ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

17.11.2016 р. Справа № 917/1562/16.

За позовом ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю Грінпоінт, вул. Сім'ї Хохлових, 8, м. Київ, 04119

до ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю Овруцький молочноконсервний комбінат, вул. Героїв Майдану, 82, офіс 24, м. Гадяч, Полтавська область, 37300

про стягнення 2 716 965,12 грн.

Суддя Мацко О.С.

Представники:

від позивача: ОСОБА_2, довіреність № 31/10 від 31.10.2016 р.;

від відповідача: ОСОБА_3, довіреність № б/н від 18.05.2016р..

Суть спору: розглядається позовна заява ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "Грінпоінт" про стягнення з ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "Овруцький молочноконсервний комбінат" 2 716 965,12 грн. заборгованості, що виникла внаслідок неналежного виконання останнім умов укладеного між сторонами 23.12.2014 р. Договору поставки № 51.

03.11.2016 року від позивача до суду надійшла заява № б/н від 03.11.2016 р. (вх. № 13601 від 03.11.2016 р.) про збільшення розміру позовних вимог. Згідно поданої заяви позивач просить суд стягнути з відповідача на його користь заборгованість у сумі 4 473 362,03 грн., з яких : 2 716 965,12 грн. сума основного боргу, 1 667 942,81 грн. пені та 88 454,10 грн. 3% річних. До заяви позивач додав оригінал платіжного доручення № НОМЕР_1 від 31.10.2016 р. про сплату судового збору у розмірі 26 345,96 грн. та докази направлення даної заяви на адресу відповідача.

Представник позивача в судовому засіданні підтримав заяву про збільшення розміру позовних вимог та просив суд прийняти її до розгляду. ухвалою від 03.11.2016р. питання про прийняття заяви до розгляду відкладалося на наступне судове засідання.

У п. 3.10 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 р. "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" зазначено, що передбачені частиною четвертою статті 22 ГПК права позивача збільшити або зменшити розмір позовних вимог, відмовитись від позову можуть бути реалізовані до прийняття рішення судом першої інстанції. Під збільшенням або зменшенням розміру позовних вимог слід розуміти відповідно збільшення або зменшення кількісних показників за тією ж самою вимогою, яку було заявлено в позовній заяві.

З позовної заяви вбачається, що позовні вимоги у даній справі складаються з суми основного боргу у розмірі 2 716 965,12 грн.. Отже, виходячи зі змісту заяви про збільшення позовних вимог, а також змісту позовної заяви та конкретних обставин справи, суд прийшов до висновку, що позивачем заявляються позовні вимоги (пеня та 3% річних), які не були заявлені раніше, що по суті є зміною предмету позову, але відповідна заява позивачем до початку розгляду справи по суті не заявлялася.

Початок розгляду справи по суті має місце з того моменту, коли господарський суд після завершення підготовки справи до розгляду (стаття 65 ГПК), відкриття судового засідання, роз'яснення (за необхідності) сторонам та іншим учасникам судового процесу їх прав та обов'язків і розгляду інших клопотань і заяв (про відкладення розгляду справи, залучення до участі в ній інших осіб, витребування додаткових доказів тощо) переходить безпосередньо до розгляду позовних вимог, тобто до з'ясування у передбаченому ГПК порядку обставин справи та здійснення їх правової оцінки, про що зазначається в протоколі судового засідання. При цьому неявка у судове засідання сторін або однієї з сторін, за умови, що їх належним чином повідомлено про час і місце цього засідання, не перешкоджає такому переходові до розгляду позовних вимог, якщо у господарського суду відсутні підстави для відкладення розгляду справи, передбачені частиною першою статті 77 ГПК.

Враховуючи вищевикладене, а також те, що розгляд справи по суті розпочався, про що зазначено в ухвалі Господарського суду Полтавської області у даній справі від 03.11.2016 р., відповідна зява позивачем не подавалася, дана заява підлягає поверненню позивачу. При цьому суд вважає за необхідне зазначити, що позивач не позбавлений права звернутись до суду з вимогами заявленими у заяві про збільшення позовних вимог з окремою позовною заявою.

