ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" листопада 2016 р. Справа № 922/4116/15

Колегія суддів у складі:

головуючий суддя Плахов О.В., суддя Здоровко Л.М. , суддя Шутенко І.А.

при секретарі Міракові Г.А.,

за участю представників:

прокуратури ОСОБА_1 (посвідчення від 11.02.2015р. №032167),

1-го відповідача не з'явився,

2-го відповідача ОСОБА_2 (довіреність б/н від 01.09.2015 р.,), ОСОБА_3 (довіреність б/н від 01.09.2016 р.),

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні ОСОБА_4 апеляційного господарського суду апеляційну скаргу прокуратури Харківської області, м. Харків (вх. №2270 Х/2) на рішення господарського суду Харківської області від 04.08.2016р. у справі № 922/4116/15,

за позовом прокурора Дзержинського району м. Харкова,

до відповідачів ОСОБА_4 міської ради, м. Харків (1-й відповідач),

ОСОБА_5 кооперативу "Житлово-будівельний кооператив "Омега", м. Харків (2-й відповідач),

про визнання недійсним, скасування рішення, зобов'язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИЛА:

У липні 2015 року прокурор Дзержинського району м. Харкова звернувся до господарського суду Харківської області з позовом до ОСОБА_4 міської ради та ОСОБА_5 кооперативу "Житлово-будівельного кооперативу "Омега" про: визнання незаконним та скасування п. 4.3 додатку 1 до рішення 48 сесії ОСОБА_4 міської ради 5 скликання "Про надання юридичним та фізичним особам земельних ділянок для розміщення об'єктів містобудування" від 22.09.2010 №240/10; визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯЛ №107498 на земельну ділянку, площею 1,3222 га розташованої у місті Харкові вулиці Новгородській, 85, з кадастровим номером :07:019:0013; зобов'язання ОК "Житлово-будівельний кооператив "Омега" передати територіальній громаді міста Харкова в особі ОСОБА_4 міської ради, а ОСОБА_4 міській раді прийняти земельну ділянку 1,3222 га, розташовану у місті Харкові по вулиці Новгородській, 85, з кадастровим номером :07:019:0013 за актом прийому-передачі.

Рішенням господарського суду Харківської області від 28.09.2015 року, залишеним без змін постановою ОСОБА_4 апеляційного господарського суду від 18.11.2015 року, у справі № 922/4116/15 в задоволенні позову відмовлено.

Постановою Вищого господарського суду України від 18 травня 2016 року рішення господарського суду Харківської області від 28.09.2015 року та постанову ОСОБА_4 апеляційного господарського суду від 18.11.2015 року прийняті у справі № 922/4116/15 скасовано та справу направлено на новий розгляд до господарського суду Харківської області.

Рішенням господарського суду Харківської області від 04.08.2016р. у справі № 922/4116/15 (суддя Суслова В.В.) у задоволенні позову відмовлено повністю.

Прокуратура Харківської області з рішенням суду першої інстанції не погодилась та звернулась до ОСОБА_4 апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення господарського суду Харківської області від 04.08.2016р. у справі № 922/4116/15 та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги прокурора задовольнити.

В обґрунтування апеляційної скарги заявник посилається на те, що обізнаність прокурора про передачу земельної спірної ділянки у 2010 році не є підставою обізнаності щодо існуючих порушень та необхідності застосування положень ст. 267 ЦК України, а дані, які свідчать про порушення порядку передачі земельної ділянки ОК ЖБК Омега, прокуратурою району виявлено у 2015 році.

У судовому засідання 14.11.2016р. прокурор підтримав вимоги апеляційної скарги та просив її задовольнити, рішення місцевого господарського суду скасувати

Представники ОСОБА_5 кооперативу "Житлово-будівельний кооператив "Омега" заперечував проти доводів апеляційної скарги та просив залишити її без задоволення, рішення місцевого господарського суду залишити без змін.

Представник ОСОБА_4 міської ради у судове засідання не з'явився, причини неявки суд не повідомив, про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином , що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення (т.2 а.с. 153).

Розглянувши матеріали справи, перевіривши повноту встановлених судом першої інстанції обставин справи та докази на їх підтвердження, юридичну оцінку, правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права та доводи апеляційної скарги, колегія суддів встановила наступне.

