ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

"14" листопада 2016 р. Справа № 911/819/16

за позовом публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України», м. Київ,

до відповідача комунального підприємства «Обухіврайтепломережа», м. Обухів

про стягнення 338559,87 грн.

представники сторін:

від позивача: ОСОБА_1, уповноважений, довіреність №14-98 від 18.04.2014;

від відповідача: ОСОБА_2, уповноважена, довіреність від 16.03.2015 № 14-04;

СУТЬ СПОРУ:

позивач Публічне акціонерне товариство «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України», м. Київ в березні 2016 року звернувся до господарського суду Київської області з позовом № 14/2-106 до Комунального підприємства «Обухіврайтепломережа», м. Обухів Київської області, в якому просив стягнути з відповідача 205114,80 грн. пені, 27 067,40 грн. 3% річних та 335 179,48 грн. інфляційних втрат, нарахованих у звязку із простроченням оплати за природний газ за договором №2216/14-ТЕ-17 купівлі-продажу природного газу від 27.12.2013р. згідно актів приймання-передачі природного газу за січень-червень та жовтень-грудень 2014 року.

Ухвалою господарського суду Київської області від 15.05.2016 порушено провадження у справі № 911/819/16 та призначено її до розгляду на 31.03.2016.

15.04.2016 від відповідача до суду надійшов відзив на позов, в якому відповідач просив відмовити позивачу в позові повністю. Заперечення мотивовані тим, що рішенням виконкому Обухівської міської ради від 18.01.2011р. №6 для населення був затверджений завідомо збитковий тариф на теплову енергію. Згідно Постанови КМУ від 04.06.2015р. №375 був передбачений механізм компенсації різниці в тарифах шляхом субвенції з державного бюджету місцевим бюджетам, яка фактично була виділена лише в грудні 2015р. на погашення різниці в тарифах за 2014 рік, що унеможливило вчасний розрахунок з позивачем. Розрахунки з позивачем здійснювались через рахунки із спеціальним режимом використання, процент коштів з яких, що належав до перерахування позивачу, визначався постановами НКРЕП, на що відповідач не мав можливостей впливу. За таких обставин, відповідач твердить, що умови договору щодо строків розрахунку з постачальником природного газу не відповідали чинним законодавчим актам, а прострочення розрахунків виникло без волі та вини відповідача як покупця.

Крім того, відповідач посилається на укладений між ГУ ДКСУ у Київській області, Департаментом фінансів Київської ОДА, Фінансовим управлінням виконкому Обухівської міської ради, відповідачем та позивачем багатосторонній договір № 520/375-в від 18.12.2015 про організацію взаєморозрахунків на виконання постанови КМУ від 04.06.2015 № 375, яким було передбачено отримання відповідачем з місцевого бюджету та перерахунок позивачу коштів в сумі 417 775,00 грн. для погашення заборгованості за спожитий природний газ за договором від 27.12.2013 № 2216/14-ТЕ-17. Зазначеним договором було передбачено, що після виконання договору сторони не мають одна до одної жодної претензії стосовно предмета договору. 25.12.2015 обумовлені кошти в сумі 417 775,00 грн. було перераховано позивачу. Отже відповідач твердить, що уклавши зазначений договір, сторони змінили порядок та строк розрахунків за природний газ, а відтак застосування позивачем санкцій за прострочення розрахунків, засноване на первісному порядку, зазначеному у договорі №2216/14-ТЕ-17 купівлі-продажу природного газу від 27.12.2013 є неправомірним.

