ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

17.11.2016 Справа № 904/7779/16

За первісним позовом Дочірнього підприємства "Сантіно Медіа", м. Київ

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Асоціація дитячого харчування", м. Дніпро

про стягнення 40343,14 грн за договором про надання послуг №1 від 27.04.2015

та за зустрічним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Асоціація дитячого харчування", м. Дніпро

до Дочірнього підприємства "Сантіно Медіа", м. Київ

про стягнення 13860,00 грн вартості переданого товару

Суддя Воронько В.Д.

Представники:

від первісного позивача (зустрічного відповідача): не з'явився;

від первісного відповідача (зустрічного позивача): представник ОСОБА_1, довіреність № 2309/16 від 23.09.2016.

СУТЬ СПОРУ:

06.09.2016 до господарського суду Дніпропетровської області звернулося Дочірнє підприємство "Сантіно Медіа" (позивач) з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю "Асоціація дитячого харчування" (відповідач), у якій заявило вимоги про стягнення 35570,44 грн основного боргу, 1368,24 грн 3% річних та 3404,46 грн інфляційних втрат, нарахованих ним з посиланням на неналежне виконання відповідачем умов договору № 1 про надання послуг, укладеного між сторонами 27.04.2015.

Ухвалою від 08.09.2016 було порушено провадження у справі та призначено її до розгляду у судовому засіданні на 27.09.2016.

22.09.2016 Товариство з обмеженою відповідальністю "Асоціація дитячого харчування" подало до господарського суду зустрічну позовну заяву до Дочірнього підприємства "Сантіно Медіа" з вимогою про стягнення з останнього заборгованості за товар у сумі 13860,00 грн з посиланням на неналежне виконання ним умов договору № 1 про надання послуг від 27.04.2015.

Ухвалою суду від 23.09.2016 зустрічна позовна заява прийнята до розгляду.

Представник позивача (зустрічного відповідача) в судове засідання, призначене на 01.11.2016 не прибув, витребувані судом документи не надав, але 27.09.2016 ним надано до суду відзив на позовну заяву, у якому він заперечив проти зустрічного позову та 12.10.2016 - клопотання про відкладення розгляду справи на іншу дату через зайнятість його представника в іншому судовому засіданні, проте, це клопотання надійшло до суду з запізненням та стосувалося судового засідання 11.10.2016. Наразі позивач не повідомив причини відсутності свого представника у засіданні суду та не виконання вимог ухвали суду.

Відповідач (зустрічний позивач) надав 01.11.2016 відзив на позовну заяву, у якому посилається на порушення та невиконання позивачем своїх зобов'язань за договором по поставці продукції, а тому підтримав подане в минулому засіданні суду (11.10.2016) клопотання, у якому фактично підтримав заявлений зустрічний позов та просив відмовити у задоволенні первісного позову.

Ухвалою суду від 01.11.2016 було продовжено строк розгляду справи на 15 днів - до 21.11.2016 включно.

Представник позивача (зустрічного відповідача) знов не прибув у судове засідання, але 17.11.2016 на електронну скриньку суду надіслав додаткові пояснення на виконання вимог ухвали суду та заяву про відкладення розгляду справи на іншу дату. Заява про відкладення розгляду справи судом не задовольняється, оскільки строк для її розгляду, встановлений ст.69 ГПК України, вже сплинув, а тому подальше відкладення розгляду справи не є можливим.

Суд, розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті,

ВСТАНОВИВ:

27.04.2015 між Дочірнім підприємством "Сантіно Медіа" (далі - виконавець, позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Асоціація дитячого харчування" (далі - замовник, відповідач) укладено договір про надання послуг № 1 (далі - договір), за умовами п. 1.1 якого виконавець зобов'язався особисто, власними силами надати замовнику послуги з митного оформлення товарів, що переміщуються через митний корон України.

Пунктом 3.4. договору визначено, що обов'язком замовника є своєчасне здійснення оплати послуг виконавця.

Оплата за цим договором здійснюється по факту надання послуг шляхом перерахування в національній валюті України грошових коштів на банківських рахунках виконавця. Вартість послуг за цим договором становить суму вартості, яка визначена в актах прийому-передачі наданих послуг протягом строку дії цього договору (п.4.1 договору).

