ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАКАРПАТСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

11.11.2016 Справа № 907/538/16

За позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Консервний завод "Універ", м. Виноградів

ДО Публічного акціонерного товариства "Державний ощадний банк України", м. Київ

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Авдієнко Оксани Віталіївни, м. Київ

про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню,

Суддя О.Ф. Ремецькі

Представники сторін:

від позивача - Міхал М.А., представник за довіреністю від 24.02.201 6року

від відповідача - Мартиняк В.В., представник за довіреністю від 16.05.2016 року

від третьої особи - не з'явився.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Консервний завод "Універ", м. Виноградів звернулось до Господарського суду Закарпатської області з позовом до публічного акціонерного товариства "Державний ощадний банк України", м. Київ за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Авдієнко Оксани Віталіївни, м. Київ про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню.

Ухвалою Господарського суду Закарпатської області від 01.09.2016р. порушено провадження у справі та призначено до розгляду на 14.09.2016р.

Ухвалою Господарського суду Закарпатської області від 14.09.2016 року розгляд справи було відкладено на 27.09.2016 року.

Ухвалою Господарського суду Закарпатської області від 27.09.2016 року розгляд справи було відкладено на 12.10.2016 року.

Ухвалою Господарського суду Закарпатської області від 12.10.2016 року розгляд справи було відкладено на 28.10.2016 року.

У судовому засіданні 28.10.2016 року представником позивача, у зв'язку з необхідністю подання додаткових документальних доказів, подано заяву про продовження строку вирішення спору та про відкладення розгляду справи.

Ухвалою Господарського суду Закарпатської області від 28.10.2016 року судом в порядку вимог ст. 69 ГПК України було продовжено строк вирішення спору за заявою сторони та відкладено розгляд справи на 11.11.2016 року.

Представник позивача просить заявлені позовні вимоги задовольнити в повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві та поданих суду додаткових поясненнях, посилаючись на їх обґрунтованість наявними у справі матеріалами. Зокрема, просить суд взяти до уваги існування між сторонами беззаперечних відомостей про існування спору з приводу вимог, зазначених у оспорюваному виконавчому написі, про що належним чином було повідомлено відповідача та приватного нотаріуса. Зокрема, до заяви про вчинення напису додано розрахунок станом на 08.06.2016 року, який позивач не отримував, натомість отримував розрахунок станом на 06.04.2016 року (доданий до повідомлення від 22 квітня 2016 року); у наданому відповідачем розрахунку від 06 квітня 2016 року не всі суми враховані, які сплачені позивачем. Зокрема, згідно Додатку № 1 до розрахунку заборгованості ТОВ «Консервний завод «Універ» за кредитним договором №250311 від 25.03.2011 року, зазначено, що 06.05.2014 року Позивач здійснив погашення кредиту 9 483,87 доларів США, а згідно банківської виписки Позивача від 06.05.2016 року Позивач здійснив платіж у розмірі 9583,76 доларів США. Тобто, сума і заборгованості станом на момент вчинення виконавчого напису уже не була правильно розрахованою та безспірною; з наданого розрахунку від 06 квітня 2016 року вбачається, що перший прострочений платіж мав місце 01.03.2015 року, а отже, виконавчий напис вчинено з порушенням річного строку з дня виникнення вимоги, як це передбачено ст.88 Закону України «Про нотаріат»; зміст виконавчого напису свідчить про те, що визначена ним заборгованість стягнута «частково», без зазначення конкретних видів заборгованості, з яких складається ця сума (основна, проценти, штрафи чи інші суми, вказані у розрахунку), а стягнення проводиться «за період з 03 червня 2016 року по 13 червня 2016 року включно», а не за весь період заборгованості, тобто неможливо встановити справжній розмір заборгованості та з чого вона складається і які саме вимоги будуть погашені за рахунок заставного майна, реалізованого за виконавчим написом.

Також зазначає, що на момент виникнення спірних правовідносин, тобто на момент укладення договору про відкриття кредитної лінії (14.09.2011р.) у ст. 26 Закону України "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень" не було передбачено такого позасудового способу звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження, як реалізація заставленого майна на підставі виконавчого напису нотаріуса, а тому вчинений виконавчий напис нотаріуса не може підлягати виконанню. Тобто, звернення стягнення на предмет застави на підставі виконавчого напису нотаріуса не відповідає вищезазначеним вимогам Закону України "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень".