Рішенням господарського суду Київської області від 18.04.2016 (повний текст якого підписано 22.04.2016) Публічному акціонерному товариству «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» в позові до Комунального підприємства «Обухіврайтепломережа» відмовлено повністю. Рішення мотивовано тим, що уклавши 18.12.2015 договір про організацію взаєморозрахунків (відповідно до пункту 2 ст. 16 Закону України «Про Державний бюджет України на 2015 рік» і Порядку та умов надання у 2015 році субвенції з державного бюджету місцевим бюджетам на погашення заборгованості з різниці в тарифах на теплову енергію, послуги з централізованого водопостачання та водовідведення, що вироблялися, транспортувалися та постачалися населенню та/або іншим підприємствам, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 04.06.2015 №375) сторони змінили порядок і строк проведення розрахунків за природний газ. На підставі викладеного, з врахуванням позиції постанов Верховного ОСОБА_2 України від 09.09.2014 у справах №5011-35/1533-2012-19/522-2012, №5011-35/1272-2012-42/527-2012 та №5011-1/1043-2012-42/528-2012, від 25.03.2015 у справі №924/1265/13, від 01.07.2015 у справі №924/1230/14, від 16.09.2015 у справі №917/2520/14, від 23.09.2015 у справі №917/2519/14, від 07.10.2015 у справах №924/1236/14, №924/406/14, від 11.11.2015 у справі №927/1733/14 суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для стягнення з відповідача заявлених сум пені, інфляційних втрат та 3% річних, оскільки для їх застосування необхідно, щоб розрахунки були здійснені поза межами строків, передбачених саме договором про організацію взаєморозрахунків, який діяв на момент розгляду справи і відповідно по пункту 17 якого сторони засвідчили, що після виконання договору вони не матимуть одна до одної жодних претензій стосовно предмета договору.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 12.07.2016 рішення господарського суду Київської області від 18.04.2016 залишено без змін.

Постановою Вищого господарського суду України від 07.09.2016 касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» задоволено частково, постанову Київського апеляційного господарського суду від 12.07.2016 та рішення господарського суду Київської області від 18.04.2016 скасовано із направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Постанова мотивована тим, що розглядаючи справу, суди не зясували обставини, що входять до предмету доказування в даній справі, та не встановили, яка саме частина боргу за спожитий природний газ була сплачена самим відповідачем, а яка на підставі договору про організацію взаєморозрахунків від 18.12.2015. Крім того, судами не досліджено, чи дійсно оплата за природний газ була здійснена поза межами порядків та строків, встановлених договором про організацію взаєморозрахунків та не зясовано, за який саме період позивачем була нарахована пеня, 3% річних та інфляційні трати.

Відповідно до ст. 111-12 ГПК України вказівки, що містяться у постанові касаційної інстанції, є обов'язковими для суду першої інстанції під час нового розгляду справи.

Ухвалою господарського суду Київської області від 23.09.2016 справу №911/819/16 прийнято до провадження суддею Конюх О.В. та призначено справу до розгляду на 10.10.2016, сторін зобовязано подати додаткові письмові пояснення (з додаванням відповідних первинних документів, зокрема щодо строків, обсягав та вартості поставки газу та сум та дат надходження коштів за нього від відповідача) по суті позовних вимог з врахуванням вказівок постанови Вищого господарського суду України від 07.09.2016.

Ухвалою від 10.10.2016 розгляд справи було відкладено на 31.10.2016 , а також виправлено описку, допущену в судових актах у назві відповідача.

28.10.2016 від відповідача надійшов відзив на позовну заяву №59-04, який фактично дублював положення відзиву, який було подано під час першого розгляду справи, у якому відповідач, посилаючись на приклади судової практики судів різних інстанцій, просив суд в позові відмовити.

31.10.2016 від позивача надійшли додаткові документи, зокрема бухгалтерські виписки по спірному договору купівлі-продажу природного газу, з яких вбачається хронологія розрахунків відповідача з позивачем за природний газ. У звязку з необхідністю вивчення зазначених документів та перевірки розрахунку позовних вимог у судовому засіданні 31.10.2016 судом в порядку частини третьої ст. 77 ГПК України оголошено перерву до 14.11.2016, про що присутні представники обох сторін були повідомлені особисто під розпис.

Після оголошеної перерви в судове засідання 14.11.2016 зявились представники позивача та відповідача, які надали пояснення по суті справи. Представник позивача позов підтримав та просив суд його задовольнити. Представник відповідача просив суд в позові відмовити.