ДП "Сантіно Медіа" діє під торгівельною маркою ОСОБА_2 і надає послуги з організації доставки імпорту та експорту товарів з оплатою по отриманню, та замовлення клієнтами надання послуг з декларування товарів у митних органах на території України.

Згідно укладеного з ПАТ "ДХЛ Інтернешнл Україна" договору №30/07/2014 від 30.07.2014, ДП "Сантіно Медіа" організовує надання транспортно-експедиційних послуг з оформленням міжнародних відправлень під власним внутрішнім номером 381088039, відкритим в міжнародній системі Експорт-Експрес ДХЛ, для обліку замовлень та сум до сплати за послуги з експортних відправлень.

23.04.2015 позивач одержав від відповідача заявку щодо організації митного оформлення товару, яки переміщається за маршрутом м. Київ, Україна до м. Шанхай, Китайської Народної Республіки (адреса: Room 01, No.71, lane 3899, Shannan Road, Pudong, Shanghai, 200124), з терміном доставки до КНР 3 (три) робочі дні з моменту митного оформлення.

При оформлені заявки, між позивачем та відповідачем в електронній переписці ( - електронна адреса відповідача, - електронна адреса позивача) було узгоджено, що розрахунок вартості доставки здійснюватиметься по факту надання послуг, а саме після митного оформлення та доставки товару до КНР. Рахунок на оплату є протоколом узгодження договірної цін. Розрахунок за доставку здійснюється з моменту отримання рахунку шляхом перерахування коштів на розрахунковий рахунок позивача.

На виконання своїх зобов'язань по договору та узгодженої заявки, позивач прийняв від відповідача по накладній №496 від 24.04.2015 наступний товар:

- продукти дитячого харчування (каші, фруктові пюре та соки торгової марки "Карапуз") в кількості 210, 6 кг за адресою: м. Київ, б-р Л. Українки, буд. 27/2.

Разом з товаром позивачу були передані наступні товаросупровідні документи:

- інвойс №1 від 23.04.2015;

- підписаний відповідачем контракт №20/04-15 від 24.04.2015 між відповідачем та отримувачем товару в КНР;

- підписаний відповідачем договір №1 від 27.04.2015 про надання послуг митного оформлення товарів між відповідачем та позивачем;

- сертифікат якості на всі види товарів №23/04-2 від 23.04.2015;

- сертифікат походження товару.

Товар, відповідно до інвойсу та накладної, позивачем був упакований у кількості 5 місць та доставлений до пункту відправлення ПАТ "ДХЛ Інтернешнл Україна" за адресою: м. Київ, вул. Лугова, буд. 9.

Оформлення експорту було здійснено під внутрішнім номером ДП "Сантіно Медіа" у консолідованій системі розрахунків Експорт-Експрес ДХЛ за № 381088039, про що зазначено у тексті авіанакладної Air Waybill НОМЕР_1 від 30.04.2015.

02.05.2015 вантаж за вищевказаною авіаційною накладною, в кількості - 5 місць, вагою - 210,6 кг, був доставлений до м. Шанхай, КНР.

Вартість транспортно-експедиційних послуг з доставки вантажу з м. Києва, Україна до м. Шанхай, КНР визначена позивачем у сумі 35570,44 грн, що підтверджується рахунком № 5 від 18.05.2016, виставленим останнім для сплати відповідачем отриманих послуг. Однак в порушення взяти на себе фінансових зобов'язань оплата відповідачем не була здійснена.

З метою досудового врегулювання спору, до відома відповідачу була надіслана авіаційна накладна на підтвердження факту здійснення митного оформлення та доставки товару до КНР та претензія №1/19/06/2015 від 19.06.2015 з проханням погасити наявну заборгованість та підписати акт наданих послуг, яка залишена останнім без відповіді та задоволення.

Наявна заборгованість, на яку позивач нарахував 3% річних та інфляційні втрати, і стала причиною звернення позивача до суду з цим позовом.

В свою чергу відповідач звернувся до суду з зустрічною позовною заявою, за якою зазначає, що товар, який позивач мав доставити за вищевказаним договором, не прибув за місцем призначення, а отже позивач має оплатити кошти за товар ТМ "Карапуз" у розмірі 13860,00 грн.

23.07.2015 відповідач (зустрічний позивач) також звернувся до позивача (зустрічного відповідача) з претензією, однак вона не була задоволена останнім.

