ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"09" листопада 2016 р. Справа № 914/795/16

Львівський апеляційний господарський суд у складі колегії:

головуючого-судді Бойко С.М.

суддів Бонк Т.Б.

ОСОБА_1

при секретарі судового засідання Фака С.,

за участю представників:

від прокуратури - ОСОБА_2 (посвідчення від 27.11.2015);

від позивача-1 - ОСОБА_3 (довіреність №220/183/д від 08.02.2016);

від позивача-2 - ОСОБА_4 (довіреність №3732 від 01.07.2016);

від відповідача ОСОБА_5 (довіреність № 273 від 08.07.2016);

генеральний директор - ОСОБА_6;

розглянувши апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю Фермер-Сервіс

№ 156 від 02.06.2016

на рішення господарського суду Львівської області від 04.05.2016, суддя Яворський Б. І.

у справі № 914/795/16

за позовом першого заступника військового прокурора Львівського гарнізону

в інтересах держави в особі

позивача-1: Міністерства оборони України, м. Київ,

позивача-2: Квартирно-експлуатаційного відділу м. Львова, м. Львів,

до відповідача товариства з обмеженою відповідальністю Фермер-Сервіс,

м. Камянка-Бузька, Львівської області,

про стягнення суми

ВСТАНОВИВ:

рішенням Господарського суду Львівської області від 04.05.2016р. у справі № 914/795/16 (суддя Яворський Б.І.) позов задоволено повністю. Стягнуто з товариства з обмеженою відповідальністю Фермер - Сервіс на користь Квартирно-експлуатаційного відділу м. Львова 24 699,28 грн. неустойки та 1 378,00 грн. судового збору.

При винесенні даного рішення суд першої інстанції дійшов висновку, що відповідач свої зобовязання щодо повернення орендованого майна за період з 01.02.2015р. по 21.01.2016р., не виконав.

Окрім того, судом стягнуто неустойку, за невчасне повернення орендованого майна згідно ст. 785 ЦК України незалежно від того, чи передбачено це у договорі.

В апеляційній сказі відповідач просить рішення господарського суду Львівської області від 04.05.2016 року в справі № 914/795/16 скасувати та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог про стягнення суми спору відмовити повністю.

Посилаючись на рішення господарського суду Львівської області від 26.01.2015р. у справі № 914/4268/14 та постанову Львівського апеляційного господарського суду від 18.03.2015р. у справі № 914/4268/14 апелянт вважає, що Квартирно-експлуатаційний відділ м. Львова не мав підстав для відмови товариству з обмеженою відповідальністю «Фермер-Сервіс» в продовженні терміну дії Договору оренди №182/1999/ГоловКЕУ.

На думку апелянта, товариство з обмеженою відповідальністю «Фермер-Сервіс» згідно акту приймання-передачі нерухомого військового майна здійснило передачу орендованого приміщення та не займало приміщення поза Договором оренди №182/1999/ГоловКЕУ від 01.06.1999 року нерухомого військового майна (зі змінами), а тому вважає, що підстав для нарахування та стягнення неустойки немає.

Крім цього, апелянт звертає увагу на те, що представники Квартирно-експлуатаційного відділу м. Львова жодного разу не зявлялися для передачі майна, а тому відповідач і не повертав майно, хоча листи на адресу відповідача про звільнення приміщення він отримував; у процесі виконавчого провадження відповідач передав спірне приміщення без зволікань, що підтверджується ОСОБА_6 приймання-передачі нерухомого майна.

У відзивах на апеляційну скаргу Квартирно-експлуатаційний відділ м. Львова та військового прокурора Львівського гарнізону просили у задоволенні вимог апеляційної скарги відмовити, оскаржуване рішення місцевого господарського суду залишити без змін з підстав обґрунтованості висновків суду, викладених в оскаржуваному судовому акті. Представник відповідача в судовому засіданні підтримав доводи апеляційної скарги, просив рішення суду першої інстанції скасувати, апеляційну скаргу задоволити. Додатково зазначив, що сплачував за послуги електроенергії, яку використовував і позивач -Квартирно-експлуатаційний відділ м. Львова, а тому підлягають зарахуванню понесені ним витрати в розмірі, що зазначено в квитанціях на користь Львівобленерго.

Представник позивача, в судовому засіданні заперечив проти апеляційної скарги, просив рішення господарського суду першої інстанції залишити без змін. При цьому вказав, що роботи виконані належним чином та прийняті відповідачем.

