РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.11.2016Справа № 910/17130/16
За позовом Київської місцевої прокуратури № 2 в інтересах держави

в особі 1. Київської міської ради

2. Комунального підприємства "Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дарницького району м. Києва"

3. Дарницької районної у м. Києві державної адміністрації

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Виробнича комерційна компанія "Фірма Тетяна"

про стягнення 97 407,15 грн., -

Суддя Морозов С.М.

За участю представників учасників судового процесу:

від прокурора: Константинова І.В. (службове посвідчення №040864 від 29.01.2016р.);

від позивача-1: не з'явились;

від позивача-2: Антоненко О.В. (представник за довіреністю №042 від 25.04.2016р.);

від позивача-3: Червонописька Л.А. (представник за довіреністю № 101-387/01 від 16.01.2016р.);

від відповідача: Столяренко Т.П. (представник за довіреністю від 10.10.2016р.);

- Кравченко О.В. (директор).

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Київська місцева прокуратура № 2 (надалі - прокурор) звернулась до суду в інтересах держави в особі Київської міської ради (надалі - позивач-1), Комунального підприємства "Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дарницького району м. Києва" (надалі - позивач-2) та Дарницької районної у м. Києві державної адміністрації (надалі - позивач-3) з позовною заявою про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Виробнича комерційна компанія "Фірма Тетяна" (надалі - відповідач) суми заборгованості за Договором № 2 про передачу майна територіальної громади міста Києва в оренду від 12.03.2014р. в розмірі 97 407,15 грн., з яких 76 812,56 грн. сума основного боргу, 14 302,37 грн. пеня, 4 421,76 грн. інфляційні втрати та 1 870,46 грн. 3 % річних.

В обґрунтування позовних вимог прокурор посилається на неналежне виконання відповідачем умов укладеного з позивачами 2, 3 договору в частині своєчасного внесення та в повному обсязі орендної плати за період з липня 2015р. по серпень 2016р., у зв'язку з чим у відповідача виникла заборгованість перед позивачем-2, на яку також нараховано та заявлено до стягнення з останнього пеню, інфляційні втрати та 3 % річних.

Відповідачем надано для долучення до матеріалів справи відзив на позовну заяву, відповідно до змісту якого останній не погоджується з заявленим розміром суми основного боргу та вказує на те, що прокурором та позивачами не враховано всіх здійснених ним сплат за вказаним вище договором, у зв'язку з чим просив суд також зробити перерву для проведення звірки взаємних розрахунків між сторонами та уточнення ціни позову.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 20.09.2016р. прийнято позовну заяву до розгляду та порушено провадження у справі, розгляд призначено на 11.10.2016р.

11.10.2016р. до суду від позивача-2 надійшло клопотання про долучення до матеріалів справи доказів на виконання вимог ухвали суду, серед яких також міститься заява про припинення провадження в частині стягнення з відповідача суми основного боргу та заявлено до стягнення з відповідача 27 650,01 грн. суми основного боргу, 14 302,37 грн. пені, 4 421,76 грн. інфляційних втрат та 1 870,46 грн. 3 % річних.

Судом було відкладено розгляд вказаної заяви позивача-2 до наступного судового засідання.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 11.10.2016р. розгляд справи відкладено до 15.11.2016р.

14.11.2016р. до суду від позивача-2 надійшло клопотання про долучення до матеріалів справи доказів на виконання вимог ухвали суду, серед яких належним чином засвідчена копія акту звірки взаємних розрахунків станом на 11.11.2016р., а також докази на підтвердження здійснення відповідачем розрахунків за Договором.

15.11.2016р. до суду від позивача-2 надійшла заява про припинення провадження в частині стягнення з відповідача суми основного боргу та заявлено до стягнення з відповідача 14 302,37 грн. пені, 4 421,76 грн. інфляційних втрат та 1 870,46 грн. 3 % річних.

У зв'язку з надходженням до суду даної заяви, подана позивачем 11.10.2016р. заява про припинення провадження в частині стягнення з відповідача суми основного боргу не розглядається, а відповідна правова оцінка останньої заяви позивача-2 буде надана судом при розгляді справи по суті.