Представник відповідача заперечує з приводу заявлених позовних вимог в повному обсязі з підстав, викладених у поданих суду письмових поясненнях, посилаючись на їх обґрунтованість наявними у справі матеріалами. Зокрема, зазначає про необґрунтованість доводів позивача щодо наявності у приватного нотаріуса обов'язку проводити перевірку безспірності вимог кредитора з огляду на вимоги чинного законодавства. Окрім того, для вчинення оспорюваного виконавчого напису нотаріусу було надано весь, передбачений Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.99 №1172, обсяг документів. Заперечує спроможність доводів позивача щодо відсутності звернення до нотаріуса за вчиненням виконавчого напису з огляду на положення Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», оскільки нормами чинного законодавства України та положеннями договору застави транспорту від 27.08.2013 передбачено такий вид задоволення вимог обтяжувача, як вчинення виконавчого напису.

Щодо доводів позивача про порушення його прав в частині невиправданих витрат на вчинення виконавчого напису відповідач вказує на те, що дані доводи не є належним способом захисту прав та інтересів Позивача.

В судове засідання 11.11.2016 року представник третьої особи не з'явився, про день та час розгляду справи повідомлявся належним чином.

Відповідно до абзацу 3 п. 3.9.1 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26 грудня 2011 року N 18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» за змістом зазначеної статті 64 ГПК, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

Відповідно до ст. 75 ГПК України справа розглядається за наявними в ній матеріалами.

Відповідно до вимог ст. 81-1 Господарського процесуального кодексу України в судових засіданнях складено протокол, який долучено до матеріалів справи.

В судовому засіданні 11.11.2016, на підставі ч.2 ст.85 ГПК України, оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та їх заперечення, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд, -

ВСТАНОВИВ:

25 березня 2011 року між публічним акціонерним товариством «Державний ощадний банк України» (далі - Банк/АТ «Ощадбанк») та товариством з обмеженою відповідальністю «Консервний завод «Універ» (далі - Позичальник) укладено Договір кредитної лінії №250311 із змінами та доповненнями, що містяться в Додаткових договорах по Договору кредитної лінії №1 від 02.08.2011, №2 від 20.10.2011, №3 від 30.03.2012, №4 від 09.10.2012, №5 від 27.08.2013 (далі - Кредитний договір), згідно з яким Банк надав Позичальнику кредит у розмірі 6837500 доларів США з остаточним терміном повернення не пізніше 31.12.2017 року.

З метою забезпечення виконання зобов'язань за Кредитним договором (по поверненню Кредиту, сплаті процентів за користування ним, комісій, можливих штрафних санкцій, інших платежів, передбачених Кредитним договором) 25 березня 2011 року між АТ «Ощадбанк» та ТОВ «Консервний завод «Універ» було укладено Договір застави транспорту - машин №250311-к, який посвідчений приватним нотаріусом Виноградівського районного нотаріального округу Юскою Н.М. та зареєстрований в реєстрі за №360 (далі - Договір застави).

13 червня 2016 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Авдієнком О. В. (далі - Нотаріус) вчинено виконавчий напис №833 (далі виконавчий напис) за Договором застави транспорту - машин № 250311-т, що посвідчений приватним нотаріусом Виноградівського районного нотаріального округу Закарпатської області Юскою Н. М. 25 березня 2011 року (далі -- Договір застави), про стягнення з ТОВ «Консервний завод «Універ» (далі - Позивач) суми боргу за Договором кредитної лінії № 250311 від 25.03.2011 року (далі - Договір кредитної лінії), укладеним між ним та ПАТ «Державний ощадний банк України» (далі - Відповідач), у розмірі 5 986 500 (п'ять мільйонів дев'ятсот вісімдесят шість тисяч п'ятсот) доларів США 00 центів, що в еквіваленті становить 149 754 350 (сто сорок дев'ять мільйонів сімсот п'ятдесят чотири тисячі триста п'ятдесят) гривень 87 копійок (за курсом НБУ станом на 13 червня 2016 року 1 долар США дорівнював 25,015343 гривні), а також витрат за вчинення відповідного виконавчого напису на користь Відповідача у розмірі 30 000 (тридцять тисяч) гривень 00 копійок.