Розглянувши наявні в справі докази, давши належну оцінку доводам та запереченням, які містяться в апеляційній скарзі, колегія суддів Львівського апеляційного господарського суду дійшла висновку, що рішення господарського суду першої інстанції слід залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення, з наступних підстав.

Як встановлено судами 01.06.1999 року між Головним квартирно-експлуатаційним управлінням Міністерства оборони України (надалі Орендодавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю Фермер - Сервіс (надалі Орендар) укладено договір оренди нежитлових приміщень, розташованих на території військового містечка №3 в Камянка-Бузькому гарнізоні №182/1999/ГоловКЕУ, відповідно до умов якого Орендодавець здав, а Орендар прийняв у строкове платне користування нежитлове приміщення загальною площею 23,08 м2 в м. Камянка-Бузька Львівської області, вул. Шевченка, 40, що знаходяться на балансі Військового складу 2209 МО України, вартість якого визначена відповідно до експертного висновку про оцінку майна (додаток №3) і становить 4 634,00 грн. (п. 1.1. договору).

Додатковим договором оренди № 182-3/2011/КЕВ від 31.12.2011р. до договору оренди №182/1999ГоловКЕУ від 01.06.1999р., додаткової угоди №1д/2001/ГоловКЕУ від 09.01.2001р., додаткового договору № 182-1/2007/КЕВ від 01.01.2007р. зі змінами і доповненнями та додаткового договору № 182-2/2009/КЕВ від 30.12.2009р. нерухомого військового майна, розташованого у Львівському гарнізоні сторони продовжено строк дії договору до 30.12.2014 року.

З матеріалів справи зясовано, що листом №189 від 14.01.2015р. Квартирно-експлуатаційний відділ м. Львова звернувся до відповідача з проханням повернути орендоване приміщення у звязку із закінченням терміну дії договору оренди від 01.06.1999р. Крім того, КЕВ м. Львова попередив ТзОВ Фермер-Сервіс про право нараховувати неустойку на підставі ст. 785 ЦК України за користуванням майном після закінчення терміну дії договору.

Листом №114 від 04.02.2015р. у відповідь на лист №189 від 14.01.2015р. відповідач звернувся до Квартирно-експлуатаційного відділу м. Львова з проханням продовжити термін дії договору оренди №182/1999/ГоловКЕУ від 01.06.1999р. При цьому, листом № 418 від 16.04.2015р. відповідач знову ж таки звернувся до Квартирно-експлуатаційного відділу м. Львова з проханням продовжити договір оренди № 182-2/2009/КЕВ від 01.06.1999р. нерухомого військового майна (зі змінами).

В подальшому, листом № 4065 від 13.07.2015р. Квартирно-експлуатаційний відділ м. Львова звернувся до відповідача з проханням повернути орендоване приміщення у звязку із закінченням терміну дії договору оренди від 01.06.1999р. та попередив ТзОВ Фермер-Сервіс про можливість нарахування неустойки на підставі ст. 785 ЦК України за користуванням майном після закінчення терміну дії договору.

Аналізом матеріалів справи встановлено, що 28.10.2016р. відповідач звернувся до позивача -2 із листом № 478 у якому визнав, що з січня 2015р. по вересень 2015р. займав приміщення, яке було обєктом оренди №182/1999/ГоловКЕУ від 01.06.1999р., сподіваючись, що КЕВ м. Львова погодиться продовжити дію договору оренди. При цьому, зазначив, що приміщення (обєкт оренди) не було повернуто орендодавцеві, оскільки жодна із відповідальних осіб з КЕВ м. Львова не зявилася для оформлення відповідного акту приймання-передачі.

Так, листом № 6363 від 25.11.2015р. Квартирно-експлуатаційний відділ м. Львова звернувся до ТзОВ Фермер-Сервіс з повідомленням про те, що 27.11.2015р. комісія КЕВ м. Львова прибуде до м. Камянка-Бузька для приймання орендованого майна за актом приймання-передачі. Додатково просив оплатити заборгованість по неустойці.

