ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД РІВНЕНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

15 листопада 2016 р. Справа № 918/1058/16

Господарський суд Рівненської області у складі головуючого - судді Торчинюка В.Г., розглянувши матеріали справи

за позовом: Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1

до відповідача: Державного підприємства "Дослідне господарство Тучинське" науково-виробничого центру "Соя" Національної академії аграрних наук України"

про стягнення в сумі 112 835 грн. 00 коп.

В засіданні приймали участь:

від позивача: не з'явився;

від відповідача: не з'явився.

В судовому засіданні 15 листопада 2016 року, відповідно до статті 85 ГПК України, проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Позивач - Фізична особа - підприємець ОСОБА_1 звернувся у Господарський суду Рівненської області з позовною заявою до відповідача Державного підприємства "Дослідне господарство Тучинське" науково-виробничого центру "Соя" Національної академії аграрних наук України", в якій просив суд стягнути заборгованість в сумі 112 835 грн. 00 коп.

Ухвалою суду від 12 жовтня 2016 року порушено провадження по справі № 918/1058/16, розгляд якої призначено на 17 жовтня 2016 року.

11 жовтня 2016 року через відділ та документального забезпечення суду позивач подав заяву про забезпечення позову від 10 жовтня 2016 року, в якій просив суд накласти арешт на грошові кошти Державного підприємства "Дослідне господарство Тучинське" науково-виробничого центру "Соя" Національної академії аграрних наук України", які обліковуються на відкритих ним рахунках у банківських або в інших кредитно-фінансових установах, у межах суми в розмірі 112 835 грн. 00 коп.

Статтею 66 ГПК України передбачено, що господарський суд за заявою сторони, прокурора або з власної ініціативи має право вжити передбачених статтею 67 цього Кодексу заходів до забезпечення позову. Забезпечення позову допускається в будь-якій стадії провадження у справі, якщо невжиття таких заходів може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення господарського суду.

З аналізу вказаної норми вбачається, що особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення із заявою про забезпечення позову. З цією метою та з урахуванням загальних вимог, передбачених статтею 33 ГПК України, обов'язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов'язується застосування певного заходу до забезпечення позову.

Аналогічна правова позиція викладена у пункті 1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26 грудня 2011 року № 16 "Про деякі питання практики застосування заходів до забезпечення позову".

В якості доказів, щодо неможливості або утруднення виконання в подальшому рішення у даній справі, позивачем долучено до матеріалів справи два рішення судів першої інстанції у яких відповідачем є ДП "Дослідне господарство "Тучинське" Інституту сільського господарства західного полісся Національної академії аграрних наук України" і якими з останнього стягнено грошові кошти.

Суд зазначає, вищезазначені рішення не є свідченням того, що рішення у даній справі може бути не виконано або його виконання буде утруднене, зазначені документи вказують на те, що відповідач у даній справі неналежно виконував свої зобов'язання і в результаті таких дій поніс певні витрати.

Крім того, матеріали справи не містять доказів виконання чи невиконання відповідачем вищезазначених рішень, водночас позивачу надавалося достатньо часу для подання усіх належних та допустимих доказів, в обґрунтування заяви про забезпечення позову.

Відтак припущення позивача про те, що рішення Господарського суду Рівненської області по справі № 918/1058/16 може бути не виконано або його виконання може бути утрудненим є передчасними та такими, які не підтверджуються матеріалами справи.

Оскільки позивач не довів належними та допустимими доказами необхідності вжиття заходів до забезпечення пред'явленого ним позову, суд дійшов висновку про те, що у задоволенні вищезазначеної заяви слід відмовити.

Ухвалою суду від 17 жовтня 2016 року розгляд справи відкладено на 01 листопада 2016 року.

01 листопада 2016 року через відділ канцелярії та документального забезпечення суду уповноважений представник позивача подав суду документи, які на думку останнього підтверджують зазначені у позовній заяві обставини.

01 листопада 2016 року через відділ канцелярії та документального забезпечення суду уповноважений представник позивача подав заяву, в якій просив суд змінити предмет позову, зокрема, стягнути з відповідача на користь позивача 112 835 грн. 00 коп.