16.11.2016 р. від відповідача надійшло клопотання № 16-11/02 (вх. № 14208 від 16.11.2016 р.) про зупинення провадження у справі до набрання законної сили судовим рішенням Зінківського районного суду Полтавської області у справі №530/1560/16-ц (номер провадження 2/530/870/16) за позовом ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "Овруцький молочний комбінат" до ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Технологія ЛВ Плюс", ОСОБА_4, третя особа на стороні відповідача ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "Грінпоінт" про визнання договору поставки № 51 від 23.12.2014 р. недійсним та про стягнення грошових коштів. До клопотання відповідач додав копію ухвали Зінківського районного суду Полтавської області від 25.04.2016 р. про порушення провадження у справі №530/1560/16-ц.

Представник відповідача в судовому засіданні підтримав клопотання про зупинення провадження у справі та наполягав на його задоволенні.

Представник позивача заперечував проти задоволення даного клопотання посилаючись на необґрунтованість останнього.

При вирішенні клопотання суд виходить з наступного.

Відповідно до частини 1 статті 79 Господарського процесуального кодексу України господарський суд зупиняє провадження у справі в разі неможливості розгляду даної справи до вирішення пов'язаної з нею іншої справи, що розглядається іншим судом, про що виносить ухвалу.

Виходячи зі змісту наведеної норми, необхідною передумовою для зупинення провадження у справі мають бути обставини, що унеможливлюють її розгляд по суті заявлених позовних вимог до вирішення пов'язаної з нею іншої справи, що розглядається іншим судом.

Таким чином, господарський суд зупиняє провадження у справі у разі об'єктивної неможливості вирішення спору без встановлення відповідних обставин справи і фактів, що мають суттєве значення для вирішення спору.

Для вирішення питання про зупинення провадження у справі суду необхідно у кожному конкретному випадку з'ясувати як пов'язана справа, яка розглядається господарським судом, зі справою, що розглядається іншим судом і чим обумовлюється неможливість розгляду справи.

Пов'язаність справ полягає у тому, що рішення іншого суду, що розглядає справу, встановлює обставини, що впливають на збирання та оцінку доказів у даній справі, зокрема, факти, що мають преюдиціальне значення, та є істотними для даної справи.

Неможливість розгляду даної справи до вирішення справи іншим судом полягає в тому, що обставини, які розглядаються іншим судом, не можуть бути встановлені господарським судом самостійно у даній справі.

Предметом спору у даній справі є вимога про стягнення з відповідача заборгованості за Договором поставки № 51, укладеного між ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "Грінпоінт" та ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "Овруцький молочноконсервний комбінат" 23.12.2014 року.

Предметом спору в цивільній справі № 530/1560/16-ц (номер провадження 2/530/870/16), що розглядається Зінківським районним судом Полтавської області, є визнання недійсним договору № 51 від 23.12.2014 р. та стягнення грошових коштів.

Зі змісту постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними" від 29.05.2013 р. № 11 вбачається, що зупинення провадження у справі про стягнення коштів до вирішення справи, предметом якої є визнання договору недійсним, на підставі якого заявлена вимога про стягнення коштів, є правом, а не обов'язком суду, і вирішуючи питання про зупинення провадження у справі, суд має враховувати обставини конкретної справи (п. 2.17).

Суд приходить до висновку, що в даному випадку наявна можливість здійснити розгляд справи по суті заявлених позовних вимог у даній справі, з огляду на наступне.