Розглянувши позов Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України», м. Київ (далі по тексту ПАТ «НАК «Нафтогаз України»), до Комунального підприємства «Обухіврайтепломережа», м. Обухів (далі по тексту - КП «Обухіврайтепломережа»), всебічно та повно вивчивши наявні у матеріалах справи докази, господарський суд

ВСТАНОВИВ:

відповідно до ч. 1 ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обовязки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, зокрема, з правочинів.

Відповідно до частини 1 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

27.12.2013 між ПАТ «НАК «Нафтогаз України» (продавець) та КП «Обухіврайтепломережа» (покупець) було укладено договір №2216/14-ТЕ-17 купівлі-продажу природного газу (далі по тексту договір купівлі-продажу), відповідно до якого продавець зобовязується передати у власність покупцю у 2014 році природний газ, який використовується покупцем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається населенням, релігійними організаціями, національними творчими спілками та їх регіональними осередками (крім обсягів, що використовуються для виробничо-комерційної діяльності), обсягом до 1 919 тис. куб. м., а покупець зобовязується прийняти та оплатити цей природний газ. Відповідно до умов договору:

- за розрахункову одиницю газу приймається один кубічний метр, приведений до стандартних умов (t 20оС, p 760 мм.рт.ст.) (пункт 2.3);

- продавець передає покупцю газ у пунктах приймання-передачі газу на вхідній запірній/відключаючій арматурі покупця (пункт 3.1);

- кількість газу визначається за показами комерційних вузлів обліку газу Покупця (пункт 4.1). Не пізніше 5 числа місяця, наступного за місяцем продажу, покупець зобовязується надати продавцеві підписані та скріплені печатками покупця та газотранспортного підприємства три примірники акта приймання-передачі газу, у якому зазначаються фактичні обсяги використаного газу, його фактична ціна та вартість. Продавець не пізніше 8 числа зобовязується повернути покупцеві та газотранспортному підприємству по одному примірнику оригіналу акта, підписаного уповноваженим представником та скріпленого печаткою, або надати в письмовій формі мотивовану відмову від підписання акта. Акт є підставою для остаточних розрахунків між сторонами (пункт 3.4);

- до сплати за 1000 куб.м. природного газу 1309,204 грн. (з ПДВ) (пункт 5.2). Оплата за газ здійснюється шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14-го числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу (пункт 6.1). При перерахуванні коштів посилання в призначенні платежу на номер договору є обовязковим (пункт 6.3);

- у разі невиконання покупцем умов пункту 6.1 договору він зобовязується сплатити продавцю, крім суми заборгованості, пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу (пункт 7.2);

- строк позовної давності, у тому числі щодо стягнення основної заборгованості, пені, штрафів, інфляційних нарахувань, відсотків річних, встановлюється тривалістю у 5 років (пункт 9.3);

- усі зміни і доповнення до договору оформлюються письмово та підписуються уповноваженими представниками сторін, крім випадку, зазначеного в пункті 10.4, згідно до якого сторони зобовязуються повідомляти одна одну про зміну своїх реквізитів у 5-денний термін з дня виникнення відповідних змін рекомендованим листом з повідомленням (пункти 10.3, 10.4);

- строк дії договору до 31.12.2014, а в частині розрахунків до їх повного здійснення (розділ 11).

Додатковою угодою №1 від 31.01.2014 сторони погодили, що за 1000 куб. м. газу з 01.01.14 до сплати належить 1 309,20 грн. (з ПДВ).

Додатковою угодою №2 від 24.04.2014 сторони, керуючись постановою НКРЕ від 03.04.2014 №422, погодили викласти пункт 1.2 в новій редакції, а саме, що газ, що продається за цим договором, використовується покупцем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається населенням.

Додатковою угодою №3 від 01.10.2014 сторони, керуючись постановою КМУ від 29.01.14 №30, погодили викласти пункт 6.3 Договору в новій редакції, а саме що кошти, які надійшли від покупця, будуть зараховані як передплата за умови відсутності заборгованості за цим договором, або якщо погашення такої заборгованості передбачено договорами про організацію взаєморозрахунків, укладених на виконання зазначеної постанови КМУ від 29.01.2014 №30.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обовязковим для виконання сторонами.