В судове засідання 15.11.2016р. представник позивача-1 повторно не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином.

Судом враховано, що відповідно до п. 3.9. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України №18 від 26.12.2011р. "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" розпочинаючи судовий розгляд, суддя має встановити, чи повідомлені про час і місце цього розгляду особи, які беруть участь у справі, але не з'явилися у засідання.

Особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 64 та статті 87 ГПК.

За змістом цієї норми, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

У випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Судом, враховано, що в силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов'язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

Зважаючи на те, що неявка представника позивача-1, належним чином повідомленого про час та місце судового засідання, не перешкоджає всебічному, повному та об'єктивному розгляду справи, а також зважаючи на достатність в матеріалах справи доказів, необхідних для розгляду всіх обставин справи, суд вважає за можливе розглянути справу за наявними в ній матеріалами в порядку ст. 75 ГПК України.

В судовому засіданні 15 листопада 2016 року було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

Статтею 121 Конституції України передбачено, що прокуратура України становить єдину систему, на яку покладаються, в тому числі, представництво інтересів громадянина або держави в суді у випадках, визначених законом.

Як передбачено ч.3 ст. 23 Закону України "Про прокуратуру" прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб'єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.

Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті.

З положень ст. 1-2 Господарського процесуального кодексу України вбачається, що прокурор, який звертається до господарського суду в інтересах держави, в позовній заяві самостійно визначає, в чому полягає порушення інтересів держави, та обґрунтовує необхідність їх захисту, а також вказує орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах.

За таких обставин, оскільки в позові прокурором зазначено про порушення інтересів держави, суд дійшов висновку про наявність підстав для звернення прокурором з даним позовом до суду в інтересах держави в особі позивачів 1-3, оскільки неотримання відповідних коштів унеможливлює здійснення позивачем-2 функцій з ефективного обслуговування та утримання житлового фонду, несвоєчасне та неповне надходження орендної плати до загального фонду бюджету м. Києва порушує інтереси територіальної громади, а відтак і економічні інтереси держави та не дає змоги належним чином фінансувати соціально-економічні програми відповідного району.

Як встановлено судом, спір у даній справі виник внаслідок того, що відповідачем порушуються умови укладеного між Дарницькою районною у м. Києві державною адміністрацією (орендодавець), Товариством з обмеженою відповідальністю "Виробнича комерційна компанія "Фірма Тетяна" (орендар) та КП «Господар Дарницького району міста Києва» (балансоутримувач) Договору № 2 про передачу майна територіальної громади міста Києва в оренду від 12.03.2014р. (надалі - Договір).

Відповідно до п. 1.1. Договору орендодавець за погодженням постійної комісії Київради з питань власності (протокол засідання від 05 лютого 2014 року № 168), розпорядженням Дарницької районної в місті Києві державної адміністрації від 12 березня 2014 року № 121 передає, а орендар приймає в оренду нерухоме майно (нежитлові приміщення), що належить до комунальної власності територіальної громади міста Києва (об'єкт оренди), яке знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Бориспільська, 3, для використання під продаж продовольчих товарів, крім товарів підакцизної групи (174,10 кв.м.) та продаж товарів підакцизної групи (153 кв.м.).

Згідно п. 2.1. Договору Об'єктом оренди є нежитлове приміщення, загальною площею 189,40 кв. м., в т.ч. на 1 поверсі 189,40 кв. м. згідно з викопіюванням з поповерхового плану, що складає невід'ємну частину цього Договору (Додаток № 1); устаткування, інвентар та інше майно (за наявності) згідно з переліком, що є невід'ємною частиною цього Договору.