Вищезазначена заява позивача про зміну предмету позову прийнята судом до розгляду.

У відповідності до частини 4 статті статті 22 ГПК України до початку розгляду господарським судом справи по суті позивач має право змінити предмет або підставу позову шляхом подання письмової заяви.

Як вбачається з матеріалів справи, суд не перейшов до розгляду справи по суті, а заява про зміну предмету позову подана в передбачений ГПК України порядок та спосіб, підписана повноважною особою, а тому підлягає до задоволення.

З огляду на вищевикладене має місце новий предмет позову - стягнення з відповідача на користь позивача 112 835 грн. 00 коп.

Ухвалою суду від 01 листопада 2016 року розгляд справи відкладено на 15 листопада 2016 року.

У судовому засіданні 15 листопада 2016 року представник позивача підтримав вимоги, викладені у позовній заяві, наполягав на їх задоволенні.

У призначені судові засідання відповідач явку своїх уповноважених представників не забезпечив, витребуваних судом документів не надав, будь-яких обґрунтованих заяв чи клопотань про відкладення розгляду справи із зазначенням підстав, щодо своєї неявки не направив.

Відповідно до статті 64 ГПК України ухвала про порушення провадження у справі надсилається сторонам за повідомленою ними господарському суду поштовою адресою. У разі ненадання сторонами інформації щодо їх поштової адреси, ухвала про відкриття провадження у справі надсилається за адресою місцезнаходження (місця проживання) сторін, що зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців. У разі відсутності сторін за такою адресою, вважається, що ухвала про порушення провадження у справі вручена їм належним чином.

За змістом цієї норми, у разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

Аналогічна правова позиція викладена у пункті 3.9.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26 грудня 2011 року № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції".

Ухвали суду про порушення провадження у даній справі та відкладення розгляду справи були надіслані відповідачу за адресою, вказаною у позовній заяві та Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, а саме: 35415, Рівненська область, Гощанський район, село Тучин, вулиця С. Наливайка, будинок 13.

Отже, за змістом вищезазначеної норми відповідач завчасно та належним чином був повідомлений про місце, дату та час судового засідання. Крім того, останньому надавалося достатньо часу для подання відзиву на позовну заяву, письмових пояснень та додаткових документів.

За таких обставин суд дійшов висновку про те, що у Відповідача було достатньо часу для ознайомлення з матеріалами справи та надання відповідного відзиву на позовну заяву позивача.

Частиною 1 статті 77 ГПК України встановлено, що господарський суд відкладає в межах строків, встановлених статтею 69 цього Кодексу, розгляд справи, коли за якихось обставин спір не може бути вирішено в даному засіданні.

Зважаючи на те, що відповідач не направив на адресу суду будь-яких заяв чи клопотань, зокрема, про відкладення розгляду даної справи на іншу дату, явка його уповноваженого представника у судове засідання обов'язковою не визнавалася, представник позивача у судовому засіданні 15 листопада 2016 року надав суду всі необхідні пояснення, а у матеріалах справи наявні всі документи, необхідні для її повного, об'єктивного та всебічного розгляду, суд дійшов висновку про відсутність підстав для відкладення розгляду справи та відповідно до статті 75 ГПК України здійснює її розгляд за наявними матеріалами без участі відповідача.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

17 червня 2014 року та 20 січня 2015 року між позивачем (надалі - покупець) та відповідачем (надалі - продавець) були укладені договори купівлі-продажу № 27 та № 14 (надалі - договори), за умовами яких продавець зобов'язується передати у власність покупця "товар", визначений у пункті 2.1 цих договорів, а покупець прийняти та оплатити товар в асортименті, кількості та за цінами, викладеними у додатках до цього договору, які є невід'ємною частиною даних договорів (пункти 1.1. договорів).

Під товаром сторони цих договорів розуміють велику рогату худобу (скорочена назва ВРХ), свинне поголів'я та конини (пункт 1.2 договорів).

Пунктами 1.3 договорів сторони погодили, що під додатками до цих договорів маються на увазі додаткові угоди, специфікації, додатки, узгоджені продавцем, рахунки та видаткові накладні, які видаються продавцем. Всі додатки до даних договорів становлять невід'ємну частину договорів у випадку їх належного оформлення, підписання та скріплення печатками сторін.