У ході вивчення правомірності передачі у приватну власність земельних ділянок, розташованих на території району, прокуратурою району було встановлено, що п. 4. додатку 1 до рішення 48 сесії ОСОБА_4 міської ради 5 скликання від 22.09.2010р. Про надання юридичним та фізичним особам земельних ділянок для розміщення об'єктів містобудування №240/10 (далі - рішення сесії ОСОБА_4 міської ради №240/10) ЖБК Омега було надано у власність земельну ділянку (кадастровий номер :07:019:0013), яка належала територіальній громаді м. Харкова, за рахунок земель житлової та громадської забудови, площею 1,3222 га для будівництва та подальшої експлуатації житлової забудови по вулиці Новгородській, 85.

На підставі вказаного рішення ОСОБА_4 міської ради Управлінням Державного земельного агентства у місті Харкові (Управління Держкомзему у м. Харкові) видано ЖБК Омега державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯЛ №107498, який зареєстрований в книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 00.

Прокурор у позові зазначав, що вказане рішення прийнято усупереч вимогам ст.41 Земельного кодексу України, ст.ст.133, 135, 137 Житлового кодексу УРСР та Примірного статуту житлово-будівельного кооперативу, затвердженого постановою Ради Міністрів УРСР від 30.04.1985 №186 (далі - Примірний статут). А отже й ЖБК Омега створено всупереч вимогам вищевказаних правових норм, а саме вимог ст.ст.133, 135, 137 ЖК та Примірного статуту.

Прокурор посилався на норми закону та зазначав, що: всупереч ч.6 ст.137 ЖК та абз. 2 п.4 Примірного статуту рішення про створення ЖБК Омега та список членів кооперативу, затверджений протоколом установчих зборів засновників кооперативу, не затверджено виконавчим комітетом ОСОБА_4 міської ради, при тому що статут кооперативу зареєстровано саме у цій місцевій раді; Відповідно до статуту ЖБК Омега кооператив не створено при виконавчому комітеті місцевої ради народних депутатів, при підприємстві, установі чи організації, що суперечить ст.137 ЖК; Всупереч п.5 Примірного статуту, з урахуванням того, що число членів кооперативу не визначено виконавчим комітетом ОСОБА_4 міської ради, число його членів не повинно бути менше п'яти. При цьому відповідно до переліку членів кооперативу, затвердженому протоколом установчих зборів засновників кооперативу, число його членів три; Усупереч вимогам ст.137 ЖК та абз. 2 п.5 Примірного статуту статут ЖБК Омега не відповідає вимогам Примірного статуту; В статуті ЖБК Омега усупереч ст.135 ЖК та абз. 1 п.8 Примірного статуту не зазначено, що члени кооперативу повинні постійно проживати у місті Харкові і потребувати поліпшення житлових умов (перебувати на відповідному обліку); Усупереч абз. 2 п.7 Примірного статуту на момент створення ЖБК Омега його члени були у віці понад 30 років.

Прокурор вважає, що ЖБК Омега за організаційно-правовою формою фактично не є житлово-будівельним кооперативом, а є обслуговуючим кооперативом в розумінні вимог глави 5 ЖК та ст. 41 ЗК України. Вказаний кооператив фактично є обслуговуючим, його фактична мета створення, порядок створення, організації та діяльності не відповідає вимогам до житлово-будівельного кооперативу. Члени кооперативу не мають права на поліпшення житлових умов.

Так прокурор посилається на п.4 додатку 1 до рішення 48 сесії ОСОБА_4 міської ради 5 скликання Про надання юридичним та фізичним особам земельних ділянок для розміщення об'єктів містобудування від 22.09.2010 №240/10, на його думку він є незаконним. Вказане рішення прийнято в порушення вимог ст.41 ЗК України, ст.ст.133, 137 ЖК та Примірного статуту. Під час прийняття вказаного рішення ОСОБА_4 міська рада при вирішенні питання про надання ЖБК Омега безоплатно земельної ділянки з кадастровим номером :07:019:0013 зобов'язана з'ясувати правовий статус, мету та підстави створення цього кооперативу відповідно до ЖК та Примірного статуту. ОСОБА_4 міська рада мала можливість з'ясувати вказані обставини, в зв'язку з тим, що рішення про створення ЖБК Омега та список його членів у разі створення саме ЖБК повинен був затвердити виконавчий комітет саме ОСОБА_4 міської ради; відповідно до абз. 1 п.8 Правил обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, і надання їм жилих приміщень в Українській РСР, затверджених постановою Ради Міністрів УРСР і Укрпрофради від 11.12.1984 №470, облік таких громадян здійснюється виконавчий комітет саме ОСОБА_4 міської ради; статут ЖБК Омега зареєстрований саме в цьому виконавчому комітеті під номером 0043017 від 24.12.2008.