Вказаним виконавчим написом Нотаріус запропонував Відповідачу частково задовольнити свої вимоги до Позивача за рахунок коштів, отриманих від реалізації заставного майна, яким забезпечено його грошове зобов'язання за Договором кредитної лінії і належить йому на праві приватної власності.

Також на сьогодні за заявою Відповідача відкрито виконавче провадження за № 51493176. В його межах накладено арешт на таке заставне майно Позивача, а також заборону на його відчуження.

Позивач звернувся з позовом про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню в силу приписів ст. ст. 546, 589, 590 Цивільного кодексу України, ст. ст. 1, 19, 20 Закону України "Про заставу", ст. ст. 87, 88 Закону України "Про нотаріат", пунктів 3.1., 3.5. Глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 № 296/5 (надалі - Порядку), пункту 1 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться в безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 № 1172 та Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень».

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до п. 19 ст. 34 Закону України "Про нотаріат" нотаріуси вчиняють такі нотаріальні дії, як вчинення виконавчого напису.

Згідно із ст. 87 Закону України "Про нотаріат" для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Частиною 1 ст. 88 Закону України "Про нотаріат" встановлено, що нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року.

У відповідності до п.п. 2.1, 2.2, 2.3 Глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 №296/5, для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису. У разі якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача.

Положеннями п. 3 Глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 №296/5, встановлено, що нотаріус вчиняє виконавчі написи: якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем; за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.99 №1172. При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.99 №1172.

Тобто, виконавчий напис здійснюється лише за умови безспірності заборгованості.

Із оскаржуваного виконавчого напису вбачається, що при його вчиненні нотаріусом не було досліджено чи є наявна заборгованість безспірною.

Відповідно до приписів ст.ст. 11, 15 Цивільного кодексу України цивільні права й обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Кожна особа має право на судовий захист.

Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів дається в ст. 16 Цивільного кодексу України та ст. 20 Господарського кодексу України.

Положеннями ст. 16 Цивільного кодексу України встановлено, що суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Виконавчий напис - це розпорядження нотаріального органу про примусове стягнення з боржника на користь кредитора грошових сум або передачу чи повернення майна кредитору, вчинене на документах, які підтверджують зобов'язання боржника.

В основі вчинення цієї нотаріальної дії лежить факт безспірності певної заборгованості.

Суд зазначає, що безспірною заборгованістю є заборгованість боржника, з якою останній погоджується, що, відповідно, виключає можливість спору зі сторони боржника щодо її розміру, строку, за який вона нарахована, тощо, а відтак документи, які підтверджують її безспірність, і на підставі яких нотаріусами здійснюються виконавчі написи, мають бути однозначними, беззаперечними та такими, що містять вираз волі стосовно наявності певної заборгованості не тільки кредитора, а й самого боржника, або ж підтверджують наявність у боржника перед кредитором заборгованості саме в такому розмірі.

При цьому, звертаючись з позовом у даній справі про визнання таким, що не підлягає виконанню, виконавчого напису нотаріуса, позивач зобов'язаний був довести шляхом подання відповідних доказів обставини відсутності (або інший розмір) заборгованості за Кредитним договором, якщо ним оспорюється визначена у виконавчому написі нотаріуса сума боргу, зокрема, надати докази погашення заборгованості за Кредитним договором, зробити власний контррозрахунок належних до сплати сум.

