РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.11.2016Справа №910/29615/15

За позовом Комунального підприємства "Київський метрополітен"

до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача Департамент комунальної власності м. Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації)

про виселення з орендованого майна, демонтаж та стягнення 50 794,60 грн.

Суддя Якименко М.М.

Представники сторін:

від позивача: ОСОБА_3 - за довіреністю № 69 від 12.05.2016 року;

від відповідача: Гриценко В.В. - за довіреністю від 22.01.2016 року;

від третьої особи: Коломієць В.С. - за довіреністю №062/01/10-5238 від 24.05.2016 року;

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Комунальне підприємство "Київський метрополітен" звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про виселення з орендованого майна, демонтаж та стягнення 50 794,60 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідач після припинення дії Договору №199 про передачу майна територіальної громади міста Києва в оренду від 20.04.2012 року продовжує користуватися орендованим майном, не повертає його позивачу та не звільняє його, а також має заборгованість зі сплати орендних платежів.

З цих підстав, позивач просив суд задовольнити позов: 1) виселивши Фізичну особу-підприємця ОСОБА_1 (02121, АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1) з нерухомого майна (частини вестибюлю), визначену тимчасовими огороджуючими конструкціями (кіосками) ФОП ОСОБА_1 згідно з викопіюванням з Схем тимчасового розташування МАФ, за адресою: станція метро "Палац Україна", Б/Н, загальною площею 50,4 кв. м.; 2) Зобов'язавши Фізичну особу-підприємця ОСОБА_1 (02121, АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1) у строк не пізніше 30 календарних днів з моменту набрання рішенням законної сили демонтувати тимчасові огороджуючи конструкції (кіоски), що належать ФОП ОСОБА_1 та знаходяться в частині вестибюлю за адресою: станція метро "Палац Україна", Б/Н, загальною площею 50,4 кв. м.; 3) Стягнувши з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (02121, АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1) на користь Комунального підприємства "Київський метрополітен" (03056, м. Київ, пр-т. Перемоги, 35, ідентифікаційний номер 03328913) заборгованість за Договором оренди від 20.04.2012 №199 у розмірі 44 691,68 грн., пені 5 786,83 грн., 3% річних - 316,09 грн., всього 50 794,60 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 23.11.2015 року порушено провадження по справі та призначено її розгляд на 23.12.2015 року.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 23.12.2015 року розгляд справи відкладено на 27.01.2016 року та залучено, за клопотанням позивача, до участі у справі третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача Департамент комунальної власності м. Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації).

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 27.01.2016 року відкладено розгляд справи на 17.02.2016 року.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 17.02.2016 року зупинено провадження у справі №910/29615/15 до вирішення по суті справи №910/2266/16 (за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Комунального підприємства "Київський метрополітен" та Департаменту комунальної власності м. Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) про визнання договору №199 від 20.04.2012 продовженим) та набрання законної сили рішення суду (ухвали, постанови) у даній справі.

Через відділ діловодства Господарського суду міста Києва від представника позивача надійшла заява про поновлення провадження у справі та заява про уточнення позовних вимог.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 10.08.2016 року поновлено провадження у справі №910/29615/15 та призначено її розгляд на 30.08.2016 року.

У судовому засіданні 30.08.2016 року судом оголошено перерву до 14.09.2016 року.

У судовому засіданні 14.09.2016 року судом оголошено перерву до 28.09.2016 року.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 28.09.2016 року відкладено розгляд справи на 18.10.2016 року та зобов'язано сторін провести звірку взаємних розрахунків та скласти акт звірки взаємних розрахунків за договором оренди №199 від 20.04.2012 року в період починаючи з дати його укладання.

Ухвалою Господарського суду міста Києва 18.10.2016 року розгляд справи відкладено на 26.10.2016 року.

Ухвалою Господарського суду міста Києва 26.10.2016 року розгляд справи відкладено на 01.11.2016 року.

В судовому засіданні 01.11.2016 року представники позивача та третьої особи позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили суд їх задовольнити, представник відповідача позовні вимоги не визнав.