Прокурор посилається на п.4 додатку 1 до рішення 48 сесії ОСОБА_4 міської ради 5 скликання Про надання юридичним та фізичним особам земельних ділянок для розміщення об'єктів містобудування від 22.09.2010 №240/10 та стверджує про його незаконність, що слугувало підставою для подальшого оформлення державного акту на право власності на зазначену земельну ділянку серії ЯЛ №107498 та вказує, що відповідний державний акт на право власності не відповідає закону та порушує права власника, а тому вважає за необхідно визнати зазначений державний акт недійсним в судовому порядку.

04.08.2016р. господарським судом Харківської області прийнято рішення, яким в задоволенні позову відмовлено.

Розглянувши матеріали справи, викладені в апеляційній скарзі доводи, перевіривши наявні у справі матеріали на предмет їх оцінки судом першої інстанції, проаналізувавши правильність застосування господарським судом норм матеріального та процесуального права, колегія суддів приходить до висновку про відмову у задоволенні апеляційної скарги та залишенню без змін рішення господарського суду Харківської області, виходячи з наступного.

Згідно із ст.12 Земельного кодексу України до повноважень ОСОБА_4 міської ради, у тому числі, віднесено розпорядження землями територіальних громад та передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу.

Положеннями ст.116 Земельного кодексу України встановлено, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень.

Частиною 1 ст.10 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" встановлено, що сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами.

Як вбачається із матеріалів справи, земельна ділянка, загальною площею 1,3222 га по вул. Новгородській, 85 у м. Харкові, була надана у власність другого відповідача (ОК "ЖБК "Омега") на підставі положень ст. 41 Земельного кодексу України.

Відповідно до ст. 41 Земельного кодексу України житлово-будівельним (житловим) та гаражно-будівельним кооперативам за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування земельні ділянки для житлового і гаражного будівництва передаються безоплатно у власність або надаються в оренду у розмірі, який встановлюється відповідно до затвердженої містобудівної документації. Житлово-будівельні (житлові) та гаражно-будівельні кооперативи можуть набувати земельні ділянки у власність за цивільно-правовими угодами.

Наведеною нормою передбачено можливість безоплатної передачі земельних ділянок у власність юридичної особи для здійснення житлового будівництва за умови, що така особа створена як житлово-будівельний кооператив, а тому при вирішенні питання щодо безоплатного надання земельної ділянки в порядку, визначеному наведеною нормою, слід враховувати саме мету створення кооперативу, яка має відповідати встановленим вимогам до порядку створення такого кооперативу.

Відповідно до ст. 94 Господарського кодексу України кооперативи як добровільні об'єднання громадян з метою спільного вирішення ними економічних, соціально-побутових та інших питань можуть створюватися у різних галузях (виробничі, споживчі, житлові тощо).

Статтею 6 Закону України "Про кооперацію" (в редакції, чинній на момент прийняття Рішення) встановлено, що кооператив є первинною ланкою системи кооперації і створюється внаслідок об'єднання фізичних та/або юридичних осіб на основі членства для спільної господарської та іншої діяльності з метою поліпшення свого економічного стану. Відповідно до завдань та характеру діяльності кооперативи поділяються на такі типи: виробничі, обслуговуючі та споживчі. За напрямами діяльності кооперативи можуть бути житлово-будівельними, садово-городніми, гаражними, торговельно-закупівельними, транспортними, освітніми, туристичними, медичними тощо. Кооператив є юридичною особою, має самостійний баланс, розрахунковий та інші рахунки в установах банків, печатку із своїм найменуванням.