В силу приписів ст. ст. 546, 589, 590 Цивільного кодексу України, ст. ст. 1, 19, 20 Закону України "Про заставу", ст. ст. 87, 88 Закону України "Про нотаріат", пунктів 3.2., 3.5. Глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами, затвердженого наказом Міністрерства юстиції України від 22.02.2012 № 296/5 (надалі - Порядку), пункту 1 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться в безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 № 1172, відповідно до договору застави кредитор (заставодержатель) має право в разі невиконання боржником (заставодавцем) забезпеченого заставою зобов'язання одержати задоволення з вартості заставленого майна переважно перед іншими кредиторами; за рахунок заставленого майна заставодержатель має право задовольнити свої вимоги в повному обсязі, що визначається на момент фактичного задоволення, включаючи проценти, відшкодування збитків, завданих прострочкою виконання; нотаріуси вчиняють виконавчі написи за заявою стягувача на документах, що встановлюють заборгованість; при цьому заборгованість або інша відповідальність боржника визнається безспірною і не потребує додаткового доказування у випадках, якщо для одержання виконавчого напису подаються: оригінал нотаріально посвідченого забезпечувального договору; оригінал чи належним чином засвідчена копія договору, що встановлює основне зобов'язання; засвідчена стягувачем копія письмової вимоги про усунення порушення виконання зобов'язання, що була надіслана боржнику та майновому поручителю (в разі його наявності), з відміткою стягувача про непогашення заборгованості; оригінали розрахункового документа про надання послуг поштового зв'язку та опису вкладення, що підтверджують надіслання боржнику письмової вимоги про усунення порушення виконання зобов'язання; довідка фінансової установи про ненадходження платежу.

Судом встановлено, що нотаріусу для вчинення виконавчих написів, відповідачем було подано заяву, в якій було зазначено відомості про найменування і місце реєстрації боржника; номери рахунків у банках; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню; повідомлення Заставодавця щодо наявності невиконаного основного зобов'язання та можливості звернення стягнення на заставлене майно, у разі невиконання даної вимоги.

Однак, станом на дату вчинення виконавчого напису боржник заперечував вказаний кредитором розмір заборгованості, у відповідача були беззаперечні докази, що свідчили про невизнання заборгованості боржником і які потребували з'ясування з боку відповідача, а саме: відповідач отримав заперечення позивача 27.05.2016 року та приховав їх наявність від нотаріуса та не відреагував на них жодних чином (що підтверджується доказом отримання Відповідачем даних заперечень); про наявність заперечень було повідомлено невизначене коло осіб у загальнодержавному виданні, тобто нотаріусу такий факт теж міг бути відомий; до заяви про вчинення напису додано розрахунок станом на 08.06.2016 року, який позивач не отримував, натомість отримував розрахунок станом на 06.04.2016 року (доданий до повідомлення від 22 квітня 2016 року); у наданому відповідачем розрахунку від 06 квітня 2016 року не всі суми враховані, які сплачені позивачем.

Зокрема, у тексті Додатку № 1 до розрахунку заборгованості ТОВ «Консервний завод «Універ» за кредитним договором № 250311 від 25.03.2011 року, зазначено, що 06.05.2014 року Позивач здійснив погашення кредиту 9 483,87 доларів США, а згідно банківської виписки Позивача від 06.05.2016 року Позивач здійснив платіж у розмірі 9583,76 доларів США.

З наданого розрахунку від 06 квітня 2016 року вбачається, що перший прострочений платіж мав місце 01.03.2015 року, а отже виконавчий напис вчинено з порушенням річного строку з дня виникнення вимоги, як це передбачено ст.88 Закону України «Про нотаріат».

У свою чергу, зміст виконавчого напису свідчить про те, що визначена ним заборгованість стягнута «частково», без зазначення конкретних видів заборгованості, з яких складається ця сума (основна, проценти, штрафи чи інші суми, вказані у розрахунку), а стягнення проводиться «за період з 03 червня 2016 року по 13 червня 2016 року включно», а не за весь період заборгованості, тобто неможливо встановити справжній розмір заборгованості та з чого вона складається і які саме вимоги будуть погашені за рахунок заставного майна, реалізованого за виконавчим написом.

Згідно з позицією Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ "Про узагальнення судової практики розгляду справ про оскарження нотаріальних дій або відмову в їх вчиненні" від 07.02.2014 виконавчий напис на договорі іпотеки/застави може бути вчинений лише у випадку, коли вимоги кредитора є безспірними і з моменту виникнення права на позасудове вирішення спору не минув строк, передбачений законом.

При цьому сам факт подання нотаріусу заперечень боржника чи іпотеко/заставодавця щодо зобов'язання, забезпеченого іпотекою/заставою, а також наявність судової справи про стягнення кредитної заборгованості свідчить про наявність спору між кредитором/заставодержателем і заставодавцем. У зв'язку з цим вчинення нотаріусом виконавчого напису може слугувати підставою для його оскарження.