Згідно пунктів 4.1 договорів, продаж товару здійснюється окремими партіями, відповідно до наданого покупцем та схваленого продавцем замовлення (специфікації) на поставку товару, або/чи відповідного додатку.

Асортимент та кількість товару в кожній партії, покупець вказує в замовленні (специфікації) на поставку відповідної партії товару, яка повинна бути підписана уповноваженою особою покупця та скріплена печаткою (пункт 4.2 договорів).

Відповідно до пункту 4.3 договорів, обов'язок щодо підготовки додатку до договорів (специфікації), та визначенні роду товару, його кількості та характеристик покладається на покупця.

Замовлення на поставку відповідної партії товару подається покупцеві наступні документи:

- один оригінальний екземпляр товарно-транспортної накладної чи/або накладної на відпуск товару;

- один оригінальний екземпляр податкової накладної;

- один оригінальний екземпляр рахунку-фактури на дану партію товару;

- один оригінальний екземпляр видаткової накладної;

- один оригінальний екземпляр ветеринарної довідки встановленого зразка (пункт 5.2 договорів).

Згідно пункту 6.2 договорів, приймання - передача товару здійснюється представниками обох сторін на складі доставки згідно наданих продавцем супровідних документів на товар із підписанням відповідних накладних.

Ціна на товар встановлюється в національній валюті України - гривнях (з урахуванням податку на додану вартість) і вказується в додатках до цих договорів, які є невід'ємною частиною (пункт 7.1 договорів).

Пунктом 7.5 договорів сторони погодили, що при здійсненні кожного переказу Покупець вказує наступні реквізити для здійснення платежу: назва та номер цих Договорів та/або номер накладних, по яких відбувається поставка товару з посиланням на виставлений продавцем рахунок-фактуру.

Сторони мають право здійснювати рахунки за цими договорами в інший спосіб, не заборонений законодавством України. У разі поставки продукції відповідно до додатку до цих договорів порядок виплати визначається у такому додатку (пункт 7.6 договорів).

Договір купівлі продажу від 17 червня 2014 року № 27 набуває чинності з моменту його підписання уповноваженими на це представниками і скріплення печатками сторін і діє до 31 грудня 2014 року.

Договір купівлі продажу від 20 січня 2015 року № 14 набуває чинності з моменту його підписання уповноваженими на це представниками і скріплення печатками сторін і діє до 31 грудня 2015 року.

Вищезазначені Договори підписані уповноваженими представниками сторін і скріплені відбитками печаток сторін.

Статтею 204 ЦК України презумується правомірність правочину.

На час розгляду справи доказів недійсності чи розірвання договорів від 17 червня 2014 року № 27 , від 20 січня 2015 року № 14, зокрема відповідних судових рішень з цього приводу, господарському суду не надано.

На підставі вищенаведених положень договорів Позивач здійснив наступні платежі:

- 19 червня 2014 року в сумі 13 185 грн. 00 коп. за ВРХ згідно рахунку від 17 червня 2014 року;

- 14 липня 2014 року в сумі 108 120 грн. 00 коп. за ВРХ згідно рахунку від 14 липня 2014 року;

- 16 липня 2014 року в сумі 100 000 грн. 00 коп. за ВРХ згідно рахунку від 15 липня 2014 року № 12;

- 17 липня 2014 року в сумі 12 230 грн. 00 коп. за ВРХ згідно рахунку від 15 липня 2014 року № 12;

- 25 липня 2014 року в сумі 22 000 грн. 00 коп. за ВРХ згідно рахунку від 25 липня 2014 року;

- 20 серпня 2014 року в сумі 13 055 грн. 00 коп. за ВРХ згідно рахунку від 15 липня 2014 року № 12;

- 02 вересня 2014 року в сумі 59 000 грн. 00 коп. за ВРХ згідно рахунку від 02 вересня 2014 року;

- 20 січня 2015 року в сумі 10 000 грн. 00 коп. Аванс за ВРХ;

- 21 січня 2015 року в сумі 10 000 грн. 00 коп. Аванс за ВРХ;