Крім цього, в ході розгляду справи, зясовано, що рішенням господарського суду Львівської області від 19.05.2015р. у справі №914/1305/15 задоволено позовні вимоги Заступника військового прокурора Львівського гарнізону Західного регіону України, в інтересах Держави, уповноваженого органу Міністерства оборони України в особі Квартирно-експлуатаційного відділу м. Львова, м. Львів до Товариства з обмеженою відповідальністю Фермер-Сервіс, м. Камянка-Бузька Львівської області про зобовязання звільнити та передати нежитлове приміщення. Зобовязано ТОВ Фермер-Сервіс звільнити та передати Квартирно-експлуатаційному відділу м. Львова нежитлове приміщення площею 23,8 кв. м. за адресою: Львівська область, м. Камянка-Бузька, вул. Шевченка, 40.

Рішення суду мотивоване тим, зокрема, що строк дії договору закінчився 30.12.2014р.

Постановою Львівського апеляційного господарського суду від 21.09.2015 року у даній справі рішення господарського суду Львівської області від 19.05.2015 р. у справі №914/1305/15 залишено без змін, апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю Фермер-Сервіс за вих. №443 від 03.06.2015 р. без задоволення.

Поряд з цим, 02.06.2015р. видано наказ на примусове виконання даного рішення суду.

В ході розгляду справи зясовано, що 21.01.2016р. КЕВ м. Львова скерував відповідачу претензію № 328 про сплату неустойки в розмірі 24 699,28 грн.

22.01.2016р. державним виконавцем складено ОСОБА_6 про те, що ТзОВ Фермер-Сервіс звільнено та передано Квартирно-експлуатаційному відділу м. Львова нежитлове приміщеня площею 23,8 кв.м за адресою: Львівська область, м. Камянка-Бузька, вул. Шевченка, 40.

28.01.2016р. державним виконавцем ВДВС Камянка-Бузького РУЮ винесено постанову про закінчення виконавчого провадження по примусовому виконанню наказу №914/1305/15 від 02.06.2015р. про зобов'язанння ТзОВ Фермер-сервіс звільнити та передати Квартирно-експлуатаційному відділу м.Львова нежитлове приміщення площею 23,8кв.м. за адресою: Львівська область, м.Камянка-Бузька, вул.Шевченка, 40.

У відповідь на претензію, листом № 89 від 25.02.2016р. відповідач повідомив, що ТзОВ Фермер-Сервіс здійснювало оплату за користування приміщенням, однак не в подвійному розмірі, тому що у жодному із пунктів договору оренди № 182/1999/ГоловКЕУ від 01.06.1999 року не вказано, що орендар зобовязується сплачувати орендну плату в подвійному розмірі після закінчення терміну дії договору. Зазначив, що дійсно займав приміщення, яке було обєктом оренди, сподіваючись, що КЕВ м. Львова погодиться продовжити дію договору оренди. Проте, у процесі виконавчого провадження відповідач передав спірне приміщення без зволікань, що підтверджується ОСОБА_6 приймання-передачі нерухомого майна. Разом з тим, відповідач зазначив, що претензія № 328 від 21.01.2016 року про сплату неустойки складена із порушенням вимог ст. 6 ГПК України, а вимоги викладені у ній є необгрунтованими та такими, що задоволенню не підлягають.

Відповідно до ст. 179 ГК України майново-господарські зобов'язання, які виникають між суб'єктами господарювання або між суб'єктами господарювання і негосподарюючими суб'єктами - юридичними особами на підставі господарських договорів, є господарсько-договірними зобов'язаннями.

Статтею 626 ЦК України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно з ст. 193 ГК України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Статтею 283 ГК України визначено, що за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності.

Згідно приписів частини 3 статті 283 ГК України, обєктом оренди, зокрема, можуть бути нерухоме майно (будівлі, споруди, приміщення).

Статтею 759 ЦК України передбачено, що за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобовязується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Відповідно до ст. 2 Закону України Про оренду державного та комунального майна орендою є засноване на договорі строкове платне користування майном, необхідним орендареві для здійснення підприємницької та іншої діяльності.

Згідно з частинами 1 та 2 статті 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку; зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

В даному випадку господарське зобовязання виникло між сторонами з господарського договору оренди нежитлових приміщень, розташованих на території військового містечка №3 в Камянка-Бузькому гарнізоні №182/1999/ГоловКЕУ від 01.06.1999 року.

В силу положень статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу інших актів цивільного законодавства.

Частина перша статті 17 Закону України Про оренду державного та комунального майна передбачає, що термін договору оренди визначається за погодженням сторін.