Відповідно до статті 85 ГПК України в судовому засіданні 01.11.2016 року оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані матеріали справи в їх сукупності та заслухавши пояснення представників позивача, відповідача та третьої особи, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

20.04.2012 між Головним управлінням комунальної власності м. Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) (далі по тексту - орендодавець), Комунальним підприємством "Київський метрополітен" (далі по тексту - підприємство, позивач) та Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 (далі по тексту - орендар, відповідач) укладено Договір про передачу майна комунальної власності територіальної громади міста Києва в оренду №199 (далі по тексту - Договір), за у мовами якого (п. 1.1. Договору) орендодавець на підставі протоколу постійної комісії Київради № 112 від 13.03.2012 передає, а орендар приймає в оренду нерухоме майно (частину переходу), що належить до комунальної власності територіальної громади міста Києва та визначена відповідно до проектної документації, розробленої ДП "ПІ Укрметротунельпроект", тимчасовими огороджуючими конструкціями (кіосками) орендаря, далі - об'єкт оренди, що знаходиться за адресою: станція метро "Палац Україна", для торгівлі непродовольчими товарами.

Згідно з п. 2.1. Договору об'єктом оренди є частина вестибюлю, визначена відповідно до проектної документації, розробленої ДП "ПІ Укрметротунельпроект", тимчасовими огороджуючими конструкціями (кіосками) орендаря, загальною площею 50,4 кв. м.

Відповідно до п. 2.4. Договору об'єкт оренди належить до комунальної власності територіальної громади міста Києва і знаходиться на балансі у Комунального підприємства "Київський метрополітен".

За приписами ст. 765 Цивільного кодексу України наймодавець зобов'язаний передати наймачеві майно у користування негайно або у строк встановлений договором найму.

Згідно п. 2.4 Договору об'єкт оренди належить до комунальної власності територіальної громади міста Києва і знаходиться на балансі КП «Київський метрополітен».

Цей Договір вступає в силу з моменту підписання його Сторонами і діє з 20.04.2012 року до 18.04.2015 року (п. 9.1. Договору).

Орендодавець зобов'язаний протягом 30 календарних днів з моменту підписання цього договору з додатками передати, а орендар прийняти по акту приймання-передачі об'єкт оренди. Акт підписується відповідним орендодавцем, орендарем та підприємством (п. 4.1. Договору).

Згідно акту прийому-передачі від 20.04.2012 орендодавець передав, а орендар прийняв в користування частину вестибюлю станції метро "Палац Україна", загальною площею 50,4 кв. м. Акт складений за участю підприємства.

Відповідно до п. п. 3.1., 3.2 Договору за користування об'єктом оренди орендар сплачує Підприємству орендну плату, розрахунок якої здійснюється на підставі Методики розрахунку орендної плати за користування майном територіальної громади м. Києва, затвердженої рішенням Київради від 22.09.2011 №34/6250 та на дату підписання Договору становить без ПДВ 253,9 грн. за 1 кв. м. орендованої площі, що в цілому складає 12 796,54 грн. Розмір орендної плати за кожний наступний місяць визначається з урахуванням індексу інфляції за попередній місяць, опублікованому у поточному місяці.

Згідно п. 3.4 Договору додатково до орендної плати нараховується податок на додану вартість у розмірах та порядку, визначених законодавством України, який сплачується орендарем разом з орендної платою.

Відповідно до п. 3.5 Договору орендну плату сплачується Орендарем на рахунок підприємства, за яким закріплено майно на праві господарського відання чи оперативного управління, а саме КП «Київський метрополітен» починаючи з дати підписання акта приймання-передачі. Останнім днем сплати орендованої плати є дата підписання Сторонами акта приймання-передачі при поверненні об'єкта оренди Орендодавцеві.

Пунктом 5 статті 762 Цивільного кодексу України визначено, що плата за користування майном вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено договором.

