донецький апеляційний господарський суд

Постанова

Іменем України

16.11.2016 року справа №905/1151/16

Донецький апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий: судді За участю представників сторін: від апелянта (позивача): від відповідача-1: від відповідача-2:ОСОБА_1 ОСОБА_2, ОСОБА_3 ОСОБА_4 за довіреністю №248/16 від 25.04.16р.; не зявились; ОСОБА_5 за довіреністю №21/2016 від 11.04.2016р.;
розглянувши апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "ОСОБА_6 ОСОБА_4", м. Київ
на рішення господарського суду Донецької області
від13 липня 2016 року
у справі№ 905/1151/16 (судді: Курило Г.Є. - головуючий, ОСОБА_7, ОСОБА_8В.)
за позовом:Публічного акціонерного товариства "ОСОБА_6 ОСОБА_4", м. Київ
до відповідача 1: до відповідача 2:Публічного акціонерного товариства "Алчевський металургійний комбінат", м. Сєвєродонецьк Луганської області ОСОБА_9 "Індустріальна Спілка Донбасу", м. Краматорськ Донецької області
просолідарне стягнення заборгованості в розмірі ,19 японських єн та 182749224,20 грн.
В С Т А Н О В И В:

Публічне акціонерне товариство "ОСОБА_6 ОСОБА_4", м. Київ (далі за текстом ПАТ "ОСОБА_6 ОСОБА_4", Позивач) звернулося до господарського суду Донецької області з позовом до відповідачів 1 - Публічного акціонерного товариства "Алчевський металургійний комбінат", м. Сєвєродонецьк Луганської області (далі за текстом ПАТ "Алчевський металургійний комбінат", Відповідач-1) та 2 - ОСОБА_9 "Індустріальна Спілка Донбасу", м. Краматорськ Донецької області (далі за текстом - ОСОБА_9 "Індустріальна Спілка Донбасу", Відповідач-2) про солідарне стягнення заборгованості в розмірі ,00 японських єн та 219647726,29 грн., а саме заборгованість за тілом кредиту (акредитиву) в розмірі ,00 японських єн, заборгованість за процентами (комісією) в розмірі 36898502,09 грн., пені в розмірі 164372785,49 грн., пені за порушення строків сплати процентів (комісії) в розмірі 18376438,71 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на невиконання відповідачами умов договору про надання акредитиву №019/01-12/453 від 19.01.2009 року та договору поруки №019/01-12/453/1 від 19.01.2009 року.

В подальшому, від позивача - ПАТ "ОСОБА_6 ОСОБА_4" до суду першої інстанції надійшла заява про зменшення розміру позовних вимог, в якій він зазначив, що 22.06.2016 року були списані в договірному порядку грошові кошти на загальну суму 75000000,00 грн. та були направлені на часткове погашення заборгованості за договором про надання акредитиву №019/01-12/453 від 19.01.2009 року, з яких погашена заборгованість за тілом кредиту (акредитиву) в розмірі 158492087,81 японських єн; заборгованість за процентами (комісією) в розмірі 36898502,09 грн. Таким чином, позивач просив солідарно стягнути з відповідачів заборгованість за тілом кредиту (акредитиву) в розмірі ,19 японських єн, пеню за порушення строків сплати кредиту (акредитив) в розмірі 164372785,49 грн., пеню за порушення строків сплати процентів (комісії) в розмірі 18376438,71 грн.

Рішенням господарського суду Донецької області від 13.07.2016 року у справі №905/1151/16 позов ПАТ "ОСОБА_6 ОСОБА_4" до відповідачів ПАТ "Алчевський металургійний комбінат", ОСОБА_9 "Індустріальна Спілка Донбасу" задоволено частково:

- стягнуто з ПАТ "Алчевський металургійний комбінат" на користь ПАТ "ОСОБА_6 ОСОБА_4" заборгованість за тілом кредиту (акредитиву) в розмірі ,19 японських єн, судовий збір в розмірі 206700,00 грн., в іншій частині позовних вимог вирішено відмовити.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, позивач - ПАТ "ОСОБА_6 ОСОБА_4" звернувся до Донецького апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення господарського суду Донецької області від 13.07.2016 року у справі №905/1151/16 частково, а саме в частині відмови у задоволенні позовних вимог ПАТ "ОСОБА_6 ОСОБА_4" до ОСОБА_9 "Індустріальна Спілка Донбасу" про солідарне стягнення боргу та прийняти нове рішення, яким стягнути солідарно з ПАТ "Алчевський металургійний комбінат" та ОСОБА_9 "Індустріальна Спілка Донбасу" на користь ПАТ "ОСОБА_6 ОСОБА_4" заборгованість за Договором про надання акредитиву №019/01-12/453 від 19.01.2009 року в розмірі ,19 японських єн, яка складається із заборгованості за тілом акредитиву.

В обґрунтування доводів викладених в апеляційній скарзі, ПАТ "ОСОБА_6 ОСОБА_4" посилається на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне зясування обставин, що мають значення для вирішення спору, невідповідність висновків суду обставинам справи. Крім того, апелянт зазначив, що місцевим господарським судом не надано належної правової оцінки договору поруки із змінами та доповненнями.

Апелянт вважає, що відмовляючи у позовних вимогах позивача до підповідача-2 про солідарне стягнення боргу, суд першої інстанції виходив з того, що порука припинилася у звязку зі зміною зобовязання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшився обсяг відповідальності установлення (збільшення розміру) неустойки, суд також зазначив, що в договорі поруки та в додатках до нього відсутні умови щодо часткової відповідальності поручителя (без нарахованої пені) за договором про надання акредитиву №019/01-12/453 від 19.01.2009 року.

Однак, ПАТ "ОСОБА_6 ОСОБА_4" заперечує проти такого висновку, оскільки Додатковою угодою №1 від 30.10.2009 року до Договору поруки сторонами внесено зміни до Договору поруки №019/01-12/453 від 19.01.2009 року щодо "предмету договору", тобто обсягу відповідальності Поручителя за виконання грошових зобовязань перед банком по зобовязанню боржника ПАТ "Алчевський металургійний комбінат".

Крім того, апелянт зазначає, що договором встановлено, що поручитель - ОСОБА_9 "Індустріальна Спілка Донбасу" бере на себе відповідальність перед ПАТ "ОСОБА_6 ОСОБА_4" відповідати по зобовязанням боржника ПАТ "Алчевський металургійний комбінат", які виникають з умов договору про надання акредитиву №019/01-12/453 від 19.01.2009 року, а саме тільки по поверненню заборгованості за основною сумою акредитиву та комісію за обслуговування та супроводження боргу, тому доводи про збільшення обсягу відповідальності без згоди поручителя, на думку заявника апеляційної скарги, є необґрунтованими.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 29.07.2016 року визначено колегію суддів та сформовано у складі: головуючий суддя Мартюхіна Н.О., судді Будко Н.В., Малашкевич С.А.