З огляду на що предметом первісного позову є стягнення з ТОВ "Асоціація дитячого харчування" 35570,44 грн основного боргу, 1368,24 грн 3% річних та 3404,46 грн інфляційних втрат, а предметом зустрічного позову є стягнення з ДП "Сантіно Медіа" вартості продукції у сумі 13860,00 грн.

Дослідивши обставини справи, надані матеріали, оцінивши надані докази суд дійшов висновку про відмову у задоволенні як первісного, так і зустрічного позову з таких підстав.

Відповідно до ст.193 Господарського кодексу України, субєкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобовязання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобовязання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст.509 Цивільного кодексу України зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку. Зобовязання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно ст.11 Цивільного кодексу України підставою виникнення цивільних прав і обовязків (зобовязань) є, зокрема, договір.

Статтею 627 Цивільного кодексу України передбачено, що відповідно до ст.6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно ст.629 Цивільного кодексу України договір є обовязковим для виконання сторонами.

Згідно ч. 1 ст. 901 та ч. 1 ст. 903 Цивільного кодексу України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ч.1 ст.222 ГК України учасники господарських відносин, що порушили майнові права або законі інтереси інших субєктів, зобовязані поновити їх, не чекаючи предявлення їм претензії чи звернення до суду.

Згідно ст.526 Цивільного кодексу України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст.525 Цивільного кодексу України).

Приписами ст.530 Цивільного кодексу України, зокрема, встановлено, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Факт передачі товару належної якості для перевезення та доставки останнього до КНР від відповідача (зустрічного позивача) до позивача (зустрічного відповідача) підтверджено матеріалами справи та сторонами не оспорюється.

За твердженнями позивача (зустрічного відповідача) ним виконано належним чином взяті на себе зобов'язання з митного оформлення товару ТОВ "Асоціація дитячого харчування" та перевезення його з території України до м. Шанхай, Китайська народна республіка. На його думку, ДП "Сантіно Медіа" не несе відповідальності за неналежне виконання своїх обов'язків по отриманню товару-вантажу міжнародною компанією Shanshai Schiemann Traide Co (КНР). В свою чергу ТОВ "Асоціація дитячого харчування" не виконало своїх обов'язків по оплаті наданих послуг по перевезенню товару-вантажу відповідно до вимоги ДП "Сантіно Медіа" № 1/19/06/2015 від 19.06.2015, рахунку за надані послуги № 5 від 18.05.2015 та акту про надані послуги № 6 від 31.05.2015.

Відповідач (зустрічний позивач) заперечив проти доводів позивача (зустрічного відповідача) щодо повного виконання ним умов договору стосовно доставки товару отримувачу в КНР, повідомивши про те, що позивачу замовлялися послуги саме з перевезення товару з України до Room 01, No 71, Lane 3899, Shannan Road, Pudong Schanghai, 200124, про що свідчить оформлена в електронному вигляді заявка, але товар втрачено та до місця призначення не доставлено. А відтак, відповідач (зустрічний позивач) вважає що позивач (зустрічний відповідач) несе відповідальність за втрату товару та має відшкодувати його вартість.

Дослідивши доводи та заперечення сторін суд приходить до висновку, що доводи позивача про повне виконання договору не знайшли свого підтвердження в матеріалах справи, оскільки не відповідає дійсності посилання останнього на той факт, що оскільки адресна доставка не була передбачена умовами контракту між відповідачем та отримувачем, то доставка вантажу відбулась лише до митного контролю КНР.

Іншими словами, можна дійти висновку, що доставивши вантаж за авіаційною накладною до митного контролю КНР позивач знімає з себе відповідальність за подальшу долю товару та вважає виконаними з його сторони умови договору.

Договором про надання послуг дійсно не визначені чіткі умови щодо перевезення товару, однак у електронній заявці сторони дійшли згоди щодо організації митного оформлення товару, який переміщається за маршрутом з м. Київ, Україна до м. Шанхай, Китайської Народної Республіки (адреса: Room 01, No.71, lane 3899, Shannan Road, Pudong, Shanghai, 200124), з терміном доставки до КНР 3 (три) робочі дні з моменту митного оформлення. Разом з товаросупровідними документами відповідачем був наданий позивачу - перевізнику інвойс №1 від 23.04.2015, у якому і зазначалася вищевказана адреса одержувача товару в КНР (покупця за контрактом №20/04-15 від 24.04.2015, укладеного з відповідачем, як продавцем).

