ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

11.10.2016 Справа № 908/1955/16

Господарський суд Донецької області у складі:

головуючий - суддя Харакоз К.С.,

за участю секретаря судового засідання Чорман О.О.,

розглянувши матеріали позовної заяви Публічного акціонерного товариства Страхова компанія Універсальна, м.Київ,

до відповідача ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю Галіція ОСОБА_2, м.Львів

про визнання договору дійсним та визнання права власності на нерухоме майно, -

За участю:

представник позивача не зявився;

представник відповідача не зявився;

СУТЬ СПОРУ:

Позивач, Публічне акціонерне товариство Страхова компанія Універсальна, м.Київ, звернувся до господарського суду Запорізької області з позовною заявою до відповідача ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю Галіція ОСОБА_2, м.Львів, про визнання договору дійсним та визнання права власності на нерухоме майно.

В обґрунтування вимог позивач посилається на укладений попередній договір про зобовязання укладання договору купівлі-продажу від 25.09.2015р., укладений між ПАТ Страхова компанія Універсальна та ТОВ Галіція ОСОБА_2 від 01.07.2016р., договір купівлі-продажу частини нежитлового приміщення №2680/10-00 від 01.07.2016р., акт приймання-передачі нерухомого майна від 01.07.2016р., та інші документи. Як на правову підставу позивач посилається на ст.ст. 220, 328, 334, 657 Цивільного кодексу України.

Ухвалою суду від 27.07.2016р. матеріали позовної заяви ПАТ Страхова компанія Універсальна до ТОВ Галіція ОСОБА_2 передані за територіальною підсудністю до господарського суду Донецької області.

Ухвалою господарського суду Донецької області від 05.08.2016р. порушено провадження у справі, розгляд справи призначений на 17.08.2016р.

Ухвалами суду від 17.08.2016р. та 31.08.2016р. розгляд справи був відкладений на 31.08.2016р. та 28.09.2016р. відповідно.

Ухвалою суду від 28.09.2016р. продовжено строк розгляду спору на 15 днів до 18.10.2016 року, розгляд справи відкладено на 11.10.2016 року.

Представник позивача в судове засідання 12.10.2016р. не зявився, в попередніх судових засіданнях наполягав на задоволенні позовних вимог.

Представник відповідача в судове засідання 12.10.2016р. не з'явився.

29.08.2016р. відповідач надав заяву, в якій повідомив про визнання позову в повному обсязі, та зазначив, що не заперечує проти ухвалення судом рішення про задоволення позовних вимог.

Розглянувши матеріали справи, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Донецької області від 18.11.2009р. по справі №17/223пд визнано право власності ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю Галіція ОСОБА_2 на нежитлове приміщення загальною площею 185,90кв.м., що знаходиться за адресою: Донецька область, м.Макіївка, вул.Панченка, б.51 (а.с. 13,14).

Згідно наявного в матеріалах справи Витягу від 26.01.2010 р. №25134080 про реєстрацію права власності на нерухоме майно КП «БТІ м.Макіївки», власником нежитлового приміщення загальною площею 185,90кв.м., що знаходиться за адресою: Донецька область, м.Макіївка, вул.Панченка, б.51, є ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю Галіція ОСОБА_2. Також у Витягу зазначено, що у звязку з самочинною реконструкцією загальна площа частини нежитлового приміщення змінилася та складає 187,30кв.м. (а.с. 15).

28.12.2010р. між Публічним акціонерним товариством Страхова компанія Універсальна та ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю Галіція ОСОБА_2 був укладений договір оренди №12.1/10, відповідно до п.1.1., 2.1., 7.1. якого ТОВ Галіція ОСОБА_2 передав ПАТ Страхова компанія Універсальна у строкове платне користування на умовах оренди частину нежитлового приміщення заг.пл. 185,90 кв.м. за адресою: Донецька область, м.Макіївка, вул.Панченка, б.51, строком на 12 місяців з моменту передачі відповідним актом (а.с. 126).

За актом прийому-передачі обєкту оренди від 04.01.2011р. частина нежитлового приміщення заг.пл. -185,90 кв.м. за адресою: Донецька область, м.Макіївка, вул.Панченка, б.51 була передана ПАТ Страхова компанія Універсальна (а.с. 131).