Ухвалою Донецького апеляційного господарського суду від 01.08.2016 року прийнято апеляційну скаргу до провадження та призначено її розгляд у судовому засіданні на 14.09.2016 року о 12 год. 00 хв.

12.08.2016 року через канцелярію суду від ПАТ "ОСОБА_6 ОСОБА_4" надійшло клопотання про забезпечення проведення судового засідання в режимі відеоконференції.

Ухвалою Донецького апеляційного господарського суду від 16.08.2016 року відмовлено ПАТ "ОСОБА_6 ОСОБА_4" у задоволенні клопотання про забезпечення проведення судового засідання в режимі відеоконференції у звязку з відсутністю необхідного технічного обладнання приміщень суду.

08.09.2016 року через канцелярію суду від ОСОБА_9 "Індустріальна Спілка Донбасу" надійшли заперечення на апеляційну скаргу, в яких відповідач-2 просив суд залишити апеляційну скаргу позивача без задоволення, а рішення господарського суду Донецької області від 13.07.2016 року у справі №905/1151/16 просив залишити без змін.

Відповідно до розпорядження Керівника апарату Донецького апеляційного господарського суду №1194 від 13.09.2016 року, у звязку з відпусткою суддів члена колегії Будко Н.В. було призначено повторний автоматизований розподіл справи №905/1151/16.

Протоколом автоматичної зміни складу колегії суддів від 13.09.2016 року замінено відсутнього члена колегії та визначено новий склад суду для розгляду справи №905/1151/16: ОСОБА_1 головуючий (суддя-доповідач), судді Малашкевич С.А., Мясищев А.М.

Ухвалою Донецького апеляційного господарського суду від 14.09.2016 року розгляд апеляційної скарги відкладено на 12.10.2016 року о 12 год. 50 хв.

Ухвалою Донецького апеляційного господарського суду від 12.10.2016 року розгляд апеляційної скарги відкладено на 09.11.2016 року о 12 год. 30 хв. Крім того, зобовязано ПАТ "Алчевський металургійний комбінат" надати суду письмові пояснення з питань наявності чи відсутності повної або обмеженої відповідальності поручителя ОСОБА_9 "Індустріальна Спілка Донбасу" щодо нарахованої пені, документально підтвердити обставини викладені в пояснення.

01.11.2016 року через канцелярію суду від ПАТ "Алчевський металургійний комбінат" на виконання вимог ухвали Донецького апеляційного господарського суду від 12.10.2016 року надійшли письмові пояснення з питань відповідальності поручителя ОСОБА_9 "Індустріальна Спілка Донбасу" щодо нарахованої пені, у яких також відповідач-1 погоджувався з рішенням суду першої інстанції по цій справі та з розміром присудженої на користь ПАТ "ОСОБА_6 ОСОБА_4" суми.

Ухвалою Донецького апеляційного господарського суду від 09.11.2016 року задоволено клопотання представника ПАТ "ОСОБА_6 ОСОБА_4", продовжено процесуальний строк розгляду апеляційної скарги у справі №905/1151/16 на 15 днів, судове засідання відкладено на 16.11.2016 року о 15 год. 00 хв.

16.11.2016 року у судовому засіданні апеляційної інстанції був присутній представник апелянта, який підтримав доводи викладені в апеляційній скарзі, просив скасувати рішення господарського суду Донецької області від 13.07.2016 року у справі №905/1151/16 частково, а саме в частині відмови у задоволенні позовних вимог ПАТ "ОСОБА_6 ОСОБА_4" до ОСОБА_9 "Індустріальна Спілка Донбасу" про солідарне стягнення боргу.

Представник відповідача-2, яка була присутня у судовому засіданні апеляційної інстанції 16.11.2016 року, наполягала на доводах викладених у запереченнях на апеляційну скаргу, просила суд залишити останню без задоволення, а рішення господарського суду Донецької області від 13.07.2016 року у справі №905/1151/16 просила залишити без змін.

Представники відповідача-1 у судове засідання апеляційної інстанції, призначене на 16.11.2016 року попри належне повідомлення не зявились. Відповідно до статті 98 ГПК України про час і місце проведення судового засідання сторін по справі було повідомлено належним чином. Явка сторін у судові засідання апеляційної інстанції не була визнана обовязковою.

Особливості меж перегляду справи в апеляційній інстанції, передбачені нормами ст. 101 ГПК України, які полягають у тому, що у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Додаткові докази приймаються судом, якщо заявник обґрунтував неможливість їх подання суду першої інстанції з причин, що не залежали від нього. Нормами частини 2 цієї статті передбачено, що апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а також повноту встановлення обставин справи та відповідність їх наданим доказам, колегія суддів Донецького апеляційного господарського суду встановила наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, між ВАТ "Алчевський металургійний комбінат", м. Сєвєродонецьк Луганської області (назву в подальшому змінено на ПАТ "Алчевський металургійний комбінат", відповідач-1, покупець) та ОСОБА_9 Сумитомо (продавець) був укладений контракт №SC-АМК-070802 від 02.08.2007 року (контракт).

У п. 2.1 контракту обумовлено, що покупець погоджується набути у продавця, а продавець погоджується поставити покупцю контрактне обладнання, технічну документацію, технічні послуги та навчання відповідно до умов контракту.

На виконання зобовязань відповідача-1 по контракту №SC-АМК-070802 від 02.08.2007 року між ВАТ "ОСОБА_6 ОСОБА_4", (далі за текстом - ПАТ "ОСОБА_6 ОСОБА_4") та ВАТ "Алчевський металургійний комбінат" (далі за текстом - ПАТ "Алчевський металургійний комбінат", підприємство) 19.01.2009 року було укладено договір про надання акредитиву №019/01-12/453, за умовами якого сторони договору визначають, що банк на умовах цього договору відкриває по розпорядженню підприємства підтверджений першокласним світовим банком документальний резервний акредитив у розмірі ,00 японських єн для виконання зобовязань підприємства по контракту №SC-АМК-070802 від 02.08.2007 року, підписаному між підприємством, що виступає по ньому покупцем та Sumitomo Corporation, 1-8-11, Harumi Chuo-ku,Tokyo, Japan (надалі бенефіціар) терміном дії до 30.11.2009 року. При цьому акредитив відкривається банком на підставі письмової заяви підприємства на його відкриття (п. 1.1 договору про надання акредитиву).

Сторони договору визначили, що за надання акредитиву підприємство повинно до надання акредитиву сплатити банку разовим авансовим платежем комісію в розмірі 4,0% річних від суми гарантії (але не менше, ніж мінімальна комісія за надання гарантії згідно діючих відповідних тарифів ВАТ "ОСОБА_6 ОСОБА_4"), за фактичну кількість календарних днів дії акредитиву з дати його відкриття (згідно письмової заяви підприємства про відкриття акредитиву), на рахунок №36008358 в Луганській обласній дирекції ВАТ "ОСОБА_6 ОСОБА_4" МФО 304007.