Згідно п. 3.6 Договору орендна плата сплачується Орендарем незалежно від наслідків господарської діяльності Орендаря щомісячно не пізніше 20 числа наступного місяця.

Відповідно до п. 4.2 Договору Орендар зобов'язувався вносити орендні платежі своєчасно та в повному обсязі.

Відповідно до п. 9.7 Договору у разі відсутності заяви однієї із Сторін про припинення цього Договору або зміну його умов після закінчення строку його чинності протягом одного місяця Договір вважається продовженим на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені цим Договором. Зазначені дії оформляються додатковою угодою, яка є невід'ємною частиною цього Договору.

Листом від 24.04.2015 №384-НДД КП «Київський метрополітен» повідомило Відповідача про закінчення терміну дії договору та відмову від продовження Договору оренди, та вимагало звільнити об'єкт оренди та повернути за актом приймання-передачі майна КП «Київський метрополітен».

Рішенням Господарського суду міста Києва від 29.03.2016 року у справі №910/2266/16, яке залишено без змін Постановою Київського апеляційного господарського суду від 15.07.2016 року, встановлено, що строк дії договору №199 від 20.04.2012 припинився 18.04.2015.

Відповідно до ст. 35 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

В обґрунтування заявлених позовних вимог, позивачі зазначили, що відповідач в порушення умов Договору, після його припинення, продовжує користуватися об'єктом оренди, не повертає його позивачу, та не сплачує орендну плату за час фактичного користування об'єктом оренди в період з 20.06.2015 року по 20.10.2015 року.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що вимоги позивача підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 759 ЦК України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Предметом договору найму може бути річ, яка визначена індивідуальними ознаками і яка зберігає свій первісний вигляд при неодноразовому використанні (неспоживна річ) (ч.1. ст. 760 ЦК України).

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» Орендою є засноване на договорі строкове платне користування майном, необхідним орендареві для здійснення підприємницької та іншої діяльності.

Орендар за користування об'єктом оренди вносить орендну плату незалежно від наслідків господарської діяльності. Орендна плата, встановлена за відповідною методикою, застосовується як стартова під час визначення орендаря на конкурсних засадах. Строки внесення орендної плати визначаються у договорі (ст. 19 Закону України «Про оренду державного та комунального майна»).

Згідно з ч. 1 ст. 762 ЦК України за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму. Плата за користування майном вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 765 ЦК України наймодавець зобов'язаний передати наймачеві майно у користування негайно або у строк, встановлений договором найму.

Частинами 1, 4 ст. 286 ГК України визначено, що орендна плата - це фіксований платіж, який орендар сплачує орендодавцю незалежно від наслідків своєї господарської діяльності. Розмір орендної плати може бути змінений за погодженням сторін, а також в інших випадках, передбачених законодавством. Строки внесення орендної плати визначаються в договорі.

Згідно з ч. 1 ст. 173 ГК України господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Відповідно до частин 1, 2 статті 193 ГК України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

За змістом статті 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ст. 527 ЦК України, боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Згідно вимог ст. 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до с. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч. 1 ст. 795 ЦК України, передання наймачеві будівлі або іншої капітальної споруди (їх окремої частини) оформляється відповідним документом (актом), який підписується сторонами договору. З цього моменту починається обчислення строку договору найму, якщо інше не встановлено договором.

В матеріалах справи відсутні докази повернення відповідачем позивачу об'єкту оренди.

З наданих позивачем доказів вбачається, що орендодавець взяті на себе зобов'язання виконав належним чином, надав відповідачеві у тимчасове платне користування об'єкт оренди на певний строк та за відповідну плату згідно умов Договору, а відповідач в порушення умов Договору не сплатив на користь позивача орендну плату в розмірі 44 691,68 грн. (за період з 20.06.2015 року 20.10.2015 року), в зв'язку з чим має перед позивачем заборгованість зі сплати вказаної суми.