Відповідно до статей 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Протягом 2014 року позивач здійснював поставки відповідачу природного газу. До матеріалів справи подано копії підписаних та скріплених печатками обох сторін актів приймання-передачі природного газу, які в порядку пунктів 3.4, 6.1 Договору є підставою для остаточних розрахунків між сторонами до 14 числа включно наступного місяця, всього на суму 1 691,473,30 грн.:

від 31.01.2014 на обсяг 271,792 тис.куб.м. вартістю 355 830,08 грн.,

від 28.02.2014 на обсяг 243,611 тис.куб.м. вартістю 318 935,52 грн.,

від 31.03.2014 на обсяг 185,901 тис.куб.м. вартістю 243 381,59 грн.,

від 30.04.2014 на обсяг 45,005 тис.куб.м. вартістю 58 920,55 грн.,

від 31.05.2014 на обсяг 19,202 тис.куб.м. вартістю 25 139,25 грн.,

від 30.06.2014 на обсяг 4,570 тис.куб.м. вартістю 5 983,04 грн.,

від 31.10.2014 на обсяг 60,829 тис.куб.м. вартістю 79637,32 грн.,

від 30.11.2014 на обсяг 185,662 тис.куб.м. вартістю 243 068,70 грн.,

від 31.12.2014 на обсяг 275,418 тис.куб.м. вартістю 360 577,25 грн.

До матеріалів справи долучено виписку (операції по рахунку КП «Обухівтепломережа» з 01.01.2014 по 31.12.15), відповідно до якої вбачається, що основний борг за поставлений природний газ по Договору відповідачем погашено остаточно 25.12.2015 перерахуванням позивачу субвенції з загального фонду ДБУ відповідно до постанови КМУ від 04.06.2015 №375 та згідно договору №520/375-в від 18.12.2015 в сумі 417 775,00 грн.

Так, 18.12.2015 між Головним управлінням ДКС у Київській області (сторона 1), Департаментом фінансів Київської ОДА (сторона 2), Фінансовим управлінням виконкому Обухівської міської ради (сторона 3), КП «Обухіврайтепломережа» (сторона 5) , НАК «Нафтогаз України» (сторона 6) та ПАТ «Укргазвидобування» (сторона остання) було укладено Договір №520/375-в про організацію взаєморозрахунків.

Пунктом 8 договору про організацію взаєморозрахунків передбачено, що КП Обухівтепломережа перераховує на рахунок Національної акціонерної компанії Нафтогаз України кошти в сумі 417 775,00грн., у тому числі податок на додану вартість 69 629,17 грн., для погашення заборгованості за спожитий природний газ згідно з договором від 27.12.2013 № 2216/14-ТЕ-17 за 2014 рік.

За змістом п.п. 2 п. 12 договору про організацію взаєморозрахунків сторони зобов'язалися не вчиняти до проведення взаєморозрахунків дій з погашення заборгованості відповідно до договору.

Згідно п. 17 договору, сторони засвідчують, що після виконання договору вони не мають, одна до одної жодних претензій стосовно предмету договору.

КП Обухіврайтепломережа у строки, встановлені договором про організацію взаєморозрахунків, повністю розрахувалося з ПАТ НАК Нафтогаз України за поставлений газ у 2014 році, що підтверджується платіжним дорученням від 25.12.2014 № 45 на суму 417 775,00грн, завірена копія якого залучена до матеріалів справи (а.с.62).

Разом із тим, згідно умов договору №2216/14-ТЕ-17 від 27.12.2013, остаточний розрахунок по кожному з актів мав бути здійснений не пізніше 14 числа наступного місяця, а у випадку прострочення оплати у продавця було наявне право на нарахування пені (пункт 7.2 Договору) та процентів річних та інфляційних втрат (ст. 625 ЦК України).