Приписами частини першої статті 764 ЦК України встановлено, що у випадку, якщо наймач продовжує користуватися майном після закінчення строку договору найму, то, за відсутності заперечень наймодавця протягом одного місяця, договір вважається поновленим на строк, який був раніше встановлений договором.

Проте, як вбачається з матеріалів справи та встановлено судами, Додатковим договором оренди № 182-3/2011/КЕВ від 31.12.2011р. до договору оренди №182/1999ГоловКЕУ від 01.06.1999р., додаткової угоди №1д/2001/ГоловКЕУ від 09.01.2001р., додаткового договору № 182-1/2007/КЕВ від 01.01.2007р. зі змінами і доповненнями та додаткового договору № 182-2/2009/КЕВ від 30.12.2009р. нерухомого військового майна, розташованого у Львівському гарнізоні було продовжено строк дії договору до 30.12.2014 року.

Крім цього, строк дії договору оренди №182/1999ГоловКЕУ від 01.06.1999р. було також визначено рішенням господарського суду Львівської області від 19.05.2015р. у справі №914/1305/15, яке Постановою Львівського апеляційного господарського суду від 21.09.2015 року залишено без змін, відповідно до якого строк дії договору закінчився 30.12.2014 року. У відповідності до вимог ч. 3 ст. 35 Господарського процесуального кодексу України, обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Згідно ст. 27 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" у разі розірвання договору оренди, закінчення строку його дії та відмови від його продовження або банкрутства орендаря він зобов'язаний повернути орендодавцеві об'єкт оренди на умовах, зазначених у договорі оренди.

При цьому, відповідно до ч. 1 ст. 785 ЦК України у разі припинення договору найму наймач зобов'язаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі.

Разом з тим, оцінюючи доводи апеляційної скарги та перевіряючи рішення місцевого господарського суду в повному обсязі, суд звертає увагу на те, що позивач 2 неодноразово звертався до відповідача з проханням повернути орендоване приміщення після закінчення терміну дії договору та попереджав про можливе нарахування неустойки за невиконання такого обовязку. Однак відповідач до січня 2016р. не повертав орендоване майно. Натомість у своїх листах до КЕВ м. Львова товариство визнавало факт неповернення майна і просило продовжити договірні відносини, на що отримувало постійні відмови. Тобто, відповідач без поважних причин не повернув після закінчення договору оренди орендоване майно.

А тому, посилання апелянта на те, що товариство з обмеженою відповідальністю «Фермер-Сервіс» згідно акту приймання-передачі нерухомого військового майна здійснило передачу орендованого приміщення та не займало приміщення поза Договором оренди №182/1999/ГоловКЕУ від 01.06.1999 року нерухомого військового майна (зі змінами) колегія суддів вважає необгрунтованими, оскільки такі спростовуються доказами у справі.

Відповідно до ч. 2 ст. 785 ЦК України у разі невиконання наймачем обов'язку щодо повернення речі наймодавець має право вимагати від наймача сплати неустойки у розмірі подвійної плати за користування річчю за час прострочення.

Неустойка, стягнення якої передбачено частиною другою статті 785 ЦК України, є самостійною майновою відповідальністю у сфері орендних правовідносин і визначається законодавцем як подвійна плата за користування річчю за час прострочення, а тому застосування до неї спеціальної позовної давності є неправильним (див. постанову Верховного Суду України від 20 березня 2012 року у справі № 40/117).

Таким чином, враховуючи положення ст. 785 ЦК України та перевіривши правильність розрахунку проведеного судом першої інстанції щодо стягнення неустойки за невчасне повернення орендованого майна за період з 01.02.2015р. по 21.01.2016р., колегія суддів погоджується з його висновком про стягнення з відповідача такої в розмірі 24 699,28 грн.