Відповідно до статті 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно статті 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Зважаючи на встановлені обставини справи та вимоги правових норм викладених вище, а також на те, що відповідач в установленому порядку обставини, які повідомлені позивачем, не спростував, розміру позовних вимог не оспорив, господарський суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині стягнення заборгованість за Договором оренди від 20.04.2012 №199 у розмірі 44 691,68 грн., нормативно та документально доведені, а тому підлягають задоволенню.

Відповідно до п. 2 ст. 26 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» та п. 9.4. Договору - договір припиняється в разі закінчення строку, на який його було укладено.

Згідно з п. 2 ст. 26, п. 1 ст. 27 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» договір оренди припиняється в разі закінчення строку, на який його було укладено, а орендар зобов'язаний повернути об'єкт оренди на умовах зазначених у договорі оренди.

Відповідно до п. 7.6. Договору у разі закінчення строку дії Договору або при його розірванні Орендар зобов'язаний за актом приймання-передачі повернути об'єкт оренди Підприємству у стані, в якому перебував об'єкт оренди на момент передачі його в оренду, з урахуванням всіх здійснених Орендарем поліпшень, які неможливо відокремити від об'єкта оренди без заподіяння йому шкоди, з урахуванням зносу за період строку дії договору оренди. В акті приймання-передачі зазначається технічний стан об'єкта оренди на дату повернення.

Відповідно до п. 8.5.6. Договору у разі припинення дії цього Договору Орендар звільняє орендовану частину приміщення переходу станції метро «Палац Україна» в термін, визначений п. 4.15 цього Договору від своїх тимчасових огороджуючи конструкцій. При невиконанні Орендарем зазначених в цьому пункті Договору умов, Підприємство, самостійно на свій розсуд розпоряджається огороджуючими конструкціями (кіосками).

Згідно п. 4.15 Договору орендар після припинення дії договору оренди зобов'язаний протягом 30 календарних днів передати майно по акту приймання-передачі Підприємству.

Відповідно ч. 1 ст. 785 ЦК України у разі припинення договору найму наймач зобов'язаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі.

Згідно з ч. 2 ст. 795 ЦК України повернення наймачем предмета договору найму оформляється відповідним документом (актом), який підписується сторонами договору. З цього моменту договір найму припиняється.

Суду не надано доказу повернення відповідачем позивач об'єкту оренди.

Враховуючи те, що Договір про передачу майна комунальної власності територіальної громади міста Києва в оренду №199 від 20.04.2012 року є таким що припинив свою дію, то відповідач на підставі приписів ч. 1 ст. 785 ЦК України, ч. 1 ст. 27 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» та п.п. 7.6., 8.5.6., 4.15 Договору зобов'язаний повернути об'єкт оренди позивачу та демонтувати тимчасові огороджуючі конструкції, а тому позовні вимоги про виселення відповідача з об'єкту оренди та зобов'язання демонтувати тимчасові огороджуючі конструкції - є нормативно та документально доведені та підлягають задоволенню.

Відповідач припустився прострочення виконання грошового зобов'язання (сплата орендних платежів), а тому позивач, керуючись п.6.2. Договору просить суд стягнути з відповідача пеню, яка за розрахунками позивача становить 5 786,83 грн.

Пунктом 6.2. Договору передбачено, що за несвоєчасну сплату орендних платежів орендар на користь орендодавця сплачує пеню в розмірі 0,5% за кожний день прострочення, але не більше розміру, встановленого чинним законодавством України.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань», платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня (ст. 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань»).

Відповідно до ч. 1 статті 546, статті 549 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором (згідно ч. 6 ст. 231 ГК України).

Згідно п. 6 ст. 232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Відповідно до п. 2.1. Постанови Пленуму Вищого Господарського Суду України від 17 грудня 2013 року №14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» пеня, за визначенням частини третьої статті 549 ЦК України, - це вид неустойки, що забезпечує виконання грошового зобов'язання і обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожний день прострочення виконання. Застосування іншого виду неустойки - штрафу до грошового зобов'язання законом не передбачено, що, втім, не виключає можливості його встановлення в укладеному сторонами договорі (наприклад, за необґрунтовану відмову від переказу коштів за розрахунковими документами отримувача коштів), притому і як самостійний захід відповідальності, і як такий, що застосовується поряд з пенею. В останньому випадку не йдеться про притягнення до відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення двічі, тому що відповідальність настає лише один раз - у вигляді сплати неустойки, яка включає у себе і пеню, і штраф як лише форми її сплати.