Як вбачається з бухгалтерських довідок про операції по договору, відповідач протягом січня 2014 року грудня 2015 року здійснював розрахунки по договору власними коштами, загалом на суму 1 273 698,30 грн., тобто до укладення 18.12.2015р. договору №520/375-в про організацію взаєморозрахунків, та поза межами порядку, передбаченому даним договором, в результаті чого станом на момент укладення зазначеного договору залишок заборгованості складав 417 775,00 грн.

Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання).

Згідно ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Пунктом 7.2 Договору визначено, що за порушення строків оплати покупець виплачує продавцю пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожний день прострочення.

Статтею 230 ГК України визначено, що штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми, які учасник господарських відносин зобовязаний сплатити у разі неналежного виконання господарського зобовязання. Цією ж статтею визначено види штрафних санкцій неустойка, штраф, пеня. При цьому порядок нарахування та розмір санкцій, які можуть бути встановлені договором, встановлені частиною 4 ст. 231 ГК України: у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобовязання, в певній визначеній грошовій сумі, у відсотковому відношенні до суми зобовязання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів.

Зазначене кореспондується з положеннями ст. 549 ЦК України, відповідно до яких неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання, при цьому пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання.

Так, відповідно до ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою повязано його початок. Тому період обчислення пені починається з наступного дня після дати, в якій зобовязання мало бути виконано. Відповідно до частини 6 ст. 232 ГК України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобовязань припиняється через шість місяців від дня, коли зобовязання мало бути виконано, якщо інше не встановлено законом або договором.

Відповідно до частини 3 ст. 254 ЦК України строк, що визначений місяцями, спливає у відповідне число останнього місяця строку. Якщо закінчення строку, визначеного місяцем, припадає на такий місяць, у якому немає відповідного числа, строк спливає в останній день цього місяця.

Оскільки інший період нарахування пені в Договорі №2216/14-ТЕ-17 від 27.12.2013р. сторонами не встановлено, нарахування пені здійснюється з наступного дня після спливу передбаченого договором строку кінцевого розрахунку, та припинитися або в переддень виконання грошового зобовязання (оскільки день фактичної сплати суми заборгованості не включається в період часу, за який здійснюється стягнення пені пункт 1.9 Постанови Пленуму ВГСУ від 17 грудня 2013 року № 14) або через шість місяців у відповідне число останнього місяця строку після кінцевого строку оплати.

У звязку із простроченням грошового зобовязання позивач нарахував та заявив до стягнення з відповідача пеню в сумі 205 114,80 грн., нараховану окремо по кожному Акту з моменту прострочення (тобто з 15 числа наступного місяця) по день погашення заборгованості (по Актам за червень та за жовтень), або за шість місяців відповідно до частини 6 ст. 232 ГК України, а саме:

по Акту за січень від 31.01.2014 за період з 15.02.14 по 14.08.14 в сумі 14 721,92 грн.,

по Акту за лютий від 28.02.2014 за період з 15.03.14 по 14.09.14 в сумі 32 068,31 грн.;

по Акту за березень від 31.03.2014 за період з 15.04.14 по 14.10.14 в сумі 26 132,24 грн.;

по Акту за квітень від 30.04.2014 за період з 15.05.14 по 14.11.14 в сумі 6 825,10 грн.;

по Акту за травень від 31.05.2014 за період з 15.06.14 по 14.12.14 в сумі 3 084,90 грн.;

по Акту за червень від 30.06.2014 за період з 15.07.14 по 22.12.14 в сумі 675,57 грн.;

по Акту за жовтень від 31.10.2014 за період з 15.11.14 по 16.01.15 в сумі 2 880,75 грн.;

по Акту за листопад від 30.11.2014 за період з 15.12.14 по 14.06.15 в сумі 23 790,47 грн.;

по Акту за грудень від 31.12.2014 за період з 15.01.15 по 14.07.15 в сумі 94 935,54 грн.

Суд зауважує, що розрахунок пені позивачем здійснено невірно, оскільки до періодів розрахунку включені дати фактичної оплати (пункт 1.9 Постанови Пленуму ВГСУ від 17 грудня 2013 року № 14), а також дата укладення договору про організацію взаєморозрахунків, яким порядок та строки оплати за газ було змінено.