Відповідачем не доведено жодним чином та обставина, що без очікування результатів розгляду справи про визнання договору поставки недійсним, неможливо вирішити дану справу про стягнення коштів за цим договором. Зокрема, не обґрунтовано, яким чином без з'ясування обставин по цивільній справі № 530/1560/16-ц неможливо розглянути заявлені позовні вимоги у господарській справі № 917/1562/16, та яким чином встановлені у цивільній справі обставини можуть вплинути на оцінку доказів, якими сторони обґрунтовують свої доводи у даній господарській справі, виходячи із заявлених позивачем предмету та підстав позову і з урахуванням презумпції правомірності правочину.

Так, статтею 204 Цивільного кодексу України закріплено презумпцію правомірності правочину. Відповідно до даної статті правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Презумпція правомірності правочину може бути спростована нормою закону, яка містить відповідну заборону, а у випадках, прямо не передбачених у законодавстві, презумпція правомірності правочину може бути спростована судом.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 83 Господарського процесуального кодексу України господарський суд, приймаючи рішення, має право визнати недійсним повністю або у певній частині пов'язаний з предметом спору договір, який суперечить законодавству.

Отже, вказана норма, передбачає право господарського суду визнати недійсним повністю чи в певній частині пов'язаний із предметом спору договір, який суперечить законодавству, тобто, мається на увазі ситуація, коли визнання недійсним договору не є предметом позову, і позовна вимога не полягає у визнанні договору недійсним, а лише ґрунтується на договорі, який суд може визнати недійсним в силу наведеної вимоги. При цьому, вказана норма не містить умови про її застосування, виключно за наявності тотожності суб'єктного складу сторін спору зі сторонами оспорюваного договору.

Застосування даної статті господарським судом при прийнятті рішення можливе у разі одночасної наявності таких умов: пов'язаність оспорюваного договору з предметом спору та невідповідність (суперечність) вказаного договору законодавству.

Таким чином, розглядаючи позовні вимоги, що випливають з договору, суд, у будь-якому випадку, має перевірити правомірність цього договору, що ще раз підтверджує безпідставність зупинення судом першої інстанції провадження у даній справі до розгляду іншої справи, предметом якої є вимоги про визнання недійсним договору.

Встановивши, що зміст договору суперечить чинному законодавству, господарський суд, керуючись частиною 1 статті 83 Господарського процесуального кодексу України, може за власною ініціативою визнати цей договір недійсним повністю або частково.

Отже, розгляд Зінківським районним судом Полтавської області цивільної справи 530/1560/16-ц (номер провадження 2/530/870/16) не може бути перешкодою для встановлення відповідно до статті 43 Господарського процесуального кодексу України істотних обставин у господарській справі № 917/1562/16 при її розгляді господарським судом.

З огляду на те, що відповідно до статті 79 Господарського процесуального кодексу України окрім взаємопов'язаності справ необхідною умовою для зупинення провадження у справі є неможливість її розгляду до вирішення пов'язаної з нею іншої справи, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для зупинення провадження у даній справі.

Представники сторін заявили суду клопотання про продовження строку вирішення спору в порядку ч. 3 ст. 69 ГПК України (клопотання вх. № 14255 від 17.11.2016 р.).

Суд задовольняє дане клопотання як таке, що не суперечать чинному процесуальному законодавству України.

З огляду на викладене, а також з метою дотримання принципу рівності прав сторін та надання учасникам процесу можливості представлення додаткових доказів з посиланням на відповідні норми чинного законодавства в обґрунтування своєї позиції у справі з урахуванням питань, що були предметом дослідження у судовому засіданні, наявні підстави для відкладення розгляду справи в межах строку вирішення спору, з урахуванням приписів ч. 3 ст. 69 ГПК України.

Керуючись ст.ст. 69, 77 та 86 ГПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

1. Строк вирішення спору продовжити на п'ятнадцять днів.

2. Розгляд справи відкласти на 15.12.2016 р. на 10 год. 30 хв..

3. Явка представників сторін у судове засідання є обов'язковою.

4. Запропонувати відповідачу надати відзив на позовну заяву, копію відзиву направити позивачу.

5. Ухвалу надіслати сторонам за зазначеними у ній адресами.

Суддя О.С.Мацко