Як передбачено в п. п. 3.1. - 3.2. Договору за користування об'єктом оренди орендар сплачує орендну плату, розрахунок якої здійснюється на підставі Методики розрахунку орендної плати за користування майном територіальної громади м. Києва, затвердженої рішенням Київради від 22 вересня. 2011 року № 34/6250, та на дату підписання Договору, за перший місяць оренди становить без ПДВ: 54 грн. 14 коп. за 1 кв. м орендованої площі, що в цілому складає 10 253 грн. 47 коп., що є невід'ємною частиною цього Договору (Додаток № 2). Розмір орендної плати за кожний наступний місяць визначаються з урахуванням індексу інфляції за попередній місяць, опублікованому у поточному місяці.

Згідно п. 3.5. Договору орендна плата сплачується орендарем на рахунок балансоутримувача, за яким закріплене майно на праві господарського відання, чи оперативного управління, починаючи з дати підписання акта приймання-передачі. Останнім днем сплата орендної плати с дата підписання Сторонами акта приймання-передачі при поверненні об'єкт, оренди орендодавцеві.

Додатковою угодою № 1 від 05.05.2015р. про внесення змін до Договору сторони домовились замінити сторону балансоутримувача/отримувача коштів за Договором з КП «Господар Дарницького району міста Києва» на Комунальне підприємство "Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дарницького району м. Києва" (п. 1. Угоди).

В п. 3.6. Договору сторони домовились, що орендна плата сплачується орендарем незалежно від наслідків господарської діяльності орендаря щомісячно не пізніше 20 числа наступного місяця.

Відповідно до п. 4.2. Договору орендар зобов'язувався вносити орендні платежі своєчасно і в повному обсязі.

Цей договір є укладеним з моменту підписання його сторонами і діє з 12.03.2104р. по 11.03.2017р. ( п. 9.1. Договору).

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" орендою є засноване на договорі строкове платне користування майном, необхідним орендареві для здійснення підприємницької та іншої діяльності.

Згідно з ч. 1 ст. 283 Господарського кодексу України за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності.

Частиною 1 ст. 286 Господарського кодексу України встановлено, що орендна плата - це фіксований платіж, який орендар сплачує орендодавцю незалежно від наслідків своєї господарської діяльності. Розмір орендної плати може бути змінений за погодженням сторін, а також в інших випадках, передбачених законодавством.

Положеннями ч. 1 ст. 10 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" та ч. 1 ст. 284 Господарського кодексу України закріплено, що істотними умовами договору оренди є, зокрема, орендна плата з урахуванням її індексації.

Відповідно до ч. 3 ст. 18 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" орендар зобов'язаний вносити орендну плату своєчасно і у повному обсязі.

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Згідно із статтями 525, 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Заперечуючи проти задоволення позовних вимог, відповідач у відзиві на позовну заяву та у судових засіданнях посилався на скрутне матеріальне становище, а також вказав на те, що позивачами не враховано всіх здійснених ним сплат за вказаним вище договором.

Позивачем-2 у зв'язку зі сплатою відповідачем суми основного боргу в розмірі 49 162,55 грн. (станом на 10.10.2016р.) та 27 650,01 грн. (станом на 14.11.2016р.) подано до суду заяву про припинення провадження в частині стягнення з відповідача суми основного боргу на підставі п. 4 ч. 1 ст. 80 ГПК України.

Розглянувши в судовому засіданні 15.11.2016р. заяву позивача про припинення провадження в частині стягнення з відповідача суми основного боргу, суд дійшов висновку про прийняття відмови позивача-2 від позову та припинення провадження в частині стягнення , з огляду на наступне.

Приписами ст. 22 ГПК України визначено, що господарський суд не приймає відмови від позову, зменшення розміру позовних вимог, визнання позову відповідачем, якщо ці дії суперечать законодавству або порушують чиї-небудь права і охоронювані законом інтереси.

Зважаючи на п. 4.6. постанови Пленуму Вищого господарського суду України №18 від 26.12.2011 р. "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" у випадках відмови позивача від позову (пункт 4 частини першої статті 80 ГПК) господарському суду слід керуватись частиною шостою статті 22 ГПК, тобто перевіряти, чи не суперечить ця відмова законодавству та чи не порушує вона інтереси інших осіб.