30.12.2013р. між Публічним акціонерним товариством Страхова компанія Універсальна та ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю Галіція ОСОБА_2 був укладений договір оренди №12.2/13 від, відповідно до п.1.1., 2.1., 9.1. якого ТОВ Галіція ОСОБА_2 передав ПАТ Страхова компанія Універсальна у строкове платне користування на умовах оренди частину нежитлового приміщення заг.пл. 187,30 кв.м. за адресою: Донецька область, м.Макіївка, вул.Панченка, б.51, строком на 6 місяців з моменту прийому-передачі (а.с. 132).

За актом прийому-передачі обєкту оренди від 30.12.2013р. частина нежитлового приміщення заг.пл. -187,3 кв.м. за адресою: Донецька область, м.Макіївка, вул.Панченка, б.51 була передана ПАТ Страхова компанія Універсальна (а.с. 134).

25.09.2015р. між Публічним акціонерним товариством Страхова компанія Універсальна та ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю Галіція ОСОБА_2 був укладений попередній договір, відповідно до п.1 якого сторони зобовязалися укласти договір купівлі-продажу нежилих приміщень загальною площею 187,30 кв.м., розташованих за адресою: Донецька область, м.Макіївка, вул.Панченка, б.51, на умовах, встановлених цим Договором, не пізніше 31.10.2015р. При цьому ТОВ Галіція ОСОБА_2 буде продавцем, а ПАТ Страхова компанія Універсальна покупцем (а.с. 10).

В п.2 Договору зазначено, що основний договір підлягає обовязковому нотаріальному посвідченню і державній реєстрації згідно чинного законодавства України. Право власності на нежитлове приміщення перейде до ПАТ Страхова компанія Універсальна з моменту державної реєстрації основного договору.

За умовами п.8 Договору Покупець не пізніше 10 жовтня 2015 року сплачує грошову суму у розмірі 206 966,40грн. в рахунок оплати за нежилі приміщення, що становить 100 % ціни договору.

Попередній договір 25.09.2015р. був посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_3, зареєстровано у реєстрі за №6880.

01.07.2016р. між Публічним акціонерним товариством Страхова компанія Універсальна та ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю Галіція ОСОБА_2 був укладений Договір купівлі-продажу частини нежитлового приміщення від 01.07.2016р. №2680/10-00, відповідно до вимог п.1 якого ТОВ Галіція ОСОБА_2 передав ТОВ Галіція ОСОБА_2 у власність обєкт нерухомого майна, а саме частину нежитлового приміщення , загальною площею 187,30 кв.м., розташовану за адресою: Донецька область, м.Макіївка, вул.Панченка, б.51 (а.с. 11). Договір складений у простій письмовій формі.

За домовленістю сторін продаж обєкту нерухомого майна здійснено за 172472,00грн., ПДВ 34494,40грн., разом 206966,40грн. (п.8 Договору).

В п.12 Договору зазначено, що продавець зобовязаний на протязі 5 календарних днів з моменту укладення цього договору, забезпечити його нотаріальне посвідчення.

Також 01.07.2016р. між ПАТ Страхова компанія Універсальна та ТОВ Галіція ОСОБА_2 в місті Києві був підписаний Акт приймання-передачі нерухомого майна (до договору купівлі-продажу частини нежитлового приміщення №2680/10-00 від 01.07.2016р.), згідно п. 1 якого продавець передав, а покупець прийняв нерухоме майно, а саме частину нежитлового приміщення, загальною площею 187,30кв.м., розташовану за адресою: Донецька область, м.Макіївка, вулиця Панченка, б.51. (а.с.12).

В підтвердження перерахування на вимогу п. 8 Договору від 01.07.2016р. №2680/10-00 грошових коштів, позивач суду надав копію платіжного доручення №4926 від 29.09.2015р. про перерахування на користь ТОВ Галіція ОСОБА_2 грошових коштів в сумі 206966,40грн. (а.с. 22). Відмітка банківської установи про проведення коштів на зазначеному платіжному дорученні відсутня.