Згідно статей 133, 137 Житлового кодексу Української РСР громадяни, які потребують поліпшення житлових умов, вправі вступити до житлово-будівельного кооперативу і одержати в ньому квартиру. Однією із умов вступу до житлово-будівельного кооперативу є перебування на квартирному обліку в даному населеному пункті. Житлово-будівельні кооперативи організовуються при виконавчих комітетах місцевих Рад народних депутатів, при підприємствах, установах і організаціях. Порядок організації та діяльності житлово-будівельних кооперативів установлюється законодавством Союзу РСР, Житловим кодексом УРСР, Примірним статутом житлово-будівельного кооперативу та іншими актами законодавства України. Житлово-будівельний кооператив діє на основі статуту, прийнятого відповідно до Примірного статуту житлово-будівельного кооперативу загальними зборами громадян, які вступають до організовуваного кооперативу, і зареєстрованого в установленого порядку. Кількість членів кооперативу повинна бути відповідною кількості квартир у будинку. Квартири, які надаються членам кооперативу, повинні відповідати граничному розміру жилої площі, сумі пайового внеску та кількості членів сім'ї.

Пунктом 1 розділу I Примірного статуту житлово-будівельного кооперативу, затвердженого постановою Ради Міністрів УРСР від 30.04.85 р. № 186, встановлено, що житлово-будівельний кооператив організовується з метою забезпечення житлом членів кооперативу і членів їх сімей шляхом будівництва багатоквартирного жилого будинку (будинків), а у випадках, передбачених законодавством, - одно - і двоквартирних жилих будинків садибного типу або багатоквартирного блокованого жилого будинку (будинків) з надвірними будівлями за власні кошти кооперативу за допомогою банківського кредиту, а також для наступної експлуатації та управління цим будинком (будинками).

Відповідно до ст. 137 ЖК України житлово-будівельні кооперативи організуються при виконавчих комітетах місцевих Рад народних депутатів, при підприємствах, установах і організаціях. Порядок організації та діяльності ЖБК установлюється цим Кодексом, Примірним статутом та іншими актами законодавства.

Відповідно до ч. 6 ст.137 ЖК та абз. 2 п. 4 Примірного статуту рішення зборів про організацію кооперативу, список громадян, які вступають до кооперативу, і членів їх сімей, що виявили бажання оселитися в будинку кооперативу, затверджуються виконавчим комітетом місцевої Ради народних депутатів.

Відповідно до абз. 2 п. 5 Примірного статуту, ЖБК діє на підставі статуту, прийнятого відповідно до цього Примірного статуту і зареєстрованого у виконавчому комітеті Ради народних депутатів, який затвердив рішення про організацію кооперативу.

Відповідно до п. 5 Примірного статуту, число громадян, які вступають до організованого кооперативу, повинно відповідати кількості квартир в житловому будинку (будинках) кооперативу, запланованому до будівництва. При будівництві одно - і двоквартирних жилих будинків садибного типу число громадян, необхідне для організації кооперативу, визначається виконавчим комітетом районної, міської, районної в міста Ради народних депутатів, але не може бути менше 5 чоловік.

Відповідно до абз. 2 п. 7 Примірного статуту до членів ЖБК приймаються особи віком до 30 років.

Відповідно до абз. 1 п. 45 Примірного статуту громадянин може бути членом тільки одного ЖБК, крім випадку до новостворюваного кооперативу у зв'язку з потребою у поліпшенні житлових умов.

Відповідно до абз. 1 п. 74 Примірного статуту контроль за діяльністю житлово - будівельних кооперативів, за експлуатацією та ремонтом належних їм будинків здійснюють виконавчі комітети місцевих рад народних депутатів.

Вирішуючи питання про те, яким нормативно-правовим актом слідує керуватися при створенні ЖБК: ст. 7 Закону України Про кооперацію або Примірним статутом, необхідно врахувати, що зазначені нормативно-правові акти співвідносяться як загальний (Закон України "Про кооперацію") та спеціальний (примірний статут), а тому слід застосовувати норми спеціального нормативно-правового акту.

Разом з тим, матеріали справи свідчать та вірно встановлено судом першої інстанції про те, що ОК "ЖБК "Омега" створено із порушенням вищевказаних норм.