Згідно з п. 2.5. Постанови Пленуму Вищого Господарського Суду України від 17 грудня 2013 року №14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» щодо пені за порушення грошових зобов'язань застосовується припис частини шостої статті 232 ГК України. Даним приписом передбачено не позовну давність, а період часу, за який нараховується пеня і який не повинен перевищувати шести місяців від дня, коли відповідне зобов'язання мало бути виконане; законом або укладеним сторонами договором може бути передбачено більшу або меншу тривалість цього періоду. Його перебіг починається з дня, наступного за останнім днем, у який зобов'язання мало бути виконане, і початок такого перебігу не може бути змінений за згодою сторін. Необхідно також мати на увазі, що умова договору про сплату пені за кожний день прострочення виконання зобов'язання не може розцінюватися як установлення цим договором іншого, ніж передбачений частиною шостою статті 232 ГК України, строку, за який нараховуються штрафні санкції.

В матеріалах справи містяться платіжні доручення відповідача, якими підтверджується факт сплати грошових коштів в розмірі 5 786,83 грн., які зараховані в якості погашення пені в розмірі 5 786,83 грн., в зв'язку з чим позовні вимоги про стягнення пені не підлягають задоволенню.

Також позивач, керуючись статтею 625 ЦК України, просить суд стягнути з відповідача на свою користь 316,09 грн. - 3% річних.

Відповідно до ч.1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до пунктів 3.1. та 3.2. Постанови Пленуму Вищого Господарського Суду України від 17 грудня 2013 року №14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань», інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 ЦК України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті. Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов'язання. Індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць.

Згідно з п. 4.1. Постанови Пленуму Вищого Господарського Суду України від 17 грудня 2013 року №14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань», сплата трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом), так само як й інфляційні нарахування, не мають характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що вимоги позивача в частині стягнення з відповідача 316,09 грн. - 3% річних, нормативно та документально доведені, а тому підлягають задоволенню.

Відповідно до статті 49 ГПК України судові витрати покладаються судом на відповідача пропорційно розміру задоволених вимог.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст. 32, 33, 49, 82 - 85 ГПК України, господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити частково.

2. Виселити Фізичну особу-підприємця ОСОБА_1 (02121, АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1) з нерухомого майна (частини вестибюлю), визначену тимчасовими огороджуючими конструкціями (кіосками) ФОП ОСОБА_1 згідно з викопіюванням з Схем тимчасового розташування МАФ, за адресою: станція метро «Палац Україна», Б/Н, загальною площею 50,4 кв.м.

3. Зобов'язати Фізичну особу-підприємця ОСОБА_1 (02121, АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1) у строк не пізніше 30 календарних днів з моменту набрання рішенням законної сили демонтувати тимчасові огороджуючи конструкції (кіоски), що належать Фізичній особі-підприємцю ОСОБА_1 (02121, АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1) та знаходяться в частині вестибюлю за адресою: станція метро «Палац Україна», Б/Н, загальною площею 50,4 кв. м.

4. Стягнути з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (02121, АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1) на користь Комунального підприємства «Київський метрополітен» (03056, м. Київ, пр-т. Перемоги, 35; ) 44 691 (сорок чотири тисячі шістсот дев'яносто одну) грн. 68 коп. - заборгованості за Договором оренди від 20.04.2012 №199, 316 (триста шістнадцять) грн. 09 коп. - 3% річних, 3 237 (три тисячі двісті тридцять сім) грн. 71 коп. - судового збору.

5. В решті задоволення позовних вимог - відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Суддя М.М. Якименко

Дата складання (підписання) повного тексту рішення: 24.11.2016 року.