Окрім того, відповідачем порушено вимоги Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», що випливає з наступного.

Статтею 1 Закону України "Про заставу", яка кореспондується зі ст.572 Цивільного кодексу України встановлено, що застава - це спосіб забезпечення зобов'язань, якщо інше не встановлено законом. В силу застави кредитор (заставодержатель) має право в разі невиконання боржником (заставодавцем) забезпеченого заставою зобов'язання одержати задоволення з вартості заставленого майна переважно перед іншими кредиторами.

Правовим наслідком невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою, відповідно до статті 589 Цивільного кодексу України є звернення стягнення на предмет застави. У ст. 574 Цивільного кодексу України визначено, що застава виникає на підставі договору.

Згідно ст. 3 Закону України "Про заставу" заставою може бути забезпечена будь-яка дійсна існуюча або майбутня вимога, що не суперечить законодавству України, зокрема така, що випливає з договору позики, кредиту, купівлі-продажу, оренди, перевезення вантажу тощо. Положеннями ч. ч. 1, 2 ст. 590 Цивільного кодексу України визначено, що звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом. Заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави у разі, коли зобов'язання не буде виконано у встановлений строк (термін), якщо інше не встановлено договором або законом.

Судом встановлено, що 25 березня 2011 року між АТ «Ощадбанк» та ТОВ «Консервний завод «Універ» було укладено Договір застави транспорту - машин №250311-к, який посвідчений приватним нотаріусом Виноградівського районного нотаріального округу Юскою Н.М. та зареєстрований в реєстрі за №360, відповідно до умов якого в забезпечення виконання зобов'язань Товариства з обмеженою відповідальністю «Консервний завод «Універ» (боржник), які випливають із договору про відкриття кредитної лінії №250311 від 25.03.2011р., укладеного між заставодержателем та боржником, з усіма змінами і доповненнями до нього, укладеними протягом строку його дії (надалі - "Основний договір").

За змістом Договору застави, в редакції договору про внесення змін №3 до Договору застави від 27.08.2013р., у відповідності до цього договору забезпечуються заставою наступні зобов'язання боржника, які випливають з Основного договору та можуть виникнути в майбутньому за Основним договором, зокрема, але не обмежуючись - зобов'язання за Основним договором повернути заставодержателю кредит, наданий в валюті в межах кредитної лінії, відкритої строком до 31.12.2017р. за Основним договором в сумі 6837500,00 доларів США, в строк/и який/і зазначено/ються в Основному договорі, а у випадках, передбачених законодавством України та/або Основним договором та/або цим договором достроково.

Основним договором, як встановлено судом та вбачається зі змісту п.1.1 договору застави від 25.03.2011р. є кредитний договір про відкриття кредитної лінії №250311 від 25.03.2011р., укладений між публічним акціонерним товариством «Державний ощадний банк України» та товариством з обмеженою відповідальністю «Консервний завод «Універ», з усіма змінами і доповненнями до нього.

У відповідності до пункту 1.2. Договору застави, в редакції договору про внесення змін №3 до Договору застави від 27.08.2013р., предметом застави за цим договором є транспортні засоби, зазначені в Додатку №1 до цього Договору.

Згідно із пунктом 1.3. Договору застави, в редакції договору про внесення змін №3 до Договору застави від 27.08.2013р., за взаємною згодою сторін загальна заставна вартість предмету застави складає 34971 доларів США.

У п.6.1. Договору застави сторонами погоджено випадки, коли заставодержатель (відповідач) наділяється правом вимагати дострокового виконання зобов'язань позивачем як заставодавцем та майновим поручителем боржника за вищевказаним Договором про відкриття кредитної лінії.

Разом з тим, у п.6.4. Договору застави сторони погодили, що у разі настання випадків, передбачених у п.3.1.3 цього Договору, звернення стягнення на Предмет застави може бути здійснено на підставі виконавчого напису нотаріуса.

Як встановлено судом, повідомленням-вимогою №55/2-08/631-4194 від 22.04.2016р., направленим на адресу Товариства з обмеженою відповідальністю «Консервний завод «Універ», Банк звернувся з вимогою про погашення протягом тридцятиденного строку заборгованості за Основним договором у розмірі 2143093,75 доларів США та повідомив про те, що у випадку невиконання даної вимоги розмір заборгованості, що підлягає поверненню складатиме 7218854,67 доларів США та 8880729,96грн. Також, у разі не виконання зазначеної вимоги, Банк буде змушений звернути стягнення на предмет застави за Договором застави шляхом вчинення виконавчого напису нотаріуса.