Положеннями частини 2 ст. 625 Цивільного кодексу України визначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з врахуванням втрат від інфляції та процентів річних є способом захисту його майнового права та інтересу, суть якого полягає у отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Зазначену позицію також підтримує і Верховний Суд України (постанова Верховного суду України від 23.01.2012р. у справі №37/64).

Оскільки проценти річних та інфляційні втрати не є штрафними санкціями, то обмеження нарахування процентів річних та інфляційних терміном 6 місяців відповідно до ст. 232 ГК України не застосовується.

Позивачем розраховано 3% річних в загальній сумі 27 067,40 грн. окремо по кожному Акту з моменту прострочення і до моменту оплати, або до 18.12.2015 (тобто до моменту укладення договору №520/375-в про організацію взаєморозрахунків від 18.12.2015), а саме:

по Акту за січень від 31.01.2014 за період з 15.02.14 по 09.10.14 в сумі 3 255,76 грн.,

по Акту за лютий від 28.02.2014 за період з 15.03.14 по 09.10.14 в сумі 5 478,70 грн.;

по Акту за березень від 31.03.2014 за період з 15.04.14 по 24.11.14 в сумі 3734,97 грн.;

по Акту за квітень від 30.04.2014 за період з 15.05.14 по 16.12.14 в сумі 990,37 грн.;

по Акту за травень від 31.05.2014 за період з 15.06.14 по 19.12.14 в сумі 386,80 грн.;

по Акту за червень від 30.06.2014 за період з 15.07.14 по 22.12.14 в сумі 675,57 грн.;

по Акту за жовтень від 31.10.2014 за період з 15.11.14 по 16.01.15 в сумі 308,65 грн.;

по Акту за листопад від 30.11.2014 за період з 15.12.14 по 18.12.15 в сумі 2 816,05 грн.;

по Акту за грудень від 31.12.2014 за період з 15.01.15 по 18.12.15 в сумі 10 017,13 грн.

Суд зауважує, що розрахунок 3% річних зроблено арифметично невірно, оскільки до періодів розрахунку включені дати фактичної оплати (пункт 1.9 Постанови Пленуму ВГСУ від 17 грудня 2013 року № 14), а також дата укладення договору про організацію взаєморозрахунків, яким порядок та строки оплати за газ було змінено.

Позивачем розраховано інфляційні втрати в загальній сумі 335 179,48 грн. окремо по кожному Акту до моменту укладення договору №520/375-в про організацію взаєморозрахунків від 18.12.2015, а саме:

по Акту за січень від 31.01.2014 за лютий-вересень 2014 в сумі 27 369,39 грн.,

по Акту за лютий від 28.02.2014 за березень вересень 2014 в сумі 48 670,36 грн.;

по Акту за березень від 31.03.2014 за квітень-листопад 2014 в сумі 34553,98 грн.;

по Акту за квітень від 30.04.2014 за травень-грудень 2014 в сумі 8 732,87 грн.;

по Акту за травень від 31.05.2014 за червень-грудень 2014 в сумі 3 278,83 грн.;

по Акту за червень від 30.06.2014 за липень-грудень 2014 в сумі 713,38 грн.;

по Акту за жовтень від 31.10.2014 за листопад 2014 січень 2015 в сумі 4 199,72 грн.;

по Акту за листопад від 30.11.2014 за грудень 2014 грудень 2015 в сумі 51 484,15 грн.;

по Акту за грудень від 31.12.2014 за січень-грудень 2015 в сумі 156 176,78 грн.

Суд зауважує, що розрахунок інфляційних втрат зроблено арифметично невірно, оскільки позивачем не враховано позицію пункту 3.2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 № 14, відповідно до якого розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція)

Так, позивачем безпідставно включено до розрахунку за кожним актом місяць, наступний за місяцем споживання, хоча згідно умов договору строк кінцевого розрахунку визначено до 14 числа наступного місяця; а також місяці, в яких був здійснений остаточний розрахунок.