Сторони договору визначають, що комісія може сплачуватись підприємством банку не разовим платежем, як передбачено вище, а щомісячно, авансовими платежами, причому перший із цих платежів здійснюється підприємством до надання акредитиву в розмірі плати за період з дня видачі акредитиву по останній день кварталу, в якому було відкрито акредитив. Кожний з подальших платежів здійснюється підприємством не пізніше 25-го числа кожного поточного місяця, в якому діє акредитив, в розмірі плати за фактичну кількість днів наступного місяця, причому розмір останнього з платежів складає плату за період з першого дня останнього місяця, в якому діє акредитив, по останній день дії акредитиву. У випадку, якщо з дати видачі акредитиву до закінчення місяця залишається пять або менше банківських днів, розмір першого із вищезазначених платежів, що сплачуються банку підприємством має складати плату за період з дня відкриття акредитива по останній день наступного місяця або по останній день дії акредитива у разі, якщо термін його дії закінчується в наступному місяці. При цьому банк може додатково надавати підприємству письмові повідомлення про настання строку здійснення підприємством відповідних платежів із зазначенням сум та кінцевих термінів сплати комісії (п. 2.1 Договору про надання акредитиву).

Відповідно до п. 3.3 Договору про надання акредитиву банк зобовязався на умовах положень цього договору надати підприємству акредитив.

Сторони договору встановлюють, що в разі порушення строків виплати комісії за надання акредитиву, передбаченої п. 2.1. даного Договору, підприємство виплачує банку пеню в розмірі 0,1% від невиплаченої суми за кожний день прострочення (п. 4.1 договору про надання акредитиву).

У відповідності до п. 4.2 Договору про надання акредитиву сторони договору встановлюють, що в разі порушення підприємством строків повернення банку сум, списаних по акредитиву, передбачених п.3.4. а) даного Договору, підприємство виплачує банку пеню із розрахунку 0,1 % від суми заборгованості за кожний день прострочення.

Сторони договору встановлюють, що в разі порушення підприємством строків надання банку документів, передбачених п.3.4 в) даного Договору, підприємство виплачує банку пеню із розрахунку 0,1% від суми акредитива за кожний день прострочення (п.4.3. договору про надання акредитиву).

З матеріалів встановлено, що 30.10.2009 року між ВАТ "ОСОБА_6 ОСОБА_4" та ВАТ "Алчевський металургійний комбінат" укладено Додаткову угоду до Договору про надання акредитиву, у відповідності до якої:

- п. 1.1 Договору доповнено третім абзацом наступного змісту: "Акредитив, що відкривається банком на підставі цього договору є непокритим";

- п. 2.7 Договору викладений в наступній редакції: "Сторони договору визначають, що підприємство зобовязане сплатити банку комісію за обслуговування та супроводження заборгованості у розмірі 13,0% річних від сум, сплачених банком за акредитивом згідно п.3.3 "в" цього договору. Комісія нараховується в дату підписання цієї угоди та розраховується за період з 03.09.2009 року до дати закінчення строку дії договору, та сплачується підприємством не пізніше 30.11.2009 року шляхом перерахування еквівалента в гривні за офіційним курсом Національного Банку України, встановленим на дату нарахування комісії, на рахунок №35787272 у Луганській ОД ВАТ "ОСОБА_6 ОСОБА_4", МФО 304007. При цьому банк не нараховує будь-які пені, штрафи та неустойки з 03.09.2009 року до дати підписання цієї угоди";

- п. 3.3 Договору доповнений підпунктом в), який викладений в наступній редакції: "По настанні дати платежу сплатити суму, зазначену в документах представлених для отримання платежу по акредитиву, а також усі технічні комісії, що виникають внаслідок платежу по акредитиву, та направити клієнту відповідне повідомлення із зазначенням сум платежу. Внаслідок сплати банком власних грошових коштів на виконання акредитиву, підприємство вважається таким, що отримало кредит у сумі сплачених банком за акредитивом коштів";

- пункт б) пункту 3.4 розділу "Права та обовязки сторін договору" викладений в наступній редакції: "У строк до 30.11.2009 року повністю відшкодувати банку сплачені по акредитиву (заборгованість підприємства, згідно п. 3.3 "в" цього Договору), шляхом перерахування коштів на рахунок №206292984 у Луганській ОД ВАТ "ОСОБА_6 ОСОБА_4", МФО 304007;

- пункт 4.2 розділу 4 "Відповідальність сторін" викладений у наступній редакції: "При порушенні строку відшкодування заборгованості по виплачених сумах по акредитиву, вказаних в підпункті б) пункту 3.4 Договору, підприємство сплачує банку пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного Банку України від простроченої суми за кожний день порушення (шляхом перерахування еквівалента в гривні за офіційним курсом Національного Банку України, встановленим на день здійснення оплати)";

- доповнено розділ 4 "Відповідальність сторін" п. 4.6, який викладений в наступній редакції: "При порушенні строку сплати комісії, зазначеної в п. 2.7 Договору, підприємство сплачує банку пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного Банку України від простроченої суми за кожний день порушення".

Додатковими угодами № 2 №38 за період з 30.11.2009 року по 01.02.2013 року до договору про надання акредитиву сторони вносили зміни до п.п. 2.7, 3.4.

У відповідності до додаткової угоди №39 від 01.03.2013 року п. 2.7 розділ 2 договору "Умови надання акредитиву" викладений в наступній редакції: "а) Сторони договору визначають, що підприємство зобовязане сплатити банку комісію за обслуговування та супроводження заборгованості у розмірі 13,0% річних від сум, сплачених банком за акредитивом згідно п. 3.3 "в" цього договору; б) Комісія нараховується в дату підписання цієї угоди та розраховується за період з 02.03.2013 року до дати повного погашення заборгованості підприємтва перед банком, та сплачується підприємством щомісячно не пізніше останнього робочого дня місяця за повний календарний місяць шляхом перерахування еквівалента в гривні за офіційним курсом НБУ, встановленим на дату нарахування комісії на рахунок №3648825 у Луганській ОД ВАТ "ОСОБА_6 ОСОБА_4", МФО 304007. Підпункт б) пункту 3.4 розділу "Права та обовязки сторін договору" викладений в наступній редакції: "У строк до 01.04.2013 року включно повністю відшкодувати банку сплачені по акредитиву суми (заборгованість підприємства, згідно п.3.3 "в" цього договору), шляхом перерахування коштів на рахунок №206292984 у Луганській ОД ВАТ "ОСОБА_6 ОСОБА_4", МФО 304007.