Висновок місцевого господарського суду про стягнення неустойки у розмірі 24 699,28 грн. за невчасне повернення орендованого майна, яка нараховується незалежно від того, чи передбачено це у договорі є правильним та обгрунтованим та відповідає вимогам ст. 785 ЦК України

Посилання апелянта на рішення господарського суду Львівської області від 26.01.2015р. у справі № 914/4268/14 та постанову Львівського апеляційного господарського суду від 18.03.2015р. у справі № 914/4268/14, а відтак на те, що Квартирно-експлуатаційний відділ м. Львова не мав підстав для відмови товариству з обмеженою відповідальністю «Фермер-Сервіс» в продовженні терміну дії Договору оренди №182/1999/ГоловКЕУ судова колегія вважає безпідставним, оскільки предметом спору у справі № 914/4268/14 було стягнення суми орендної плати в розмірі 13723,16 грн., яка розрахована за безоплатне використання додаткової орендованої площі за період з липня 1999 по березень 2013р. Предметом спору у даній справі є стягнення неустойки у розмірі 24 699,28 грн. у звязку з тим, що відповідач свої зобовязання щодо повернення орендованого майна за період з 01.02.2015р. по 21.01.2016р. не виконав.

Строк дії договору оренди №182/1999ГоловКЕУ від 01.06.1999 р. встановлено рішенням господарського суду Львівської області від 19.05.2015р. у справі №914/1305/15, яке постановою Львівського апеляційного господарського суду від 21.09.2015 року залишено без змін, відповідно до якого строк дії договору закінчився 30.12.2014 року.

Таким чином, посилання апелянта на те, що Квартирно-експлуатаційний відділ м. Львова не мав підстав для відмови товариству з обмеженою відповідальністю «Фермер-Сервіс» в продовженні терміну дії Договору оренди №182/1999/ГоловКЕУ є безпідставними та судом не аналізується.

Посилання товариства з обмеженою відповідальністю «Фермер-Сервіс» на те, що позивачами при розрахунку суми неустойки не враховано проплати згідно платіжних доручень №8 від 15.12.2015 на суму 739,11 грн., №383472 від 24.11.2015 на суму 1164,40 грн., №383354 від 28.08.2015 на суму 2253,00 грн., №383020 від 22.01.2015 на суму 444,06 грн.,№383141 від 23.03.2015 на суму 1327,99 грн., №383278 від 24.06.2015 на суму 908,70 грн., №383308 від 23.07.2015 на суму 523,90 грн. є безпідставними, так як дані платіжні доручення не можуть слугувати доказами в даній справі, оскільки одержувачем коштів є ПАТ «Львівобленерго», а призначенням платежів є «оплата за електроенергію», що свідчить про їх неналежність як доказів.

Судом не встановлено, що за умовами договору оренди позивач-2 брав на себе зобовязання по зарахуванню коштів по сплаті за користування електроенергією в погашення оплати за оренду майном відповідачем, а тому судом не встановлено переплати за користування орендованим майном.

Що стосується клопотання №227 від 28.10.2016 товариства з обмеженою відповідальністю «Фермер-Сервіс» про заміну неналежного позивача, то суд апеляційної інстанції прийшов до висновку про відмову в задоволенні вказаного клопотання у звязку з відсутністю такого права сторони в господарському процесі та таких повноважень суду визначених процесуальним законодавством.

Окрім того, судами встановлено, що майно відноситься до державної форми власності, і що договір оренди укладено уповноваженою особою, отже позивач-2 є належним позивачем по справі, як і Міністерство оборони України до компетенції якого належить право на управління державним майном.

Відповідно перший заступник військового прокурора Львівського гарнізону вправі заявляти даний позов для захисту інтересів держави.

За змістом ст. 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно ст. 34 ГПК України, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до ст. 43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Таким чином, Львівський апеляційний господарський суд, прийшов до висновку про залишення рішення господарського суду Львівської області від 04.05.2016 у справі №914/795/16 без змін, апеляційної скарги товариства з обмеженою відповідальністю Фермер-Сервіс без задоволення.

Відповідно до ст. 49 ГПК України судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, господарський суд має право покласти на неї судовий збір незалежно від результатів вирішення спору.

Таким чином, враховуючи залишення апеляційної скарги товариства з обмеженою відповідальністю Фермер-Сервіс без задоволення сплату судового збору за подання апеляційної скарги слід залишити за апелянтом.

Керуючись ст. ст. 99, 101, 103, 105 ГПК України, Львівський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

рішення господарського суду Львівської області від 04.05.2016 у справі №914/795/16 залишити без змін.

Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю Фермер-Сервіс - залишити без задоволення.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку.

Справу скерувати на адресу місцевого господарського суду.

Місцевому господарському суду видати наказ.

Головуючий-суддя: Бойко С.М.

Судді: Бонк Т.Б.

ОСОБА_1

Повний текст постанови виготовлено 11.11.2016.