За таких обставин, судом встановлено, що заявлені до стягнення у справі 911/819/16 пеня, інфляційні втрати та проценти річних позивачем розраховані на прострочену заборгованість по розрахункам за природний газ за період до укладення договору №520/375-в про організацію взаєморозрахунків від 18.12.2015р.

Разом із тим, вказана заборгованість виникла у звязку із встановленням виконкомом Обухівської міської ради завідомо збиткового тарифу на теплову енергію для населення, який не покриває фактичної її собівартості.

Відповідно до ст. 20 Закону України «Про теплопостачання» (в редакції від 05.11.2013, чинній станом на момент укладення договору купівлі-продажу природного газу) тариф на теплову енергію для споживача визначається як сума тарифів на виробництво, транспортування та постачання теплової енергії. Тарифи повинні враховувати повну собівартість теплової енергії і забезпечувати рівень рентабельності не нижче граничного рівня рентабельності, встановленого Кабінетом Міністрів України за поданням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері житлово-комунального господарства. У разі якщо тимчасово тариф на теплову енергію встановлено нижче її собівартості з урахуванням граничного рівня рентабельності, то орган, яким установлено цей тариф, повинен передбачити механізми компенсації цієї різниці в порядку, встановленому законодавством.

Пунктом 16 статті 14 Закону України Про Державний бюджет України на 2015 рік (зі змінами) була передбачена компенсація витрат з різниці в тарифах на теплову енергію, за рахунок джерел, передбачених пунктами 8 і 9 статті 11 цього Закону, зокрема за рахунок надходжень від погашення податкового боргу, в тому числі реструктуризованого або розстроченого (відстроченого), з податку на прибуток підприємств, що сплачується підприємствами електроенергетичної, нафтогазової, вугільної галузей, підприємствами, що надають послуги з виробництва, транспортування та постачання теплової енергії, підприємствами централізованого водопостачання та водовідведення.

Постановою Кабінету Міністрів України від 04.06.2015 р. № 375 затверджено Порядок та умови надання у 2015 році субвенції з державного бюджету місцевим бюджетам на погашення заборгованості з різниці в тарифах на теплову енергію, опалення та постачання гарячої води, послуги з централізованого водопостачання, водовідведення, що вироблялися, транспортувалися та постачалися населенню та/або іншим підприємствам централізованого питного водопостачання та водовідведення, які надають населенню послуги з централізованого водопостачання та водовідведення, яка виникла у зв'язку з невідповідністю фактичної вартості теплової енергії та послуг з централізованого водопостачання, водовідведення, опалення та постачання гарячої води тарифам, що затверджувалися та/або погоджувалися органами державної влади чи місцевого самоврядування.

Пунктами 2, 3 вищевказаного Порядку передбачено, що перерахування субвенції здійснюється на суму заборгованості, що утворилася на початок місяця, в якому проводяться розрахунки, і не погашена на дату укладення договору про організацію взаєморозрахунків. Підставою для проведення розрахунків з погашення заборгованості є договір про організацію взаєморозрахунків, який укладається підприємствами, що виробляли, транспортували та постачали теплову енергію, послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води, послуги з централізованого водопостачання і водовідведення населенню та/або іншим підприємствам централізованого питного водопостачання та водовідведення, які надають населенню послуги з централізованого водопостачання та водовідведення (далі - надавачі послуг), та іншими учасниками розрахунків з погашення заборгованості (далі - учасники розрахунків), у тому числі у разі заміни сторони у зобов'язанні під час здійснення розрахунків за електричну енергію та природний газ, згідно з довідкою, що підтверджує наявність в учасників розрахунків кредиторської та/або дебіторської заборгованості на дату укладення такого договору.