- 22 січня 2015 року в сумі 10 000 грн. 00 коп. Аванс за ВРХ;

- 23 січня 2015 року в сумі 10 000 грн. 00 коп. Аванс за ВРХ;

- 26 січня 2015 року в сумі 10 000 грн. 00 коп. Аванс за ВРХ;

- 27 січня 2015 року в сумі 80 263 грн. 00 коп. за ВРХ згідно рахунку від 27 січня 2015 року;

- 29 січня 2015 року в сумі 10 000 грн. 00 коп. Аванс за ВРХ;

- 30 січня 2015 року в сумі 70 000 грн. 00 коп. за ВРХ згідно рахунку від 28 січня 2015 року;

- 02 лютого 2015 року в сумі 52 405 грн. 00 коп. за ВРХ згідно рахунку від 28 січня 2015 року;

- 17 лютого 2015 року в сумі 120 000 грн. 00 коп. за ВРХ згідно рахунку від 12 лютого 2015 року;

- 20 квітня 2015 року в сумі 30 000 грн. 00 коп. за ВРХ згідно рахунку від 28 квітня 2015 року;

- 27 квітня 2015 року в сумі 51 000 грн. 00 коп. за ВРХ згідно рахунку від 17 квітня 2015 року;

- 26 червня 2015 року в сумі 50 000 грн. 00 коп. за ВРХ згідно рахунку від 26 червня 2015 року;

- 17 липня 2015 року в сумі 80 000 грн. 00 коп. за ВРХ згідно рахунку від 16 липня 2015 року;

- 20 липня 2015 року в сумі 20 000 грн. 00 коп. за ВРХ згідно рахунку від 16 липня 2015 року;

- 10 вересня 2015 року в сумі 57 000 грн. 00 коп. за ВРХ згідно рахунку від 08 вересня 2015 року;

- 21 жовтня 2015 року в сумі 62 780 грн. 00 коп. за ВРХ згідно рахунку від 21 жовтня 2015 року;

- 23 жовтня 2015 року в сумі 100 000 грн. 00 коп. за ВРХ згідно рахунку від 21 жовтня 2015 року;

- 28 жовтня 2015 року в сумі 25 000 грн. 00 коп. за ВРХ згідно рахунку від 21 жовтня 2015 року;

- 30 жовтня 2015 року в сумі 25 000 грн. 00 коп. за ВРХ згідно рахунку від 21 жовтня 2015 року;

- 03 листопада 2015 року в сумі 121 216 грн. 00 коп. за ВРХ згідно рахунку від 03 листопада 2015 року;

- 04 листопада 2015 року в сумі 40 000 грн. 00 коп. за ВРХ згідно рахунку від 03 листопада2015 року;

- 12 листопада 2015 року в сумі 36 418 грн. 00 коп. за ВРХ згідно рахунку від 03 листопада 2015 року;

- 17 листопада 2015 року в сумі 40 000 грн. 00 коп. за ВРХ згідно рахунку від 03 листопада 2015 року;

- 20 листопада 2015 року в сумі 140 000 грн. 00 коп. за ВРХ згідно рахунку від 20 листопада 2015 року;

- 18 грудня 2015 року в сумі 168 529 грн. 00 коп. за ВРХ згідно рахунку від 15 грудня 2015 року;

- 22 грудня 2015 року в сумі 360 000 грн. 00 коп. за ВРХ згідно рахунку від 21 грудня 2015 року;

- 11 січня 2016 року в сумі 48 564 грн. 00 коп. за ВРХ згідно рахунку від 31 грудня 2015 року;

- 14 січня 2016 року в сумі 170 000 грн. 00 коп. за ВРХ згідно рахунку від 14 січня 2016 року;

- 20 січня 2016 року в сумі 50 000 грн. 00 коп. за ВРХ згідно рахунку від 14 січня 2016 року;

- 29 січня 2016 року в сумі 8 928 грн. 00 коп. за ВРХ згідно рахунку від 28 січня 2016 року;

- 01 лютого 2016 року в сумі 10 000 грн. 00 коп. за ВРХ згідно рахунку від 28 січня 2016 року;

- 01 лютого 2016 року в сумі 61 072 грн. 00 коп. за ВРХ згідно рахунку від 28 січня 2016 року;

- 05 лютого 2016 року в сумі 10 000 грн. 00 коп. за ВРХ згідно рахунку від 28 січня 2016 року;

- 23 лютого 2016 року в сумі 40 000 грн. 00 коп. за ВРХ згідно рахунку від 22 лютого 2016 року.