В матеріалах справи також наявні докази погашення заборгованості (банківські виписки, меморіальні ордери), які свідчать, що 22.06.2016 року банком списані в договірному порядку грошові кошти на загальну суму 75000000,00 грн. з поточного рахунку відповідача-1 (меморіальний ордер №1 від 22.06.2016р.), кошти направлені на часткове погашення заборгованості за договором про надання акредитиву №019/01-12/453 від 19.01.2009 року, з яких погашена заборгованість за тілом кредиту (акредитиву) в розмірі 158492087,81 японських єн; заборгованість за процентами (комісією) в розмірі 36898502,09 грн. Враховуючи ці обставини, ПАТ "ОСОБА_6 ОСОБА_4" скористався своїм правом на зменшення розміру позовних вимог та просив суд першої інстанції стягнути з відповідачів солідарно, в тому числі заборгованість за договором про надання акредитиву №019/01-12/453 від 19.01.2009 року за тілом кредиту (акредитиву) в розмірі ,19 японських єн.

Колегія суддів, розглянувши доводи апеляційної скарги, дослідивши наявні матеріали справи, заслухавши пояснення представників позивача та відповідача-2 прийшла до висновку, що скарга задоволенню не підлягає з огляду на наступне.

З матеріалів справи вбачається, що 19.01.2009 року між ВАТ "ОСОБА_6 ОСОБА_4", м. Київ (в подальшому перейменовано на ПАТ "ОСОБА_6 ОСОБА_4") та ВАТ "Алчевський металургійний комбінат", м. Сєвєродонецьк Луганської області (в подальшому перйменовано на ПАТ "Алчевський металургійний комбінат") було укладено договір про надання акредитиву №019/01-12/453 (з наступними змінами), в якому сторонами погоджено всі істотні умови вищевказаного правочину.

Оскільки сторонами не надано доказів його оскарження або визнання у встановленому порядку недійсним, виходячи зі встановленої ст. 204 ЦК України презумпції правомірності правочину, вищевказаний договір є дійсним та обов'язковим для виконання сторонами.

Колегія суддів, оцінивши договір, з якого виникли цивільні права та обов'язки сторін, вважає, що укладений між сторонами правочин за своїм змістом та правовою природою підпадає під правове регулювання норм §3 глави 74 ЦК України та Положення про порядок здійснення уповноваженими банками операцій за документарними акредитивами в розрахунках за зовнішньоекономічними операціями, затвердженого постановою Правління Національного банку України №514 від 03.12.2003 року.

ПАТ "ОСОБА_6 ОСОБА_4" має право здійснювати валютні операції на підставі отриманих від Національного банку України банківських ліцензій та дозволів.

Згідно зі ст.ст. 1088, 1093 ЦК України, акредитив є одним з видів безготівкових розрахунків, за яким банк (банк-емітент) за дорученням клієнта (платника) - заявника акредитива і відповідно до його вказівок або від свого імені зобов'язується провести платіж на умовах, визначених акредитивом, або доручає іншому (виконуючому) банку здійснити цей платіж на користь одержувача грошових коштів або визначеної ним особи - бенефіціара. У разі відкриття непокритого акредитива банк-емітент гарантує оплату за акредитивом при тимчасовій відсутності коштів на рахунку платника за рахунок банківського кредиту.

З матеріалів справи встановлено, що на виконання умов договору про надання акредитиву №019/01-12/453 від 19.01.2009 року банком відкритий резервний акредитив за заявою №1 від 19.01.2009 року на суму ,00 японських єн, для виконання платіжних зобовязань за контрактом №SC-АМК-070802 від 02.08.2007 року, бенефіціаром за яким виступає Sumitomo Corporation.

Матеріали справи містять заяви ПАТ "Алчевський металургійний комбінат" на відкриття резервного акредитиву від 16.01.2009 року №047/010-22, клопотання на отримання кредиту для рефінансування непокритого документального резервного акредитиву від 21.08.2009 року №047/10-295, SWIFT - повідомлення з приводу акредитиву, переклад яких на українську мову, засвідчений нотаріально, а саме: SWIFT - повідомлення на підтвердження видачі акредитиву, SWIFT - повідомлення про встановлення резервного акредитиву №SB002LUGI09I від 20.01.2009 року, SWIFT - повідомлення Deutsche Bank AG від 18.08.2009 року про отримання вимоги від бенефіціара Sumitomo Corporation та необхідність сплати банком коштів за акредитивом, Повідомлення Deutsche Bank від 18.08.2009 року; SWIFT- повідомлення ПАТ "ОСОБА_6 ОСОБА_4" про сплату банком ,00 японських єн; SWIFT- повідомлення ПАТ "ОСОБА_6 ОСОБА_4" про сплату банком витрат 4264900,00 японських єн.

В матеріалах справи наявна копія меморіального ордеру №5143 від 30.10.2009 року про видачу кредиту за договором про надання акредитиву №019/01-12/453 від 19.01.2009 року відповідачу-1, банківські виписки, та розрахунки заборгованості відповідно до яких відповідач-1 не виконав свої зобовязання за договором про надання акредитиву №019/01-12/453 від 19.01.2009 року щодо відшкодування банку сплачених по акредитиву сум (кредиту) та сплати комісій.

У звязку з невиконанням відповідачем-1 своїх зобовязань за договором про надання акредитиву №019/01-12/453 від 19.01.2009 року позивач направив ПАТ "Алчевський металургійний комбінат" вимогу (претензію) від 03.03.2016 року №140-0-0-00/8/783 про повне погашення суми заборгованості за договором про надання акредитиву №019/01-12/453 від 19.01.2009 року.

Докази направлення на адресу відповідача-1 вимоги містяться в матеріалах справи.

ПАТ "Алчевський металургійний комбінат" у відзиві на позов від 20.04.2016 року підтвердило наявність заборгованості перед банком за договором про надання акредитиву №019/01-12/453 від 19.01.2009 року за тілом (акредитиву) в розмірі ,00 японських єн, заборгованість за процентами (комісією) в розмірі 36898502,09 грн.

22.06.2016 року банком списані в договірному порядку грошові кошти на загальну суму 75000000,00 грн. з поточного рахунку відповідача-1, що підтверджується меморіальним ордером №1 від 22.06.2016 року, кошти були направлені на часткове погашення заборгованості за договором про надання акредитиву №019/01-12/453 від 19.01.2009 року, з яких погашена заборгованість за тілом кредиту (акредитиву) в розмірі 158492087,81 японських єн; заборгованість за процентами (комісією) в розмірі 36898502,09 грн.

Докази погашення зазначеної заборгованості (банківські виписки, меморіальні ордери) містяться в матеріалах справи.