Як вбачається з матеріалів справи, заяву позивача-2 про припинення провадження у справі на підставі п. 4 ч. 1 ст. 80 ГПК України підписано представником позивача-2 Антоненко О.В., якій надано право від імені позивача-2, в тому числі й на повну або часткову відмову від позову на підставі довіреності №042 від 25.04.2016р., належним чином засвідчена копія якої міститься в матеріалах справи.

Оскільки звернення до суду з позовом, як і відмова від нього чи його частини, є формою реалізації прав позивача, відмова позивача-2 від позову не суперечить діючому законодавству України, не порушує чиї-небудь права, свободи чи інтереси та приймається судом.

Згідно ст. 29 ГПК України відмова позивача від позову, поданого прокурором в інтересах держави, не позбавляє прокурора права підтримувати позов і вимагати вирішення спору по суті.

В судовому засіданні 15.11.2016р. представник прокуратури та позивача-3 також просили суд припинити провадження у даній справі в частині стягнення з відповідача суми основного боргу.

Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 80 ГПК України господарський суд припиняє провадження у справі, якщо позивач відмовився від позову і відмову прийнято господарським судом.

За таких обставин, провадження у справі в частині стягнення з відповідача суми основного боргу в розмірі 76 812,56 грн. на підставі п. 4 ч. 1 ст. 80 ГПК України підлягає припинення у зв'язку з відмовою позивачів від позову та прийняття такої відмови судом.

Позивачем-2 в заяві про припинення провадження в частині стягнення з відповідача суми основного боргу, заявлено, а прокурором та позивачем-3 в судовому засіданні 15.11.2016р. підтримано позовні вимоги про стягнення з відповідача 14 302,37 грн. пені, 4 421,76 грн. інфляційних втрат та 1 870,46 грн. 3 % річних.

Відповідно до ч. 1 ст. 548 Цивільного кодексу України виконання зобов'язання (основного зобов'язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. ст. 546, 549 Цивільного кодексу України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, різновидом якої є штраф та пеня.

Відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 549 Цивільного кодексу України штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

За приписами ч. 2 ст. 551 Цивільного кодексу України якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Статтею 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" передбачено, що платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Нормами ст. 3 Закону визначено, що розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

У відповідності до ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Відповідно до п. 6.2. Договору за несвоєчасну сплату орендних платежів орендар сплачує на користь балансоутримувача пеню в розмірі 0,5 % від розміру несплачених орендних платежів за кожний день прострочення, але не більше розміру, встановленого законодавством України.

Судом перевірено наданий до матеріалів справи розрахунок пені та встановлено, що він відповідає вимогам зазначених вище норм цивільного законодавства та Договору, а розрахований прокурором розмір пені за заявлений період не перевищує розрахованого судом розміру пені, а тому позовні вимоги прокурора в частині стягнення з відповідача суми пені в розмірі 14 302,37 грн. визнаються судом обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до п. 2. Інформаційного листа Вищого господарського суду України від 17.07.2012р. № 01-06/928/2012 «Про практику застосування Вищим господарським судом України у розгляді справ окремих норм матеріального права» при застосуванні індексу інфляції слід мати на увазі, що індекс розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому на місяць і здійснюється шляхом множення суми заборгованості на момент її виникнення на сукупний індекс інфляції за період прострочення платежу. При цьому сума боргу, яка сплачується з 1 по 15 день відповідного місяця, індексується з врахуванням цього місяця, а якщо сума боргу сплачується з 16 по 31 день місяця, розрахунок починається з наступного місяця. Аналогічно, якщо погашення заборгованості здійснено з 1 по 15 день відповідного місяця, інфляційні втрати розраховуються без врахування цього місяця, а якщо з 16 по 31 день місяця, то інфляційні втрати розраховуються з врахуванням даного місяця (див. постанову Вищого господарського суду України від 01.02.2012 N 52/30).

