з лісозаготівель, затвердженого директором ДП "Лугинський лісгосп" 08.04.2010 (а. с. 105 - 108).

Представник позивача позовні вимоги підтримав у повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві та письмових поясненнях від 03.10.2016 вих. № 4667/11-16. Вважає, що бездіяльність відповідача, зафіксована в акті перевірки, призвела до засмічення земельної ділянки площею 0,35 га, об'ємом 1750,0 м3, що є грубим порушенням законодавства про охорону навколишнього природного середовища та поводження з відходами.

Представник відповідача проти позову заперечив з мотивів, викладених у відзиві на позовну заяву від 20.09.2016, відповідно до яких зазначив, що висновок позивача про те, що зберігання деревних відходів здійснювалось підприємством на несанкціонованій ділянці є помилковим, а вимога про обладнання такого місця тимчасового зберігання деревних відходів твердим асфальтобетонним покриттям - безпідставною.

Представник третьої особи в судове засідання не прибув, своїм правом на подачу відзиву з приводу заявлених позовних вимог не скористався.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, господарський суд

ВСТАНОВИВ:

09.07.2014 позивачем згідно з наказом Державної екологічної інспекції в Житомирській області від 01.07.2014 № 32-П було проведено планову перевірку дотримання відповідачем вимог природоохоронного законодавства за місцезнаходженням суб'єкта господарювання по вул. Павлова, 18, смт. Лугини Лугинського району Житомирської області, за результатами якої складено акт перевірки дотримання вимог природоохоронного законодавства (а. с. 11 - 15).

Відповідно до вказаного акту в ході перевірки було встановлено, що основним видом діяльності ДП "Лугинське лісове господарство" є ведення лісового господарства та обробка деревини, під час здійснення якої зберігання та видалення відходів здійснювалося підприємством з порушенням вимог екологічної безпеки (ст. ст. 33, 34 ЗУ "Про відходи", ст. ст. 35, 46 ЗУ "Про охорону земель"), а саме: допускалося складування відходів деревообробки (тирси) на земельній ділянці без твердого покриття, що призвело до засмічення земельної ділянки загальною площею 0,35 га.

Згідно з актом обстеження засміченої земельної ділянки (до акта перевірки дотримання вимог природоохоронного законодавства від 09.07.2014) земельна ділянка знаходиться за межами смт. Лугини на території лісопереробного комплексу ДП "Лугинське ЛГ". Засмічення території становить 50 м х 70 м, з товщиною шару відходів h=0,5 м. Виміри проводились повіреною металевою мірною стрічкою, довжиною 18 м, спрощеним методом (а. с. 16).

25.07.2014 позивачем було винесено припис, яким зобов'язано відповідача ліквідувати та не допускати в подальшому складування відходів деревообробки на земельній ділянці без твердого покриття в несанкціонованих місцях (а. с. 18).

29.08.2016 позивачем на адресу відповідача було направлено претензію № 58-49/3, в якій запропоновано у місячний термін відшкодувати шкоду заподіяну державі в сумі 32900,00 грн (а. с. 20, 22), відмова у задоволенні якої стала підставою для звернення позивача до суду з позовом про стягнення шкоди у заявленій сумі (а. с. 46, 47).

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, при вирішенні спору в даній справі суд зважає на таке.

Відповідно до ст. 34 Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища" (в редакції від 09.04.2014), завдання контролю у галузі охорони навколишнього природного середовища полягають у забезпеченні додержання вимог законодавства про охорону навколишнього природного середовища всіма державними органами, підприємствами, установами та організаціями, незалежно від форм власності і підпорядкування, а також громадянами.

Згідно зі ст. 35 вище вказаного Закону, державний контроль у сфері охорони навколишнього природного середовища, раціонального використання, відтворення і охорони природних ресурсів здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику із здійснення державного нагляду (контролю) у сфері охорони навколишнього природного середовища, раціонального використання, відтворення і охорони природних ресурсів. Виконавчі органи сільських, селищних, міських рад здійснюють державний контроль у сфері охорони навколишнього природного середовища.