В подальшому, ПАТ "ОСОБА_6 ОСОБА_4" зменшило розмір позовних вимог та просило стягнути з відповідачів солідарно, в тому числі заборгованість за договором про надання акредитиву №019/01-12/453 від 19.01.2009 року за тілом кредиту (акредитиву) в розмірі ,19 японських єн.

В матеріалах справи відсутні докази погашення заборгованості за договором про надання акредитиву №019/01-12/453 від 19.01.2009 року за тілом кредиту (акредитиву) в розмірі ,19 японських єн, в результаті чого колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з висновком місцевого господарського судук, що сплату цих сум заборгованості не здійснено.

Таким чином, колегія суддів апеляційного господарського суду вважає, що позовні вимоги ПАТ "ОСОБА_6 ОСОБА_4" до ПАТ "Алчевський металургійний комбінат", про стягнення заборгованості перед банком за договором про надання акредитиву №019/01-12/453 від 19.01.2009 року за тілом (акредитиву) в розмірі ,19 японських єн є доведеними та правомірно задоволеними судом першої інстанції в повному обсязі.

Що стосується позовних вимог банку про стягнення з ПАТ "Алчевський металургійний комбінат" пені за порушення строків сплати кредиту (акредитив) в розмірі 164372785,49 грн. за період з 09.02.2015 року по 09.02.2016 року, пені за порушення строків сплати процентів (комісії) в розмірі 18376438,71 грн. за період з 09.02.2015 року по 09.02.2016 року судова колегія зазначає наступне.

В пункті 4.2 Договору про надання акредитиву обумовлено, що при порушенні строку відшкодування заборгованості по виплачених сумах по акредитиву, вказаних в підпункті б) пункту 3.4 договору, підприємство сплачує банку пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного Банку України від простроченої суми за кожний день порушення.

В пункті 4.6 Договору про надання акредитиву сторонами узгоджено, що при порушенні строку сплати комісії, зазначеної в пункті 2.7 договору, підприємство сплачує банку пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного Банку України від простроченої суми за кожний день порушення.

Відповідно до ч. 6 ст. 232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобовязання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобовязання мало бути виконано.

Виходячи з того, що договором про надання акредитиву не встановлено іншого порядку припинення нарахування штрафних санкцій (пені) за прострочення виконання сторонами своїх зобовязань за вказаним договором, до даного спору застосовуються положення ч. 6 ст. 232 ГК України, тобто нарахування пені стосовно за порушення строків сплати кредиту (акредитиву) повинно бути здійснено з 02.04.2013 року протягом шести місяців, а не за період з 09.02.2015 року по 09.02.2016 року.

При розрахунку пені за порушення строків сплати процентів (комісії) позивачем також не в раховані положення ч. 6 ст. 232 ГК України.

Згідно наданого позивачем розрахунку, пеня за порушення строків сплати кредиту (акредитиву) ним була розрахована в японських єнах виходячи з розміру подвійної облікової ставки Національного банку України, а еквівалент в гривні визначений на день здійснення розрахунку, що порушує принципи, визначені Верховним судом України в постанові від 01.04.2015 року справа №3-29гс15.

Крім того, Указом Президента України від 14.04.2014 року №405/2014 "Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13.04.2014 року "Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України" запроваджено антитерористичну операцію на території України.

Законом України "Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції" визначений період проведення антитерористичної операції - час між датою набрання чинності зазначеним Указом Президента України та датою набрання чинності Указом Президента України про завершення проведення антитерористичної операції або військових дій на території України.

На час розгляду справи антитерористична операція триває.

Згідно зі ст. 2 Закону України "Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» на час проведення антитерористичної операції забороняється нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобов'язань за кредитними договорами та договорами позики з 14.04.2014 року громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають або переселилися у період з 14.04.2014 року з населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, а також юридичним особам та фізичним особам - підприємцям, що провадять (провадили) свою господарську діяльність на території населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція.

Відповідно до ч. 5 ст. 11 Закону України "Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції" на Кабінет Міністрів України покладено обов'язок у 10-денний строк з дня опублікування вказаного Закону затвердити перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, розпочата відповідно до Указу Президента України "Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13.04.2014 року "Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України" від 14.04.2014 року №405/2014, у період з 14.04.2014 року до її закінчення.

Розпорядженням Кабінету Міністрів України №1053-р від 30.10.2014 року був затверджений перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція до якого включено м. Сєвєродонецьк, де проводить свою господарську діяльність відповідач-1, що підтверджується даними з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

05.11.2014 року Кабінетом Міністрів України прийнято нове розпорядження №1079-р, яким зупинено дію розпорядження КМУ від 30.10.2014 року №1053-р "Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція".

Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 26.01.2015 року у справі №826/18327/14 за адміністративним позовом ТОВ "Тар Альянс" до Кабінету Міністрів України визнано нечинним розпорядження Кабінету Міністрів України №1079-р від 05.11.2014 року "Про зупинення дії розпорядження Кабінету Міністрів України" від 30.10.2014 року №1053-р". Ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 02.04.2015 року постанова Окружного адміністративного суду м. Києва від 26.01.2015 року у зазначеній адміністративній справі залишена без змін.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України К/800/19383/15 від 28.07.2015 року постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 26.01.2015 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 02.04.2015 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

Таким чином, дія розпорядження Кабінету Міністрів України від 30.10.2014 року №1053-р була зупинена на підставі розпорядження Кабінету Міністрів України №1079-р від 05.11.2014 року.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про боротьбу з тероризмом" антитерористична операція включає комплекс скоординованих спеціальних заходів, спрямованих на попередження, запобігання та припинення терористичної діяльності, звільнення заручників, забезпечення безпеки населення, знешкодження терористів, мінімізацію наслідків терористичної діяльності. Райони проведення антитерористичної операції визначаються у тому числі керівництвом антитерористичної операції.

Керівником Антитерористичного центру при СБУ виданий Наказ від 07.10.2014 №33/6/а "Про визначення районів проведення антитерористичної операції та термінів її проведення", відповідно до якого районами проведення АТО визначені Донецька та Луганська області з терміном дії з 07.04.2014 року.

Таким чином, проведення антитерористичної операції на території Донецької та Луганської областей з 07.04.2014 року визначено компетентним органом у сфері боротьби з тероризмом.

Відповідно до ст. 2 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією та Законами України. Закріплене в ст. 2 Закону України "Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції" право суб'єкта господарювання, який проводив та/або проводить свою господарську діяльність на території, де проводилась або проводиться антитерористична операція не може бути ілюзорним та носити декларативний характер. У розумінні положень ст. 58 Конституції України приписи ст. 2 означеного закону відносно заборони нарахування пені з 14.04.2014 року мають ретроспективну дію для розглядуваних правовідносин та не містять жодних вилучень щодо їх незастосування.

