ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"10" листопада 2016 р. Справа № 914/1675/16

Львівський апеляційний господарський суд в складі колегії:

головуючого судді Орищин Г.В.

суддів Данко Л.С.

ОСОБА_1

розглянув апеляційну скаргу ОСОБА_2 акціонерного товариства Львівський локомотиворемонтний завод від 20.09.2016р.

на рішення Господарського суду Львівської області від 15.08.2016р.

у справі № 914/1675/16

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Донецькспецсталь, м. Дніпро

до відповідача ОСОБА_2 акціонерного товариства Львівський локомотиворемонтний завод, м. Львів

про стягнення 1 380 954,96 грн.,

представники сторін:

- від позивача ОСОБА_3,

- від відповідача не зявився.

Права та обовязки сторін, передбачені ст.ст. 20, 22 ГПК України позивачу розяснено. Заяв про відвід складу суду не поступало.

Рішенням Господарського суду Львівської області від 15.08.2016р. у справі №914/1675/16 (суддя Долінська О.З.) задоволено позов Товариства з обмеженою відповідальністю (надалі ТзОВ) Донецькспецсталь та стягнуто з ОСОБА_2 акціонерного товариства (надалі ПрАТ) Львівський локомотиворемонтний завод на користь позивача 1380954,96 грн. основної заборгованості та 20714,32 грн. понесених витрат на сплату судового збору.

Оскаржуваним рішенням встановлено, що на виконання умов договору №ВКЗ-006/16 від 06.02.2016р. на поставку товару, укладеного між сторонами, позивач поставив товар на загальну суму 1380000,00 грн. з урахуванням ПДВ, що підтверджується долученими до матеріалів справи видатковими накладними, довіреностями на отримання матеріальних цінностей, а також надав послуги з завантаження товару у закритому приміщені в робочі дні, всього загальною вартістю 954,96 грн., що підтверджується актами здачі-приймання робіт.

Не погодившись із рішенням місцевого господарського суду, ПрАТ Львівський локомотиворемонтний завод оскаржило його в апеляційному порядку. В апеляційній скарзі скаржник зазначив, що судом першої інстанції було допущено помилку і при задоволенні позову враховано послуги з навантаження товару, які договором №ВКЗ-006/16 від 06.02.2016р. не передбачені. Більш того, скаржник стверджує, що він не підписував актів здачі-приймання робіт з завантаження товару та виконував вказані роботи самостійно.

ТзОВ Донецькспецсталь подало до суду відзив на апеляційну скаргу, в якому просить оскаржуване рішення залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення. Позивач звернув увагу на те, що відповідно до п.5.2 договору, поставка товару здійснюється партіями на склад замовника (відповідача) на умовах EXW згідно з ІНКОТЕРМС-2010, а також на те, що між сторонами існували правовідносини за іншим договором, відповідно до яких постачальник був зобовязаний здійснити перевезення товару покупцю, а отже, саме позивач повинен був завантажити товар, що він і зробив.

Скаржник належним чином був повідомлений про час та місце судового розгляду, проте не забезпечив в судове засідання явку свого представника.

10.11.2016р. до суду надійшло клопотання від скаржника про відкладення розгляду справи у звязку із неможливістю забезпечення явки представника ОСОБА_4 у звязку з його преребуванням на лікарняному.

Зважаючи на документальну необгрунтованість заявленого клопотання, відсутність обмежень в законодавстві щодо представництва інтересів особи лише одним представником, беручи до уваги повторну неявку представника скаржника в судове засідання, ту обставину, що розгляд апеляційної скарги вже відкладався за клопотанням скаржника, а також на те, що в матеріалах справи наявно достатньо доказів для розгляду апеляційної скарги по суті, колегія суддів вважає за необхідне відмовити в клопотанні скаржника про відкладення розгляду апеляційної скарги.

З матеріалів справи та апеляційної скарги вбачається наступне:

06.02.2016р. між ТзОВ «Донецькспецсталь» (постачальником) та ПрАТ «Львівський локомотиворемонтний завод» (покупцем) було укладено договір поставки №ВЗК-006/16 (а.с. 15-18).

Відповідно до п.1.1 та п. 1.2 договору, постачальник зобов'язувався у 2016 році поставити замовникові товари, зазначені в специфікації № 1, а замовник - прийняти і оплатити такі товари. Найменування (номенклатура, асортимент) товару: бандаж 1060x143x98; кількість товарів: згідно специфікації № 1. Відповідно до п.3.1 договору сторонами визначено його ціну в розмірі 29580000,00 грн. в т.ч. ПДВ 4930000,00 грн.

В матеріалах справи наявна обумовлена договором специфікація №1, в якій визначено найменування, кількість, ціна товару та вимоги до стандарту (а.с. 19).

Виконання умов договору поставки підтверджується підписаними сторонами видатковими накладними, а саме: 1) видатковою накладною №24 від 10.03.2016 р. (а.с. 21), згідно якої представник відповідача згідно довіреності №209 від 09.03.2016 р. (а.с. 40) прийняв від постачальника товар зазначений у специфікації №1 до договору у кількості 46 шт. на загальну суму 690000,00 грн. з урахуванням ПДВ; 2) видатковою накладною №39 від 28.03.2016 р. (а.с. 20), згідно якої представник відповідача згідно довіреності №291 від 28.03.2016 р. (а.с. 41) прийняв від постачальника товар зазначений у специфікації №1 до договору у кількості 46 шт., на загальну суму 690000,00 грн. з урахуванням ПДВ.