Так, приписами ст. 20-2 Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища" унормовано, що до компетенції центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику із здійснення державного нагляду (контролю) у сфері охорони навколишнього природного середовища, раціонального використання, відтворення і охорони природних ресурсів, у сфері охорони навколишнього природного середовища належить, зокрема: організація і здійснення у межах компетенції державного нагляду (контролю) за додержанням центральними органами виконавчої влади та їх територіальними органами, місцевими органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування в частині здійснення делегованих їм повноважень органів виконавчої влади, підприємствами, установами та організаціями незалежно від форми власності та господарювання, громадянами України, іноземцями та особами без громадянства, а також юридичними особами - нерезидентами вимог законодавства про використання і охорону земель та про поводження з відходами; пред'явлення претензій про відшкодування збитків і втрат, заподіяних державі в результаті порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища; надання обов'язкових до виконання приписів щодо усунення виявлених порушень вимог законодавства з питань, що належать до його компетенції, та здійснення контролю за їх виконанням; вживання в установленому порядку заходів досудового врегулювання спорів, виступати позивачем та відповідачем у судах.

При цьому, органом виконавчої влади, який утворений для забезпечення реалізації державної політики із здійснення державного нагляду (контролю) у сфері охорони навколишнього природного середовища, раціонального використання, відтворення і охорони природних ресурсів, згідно з Указом Президента України від 13.04.2011 № 454/2011, є Держекоінспекція України, яка здійснює свої повноваження безпосередньо та через свої територіальні органи, в т. ч. в областях.

Порядок організації та проведення перевірок суб'єктів господарювання щодо дотримання вимог природоохоронного законодавства, затверджений Наказом Міністерства охорони навколишнього природного середовища України від 10.09.2008 № 464 (надалі - Порядок), а порядок розрахунку розмірів відшкодування шкоди суб'єктами господарювання та фізичними особами в процесі їх діяльності через забруднення земель хімічними речовинами, їх засмічення промисловими, побутовими та іншими відходами встановлено Методикою визначення розмірів шкоди, зумовленої забрудненням і засміченням земельних ресурсів через порушення природоохоронного законодавства, затвердженої Наказом Мінекобезпеки від 27.10.1997 № 171 (зі змінами) (надалі - Методика).

Відповідно до п. 2 Методики, засмічення земель - це наявність на території земельних ділянок сторонніх предметів і матеріалів.

Землі вважаються засміченими, якщо на відкритому ґрунті наявні сторонні предмети і матеріали, сміття без відповідних дозволів, що призвело або може призвести до забруднення навколишнього природного середовища (п. 3.2 Методики).

Відповідно до статті 1 Закону України „Про відходи", відходами є будь-які речовини, матеріали і предмети, що утворилися у процесі виробництва чи споживання, а також товари (продукція), що повністю або частково втратили свої споживчі властивості і не мають подальшого використання за місцем їх утворення чи виявлення і від яких їх власник позбувається, має намір або повинен позбутися шляхом утилізації чи видалення.

Згідно зі статтею 55 Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища", суб'єкти права власності на відходи повинні вживати ефективних заходів для зменшення обсягів утворення відходів, а також для їх утилізації, знешкодження або розміщення. Здійснення операцій у сфері поводження з відходами дозволяється лише за наявності дозволу на здійснення операцій у сфері поводження з відходами на визначених місцевими радами територіях із додержанням санітарних та екологічних норм у спосіб, що забезпечує можливість подальшого використання відходів як вторинної сировини і безпеку для навколишнього природного середовища та здоров'я людей.

Відповідно до пункту 3.3 Методики, факти забруднення (засмічення) земель встановлюються уповноваженими особами, які здійснюють державний контроль за додержанням вимог природоохоронного законодавства.