Перевіривши наведені в позовних матеріалах розрахунок інфляційних втрат та 3 % річних, судом встановлено, що при їх здійсненні допущено арифметичні помилки та за розрахунком суду за заявлений прокурором період до стягнення з відповідача підлягає сума інфляційних втрат в розмірі 4 421,75 грн. та сума 3 % річних в розмірі 1 870,44 грн.

При цьому, не знайшли свого відображення в матеріалах справи доводи відповідача про те, що при розрахунку заявлених до стягнення з останнього суми пені, інфляційних втрат та 3 % річних, прокурором не враховано здійснених відповідачем сплат орендної плати, оскільки останнім не надано первинних документів на підтвердження таких сплат, а з наявних в матеріалах справи документів (акту звірки взаєморозрахунків станом на 11.11.2016р. та платіжних доручень) вбачається, що суму боргу перед позивачем-2 відповідачем було погашено в період з 06.10.2016р. по 10.11.2016р., тобто після звернення прокурора до суду з даним позовом, а свого контррозрахунку, заявлених до стягнення з нього сум, відповідачем до матеріалів справи не надано.

Статтею 33 ГПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до ст. 34 ГПК України, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідачем не надано до матеріалів справи доказів, що підтверджують та обґрунтовують відсутність у нього підстав для невиконання зобов'язань, передбачених умовами Договору.

За таких обставин, дослідивши всі обставини справи, перевіривши їх наявними доказами, судом встановлено, що провадження у справі справі №910/17130/16 в частині стягнення з відповідача суми основного боргу в розмірі 76 812,56 грн. підлягає припиненню на підставі п. 4 ч. 1 ст. 80 ГПК України, в іншій частині вимоги прокурора підлягають частковому задоволенню та до стягненню з відповідача на користь позивача-2 підлягає 14 302,37 грн. пені, 4 421,75 грн. інфляційних втрат та 1 870,44 грн. 3 % річних.

Щодо розподілу судових витрат, суд відзначає наступне.

Відповідно до положень ст. 49 ГПК України якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, господарський суд має право покласти на неї судовий збір незалежно від результатів вирішення спору.

У зв'язку з тим, що спір у даній справі виник внаслідок неправильних дій відповідача, судовий збір в розмірі 1 378,00 грн., відповідно до положень статті 49 Господарського процесуального кодексу України, покладається на останнього та стягується на користь Прокуратури міста Києва.

Керуючись ст.ст. 33, 49, 80, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. Провадження у справі №910/17130/16 в частині стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Виробнича комерційна компанія "Фірма Тетяна" (, адреса: 02068, м. Київ, вул. Ахматової, буд. 8, кв. 291) суми основного боргу в розмірі 76 812,56 грн. (сімдесят шість тисяч вісімсот дванадцять гривень 56 коп.) припинити.

2. В іншій частині позовні вимоги Київської місцевої прокуратури № 2 задовольнити частково.

3. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Виробнича комерційна компанія "Фірма Тетяна" (, адреса: 02068, м. Київ, вул. Ахматової, буд. 8, кв. 291) на користь Комунального підприємства "Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дарницького району м. Києва" (, адреса: 02091, м. Київ, вул. Харківське шосе, 148-а) 14 302,37 грн. (чотирнадцять тисяч триста дві гривні 37 коп.) пені, 4 421,75 грн. (чотири тисячі чотириста двадцять одну гривню 75 коп.) інфляційних втрат та 1 870,44 грн. (одну тисячу вісімсот сімдесят гривень 44 коп.) 3 % річних.

4. В іншій частині в задоволенні позовних вимог відмовити.

5. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Виробнича комерційна компанія "Фірма Тетяна" (, адреса: 02068, м. Київ, вул. Ахматової, буд. 8, кв. 291) на користь Прокуратури міста Києва ( адреса: 03150, м. Київ, вул. Предславинська, буд. 45/9) 1 378,00 грн. (одну тисячу триста сімдесят вісім гривень 00 коп.) судового збору.

6. Після вступу рішення в законну силу видати наказ.

7. Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 21.11.2016р.

Суддя С.М. Морозов