Крім того, в матеріалах справи наявні два акти здачі-приймання робіт із завантаження в закритому приміщенні в робочі дні бандажів у кількості 46 штук (по кожному акту), а саме: акт №7 від 12.03.2016р. на загальну суму 477,48 грн. з врахуванням ПДВ та акт №10 від 29.03.2016р. на загальну суму 477,48 грн. з врахуванням ПДВ. Вказані акти містять лише підпис представника та печатку зі сторони виконавця (а.с. 22, 23).

У звязку із невиконанням відповідачем своїх обовязків по оплаті за поставлений товар та за виконання робіт із завантаження товару, позивач звернувся із позовом до суду про стягнення з відповідача 1380954,96грн. заборгованості.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, оцінивши подані сторонами докази на відповідність їх фактичним обставинам і матеріалам справи, колегія суддів вважає, що підстави для задоволення апеляційної скарги та, відповідно, скасування оскаржуваного рішення відсутні, з огляду на наступне:

Відповідно до ст.712 ЦК України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ст. 692 ЦК України, покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Відповідно до п. 4.1 договору розрахунки за товар проводяться в безготівковій формі на рахунок Постачальника протягом 60 календарних днів після поставки продукції.

Згідно ч.1 ст.530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк термін); якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час, при цьому, боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Порушенням зобовязання, відповідно до ст. 610 ЦК України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання).

Як зазначалось вище, матеріалами справи підтверджується факт передачі позивачем та одержання відповідачем обумовленого договором товару на загальну суму 1380000,00 грн. Таким чином, з положень ст.692 ЦК України та п.4.1 договору випливає, що перебіг строку виконання грошового зобов'язання покупцем почався після 60 днів з моменту прийняття товару за відповідною накладною. Проте в матеріалах справи відсутні докази оплати за поставлений товар, хоча строк оплати настав, у звязку з чим суд першої інстанції дійшов вірного висновку про стягнення з відповідача його вартості.

Вказані обставини, а також висновок суду першої інстанції в цій частині відповідачем не оскаржується.

Стосовно стягнення з ПрАТ «Львівський локомотиворемонтний завод» вартості завантажувальних робіт, колегія суддів зазначає таке.

Відповідно до п.5.2 договору, поставка товару здійснюється партіями на склад замовника (Дніпропетровська обл., смт. Партизанське, вул. Леніна, 14) на умовах EXW згідно з ІНКОТЕРМС-2010.

Відповідно до правил Інкотермс, термін "франко-завод" означає, що продавець вважається таким, що виконав свої зобов'язання щодо поставки, в момент, коли він надав товар у розпорядження покупця на площах свого підприємства чи в іншому названому місці та завантаження його на будь-який приймаючий транспортний засіб. Однак, якщо сторони бажають покласти на продавця обов'язки щодо завантаження товару в місці відправлення, це має бути чітко обумовлено шляхом включення відповідного застереження до договору купівлі-продажу.

Пунктом 5.2 договору поставки передбачено обовязок постачальника здійснити поставку на склад замовника, а отже, з вказаного слідують повязані з цим обовязки, зокрема, щодо завантаження товару. Як вбачається з актів здачі-приймання робіт №7 від 12.03.2016р. та №10 від 29.03.2016р. місцем завантаження товару по них є м. Дніпропетровськ.

Колегія суддів наголошує на тому, що відповідач жодного разу не зявився в судові засідання суду першої інстанції та суду апеляційної інстанції, не подав жодного письмового доказу для підтвердження своїх доводів (зокрема про те, що завантаження товару проводилось самим відповідачем), а тому суд відхиляє доводи апеляційної скарги, як необґрунтовані.

Таким чином, рішення суду першої інстанції в частині стягнення вартості робіт із завантаження товару на суму 954,96 грн. є законним та обґрунтованим.

Відповідно до ст.ст. 33, 43 ГПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

З огляду на викладене, судова колегія, прийшла до висновку про обґрунтованість оскаржуваного рішення, як такого, що прийнято відповідно до обставин та матеріалів справи з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Судовий збір за перегляд рішення в апеляційному порядку, відповідно до вимог ст. 49 ГПК України, слід покласти на скаржника.

Зважаючи на те, що на підставі ухвали суду від 30.09.2016р. скаржнику було відстрочено сплату судового збору до винесення постанови у даній справі, судовий збір зі скаржника підлягає стягненню у встановленому розмірі в дохід Державного бюджету України.

Враховуючи вищенаведене та керуючись ст.ст. 99, 101, 103, 105 ГПК України, Львівський апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Рішення Господарського суду Львівської області від 15.08.2016р. у справі №914/1675/16 залишити без змін, а апеляційну скаргу ОСОБА_2 акціонерного товариства Львівський локомотиворемонтний завод без задоволення.

Стягнути з ОСОБА_2 акціонерного товариства Львівський локомотиворемонтний завод (79018, м.Львів, вул.Залізнична, 1-А, ідентифікаційний код 00740599) в дохід Державного бюджету України (ГУДКСУ у Львівській області, МФО банку 825014, отримувач УДКСУ у Личаківському районі м. Львова, ідентифікаційний код отримувача 38007620, рахунок 2006) 1515,80 грн. судового збору за розгляд апеляційної скарги.

Господарському суду Львівської області видати наказ на виконання даної постанови.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку.

Справу повернути в Господарський суд Львівської області.

Головуючий суддя Орищин Г.В.

суддя Данко Л.С.

суддя Кузь В.Л.