При виявленні засмічення визначаються на місці обсяги засмічення відходами та інші показники, які необхідні для визначення розмірів шкоди: об'єм відходів (м3), що спричинили засмічення, встановлюють за об'ємними характеристиками цього засмічення через добуток площі засмічення земельної ділянки та товщини шару цих відходів; товщину шару відходів ділянки визначають вимірюванням (пп. 3.5.1 Методики).

Пунктом 5.1 Методики передбачено, що розміри шкоди обчислюються уповноваженими особами, що здійснюють державний контроль за додержанням вимог природоохоронного законодавства, на основі актів перевірок, протоколів про адміністративне правопорушення та інших матеріалів, що підтверджують факт засмічення земель, протягом шести місяців з дня виявлення порушення; основою розрахунків розміру шкоди від засмічення земель є нормативна грошова оцінка земельної ділянки, що засмічена (п. 5.2 Методики).

Як зазначено в пункті 4.13 Порядку, акт перевірки дотримання вимог природоохоронного законодавства повинен містити перелік питань для здійснення планових заходів державного нагляду (контролю), залежно від ресурсу, що перевірявся.

До акта перевірки додаються (за наявності) порівняльні таблиці, графіки, схеми, оформлені належним чином, підписані та надані посадовими особами суб'єкта господарювання, що перевіряється. В акті перевірки також зазначається інформація, пов'язана з проведенням інструментально-лабораторного контролю (відбір проб та вимірювання безпосередньо на об'єкті перевірки), та зазначаються посилання на акти відбору проб та протоколи вимірювань (п. 4.15 Порядку).

На підставі акта, який складено за результатами перевірки, протягом п'яти днів з дня її завершення, у разі виявлення порушень вимог природоохоронного законодавства складається припис про усунення порушень вимог законодавства про охорону навколишнього природного середовища (п. 4.22 Порядку).

Враховуючи наведені норми чинного законодавства зі спірних правовідносин, суд дійшов висновку, що факт порушення з боку суб'єкта господарювання вимог чинного законодавства щодо засмічення землі та розмір шкоди має доводитися матеріалами справи у сукупності у вигляді: акту перевірки; акту обстеження; припису Державної екологічної інспекції про необхідність усунення порушень природоохоронного законодавства, зокрема, щодо прибирання землі від засмічення виробничими відходами; матеріалами притягнення до адміністративної відповідальності посадової особи суб'єкта господарювання, яка допустила порушення; даними щодо нормативної грошової оцінки земельної ділянки, документами про повірку робочого засобу вимірювальної техніки, тощо.

Слід зазначити, що у відповідності до пункту 5.3 Методики, відходи, які спричинили засмічення земельної ділянки, класифікуються за 4 класами небезпеки згідно з ДСанПіН 2.2.7.029-99 "Державні санітарні правила і норми; гігієнічні вимоги щодо поводження з промисловими відходами та визначення класу їх небезпеки для здоров'я населення", що затверджені Постановою Головного державного санітарного лікаря України від 01.07.1999 № 29, чинними нормативними документами у сфері поводження з відходами (додаток 5). Віднесення відходів, що спричинили засмічення земельної ділянки, до категорії небезпечних (токсичних) відходів здійснюється у відповідності до чинних нормативних документів у сфері поводження з відходами, затверджених у встановленому порядку, переліків небезпечних (токсичних) відходів тощо (п. 5.4 Методики).

Суд встановив, що з наданих розрахунків розміру шкоди, зумовленої засміченням земельної ділянки площею 3500 м2, розташованої на території лісопереробного комплексу ДП "Лугинське ЛГ" за межами населеного пункту, вбачається, що виявлена Державними інспекторами з охорони навколишнього природного середовища Житомирської області на земельній ділянці, яка знаходиться в постійному користуванні ДП "Лугинське лісове господарство", тирса була віднесена ними до IV класу небезпечності відходів (а. с. 21).

З урахуванням вказаного, при розрахунку розміру шкоди від засмічення земель, працівниками інспекції було враховано у формулі коефіцієнт перерахунку (Б) з зазначенням 10, що підлягає застосуванню при засміченні земельної ділянки побутовими, промисловими та іншими відходами, тоді як у разі небезпечності відходів застосовується коефіцієнт, що дорівнює 100.