13 червня 2016 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Авдієнком О. В. (далі - Нотаріус) вчинено виконавчий напис №833 (далі виконавчий напис) за Договором застави транспорту - машин № 250311-т, що посвідчений приватним нотаріусом Виноградівського районного нотаріального округу Закарпатської області Юскою Н. М. 25 березня 2011 року (далі -- Договір застави), про стягнення з ТОВ «Консервний завод «Універ» (далі - Позивач) суми боргу за Договором кредитної лінії № 250311 від 25.03.2011 року (далі - Договір кредитної лінії), укладеним між ним та ПАТ «Державний ощадний банк України» (далі - Відповідач), у розмірі 5 986 500 (п'ять мільйонів дев'ятсот вісімдесят шість тисяч п'ятсот) доларів США 00 центів, що в еквіваленті становить 149 754 350 (сто сорок дев'ять мільйонів сімсот п'ятдесят чотири тисячі триста п'ятдесят) гривень 87 копійок (за курсом НБУ станом на 13 червня 2016 року 1 долар США дорівнював 25,015343 гривні), а також витрат за вчинення відповідного виконавчого напису на користь Відповідача у розмірі 30 000 (тридцять тисяч) гривень 00 копійок.

Вчинення даного виконавчого напису і стало підставою для виникнення спору у даній справі, оскільки за твердженням позивача, що міститься у позовні заяві, спірний напис не відповідає вимогам чинного законодавства України, а відтак, просив визнати його таким, що не підлягає виконанню.

Відповідно до статей 87, 88 Закону України "Про нотаріат" для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року.

Згідно з пунктами 1, 2 глави 12 Розділу І Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України (надалі в тексті постанови - Порядок), затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012р. за № 296/5 захист цивільних прав здійснюється нотаріусом шляхом вчинення виконавчого напису. Виконавчі написи вчиняються нотаріусами на документах, які встановлюють заборгованість або передбачають повернення майна.

У підпункті 1.1 пункту 1 глави 16 Розділу ІІ Порядку для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість, або на правочинах, що передбачають звернення стягнення на майно на підставі виконавчих написів.

Частиною 6 ст. 20 Закону України "Про заставу" від 02.10.1992 р. №2654-XII встановлено, що звернення стягнення на заставлене майно здійснюється за рішенням суду або третейського суду, на підставі виконавчого напису нотаріуса, якщо інше не передбачено законом або договором застави.

Разом з тим, Закон України "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень" від 18 листопада 2003 року №1255-IV, який визначає правовий режим регулювання обтяжень рухомого майна, встановлених з метою забезпечення виконання зобов'язань, а також правовий режим виникнення, оприлюднення та реалізації інших прав юридичних і фізичних осіб стосовно рухомого майна, містить інші норми. Прикінцевими і перехідними положеннями цього Закону передбачено, що законодавчі та інші нормативно-правові акти, прийняті до набрання чинності цим Законом, застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону. Тобто, Закон України "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень" є спеціальним законом з питань правового регулювання обтяжень рухомого майна, а положення Закону України "Про заставу" та ст.590 Цивільного кодексу України застосовуються лише в тій частині, що не суперечить йому.

Аналогічний правовий висновок щодо такого застосування норм права міститься в постанові Верховного суду України від 28.02.2012р. у справі №28/55 (№3-10гс12).

Так, відповідно до ст. 26 Закону України "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень" у редакції від 01.01.2011р. (чинній на момент укладення договору про відкриття кредитної лінії) до внесення змін згідно Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо врегулювання відносин між кредиторами та споживачами фінансових послуг" від 22.09.2011р., який набув чинності з 16.10.2011р., було наведено вичерпний перелік позасудових способів звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження, а саме: передача рухомого майна, що є предметом забезпечувального обтяження, у власність обтяжувача в рахунок виконання забезпеченого обтяженням зобов'язання в порядку, встановленому цим Законом; продаж обтяжувачем предмета забезпечувального обтяження шляхом укладення договору купівлі-продажу з іншою особою-покупцем або на публічних торгах; відступлення обтяжувачу права задоволення забезпеченої обтяженням вимоги у разі, якщо предметом забезпечувального обтяження є право грошової вимоги; переказ обтяжувачу відповідної грошової суми, у тому числі в порядку договірного списання, у разі, якщо предметом забезпечувального обтяження є гроші або цінні папери.

Звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження на підставі виконавчого напису нотаріуса Законом України "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень" (у редакції, яка була чинною на момент укладення договору про відкриття кредитної лінії) не передбачено.

Пункт 5 ч. 1 ст. 26 Закону України "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень", яким передбачено позасудовий спосіб звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження шляхом реалізації заставленого майна на підставі виконавчого напису нотаріуса було доповнено на підставі Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо врегулювання відносин між кредиторами та споживачами фінансових послуг", який набрав чинності 16 жовтня 2011 року.

У пункті 2 Прикінцевих положень Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо врегулювання відносин між кредиторами та споживачами фінансових послуг" зазначено, що дія цього Закону не поширюється на кредитні договори, укладені до набрання ним чинності.

Отже, положення Закону України "Про заставу" у частині здійснення звернення стягнення на предмет застави на підставі виконавчого напису нотаріуса не підлягають застосуванню до правовідносин, що виникли з договору про відкриття кредитної лінії, як такі, що суперечать нормам Закону України "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень" (у редакції, яка була чинною на момент укладення договору про відкриття кредитної лінії) щодо позасудових способів звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження.

У даній справі, як вже було зазначено вище, судом встановлено, що на момент виникнення спірних правовідносин, тобто на момент укладення договору про відкриття кредитної лінії (25.03.2011р.) у ст. 26 Закону України "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень" не було передбачено такого позасудового способу звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження, як реалізація заставленого майна на підставі виконавчого напису нотаріуса, а тому вчинений виконавчий напис нотаріуса не може підлягати виконанню. Тобто, звернення стягнення на предмет застави на підставі виконавчого напису нотаріуса не відповідає вищезазначеним вимогам Закону України "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень". Аналогічної правової позиції дотримується і Верховний суд України у своїй постанові від 09.07.2014р. у справі №6-89цс14. Даної позиції також притримується і Вищий господарський суд України (постанова від 17 серпня 2016 року у справі № 910/29732/15). Тоді як згідно положень ст.11128 Господарського процесуального кодексу України висновок Верховного Суду України щодо застосування норм права, викладений у його постанові, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

У відповідності до ст. 124, п. п. 2, 3, 4 ч. 2 ст. 129 Конституції України та ст. ст. 4-2, 4-3 Господарського процесуального кодексу України основними засадами судочинства є рівність всіх учасників судового процесу перед законом та судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно ст. 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Обов'язок доказування, а отже і подання доказів відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України покладено саме на сторони та інших учасників судового процесу, а тому, суд лише створює сторонам та іншим особам, які беруть участь у справі, необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства.

За приписами ст. 43 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

З огляду на вищенаведене, заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі.

За таких обставин, витрати з оплати судового збору згідно з статтею 49 Господарського процесуального кодексу України покладаються на відповідача.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 32-34, 43, 44, 49, 75, 82 - 85 Господарського процесуального кодексу України,

СУД ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити повністю.

2. Визнати виконавчий напис, вчинений 13.06.2016 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Авдієнко О.В. та зареєстрований в реєстрі за №833 на договорі застави транспорту - машин №250311-т, посвідченим приватним нотаріусом Виноградівського районного нотаріального округу Юска Н.М. 25.03.2011 та зареєстрованим в реєстрі за №360, таким, що не підлягає виконанню.

3. Стягнути з Публічного акціонерного товариства "Державний ощадний банк України" (01001, м. Київ, вул. Госпітальна, 12-г, ) на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Консервний завод "Універ" (90300,м. Виноградів, вул. промислова, 1, ) суму 1378грн. (Одна тисяча триста сімдесят вісім грн. 00 коп.) у відшкодування витрат по сплаті судового збору.

Видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Дата підписання повного тексту рішення - 21.11.2016р.

Суддя О.Ф. Ремецькі