Предметом укладеного 18.12.2015 між Головним управлінням ДКС у Київській області (сторона 1), Департаментом фінансів Київської ОДА (сторона 2), Фінансовим управлінням виконкому Обухівської міської ради (сторона 3), КП «Обухіврайтепломережа» (сторона 5) , НАК «Нафтогаз України» (сторона 6) та ПАТ «Укргазвидобування» (сторона остання) Договір №520/375-в про організацію взаєморозрахунків, є організація проведення сторонами взаєморозрахунків за субвенцією з державного бюджету місцевим бюджетам на погашення заборгованості з різниці в тарифах на теплову енергію, опалення та постачання гарячої води, послуги з централізованого водопостачання, водовідведення, що вироблялися, транспортувалися та постачалися населенню, і яка виникла у звязку із невідповідністю фактичної вартості теплової енергії та послуг з централізованого водопостачання, водовідведення, опалення та постачання гарячої води тарифам, що затверджувалися та/або погоджувалися органами державної влади чи місцевого самоврядування, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 04.06.2015 №375.

За змістом п.п. 2 п. 12 договору про організацію взаєморозрахунків сторони зобов'язалися не вчиняти до проведення взаєморозрахунків дій з погашення заборгованості відповідно до договору.

Згідно п. 17 договору, сторони засвідчують, що після виконання договору вони не мають, одна до одної жодних претензій стосовно предмету договору.

Даним договором передбачено порядок перерахування коштів субвенції в розмірі заборгованості за договором купівлі-продажу, що утворилася на початок місяця, в якому проводяться розрахунки, і не погашена на дату укладення договору про організацію взаєморозрахунків.

Однак, уклавши вказаний договір про організацію взаєморозрахунків, сторони тим самим змінили порядок і строк проведення розрахунків за природний газ, поставлений відповідно до договору купівлі-продажу газу, і укладення вказаного договору не передбачало будь-яких інших розрахунків за природний газ, окрім тих, що обумовлені сторонами у договорі про організацію взаєморозрахунків.

Укладення договорів про проведення взаєморозрахунків за рахунок субвенцій з державного бюджету, в силу вимог чинного законодавства, є диспозитивним правом його учасників.

Таким чином, для застосування санкцій, передбачених договором купівлі-продажу природного газу, та наслідків за порушення грошового зобов'язання, передбачених частиною 2 ст. 625 ЦК України, необхідно, щоб оплата була здійснена поза межами порядку і строків, встановлених договором про організацію взаєморозрахунків, який діяв на момент розгляду справи і відповідно до пункту 17 якого сторони засвідчили, що після виконання договору вони не мають одна до одної жодних претензій стосовно предмета договору.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного ОСОБА_2 України від 01.07.2015 р. у справі № 3-322гс15, від 07.10.2015 р. у справі № 924/406/14, від 11.11.2015 р. у справі № 927/1733/14 та від 10.02.2016 р. у справі № 902/1652/13.

Разом із тим, після належного виконання відповідачем в грудні 2015 року договору про організацію взаєморозрахунків, що в порядку пункту 17 цього договору означає відсутність будь-яких претензій стосовно предмету договору, позивач в березні 2016 року звертається з позовом про стягнення з відповідача санкцій за договором, за яким у сторін не залишилось неврегульованих питань.

Враховуючи вищевикладене, сталу позицію Верховного ОСОБА_2 України в аналогічних справах, та приймаючи до уваги те, що відповідачем не порушено порядку та строків оплати за поставлений в 2014 році природний газ, передбачених договором №520/375-в про організацію взаєморозрахунків від 18.12.2015, яким сторони змінили порядок і строк проведення розрахунків за природний газ, отриманий за договором № 2216/14-ТЕ-17 купівлі-продажу природного газу від 27.12.2013, і який після його виконання не передбачав можливості жодних інших претензій та жодних інших розрахунків за природний газ, крім тих, що передбачені цим договором, суд вважає вимоги позивача про стягнення з відповідача пені, 3% річних та інфляційних втрат необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

У звязку із відмовою в позові витрати по сплаті судового збору, відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, покладаються судом на позивача.

З огляду на вищевикладене, керуючись статтями 2, 12, 22, 32-34, 43, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

В позові публічному акціонерному товариству «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» відмовити повністю.

Дане рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. Апеляційна скарга може бути подана протягом десяти днів з дня підписання рішення, оформленого відповідно до статті 84 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст рішення підписано 21.10.2016р.

Суддя О.В. Конюх