Пунктом 2.1.3 Державних санітарних правил і норм; гігієнічних вимог щодо поводження з промисловими відходами та визначення класу їх небезпеки для здоров'я населення (чинних на час проведення перевірки) було визначено, що відходи IV класу небезпеки можуть зберігатися відкрито на промисловому майданчику у вигляді конусоподібної купи, звідки їх автонавантажувачем перевантажують у самоскидний автотранспорт і доставляють на місце утилізації або захоронення. Ці відходи без негативних екологічних наслідків можуть бути об'єднані з побутовими відходами в місцях захоронення останніх або використані як ізолюючий матеріал, а також для різних планувальних робіт при освоєнні територій.

Відповідно до пункту 2.1.4 вище вказаних санітарних правил встановлено певні умови розміщення відходів при їх тимчасовому зберіганні на майданчиках на території підприємства у відкритому вигляді (навалом, насипом) або в негерметичній, відкритій тарі. Так, промисловий майданчик для тимчасового зберігання відходів повинен розташовуватися на території підприємства з підвітряного боку, бути покритий неруйнівним та непроникним для токсичних речовин матеріалом (керамзитбетоном, полімербетоном та інш.) з автономним зливовідводом і нахилом у бік очисних споруд. При цьому попадання поверхневого стоку з майданчиків у загальний зливовідвід повинен бути виключений за рахунок обвалування і інших заходів. Для зазначеного поверхневого стоку необхідні спеціальні очисні споруди, що забезпечуватимуть уловлювання токсичних речовин, очистку і їх знешкодження. Повинен бути передбачений ефективний захист відходів від дії атмосферних опадів та вітру.

Слід зазначити, що вищевказаний пункт 2.1.4 санітарних правил не конкретизує умови зберігання відходів саме IV класу небезпеки, а є загальним правилом при тимчасовому зберіганні відходів на майданчиках на території підприємств.

Суд вважає помилковим висновок позивача про те, що зберігання тирси здійснювалося відповідачем з порушенням вимог екологічної безпеки, а саме на земельній ділянці без твердого асфальтобетонного покриття (як-то зазначено в акті обстеження від 09.07.2014) та безпідставними доводи позивача про порушення відповідачем норм статей 33, 34 Закону України "Про відходи", оскільки: по-перше, тирса, яка є відходом деревообробки, має природне походження та не містять у своєму складі небезпечних (токсичних) речовин, тому вимоги про обладнання місця їх тимчасового зберігання таким неруйнівним та непроникним для токсичних речовин матеріалом як асфальтобетонне покриття не є обов'язковими, достатнім є тверде ґрунтовне покриття (як-то зазначено в паспорті місця тимчасового зберігання промислових відходів на підприємстві); по-друге, відповідачем було дотримано всіх вимог щодо зберігання та видалення відходів (ст. 33 Закону України "Про відходи"), що підтверджено нижче наведеним:

- 17.12.2013 директором ДП "Лугинське ЛГ" затверджено Інструкцію № 1-В щодо умов і правил збирання, тимчасового розміщення промислових та побутових відходів по ДП "Лугинське лісове господарство" (а. с. 38 - 42);

- 26.12.2013 складено Паспорт місця тимчасового зберігання промислових відходів на підприємстві, в технічних характеристиках місця зберігання відходів якого, серед іншого, зазначено "на промисловому майданчику площею 0,66 га у вигляді конусоподібної купи, на площадці з ґрунтовим твердим покриттям без зелених насаджень", клас небезпеки - 4 (а. с. 37);

- місце розташування земельної ділянки узгоджено з Літківською сільською радою Лугинського району Житомирської області, про що свідчить План інструментальної зйомки ділянки, відведеної для складування та зберігання відходів деревообробки (тирса деревини 2000.2.2.17) на території лісового фонду ДП "Лугинське лісове господарство" в кварталі 26 виділ 1 Літківського лісництва (а. с. 45);