Стаття 41 Земельного кодексу України, на підставі якої було ухвалене спірне рішення, передбачає можливість надання земельних ділянок не обслуговуючим, а лише житлово-будівельним (житловим) та гаражно-будівельним кооперативам.

Так, другий відповідач - ОСОБА_5 кооператив Житлово-будівельний кооператив "Омега" згідно статуту створений в організаційно-правовій формі обслуговуючого кооперативу.

ОСОБА_5 ЖБК Омега фактично не є житлово- будівельним кооперативом, а є обслуговуючим кооперативом, що підтверджується витягом з ЄДРПОУ, відповідно до якого за організаційно - правовою формою він є саме обслуговуючим кооперативом, а єдиним видом його економічної діяльності є комплексне обслуговування об'єктів (код 81.10).

Відповідно до ст. 2 Закону України "Про кооперацію" обслуговуючий кооператив - кооператив, який утворюється шляхом об'єднання фізичних та/або юридичних осіб для надання послуг переважно членам кооперативу, а також іншим особам з метою провадження їх господарської діяльності.

Відповідно до п.3 Примірного статуту при будівництві жилих будинків садибного типу число громадян, необхідне для організації кооперативу, не менше п'яти чоловік.

При створенні та державній реєстрації ОК ЖБК Омега його засновниками (членами) виступили 3 особи, що суперечить наведеним вимогам Примірного статуту житлово-будівельного кооперативу.

У порушення вимог ст.135 ЖК УРСР, абз.1 п.8 Примірного статуту зазначені особи не потребували поліпшення житлових умов. На момент прийняття спірного рішення ОСОБА_4 міської ради останні на обліку громадян, що потребують поліпшення житлових умов, не перебували.

За таких обставин ОК ЖБК Омега фактично не є житлово-будівельним кооперативом у розумінні вимог глави 5 ЖК УРСР та ст.41 ЗК України. Вказаний кооператив фактично є обслуговуючим, його мета створення, порядок створення, організації та діяльності не відповідає вимогам до житлово-будівельного кооперативу.

Крім того, як вбачається зі статуту другого відповідача ОК ЖБК "Омега" даний кооператив не створено при виконавчому комітеті місцевої ради народних депутатів, при підприємстві, установі чи організації, що суперечить ст.137 ЖК.

ОК ЖБК Омега не створювався як житлово-будівельний кооператив відповідно до ЖК УРСР та Примірного статуту житлово-будівельного кооперативу, а відповідно не мав права на отримання безоплатно земельних ділянок у власність на підставі ст.41 ЗК України, а тому у міської ради відсутні правові підстави для безоплатної передачі земельної ділянки.

При цьому, слід звернути увагу, що ОСОБА_4 міська рада вирішуючи питання про наявність правових та фактичних підстав для ухвалення спірного рішення мала можливість, і в силу покладених на неї публічних функцій діяти в інтересах усієї територіальної громади, мала й обов'язок з'ясувати правовий статус, мету та підстави створення ОК "ЖБК "Омега", мала переконатись у додержанні другим відповідачем порядку його створення та у відповідності вимогам чинного законодавства, що регулює порядок передачі землі житлово-будівельним кооперативам.

Враховуюче викладене суд першої інстанції обґрунтовано дійшов до висновку про те, що спірне рішення (п. 4.3 додатку 1 до рішення 48 сесії ОСОБА_4 міської ради 5 скликання "Про надання юридичним та фізичним особам земельних ділянок для розміщення об'єктів містобудування" від 22.09.2010 №240/10) прийнятого з порушенням законодавства.

Другим відповідачем до прийняття рішення по суті спору було подано до господарського суду Харківської області заяву від 29.06.2016 року (вх.№ 21185) про застосування наслідків пропущення прокурором строку позовної давності.

Доводи прокурора щодо не застосування строку позовної давності через те, що прокурор дізнався про факт прийняття рішення ОСОБА_4 міською радою у 2015 році у ході вивчення даних офіційного веб-сайту ОСОБА_4 міської ради щодо розміщених рішень сесій упродовж 2008-2015 років та ознайомлення з правовстановлюючими документами ОСОБА_5 кооперативу "Житлово-будівельний кооператив "Омега" у відділі державної реєстрації юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців реєстраційної служби ХМУЮ, є безпідставними виходячи з наступного.