Вищезазначені обставини стверджуються виписками з банку по рахунку позивача та актами звірки взаєморозрахунків, які наявні в матеріалах даної справи.

З наданих позивачем доказів та пояснень суд вбачає, що частина коштів, були перераховані в якості авансу.

Також зазначене стверджується і виписками по рахунку позивача, з яких вбачається, що відповідачем поверталися сплачені позивачем в межах договорів авансові платежі, зокрема 59 000 грн. 00 коп. 01 жовтня 2014 року, 218 000 грн. 00 коп. 23 грудня 2015 року та 170 000 грн. 00 коп. 15 січня 2016 року.

Отже, суд вбачає, що твердження позивача про здійснення авансових платежів підтверджується матеріалами справи.

Згідно акту звірки взаєморозрахунків, за даними ФОП ОСОБА_1 переплата на дату пред'явлення позову становить 112 835 грн. 00 коп.

Судом встановлено, що 11 вересня 2016 року позивачем було надіслано відповідачу вимогу, щодо повернення коштів в сумі 112 835 грн. 00 коп.

Однак, вимогу позивача залишено без розгляду та задоволення, продукція, на покупку якої був призначений аванс також не була поставлена, доказів протилежного відповідачем суду не надано.

Частинами 1 та 2 статті 509 ЦК України встановлено, що зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Пунктом 1 частини 2 статті 11 ЦК України передбачено, що однією з підстав виникнення цивільних прав та обов'язків є договори та інші правочини.

Договір є обов'язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За частиною 1 статті 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Судом встановлено, що у спірному договорі сторонами не було погоджено конкретного строку оплати товару, що був предметом цього правочину.

Відповідно до частини 2 статті 530 ЦК України якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Згідно статті 570 ЦК України завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов'язання і на забезпечення його виконання. Якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом.

Оскільки, матеріали справи не містять доказів того, що борг який існує у відповідача перед позивачем є завдатком, отже кошти в сумі 112 835 грн. 00 коп. є авансом.

Судом встановлено, що станом на день розгляду справи, сума залишку незакритого боргу (недопоставленого товару) та неповернутого відповідачем повивачу авансу становить 112 835 грн. 00 коп.

У вимозі, яка зазначалася вище, позивач зазначив, що відповідач повинен повернути кошти.

Відповідно до частини 1 статті 193 ГК України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Враховуючи те, що сума боргу, яка складає 112 835 грн. 00 коп., підтверджена належними доказами, наявними у матеріалах справи, не оспорюється відповідачем, і останній на момент прийняття рішення не надав документи, які свідчать про погашення вказаної заборгованості перед продавцем, суд дійшов висновку про законність та обґрунтованість вимог позивача до відповідача про стягнення вказаної суми.

Відтак, позов підлягає до задоволення в повному обсязі.

За частиною 1 статті 49 ГПК України витрати по сплаті судового збору у спорах, що виникають при виконанні договорів, покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених вимог.

Оскільки, суд задоволив позов в повному обсязі, відтак сплачений судовий збір в сумі 1 692 грн. 53 коп. покладається на відповідача.

Виходячи з викладеного та керуючись статтями 32-34, 43, 44, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального Кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити.

2. Стягнути з Державного підприємства "Дослідне господарство Тучинське" науково-виробничого центру "Соя" Національної академії аграрних наук України" (35415, Рівненська область, Гощанський район, село Тучин, вулиця С. Наливайка, будинок 13, ідентифікаційний код: 00729592) на користь Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, ідентифікаційний код: НОМЕР_1) 112 835 (сто дванадцять тисяч вісімсот тридцять п'ять) грн. 00 коп. основного боргу, а також 1 692 (одна тисяча шістсот дев'яносто дві) грн. 53 коп. судового збору.

3. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повний текст рішення складено 18 листопада 2016 року

Суддя Торчинюк В.Г.