Листами від 20.10.2015р. №1494/10-018, від 24.12.2015р. №1799/10-018, від 05.07.2016р. №901/10-018 ПАТ Страхова компанія Універсальна зверталася до відповідача з проханням про виконання п.12 Договору купівлі-продажу частини нежитлового приміщення від 01.07.2016р., в частині нотаріального укладання цього договору (а.с. 16,17,18).

В листах від 21.03.2016р., від 08.07.2016р. ТОВ Галіція ОСОБА_2 повідомила позивача, що через фінансові проблеми та організаційні складнощі не може виконати свій обовязок щодо нотаріального посвідчення Договору від 01.07.2016р. №2680/10-00 (а.с. 20, 21).

Крім того, в листі від 26.10.2015р. відповідач зазначив про перебування будівлі, що є обєктом договору купівлі-продажу №2680/10-00 від 01.07.2016р., в частковій власності громадянина ОСОБА_4, та у відповідності до вимог ст.362 ЦК України необхідна його відмова від здійснення переважного права купівлі частки майна (а.с. 19). Відомості щодо місцезнаходження та інші ідентифікаційні дані зазначеної особи до суду не надано.

Відповідно до Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо субєкта від 16.08.2016р. №65967235, за адресою: Донецька область, м.Макіївка, вул.Панченка, б.51, значиться нежитлова будівля загальною площею 559,10 кв.м. (а.с. 53).

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що позовні вимоги позивача задоволенню не підлягають з наступних підстав.

Відповідно до змісту ст.ст. 11, 15 Цивільного кодексу України цивільні права й обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Кожна особа має право на судовий захист.

Загальний перелік способів захисту цивільних прав та інтересів визначений в ст.16 Цивільного кодексу України.

Згідно з ч. 1 ст. 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ч.2 ст.16 Цивільного кодексу України суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

За приписом ст.1 Господарського процесуального кодексу України підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності, мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів.

Предметом спору у даній справі є визнання дійсним договору купівлі-продажу та визнання права власності а, отже, до спірних правовідносин підлягають застосуванню норми Цивільного кодексу України та інших законодавчих актів, які регулюють спірні правовідносини.

Відповідно до приписів ч.1, ч.2 ст.209 Цивільного кодексу України, правочин, який вчинений у письмовій формі, підлягає нотаріальному посвідченню лише у випадках, встановлених законом або домовленістю сторін. Нотаріальне посвідчення правочину здійснюється нотаріусом або іншою посадовою особою, яка відповідно до закону має право на вчинення такої нотаріальної дії, шляхом вчинення на документі, в якому викладено текст правочину, посвідчувального напису.

Статтею 657 Цивільного кодексу України встановлено, що договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі.

Отже, Цивільним кодексом України чітко визначено, що у випадку укладення договору купівлі-продажу нерухомого майна, та, відповідно, у разі укладення попереднього договору купівлі-продажу щодо нерухомого майна, відповідний правочин підлягає обов'язковому нотаріальному посвідченню.

Тобто, договір купівлі-продажу №2680/10-00 від 01.07.2016р. є правочином, який підлягав в обов'язковому порядку нотаріальному посвідченню.

Згідно з вимогами ч. 4 ст. 203 Цивільного кодексу України правочин має вчинятися у формі, встановленій законом.

Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу (ч.1 ст.215 ЦК України).

Відповідно до ч. 2 ст. 215 недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю (ч. 1 ст. 216 Цивільного кодексу України).

Договір купівлі-продажу №2680/10-00 від 01.07.2016р. між ПАТ Страхова компанія Універсальна та ТОВ Галіція ОСОБА_2 було укладено в простій письмовій формі. Відповідно до ст.ст. 215, 216, 220, 639, 657 ЦК України зазначений правочин є нікчемним оскільки не дотримано встановлених законом вимог щодо обов'язковості його нотаріального посвідчення. Недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю.

За змістом пункту 1 статті 220 Цивільного кодексу України, у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним.

Тобто, недодержання нотаріальної форми договору тягне його нікчемність, він не породжує тих прав і обов'язків, яких бажали сторони.

Відповідно до пункту 2 статті 220 Цивільного кодексу України, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається.