Статтею 207, зокрема ч. 1 Цивільного кодексу України визначено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв'язку.

Відповідно до ч. 1 ст. 181 Господарського кодексу України господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.

Отже, підсумовуючи викладене, інвойс №1 від 23.04.2015 і є тим документом, відповідно до якого мала бути здійснена саме адресна доставка в КНР.

Позивач не заперечив факту взяття на себе зобов'язання з митного оформлення товару відповідача за договором № 1 від 27.04.2015 та перевезення його за вказаною адресою у заявці.

Статтею 24 Митного кодексу Китайської народної республіки, (прийнятого на 19-му засіданні Постійного комітету Всекитайських зборів народних представників шостого скликання 22.01.1987 зі змінами внесеними на підставі прийнятого на 16-му засіданні ПК ВСНП дев'ятого скликання 08.07.2000 Постановою "Про внесення змін до "Митного кодексу КНР"") передбачено, що одержувачі вантажів, що ввозяться з-за кордону, і відправник вантажів, що вивозяться за кордон, зобов'язані надати в митницю об'єктивну декларацію, пред'явити для перевірки документи, що дозволяють ввезенню з-за кордону або вивезення за кордон вантажів і відповідні накладні. Вантажі, обмежені державою на ввезення з-за кордону або вивезення за кордон, при відсутності документів, які дозволяють ввезення з-за кордону або вивезення за кордон, не пропускаються: в кожному конкретному випадку слід діяти відповідно до законодавства Державної ради.

Одержувач вантажів, які здійснюються з-за кордону, у чотирнадцятиденний строк з дня подання декларації транспортним засобом з-за кордону, та відправник вантажів, що вивозяться за кордон, за винятком випадків, регульованих спеціальними митними правилами, зобов'язані після прибуття вантажів у зону митного контролю й за 24 години до навантаження вантажу подати митну декларацію.

Вказані вимоги до митного оформлення вантажу, що ввозиться на територію КНР, виконуються особисто отримувачем, що підтверджено й інформацію в п. 3.9.5. на офіційному сайті державного відомства - Посольства України у Китайській народній республіці та в Монголії (http://china.mfa.gov.ua/ua/consular-affairs/travel-advice), а саме:

проведення митних процедур здійснюється за участю одержувача товару чи його агента на митних пунктах або в інших місцях, визначених Китайською митною адміністрацією (КМА). Одержувач імпортного товару, якщо він зареєстрований на митниці, може самостійно оформлювати митні процедури, сплачувати усі необхідні податки з метою розмитнення товару або доручити це своєму агенту.

Викладена правова норма і стала основою доводів позивача про доставку вантажу саме лише у зону митного контролю КНР, оскільки за Міжнародним контрактом № 20/04-15 від 20.04.2015, укладеним між ТОВ "Асоціація дитячого харчування", м. Дніпро, Україна (продавець) та Shanghai Schiemann Trade Co, LTD м. Шанхай, Китайська народна республіка (покупець) отримувачем вантажу/товару є покупець, то на підставі законодавства, що діє на території Китайської народної республіки саме покупцем-отримувачем повинно було здійснення оформлення вантажу в органах митного контролю КНР та його отримання.

Неможливість повернення вантажу відповідачу позивач знову ж таки обґрунтовує Митним кодексом Китайської народної республіки статтею 30, якою визначено якщо після закінчення трьох місяців з дня подачі декларації транспортним засобом, одержувач ввезеного з-за кордону вантажу не надав митну декларацію, то ввезений з-за кордону вантаж вилучається і реалізується митницею відповідно до закону. Ті з вантажів, які підпадають під встановлені державою обмеження на імпорт, вимагають надання дозвільних документів і не можуть збуватися і не підлягають поверненню.

Суд не погоджується з такими доводами позивача, оскільки взявши на себе зобов'язання з доставки товару позивач мав здійснити всі необхідні заходи до його виконання. Проте залишивши вантаж в зоні митного контролю КНР, посилаючись на те, що митне оформлення вантажу, який ввозиться на територію Китайської народної республіки, виконується особисто отримувачем, позивач порушив умови договору, зокрема, електронної заявки - інвойсу №1 від 23.04.2015, де чітко вказана адреса отримувача. Матеріали справи не містять обґрунтованих доказів хоча б намагання здійснення позивачем адресної доставки, повідомлення отримувача про надходження до зони митного контролю КНР вантажу чи повернення товару відповідачу у разі неможливості здійснення доставки.