Відповідно ст. 256 Цивільного кодексу України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до ст. 257 Цивільного кодексу України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Згідно з ч. 1 ст.261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Пунктом.4.1 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013 р. № 10 роз'яснено, що у разі коли згідно із законом позивачем у справі виступає прокурор, позовна давність обчислюється від дня, коли про порушення або про особу, яка його допустила, довідався або мав довідатися відповідний прокурор.

Також у ч. 2 п. 1 вищезазначеної Постанови Пленуму ВГСУ судам роз'яснено про необхідність мати на увазі, те що, оскільки закон (пункт 10 частини другої статті 16, стаття 21 ЦК України, абзац третій частини другої статті 20 ГК України) визначає визнання недійсними актів державних та інших органів, що суперечать законодавству і порушують права та законні інтереси осіб, як спосіб захисту цивільних прав, то до позовних заяв юридичних осіб і зазначених громадян про визнання недійсними таких актів застосовується загальна позовна давність (з урахуванням, водночас, викладеного в підпункті 3 пункту 5 розділу II "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про внесення змін до деяких законів України щодо вдосконалення порядку здійснення судочинства" від 20.12.2011 № 4176-VI).

Відповідно до п.п. 3 ч. 1 п. 5 Прикінцевих та перехідних положень "Закону України від 20.12.2011 № 4176-VI протягом трьох років з дня набрання чинності цим Законом особа має право звернутися до суду з позовом про визнання незаконним правового акта органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, яким порушено право власності або інше речове право особи.

Таким чином, у відповідності до вищенаведеного, строк позовної давності для звернення прокурора з позовом про визнання незаконним та скасування п.20 додатку 1 до рішення 48 сесії ОСОБА_4 міської ради 5 скликання Про надання юридичним та фізичним особам ділянок для будівництва об'єктів від 22.10.2010 року № 240/10 починає свій перебіг з 15.01.2012 року та закінчується 15.01.2015 року. Крім того, з моменту прийняття оскаржуваного рішення ОСОБА_4 міської ради (22.09.2010 року) минуло 6 років.

Згідно п. 10 Наказу Генеральної прокуратури України від 18.10.2010 р. Про організацію прокурорського нагляду за додержанням і застосуванням законів, з метою підвищення ефективності наглядової діяльності за додержанням і застосуванням законів, керуючись статтями 1,15, 19-24 Закону України Про прокуратуру, було наказано, зокрема: періодично, але не рідше одного разу на місяць, перевіряти законність правових актів Кабінету Міністрів України, місцевих органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування. Використовувати право участі у засіданнях цих органів.

Згідно зі ст. 6 Регламенту ОСОБА_4 міської ради персональні робочі місця передбачаються також для представників прокуратури м. Харкова, правоохоронних органів м. Харкова, а тому прокурор отримавши рішення згідно наказів Генеральної прокуратури України зобов'язаний був та мав всі можливості ознайомитись з матеріалами справи та довести його незаконність.

Як вбачається з матеріалів справи, а саме з протоколу пленарного засідання сесії ОСОБА_4 міської ради від 22.09.2010 р., на якому було прийнято спірне рішення "Про надання юридичним та фізичним особам земельних ділянок для розміщення об'єктів містобудування", був присутній прокурор міста Харкова ОСОБА_6 (т. 2 а.с.129)

В постанові Судової палати у цивільних та господарських справах Верховного Суду України від 29.10.2014 р. № 6-152цс14 зазначено, що норма частини першої статті 261 ЦК України містить презумпцію обізнаності особи про стан своїх суб'єктивних прав, відтак, обов'язок доведення терміну, з якого особі стало (могло стати) відомо про порушення права, покладається на позивача. Оскільки позивач, як юридична особа, набуває та здійснює свої права і обов'язки через свої органи, то його обізнаність про порушення його прав або можливість такої обізнаності слід розглядати через призму обізнаності його органів та інших осіб, до повноважень яких належав контроль у сфері земельних відносин.

Відповідно до ст. 111-28 ГПК України, рішення Верховного Суду України, прийняте за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність із рішеннями Верховного Суду України.