В той же час, у п. 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009р. №9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" роз'яснено, що вирішуючи спір про визнання правочину, який підлягає нотаріальному посвідченню, дійсним, судам необхідно враховувати, що норма ч. 2 ст. 220 ЦК України не застосовується щодо правочинів, які підлягають і нотаріальному посвідченню, і державній реєстрації.

Відповідно до ст. 182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Враховуючи викладене, договір купівлі-продажу, за яким у власність набувача переходить нерухоме майно, не може бути визнано дійсним на підставі ч.2 ст. 220 ЦК України.

Зазначена правова позиція також викладена у рішенні колегії суддів Судової палати у цивільних справах Верховного суду України від 17.03.2010р. та постанові Верховного суду України від 18 квітня 2011 року у справі № 3-28гс1.

Таким чином, оскільки Договір купівлі-продажу №2680/10-00 від 01.07.2016р. частини нежитлового приміщення укладений між ПАТ Страхова компанія Універсальна та ТОВ Галіція ОСОБА_2 є нікчемним правочином, підстави для визнання його дійсним судом відсутні з огляду на необхідність проведення державної реєстрації переходу права власності на нерухоме майно. Законом встановлена неможливість створювати цим правочином будь-яких юридичних наслідків, в тому числі - щодо переходу прав та обов'язків покупця оскільки вони за нікчемним правочином відсутні.

Крім того, як було встановлено судом, відповідно до наявної в матеріалах справи інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо субєкта від 16.08.2016р. №65967235, за адресою: Донецька область, м.Макіївка, вул.Панченка, б.51, значиться нежитлова будівля загальною площею 559,10 кв.м., при тому, що за договором купівлі продажу від 01.07.2016р. площа нежитлового приміщення, що продається є меншою, і складає 187,30 кв.м.

В листі від 26.10.2015р. відповідач самостійно зазначає про наявність співвласника приміщення, яке є обєктом договору купівлі-продажу №2680/10-00 від 01.07.2016р. громадянина ОСОБА_4

У відповідності до вимог п.1-2 ст.362 ЦК України у разі продажу частки у праві спільної часткової власності співвласник має переважне право перед іншими особами на її купівлю за ціною, оголошеною для продажу, та на інших рівних умовах, крім випадку продажу з публічних торгів. Продавець частки у праві спільної часткової власності зобов'язаний письмово повідомити інших співвласників про намір продати свою частку, вказавши ціну та інші умови, на яких він її продає. Якщо інші співвласники відмовилися від здійснення переважного права купівлі чи не здійснять цього права щодо нерухомого майна протягом одного місяця, а щодо рухомого майна - протягом десяти днів від дня отримання ними повідомлення, продавець має право продати свою частку іншій особі.

Документів в підтвердження повідомлення іншого співвласника про намір ТОВ Галіція ОСОБА_2 продати свою частку приміщення, що є обєктом Договору №2680/10-00 від 01.07.2016р., та відповіді-відмови співвласника від реалізації свого переважного права на купівлю частки приміщення, у відповідності до вимог ст.362 ЦК України, суду не надано.

В п.1 статті 203 Цивільного кодексу України, зазначено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.

Означене є додатковою підставою недійсності Договору купівлі-продажу частини нежитлового приміщення від 01.07.2016р. №2680/10-00, на підставі ч.1 ст.215 ЦК України з причин недодержання в момент вчинення правочину сторонами вимог частини першої статті 203 ЦК України.

Враховуючи вищевикладене, у господарського суду відсутні законні підстави для визнання в судовому порядку дійсним правочину Договору купівлі-продажу частини нежитлового приміщення №2680/10-00 від 01.07.2016р.

Крім іншого, наявний в матеріалах справи Акт приймання-передачі нерухомого майна (до договору купівлі-продажу частини нежитлового приміщення №2680/10-00 від 01.07.2016р.), за яким ТОВ Галіція ОСОБА_2 передав ПАТ Страхова компанія Універсальна частину нежитлового приміщення, загальною площею 187,30кв.м., розташовану за адресою: Донецька область, м.Макіївка, вулиця Панченка, б.51, був підписаний сторонами в місті Києві, а не в місті знаходження приміщення, у звязку з чим такий Акт не може свідчити про фактичну передачу нежитлового приміщення, що знаходиться в м.Макіївці по вулиці Панченка, б.51 від відповідача позивачеві.