- 30.12.2013 від Департаменту екології та природних ресурсів Житомирської обласної державної адміністрації отримано дозвіл № 10.2 на розміщення відходів у 2014 - 2016 році (дійсний з 01.01.2014 до 31.12.2016) з додатком "Перелік і кількість дозволених для розміщення відходів" (а. с. 41, 42);

- 31.12.2013 головою Житомирської обласної державної адміністрації відповідачу було затверджено ліміти на утворення та розміщення відходів на 2014 - 2016 роки (а. с. 43, 44).

Окрім того, зіставивши межі ділянки, нанесеної на план-схему, наведену в акті обстеження засміченої земельної ділянки від 09.07.2014, та тієї, що визначена у Паспорті місця тимчасового зберігання промислових відходів на підприємстві від 26.12.2013 та Плані інструментальної зйомки ділянки, відведеної для складування та зберігання відходів деревообробки (тирса деревини 2000.2.2.17) на території лісового фонду ДП "Лугинське лісове господарство", суд встановив, що віднайдена працівниками інспекції на території ведення господарської діяльності відповідача засмічена земельна ділянка (площею 3500 м2) знаходиться в межах законно відведеної і призначеної для цієї мети земельної ділянки загальною площею 0,66 га, а обсяг відходів, зафіксований перевіряючими в розрахунку розміру шкоди, не перевищує їх гранично допустимий показник, встановлений додатком до дозволу № 10.2 від 30.12.2013.

Враховуючи викладене, суд вважає доводи позивача про те, що зберігання деревних відходів здійснювалося відповідачем на несанкціонованій ділянці, що завдало екологічної шкоди державі, помилковими.

В процесі розгляду справи представник відповідача повідомив, що у нього відсутні претензії з приводу правомірності проведеної 09.07.2014 працівниками екологічної інспекції перевірки дотримання вимог природоохоронного законодавства. Всі зауваження, які стосуються безпідставності нарахованої йому до відшкодування шкоди у розмірі 32900,00 грн, ним було виражено у направленій позивачу відповіді від 26.09.2014 вих. № 1264 "Про результати розгляду претензії № 58-49/3". Зауважив, що жодних дій з приводу притягнення посадових осіб товариства відповідача до адміністративної відповідальності за порушення вимог екологічної безпеки позивачем вчинено не було.

Відсутність протоколу та постанови про притягнення відповідача до адмінвідповідальності за порушення, виявлене під час перевірки 09.07.2014, позивачем не заперечено, в той час як за п. 3.3 Методики, факти забруднення (засмічення) земель встановлюються шляхом оформлення як актів перевірок, так і протоколів про адміністративне правопорушення та інших матеріалів, що підтверджують факт забруднення та засмічення земель.

Відповідно до приписів ст. 69 Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища" передбачено, що шкода, заподіяна внаслідок порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища, підлягає компенсації в повному обсязі.

Така шкода має бути обумовлена протиправними діями відповідача, у тому числі щодо недотримання вимог екологічної безпеки.

Натомість докази позивача, надані в підтвердження заявлених позовних вимог, у сукупності з іншими документами та висновками суду, спростовують його твердження про протиправність дій відповідача.

Враховуючи вище викладене, суд дійшов висновку, що позивач визначив факт засмічення земельної ділянки та розмір заподіяної державні шкоди в сумі 32900,00 грн всупереч наведених приписів чинного законодавства, а отже відсутні правові підстави для задоволення позовних вимог.

Судові витрати покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст. 49, 82-85 ГПК України, господарський суд,-

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Апеляційна скарга подається на рішення місцевого господарського суду протягом десяти днів з дня його оголошення. У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення, зазначений строк обчислюється з дня підписання рішення, оформленого відповідно до статті 84 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено: 18.11.16

Суддя Прядко О.В.

Віддрукувати:

1 - в справу

2 - третій особі - рек. з повід.