У відповідності до Розпорядження Кабінету Міністрів України від 02.12.2015 року №1275-р "Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, та визнання такими, що втратили чинність, деяких розпоряджень Кабінету Міністрів України, на виконання абз. 3 п. 5 ст. 11 "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції" затверджено новий перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, згідно з додатком, до якого включене м. Сєвєродонецьк, де проводить свою господарську діяльність відповідач-1. Визнано такими, що втратили чинність розпорядження Кабінету Міністрів України від 30.10.2014 року №1053 "Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція"; розпорядження Кабінету Міністрів України від 05.11.2014 року №1079 "Про зупинення дії розпорядження Кабінету Міністрів України від 30.10.2014 року №1053".

На підставі вищевикладеного, враховуючи приписи Закону України "Про боротьбу з тероризмом", прийнятий на його виконання та виконання рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13.04.2014 року "Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України" наказ керівника Антитерористичного центру при СБУ від 07.10.2014 року №33/6/а "Про визначення районів проведення антитерористичної операції та термінів її проведення", Розпорядження Кабінету міністрів України від 02.12.2015 року №1275-р "Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, та визнання такими, що втратили чинність, деяких розпоряджень Кабінету Міністрів України" суд застосовує до правовідносин між позивачем та відповідачем 1 ст. 2 Закону України "Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції".

З огляду на викладене, судова колегія погоджується з висновком місцевого господарського суду про відмову у задоволенні позовних вимог щодо стягнення пені в повному обсязі.

Що стосується позовних вимог банку про солідарне стягнення з ПАТ "Алчевський металургійний комбінат" та ОСОБА_9 "Індустріальна Спілка Донбасу" на користь ПАТ "ОСОБА_6 ОСОБА_4" заборгованість за Договором про надання акредитиву №019/01-12/453 від 19.01.2009 року в розмірі ,19 японських єн, яка складається із заборгованості за тілом акредитиву.

З матеріалів справи вбачається, що з метою належного виконання зобовязань за договором про надання акредитиву №019/01-12/453 від 19.01.2009 року між ВАТ "ОСОБА_6 ОСОБА_4" (в подальшому перейменовано на ПАТ "ОСОБА_6 ОСОБА_4") та ОСОБА_9 "Індустріальна Спілка Донбасу" було укладено договір поруки №019/01-12/453/1 від 19.01.2009 року (Договір поруки).

Відповідно до п. 1.2 Договору поруки, сторони договору встановлюють, що поручитель на добровільних засадах бере на себе зобовязання перед кредитором відповідати по зобовязанням боржника ВАТ "Алчевський металургійний комбінат", які виникають з умов договору про надання акредитиву №019/01-12/453 від 19.01.2009 року, а саме: сума акредитиву ,00 японських єн, бенефіціар Sumitomo Cоrporation, 1-8-11, Harumi, Chuo-ku, Tokyo, Japan за контрактом №SC-АМК-070802 від 02.08.2007 року; строк дії акредитиву по 30.11.2009 року; сплатити комісійну винагороду в розмірі 4 % річних від суми фактичної відповідальності кредитора, неустойку (пеню, штрафи), в розмірі, строки та у випадках, передбачених договором акредитиву, а також відшкодувати можливі збитки та виконати інші умови кредитного договору в повному обсязі (далі за текстом «основне зобовязання).

В п. 1.3 Договору поруки обумовлено, що сторони договору встановлюють, що зобовязання поручителя перед кредитором є безумовними і ніяких інших умов, крім передбачених цих договором та вказаних в п. 1, 2 договору акредитиву не потребують.

Згідно з п. 1.4 Договору поруки разом з підписанням цього договору поручитель підтверджує, що він ознайомлений з положеннями договору акредитиву, цілком розуміє його зміст та згоден виступати поручителем за зобовязаннями боржника за договором акредитиву.

В п. 2.1 Договору поруки сторони договору визначали, що у випадку невиконання боржником взятих на себе зобовязань за договором акредитиву, поручитель несе солідарну відповідальність перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи погашення основного зобовязання за договором акредитиву, нарахованих комісій та неустойки.

Як зазначено в п. 2.2 Договору поруки поручитель приймає на себе зобовязання, у випадку невиконання боржником зобовязань за договором акредитиву здійснити виконання зобовязань боржника в обсязі, заявленому кредитором в письмовій вимозі, протягом 10 банківських днів з дати отримання відповідної письмової вимоги кредитора про виконання зобовязань. Виконання зобовязань здійснюється поручителем шляхом перерахування відповідної суми на рахунок кредитора, який буде повідомлено поручителю додатково.

Відповідно до п. 2.3 Договору поруки кредитор та боржник мають право змінювати умови договору акредитиву тільки після повідомлення поручителя та отримання його письмової згоди.

Згідно п. 4.1 Договору поруки сторони договору встановлюють, що цей договір вступає в силу з моменту його підписання сторонами та втрачає свою дію з моменту закінчення забезпеченого ним зобовязання. Також порука припиняється, якщо кредитор в межах трирічного терміну з дня настання строку виконання основного зобовязання не предявить вимоги до поручителя (п. 4 ст. 559 ЦК України).

В подальшому, 30.10.2009 року між банком та поручителем укладена додаткова угода №1 до договору поруки №019/01-12/453/1 від 19.01.2009 року, відповідно до якої п. 1.2 договору поруки викладений в наступній редакції: "Сторони договору встановлюють, що поручитель на добровільних засадах бере на себе зобовязання перед кредитором відповідати по зобовязанням боржника ВАТ "Алчевський металургійний комбінат", які виникають з умов договору про надання акредитиву №019/01-12/453 від 19.01.2009 року: сума акредитиву ,00 японських єн, бенефіціар Sumitomo Cоrporation, 1-8-11, Harumi, Chuo-ku, Tokyo, Japan за контрактом №SC АМК-070802 від 02.08.2007 року; строк дії акредитиву по 30.11.2009 року, сплатити комісійну винагороду в розмірі 13 % річних від сум, сплачених банком за акредитивом згідно п. 3.3 "в" договору акредитива. Комісія нараховується в дату підписання цієї додаткової угоди та розраховується за період з 03.09.2009 року до дати закінчення строку дії договору акредитива, та сплачується поручителем не пізніше 30.11.2009 року шляхом перерахування еквівалента в гривні за офіційним курсом НБУ, встановленим на дату нарахування комісії на рахунок №35787272 у Луганській ОД ВАТ "ОСОБА_6 ОСОБА_4", МФО 304007. При цьому банк не нараховує будь-які пені, штрафи та неустойки з 03.09.2009 року до дати підписання цієї додаткової угоди».

За період з 30.11.2009 року по 01.03.2013 року між банком та поручителем укладались додаткові угоди №2 - №39, в яких сторони змінювали п. 1.2 Договору поруки.