За відсутності на наданому позивачем копії платіжного доручення №4926 від 19.09.2015р. відмітки банківської установи про здійснення оплати, суд вважає не доведеними ні факт оплати за спірним договором ні факт передачі спірного майна позивачеві.

Крім того, відомості державного реєстру речових прав на нерухому майно (а.с. 53-54) свідчать про здійснення відповідачем самовільної реконструкції спірного приміщення, внаслідок чого його площа збільшилась.

Відповідно до положень ст.376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи, чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил, та особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього.

З огляду на наведене, суд приходить до висновку, що відповідач не мав необхідного обсягу цивільної дієздатності на укладення спірного договору.

Таким чином, з наявних в матеріалах справи документів, та з врахуванням поданої відповідачем заяви про визнання позову, вбачається, що позивачем та відповідачем, шляхом звернення до господарського суду з позовом про визнання договору купівлі-продажу дійсним та визнання права власності на приміщення площею 187,3кв.м., що знаходиться за адресою: Донецька область, м.Маківвка, вул.Панченка, б.51, прихований намір визнання права власності в обхід встановленій законодавством процедурі укладання Договору купівлі-продажу від 01.07.2016р. за №2680/10-00 з його нотаріальним посвідченням.

Крім визнання договору купівлі-продажу дійсним суду заявлена вимога про визнання права власності на частину нежитлового приміщення загальною площею 187,3кв.м., що знаходиться за адресою: Донецька область, м.Макіївка, вул.Панченка, б.51.

За своїм загальноправовим змістом вимоги позивача щодо визнання за ним права власності на нерухоме майно є способом захисту цивільного права у вигляді визнання права, передбаченого ст.ст. 16, 392 Цивільного кодексу України, ст.20 Господарського кодексу України.

Відповідно до ч.1 ст.328 Цивільного кодексу України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Оскільки суд дійшов висновку щодо недійсності правочину - Договору купівлі-продажу частини нежитлового приміщення від 01.07.2016р. №2680/10-00 то підстави про визнання права власності на частину нежитлового приміщення загальною площею 187,3кв.м., що знаходиться за адресою: Донецька область, м.Макіївка, вул.Панченка, б.51 за Публічним акціонерним товариством Страхова компанія Універсальна у суду відсутні.

Відповідно до ст.33 Господарського процесу ПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Згідно з ст.32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Обов'язок доказування та подання доказів розподіляється між сторонами, виходячи з того, хто посилається на юридичні факти, які обґрунтовують його вимоги та заперечення. Позивач повинен належними доказами довести факти, на підставі яких пред'явлено позов. Проте, позивач належними та допустимими доказами не довів тих обставин, на які він посилався у позові.

У відповідності з п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України та ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно із ст.ст. 4-2, 4-3 ГПК України, правосуддя у господарських судах здійснюється на засадах рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом та на засадах змагальності.

З огляду на те, що, під час розгляду справи, обставини на які посилався позивач в обґрунтування позовних вимог не знайшли свого підтвердження, у суду відсутні підстави для задоволення позову.

Судові витрати підлягають віднесенню на позивача в порядку, що передбачений ст.49 Господарського процесуального кодексу України.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 22, 42, 43, 49, 82, 83, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовних вимог Публічного акціонерного товариства Страхова компанія Універсальна, м.Київ, до відповідача ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю Галіція ОСОБА_2, м.Львів про визнання договору дійсним та визнання права власності на нерухоме майно відмовити.

Апеляційну скаргу на рішення суду може бути подано до Донецького апеляційного господарського суду через господарський суд Донецької області протягом десяти днів з дня його оголошення. У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення, зазначений строк обчислюється з дня підписання рішення, оформленого відповідно до статті 84 Господарського процесуального кодексу України.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

В судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частину рішення.

Повний текст рішення складено та підписано 17.10.2016 року.

Суддя К.С. Харакоз