Отже, в зв'язку із обізнаністю з 22.09.2010 р. прокурора м. Харкова про прийняття оскаржуваного рішення ОСОБА_4 міської ради, беручи до уваги припис постанови Верховного Суду України від 29.10.2014 р. № 6-152цс14, колегія суддів приходить до висновку, що всі інші органи прокуратури були обізнаними про прийняття оскаржуваного рішення, оскільки вони становлять єдину централізовану систему, відповідно до ст. 6 Закону України "Про прокуратуру".

Також на адресу прокурора міста Харкова було направлено рішення 48-ї сесії ОСОБА_4 міської ради 5 скликання від 22.09.2010, що підтверджується листом від 15.11.2010 р., №08-04/2547/2-10, з відбитком печатки прокуратури міста Харкова, що в свою чергу підтверджує факт обізнаності про прийняття оскаржуваного рішення (т.2 а.с.128).

Матеріали справи свідчать, що прокурор звернувся до господарського суду Харківської області лише 14 липня 2015 року тобто з порушенням зазначеного строку, як зазначено вище.

Беручи до уваги приписи статей 253, 257, 261, 267 ЦК України, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що строк позовної давності оскарження рішення ОСОБА_4 міської ради від 22.09.2010 року сплив, а отже прокурор Дзержинського району м. Харкова звернувся до суду поза межами строку позовної давності, про застосування наслідків якої було заявлено другим відповідачем.

Згідно абз. 3 п.11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 № 14 "Про судове рішення у цивільній справі" встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі.

Як зазначено в постанові судової палати у господарських справах Верховного Суду України від 22.04.2015 по справі № 916/2122/13, ч.ч.1,2,4 ст.29 ГПК України встановлено, що прокурор бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, порушену за позовом інших осіб, на будь-якій стадії її розгляду для представництва інтересів громадянина або держави. У разі прийняття господарським судом позовної заяви, поданої прокурором в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, зазначений орган набуває статусу позивача. Прокурор, який бере участь у справі, несе обов'язки і користується правами сторони, крім права на укладення мирової угоди.

Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що норми про початок перебігу позовної давності, встановлені для особи, права або інтереси якої порушено, поширюються й на звернення прокурора до суду із заявою про захист державних інтересів.

Аналогічну правову позицію висловив Верховний Суд України у постановах від 27.05.2014 3-23гс14, від 02.09.2014 в справі № 3-82гс14, від 23.12.2014 № 3-194гс14.

Таким чином суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про доведеність позовних вимог, тим самим встановивши про наявність порушеного права. Але, заява про застосування позовної давності за вказаних вище обставин підлягає задоволенню.

Колегія суддів констатує, що строк позовної давності про визнання незаконним та скасування спірного рішення ОСОБА_4 міської ради сплив, поважних причин для його поновлення прокурор не навів, а тому у позові в цій частині слід відмовити.

Щодо решти позовних вимог про визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку та зобов'язання другого відповідача передати їх територіальній громаді м. Харкова, колегія суддів також вважає за необхідне відмовити в їх задоволенні, оскільки вказані вимоги є похідними від позовних вимог про визнання незаконним та скасування спірного рішення ОСОБА_4 міської ради.

Також колегія суддів звертає увагу, що прокурором при подачі апеляційної скарги в її основу було покладено позовну заяву. В апеляційній скарзі прокурор посилається на ті факти котрі містяться і були встановлені та досліджені судом першої інстанції. Нових обставин, які б в свою чергу могли спростувати рішення суду першої інстанції, прокурор не надав. А наведена в апеляційній скарзі практика розгляду аналогічних справ вищими судами тлумачиться позивачем на власний розсуд, без належного дослідження та наданням необхідної оцінки, щодо можливості її застосування у даному судовому спорі.

Враховуюче викладене колегія суддів дійшла висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення господарського суду Харківської області від 04.08.2016 р. у справі № 922/4116/15 без змін.

Керуючись ст. 99, ст. 101, п.1 ст. 103, ст. 105, Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу прокурора Харківської області залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Харківської області від 04.08.2016р. у справі № 922/4116/15 залишити без змін.

Повний текст постанови складений 15.11.2016 р.

Головуючий суддя Плахов О.В.

Суддя Здоровко Л.М.

Суддя Шутенко І.А.