Порушенням зобовязання, у відповідності до ст.610 Цивільного кодексу України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання, тобто неналежне виконання.

Отже позивач не виконав зобов'язань з доставки товару за адресою, що була зазначена відповідачем у замовленні, у втраті товару повністю доведена вина первісного позивача, а тому його вимоги щодо стягнення з відповідача оплати вартості за надані ним послуги з доставки товару, нарахувавши при цьому на суму вартості послуг 3% річних та інфляційні втрати, є безпідставними та не підлягають задоволенню. До того ж слід зазначити, що сума у розмірі 40343,14 грн, яку позивач заявив у якості вартості послуг, при замовлені цих послуг не була визначена сторонами та жодним документом не підтверджена, що також свідчить про необгрунтованість такої вимоги.

Згідно зі ст.611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Так, відповідачем заявлено зустрічні вимоги до позивача щодо стягнення з останнього вартості товару у сумі 13860,00 грн. Суд не вправі задовольнити такі вимоги, оскільки відповідачем невірно визначена юридична природа позову, тому що заявлена вимога відповідача у відповідності до ст. 509 Цивільного кодексу України та ст.ст. 173, 193 Господарського кодексу України має на меті відповідальність сторони за невиконання грошового зобов'язання за договором, а в даному випадку відповідальність позивача перед відповідачем саме у грошовому зобов'язанні відсутня. Отже таке визначення заявлених зустрічних позовних вимог є хибним, та відповідач мав йти шляхом заявлення збитків. Під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов'язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною (ч. 2 ст. 224 Господарського кодексу України).

У розумінні ч. 2 ст. 22 Цивільного кодексу України збитками є:

1) втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки);

2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

В поданій до суду 11.10.2016 заяві відповідач вказав, що він звернувся з заявою про стягнення вартості втраченого товару, але це не відповідає дійсності. У зустрічній позовній заяві відповідач просить стягнути кошти за товар і обгрунтовує позов нормами законодавства, що регулюють порядок виконання зобов'язань. Позивач не брав на себе зобов'язань сплатити відповідачу кошти за товар.

Враховуючи той факт, що суд не може вийти за межі позовних вимог, то у задоволенні зустрічного позову також слід відмовити через невірно визначену юридичну природу позову.

Згідно ст. 43 Господарського процесуального кодексу (далі ГПК України) України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

У відповідності з приписами ст.ст. 33, 34 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень; докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

На підставі ст. 43 ГПК України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Враховуючи викладене, господарський суд дійшов висновку про відмову як у задоволенні первісного позову, так і у задоволенні зустрічного позову з підстав про якій йдеться вище у цьому рішенні.

Витрати по сплаті судового збору у сумі 1 378,00 грн, сплачені при подачі до суду позовної заяви, покладаються на позивача, витрати по сплаті судового збору у сумі 1 378,00 грн за подання зустрічного позову покладаються на зустрічного позивача відповідно до ст.ст. 44, 49 Господарського процесуального кодексу України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 43, 22, 33, 34, 43, 49, 82, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

1. У задоволенні первісного позову відмовити.

2. У задоволенні зустрічного позову відмовити.

3. Витрати по сплаті судового збору у сумі 1378,00 грн за подання первісного позову покласти на первісного позивача - Дочірнє підприємство "Сантіно Медіа".

4. Витрати по сплаті судового збору у сумі 1378,00 грн за подання зустрічного позову покласти на зустрічного позивача - Товариство з обмеженою відповідальністю "Асоціація дитячого харчування".

В судовому засіданні відповідно до ст. 85 Господарського процесуального кодексу України оголошено вступну та резолютивну частину рішення.

Рішення суду може бути оскаржене протягом десяти днів з дня підписання рішення шляхом подання апеляційної скарги до Дніпропетровського апеляційного господарського суду через господарський суд Дніпропетровської області.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повний текст рішення складено та підписано 22.11.2016.

Суддя ОСОБА_3