Згідно додаткової угоди №39 від 01.03.2013 року п. 1.2 Договору поруки викладений в наступній редакції: "Сторони договору встановлюють, що поручитель на добровільних засадах бере на себе зобовязання перед кредитором відповідати по зобовязанням боржника ПАТ "Алчевський металургійний комбінат", які виникають з умов договору про надання акредитиву №019/01-12/453 від 19.01.2009 року: сума акредитиву ,00 японських єн, бенефіціар Sumitomo Cоrporation, 1-8-11, Harumi, Chuo-ku, Tokyo, Japan за контрактом №SC АМК-070802 від 02.08.2007 року; строк дії акредитиву по 01.04.2013 року, сплатити комісію за обслуговування та супроводження заборгованості в розмірі 13 % річних від сум, сплачених банком за акредитивом згідно п. 3.3 "в" договору акредитива. Комісія нараховується щомісячно до дати повного погашення заборгованості підприємства перед банком на залишок заборгованості підприємства за кредитом відповідно до п. в) 3.3 протягом всього строку користування кредитом. Комісія сплачується підприємством щомісячно не пізніше останнього робочого дня місяця за повний календарний місяць шляхом перерахування еквівалента в гривні за офіційним курсом НБУ, встановленим на дату нарахування комісії на рахунок №3648825 у Луганській ОД ВАТ "ОСОБА_6 ОСОБА_4", МФО 304007".

У звязку з невиконанням відповідачем-1 своїх зобовязань за договором про надання акредитиву №019/01-12/453 від 19.01.2009 року позивач направив поручителю вимогу (претензію) від 03.03.2016 року за №140-0-0-00/8/784 про повне погашення суми заборгованості за договором про надання акредитиву №019/01-12/453 від 19.01.2009 року у десятиденний строк з дня отримання вимоги.

Докази направлення на адресу відповідача-2 вимоги наявні в матеріалах справи.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ПАТ "ОСОБА_6 ОСОБА_4" про солідарне стягнення боргу з ОСОБА_9 "Індустріальна спілка Донбасу", суд першої інстанції виходив з того, що порука припинилася у звязку зі зміною зобовязання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшився обсяг відповідальності установлення (збільшення розміру) неустойки. При цьому, суд першої інстанції також зазначив, що в договорі поруки та в додатках до нього відсутні умови щодо часткової відповідальності поручителя (без нарахованої пені) за договором про надання акредитиву №019/01-12/453 від 19.01.2009 року.

Колегія суддів апеляційної інстанції вважає за необхідне погодитись з таким висновком та відмовити у задоволенні апеляційної скарги ПАТ "ОСОБА_6 ОСОБА_4" з наступних підстав.

У відповідності до ч. 1 ст. 553, ч. 1 ст. 554 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

За змістом указаних норм матеріального права поручитель хоч і пов'язаний з боржником певними зобов'язальними відносинами, але є самостійним суб'єктом у відносинах із кредитором.

Згідно з ч. 2 ст. 555 ЦК України поручитель, зокрема, має право висувати заперечення проти вимоги кредитора в тому разі, коли боржник від них відмовився або визнав свій борг.

За положеннями ч. 1 ст. 559 ЦК України порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов'язання, а також у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності.

Під час вирішення справи про стягнення заборгованості з поручителів суд повинен перевірити наявність правових підстав для такого стягнення з урахуванням вимог цієї норми.

Приписи ч. 1 ст. 559 ЦК України є підставами для висновку про те, що поручитель не залишається зобов`язаний в такому випадку навіть на початкових умовах.

Отже, виходячи з аналізу зазначеної правової норми порука припиняється за дії двох умов: внесення без згоди поручителя змін до основного зобов'язання; ці зміни призвели, або можуть призвести до збільшення обсягу відповідальності поручителя.

Зокрема, до припинення поруки призводять такі зміни умов основного зобов'язання без згоди поручителя, які призвели або можуть призвести до збільшення обсягу відповідальності останнього. Збільшення відповідальності поручителя внаслідок зміни основного зобов'язання виникає в разі: підвищення розміру процентів; відстрочення виконання, що призводить до збільшення періоду, за який нараховуються проценти за користування чужими грошовими коштами; установлення (збільшення розміру) неустойки; установлення нових умов щодо порядку зміни процентної ставки в бік збільшення; розширення змісту основного зобов'язання щодо дострокового повернення кредиту та плати за користування ним, тощо.

Аналогічна правова позиція викладена у висновках від 01.07.2013 року Верховного Суду України, а також в Постановах Верховного суду України від 10.10.2012 року у справі №6-112цс12, від 23.12.2014 року у справі № 3-196гс14, від 21.05.2012 року у справі №6-69цс11.

Так, у відповідності до п. 4.2 Договору про надання акредитиву сторони договору встановлюють, що в разі порушення підприємством строків повернення банку сум, списаних по акредитиву, передбачених п.3.4 а) даного договору підприємство виплачує банку пеню із розрахунку 0,1 % від суми заборгованості за кожний день прострочення.

Додатковою угодою №1 від 30.10.2009 року до Договору про надання акредитиву сторони змінили розмір пені з 0,1 % від суми заборгованості за кожен день прострочення на подвійну облікову ставку Національного Банку України від простроченої суми за кожний день порушення (п. 4.2) та встановлений новий вид відповідальності: за порушення сплати комісії, зазначеної в пункті 2.7 договору підприємство сплачує банку пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного Банку України від простроченої суми за кожний день порушення (п. 4.6).

З матеріалів справи вбачається, наданий відповідачем-2 порівняльний розрахунок пені за порушення строків сплати акредитиву за період з 10.02.2015 року по 09.02.2016 року, у відповідності до якого сума пені з розрахунку за подвійною обліковою ставкою НБУ є більшою, ніж з розрахунку 0,1 % від суми заборгованості за кожен день прострочення.

Відповідно до ч. 6 ст. 232 ГК України нарахування пені за порушення строків сплати кредиту (акредитиву) повинно бути здійснено з 02.04.2013 року протягом шести місяців, здійснивши перерахунок пені з розрахунку подвійної облікової ставки НБУ та з розрахунку 0,1 % від суми заборгованості за кожен день прострочення за зазначений період, суд дійшов висновку, що обсяг відповідальності у поручителя не збільшився.

Додатковою угодою №1 від 30.10.2009 року до Договору про надання акредитиву доповнено розділ 4 "Відповідальність сторін" пунктом 4.6 відповідно до якого при порушенні строку сплати комісії, зазначеної в пункті 2.7 Договору підприємство сплачує банку пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного Банку України від простроченої суми за кожний день порушення.

Таким чином, додатковою угодою №1 від 30.10.2009 року до договору про надання акредитиву установлена неустойка, якої не було в редакції договору про надання акредитиву від 19.01.2009 року.

Відповідно до ч. 2 ст. 554 ЦК України поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Отже сторони в договорі можуть обмежити відповідальність поручителя, при цьому обмеження мають бути чітко встановлені в договорі, якщо подібні обмеження не зазначені в договорі поруки, поручитель відповідає у тому ж самому обсязі, що й боржник.

Вносячи зміни до п. 1.2 Договору поруки банк та поручитель інші умови договору залишили не змінними.

Так, згідно п. 2.1 Договору поруки сторони визначили, що у випадку невиконання боржником взятих на себе зобовязань за договором акредитиву, поручитель несе солідарну відповідальність перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи погашення основного зобовязання за договором акредитиву, нарахованих комісій та неустойки.

В п. 3.1 договору поруки сторони договору встановлюють, що у випадку невиконання або неналежного виконання боржником взятих на себе зобовязань за договором акредитиву, поручитель і боржник несуть солідарну відповідальність перед кредитором на всю суму заборгованості, встановлену на момент подання позовної вимоги у відповідності до ч. 1, 2 ст. 554 ЦК України.

Відповідно до змін в п. 1.2 Договору поруки згідно додаткової угоди №1 від 30.10.2009 року, банк не нараховує будь-які пені, штрафи та неустойки з 03.09.2009 року до дати підписання цієї додаткової угоди, що також зазначено в п. 2.7 договору про надання акредитиву в редакції додаткової угоди №1 від 30.10.2009 року.

Аналогічні умови містились і в укладених в подальшому додаткових угодах до договору поруки.

Проте, в договорі поруки та в додатках до нього відсутні умови щодо часткової відповідальності поручителя (без нарахованої пені) за договором про надання акредитиву №19/01-12/453 від 19.01.2009 року, а навпаки підтверджується наявність права банку на нарахування та стягнення будь-яких пені, штрафів та неустойки, вказуючи в додаткових угодах межі певних періодів не нарахування неустойки.

Таким чином, поручитель несе солідарну відповідальність перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи погашення основного зобовязання за договором акредитиву, комісій та неустойки, а твердження банку, що обсяг відповідальності поручителя забезпечується частково без врахування пені спростовується умовами договору поруки та є помилковими.

Судова колегія вважає обгрунтованим висновок суду першої інстанції, що додатковою угодою №1 від 30.10.2009 року до договору про надання акредитиву були внесені зміни, що призвели та можуть призвести до збільшення обсягу відповідальності поручителя.

Відповідно до п. 2.3 Договору поруки умови договору акредитиву може бути змінені тільки після повідомлення поручителя та отримання його письмової згоди,

У висновках від 01.07.2013 року Верховного Суду України, викладених у постановах, ухвалених за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення з підстави, передбаченої п. 1 ч. 1 ст. 355 ЦК України за перше півріччя 2013 року, зокрема, зазначено, що згода поручителя на збільшення обсягу його відповідальності повинна бути очевидною й наданою в спосіб, передбачений договором поруки.

Аналогічна правова позиція викладена у Постанові Верховного Суду України від 05.06.2013 року у справі № 6-43цс13.

В матеріалах справи відсутні докази згоди ОСОБА_9 "Індустріальна Спілка Донбасу", на збільшення обсягу його відповідальності у звязку з встановленням додатковою угодою №1 від 30.10.2009 року до Договору про надання акредитиву відповідальності за порушення строку сплати комісії, зазначеної в пункті 2.7 Договору.

Відповідно до ст. ст. 559, 598 ЦК України припинення зобов'язання поруки означає такий стан сторін правовідношення, при якому в силу передбачених законом обставин суб'єктивне право і кореспондуючий йому обов'язок перестають існувати.

Строк поруки - це строк існування самого зобов'язання поруки.

Таким чином, і право кредитора, і обов'язок поручителя по його закінченні припиняються, а це означає, що жодних дій щодо реалізації цього права, в тому числі застосування примусових заходів захисту в судовому порядку, кредитор вчиняти не може. Тобто закон пов'язує припинення договору поруки зі зміною основного зобов'язання за відсутності згоди поручителя на таку зміну та за умови, що така зміна призведе до збільшення обсягу відповідальності поручителя, а не зі зміною будь-яких умов основного договору. Припинення зобов'язання має остаточний характер, а чинне законодавство, договори акредитову та поруки не передбачають можливості відновлення вже припиненного зобов'язання.

Тобто, додаткові угоди про внесення змін до договору поруки укладались вже після припинення поруки, поза межами дії договору поруки та не можуть змінювати права та обов'язки сторін.

Судом встановлено, що обсяг збільшення відповідальності поручителя був змінений у зв'язку з підписанням додаткової угоди №1 Договору про надання акредитиву від 30.10.2009 року, проте, згода поручителя на зміну забезпеченого зобов'язання, яка збільшує відповідальність поручителя не була надана, але має бути надана не пізніше моменту запровадження таких змін основного зобов'язання. Якщо така зміна вже відбулась, а поручитель своєї згоди ще не висловив, то відносини поруки припиняються, а ймовірна подальша згода поручителя (яка в даному випадку відсутня) не скасовує та не впливає на факт припинення поруки.

Судова колегія апеляційного суду з урахуванням положень ч. 1 ст. 559 ЦК України та правових позицій Верховного суду України дійшла висновку, що порука припинилась у звязку зі зміною зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшився обсяг відповідальності поручителя, тому вважає вірним висновок суду першої інстанції про відмову у задоволенні позову ПАТ "ОСОБА_6 ОСОБА_4" до відповідача-2, ОСОБА_9 "Індустріальна Спілка Донбасу" в повному обсязі.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не спростовують правильного висновку суду першої інстанції.

Взявши до уваги викладене, з урахуванням того, що господарський суд першої інстанції у порядку ст. 43 ГПК України всебічно і повно дослідив подані сторонами докази в їх сукупності, усім доводам надав обгрунтовану та належну правову оцінку, проаналізував відносини сторін та правильно застосував до спірних правовідносин норми матеріального та процесуального права, відсутні підстави для зміни або скасування законного та обгрунтованого рішення господарського суду Донецької області від 13.07.2016 року у справі №905/1151/16.

Відповідно до ст. 49 ГПК України судові витрати за подання апеляційної скарги покладаються на апелянта.

Результати апеляційного провадження у справі №905/1151/16 оголошені в судовому засіданні.

Керуючись ст.ст. 49, 91, 99, 101, 102, 103, 105 ГПК України, Донецький апеляційний господарський суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "ОСОБА_6 ОСОБА_4", м. Київ на рішення господарського суду Донецької області від 13.07.2016 року у справі №905/1151/16 - залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Донецької області від 13.07.2016 року у справі №905/1151/16 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Вищого господарського суду України у касаційному порядку через Донецький апеляційний господарський суд протягом двадцяти днів.

Головуючий Н.О. Мартюхіна

Судді С.А. Малашкевич

ОСОБА_3