Господарський суд
Житомирської області
_________________________________________
______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Від "14" листопада 2016 р. Справа № 906/922/16

Господарський суд Житомирської області у складі:

судді Терлецької-Байдюк Н.Я.

за участю представників сторін:

від позивача: Гаврилюк М.Я. - довіреність від 08.08.2016;

від відповідача: не з'явився;

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі справу

за позовом Публічного акціонерного товариства "Володимир-Волинська птахофабрика" (с. Федорівка Володимир-Волинський район Волинська область)

до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 (м. Бердичів Житомирська область)

про стягнення 98537,26 грн.

Позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача 98537,26грн. за неналежне виконання договору поставки №Ф-ПЖ 04.04.14-11 від 04.04.2014, з яких: 45340,80грн. - основний борг, 42166,94грн. - пеня, 1961,36грн. - інфляційні, 9068,16грн. - збитки. Витрати по сплаті судового збору просить покласти на відповідача.

В судовому засіданні представник позивача позов підтримав з підстав, викладених у позовній заяві. Подав заяву про зменшення позовних вимог від 14.11.2016, відповідно до якої просить стягнути з відповідача 60236,53грн., з яких: 45340,80грн. - основний борг, 10180,29грн. - пеня, 4715,44грн. - інфляційні.

Згідно ст. 22 ГПК України позивач вправі до прийняття рішення по справі збільшити розмір позовних вимог за умови дотримання встановленого порядку досудового врегулювання спору у випадках, передбачених статтею 5 Кодексу в цій частині, відмовитись від позову або зменшити розмір позовних вимог.

Подана позивачем заява про зменшення позовних вимог прийнята судом до розгляду, оскільки в даному випадку, як вбачається із матеріалів справи та характеру відносин, які склались між сторонами, дії позивача стосовно зменшення позовних вимог не суперечать чинному законодавству та не порушують прав і охоронюваних законом інтересів інших осіб.

У разі зменшення позовних вимог, якщо заяву прийнято господарським судом, має місце нова ціна позову, виходячи з якої й вирішується спір, в даному випадку - це сума 60236,53грн.

Суд розглядає справу з врахуванням заяви про зменшення позовних вимог.

На день розгляду справи відповідач повноважного представника в судове засідання не направив, вимог ухвал суду від 19.09.2016, 10.10.2016, 25.10.2016 не виконав, про час і місце засідання суду повідомлений своєчасно та належним чином.

В пункті 11 Інформаційного листа Вищого господарського суду України від 15.03.2007 №01-8/123 "Про деякі питання практики застосування норм Господарського процесуального кодексу України, порушені у доповідних записках про роботу господарських судів у 2006 році" зазначено, що до повноважень господарських судів не віднесено установлення фактичного місцезнаходження юридичних осіб або місця проживання фізичних осіб - учасників судового процесу на час вчинення тих чи інших процесуальних дій. Тому відповідні процесуальні документи надсилаються господарським судом згідно з поштовими реквізитами учасників судового процесу, наявними в матеріалах справи.

В пункті 3.9.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 року № 11 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" вказано, що за змістом цієї норми, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою, повідомленою суду стороною, і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

Враховуючи викладене, суд вважає, що вжив всі залежні від нього заходи для повідомлення відповідачів своєчасно та належним чином про час і місце розгляду справи і забезпечення явки в судове засідання для реалізації ними права на судовий захист своїх прав та інтересів.

Проте, відповідач своїм правом на участь у засіданні суду та наданні письмових або усних пояснень не скористався, а тому, беручи до уваги те, що неявка в засідання суду відповідача або його представника, належним чином та відповідно до законодавства повідомлених про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду справи, суд дійшов висновку про розгляд справи за наявними у ній матеріалами згідно із ст. 75 ГПК України.

Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, господарський суд

ВСТАНОВИВ:

Як вбачається з матеріалів справи, 04.04.2014 між Публічним акціонерним товариством "Володимир-Волинська птахофабрика" (постачальник/позивач) та Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 (покупець/відповідач) укладено договір поставки №Ф-ПЖ 04.04.14-11 (а.с.9-13), за умовами якого постачальник зобов'язується передавати у власність покупцю товар (продукцію виробництва ПАТ "Володимир-Волинська птахофабрика": м'ясо бройлера та субпродукти в асортименті та кількості згідно накладних у відповідності до узгоджених сторонами замовлень, а покупець зобов'язується проводити оплату за товар та приймати його на умовах даного договору (п.1.1 договору).

Товар передається покупцю частинами (партіями). Під партією товару сторони розуміють товар, зазначений в окремій накладній (п.1.2 договору).

Асортимент, кількість та ціна товару погоджуються сторонами при формуванні замовлення та визначаються в накладних, які є невід'ємною частиною договору (п.1.4 договору).

Ціна за одиницю товару погоджується сторонами додатково та підтверджується видатковими документами на одержання товару. Ціна товару включає податки та обов'язкові платежі, передбачені чинним законодавством України (п.1.5 договору).

Вартість кожної партії, в т.ч. ПДВ - 20%, що передається, узгоджується сторонами в кожному випадку додатково і підтверджується у виданому постачальником пакеті видаткових документів на товар (п.1.6 договору).

Постачальник підтверджує видатковою накладною загальну вартість товару та ціну за одиницю товару (п.1.7 договору).

Загальна вартість даного договору становить сума всіх накладних на відпуск товару (п.1.9 договору).

Згідно п.4.1 договору розрахунок за кожну поставлену партію товару здійснюється покупцем протягом 3 (трьох) календарних днів з моменту завантаження товару в автотранспорт покупця або отримання на складі покупця. Розрахунки за товар здійснюються в українській національній валюті - гривні. Вид розрахунків безготівковий. Форма розрахунків - платіжне доручення. Датою оплати за товар визнається дата фактичного надходження коштів на рахунок Постачальника.

Даний договір набирає чинності з моменту підписання його сторонами і діє до 31 грудня 2014 року, але в будь-якому випадку до моменту повного і належного його виконання (п.6.1 договору).

На виконання умов договору поставки від 04.04.2014 Публічне акціонерне товариство "Володимир-Волинська птахофабрика" здійснювало поставку товару.

Проте, в порушення умов, визначених у п.4.1 договору постачання, покупцем не в повному обсязі проведено оплату отриманого товару. На день звернення з позовом до суду не оплачено товар на загальну суму 45340,80грн., що підтверджується наступними видатковими накладними: № 69836 від 14.09.2015 на суму 5681,70грн., № 70508 від 15.09.2015 на суму 5730,30грн., № 70845 від 16.09.2015 на суму 5702,20грн., № 72167 від 19.09.2015 на суму 3685,50грн., № 72357 від 21.09.2015 на суму 5140,70грн., № 72828 від 22.09.2015 на суму 6383,80грн., № 74096 від 25.09.2015 на суму 5230,50грн., № 74872 від 28.09.2015 на суму 3736,90грн., № 75457 від 29.09.2015 на суму 6383,80грн. (а.с.15-19).

Дослідивши в сукупності всі обставини та матеріали справи, проаналізувавши вимоги чинного законодавства, що регулюють спірні правовідносини, суд дійшов таких висновків.

Згідно ч.1 ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно ст.509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Зобов'язання виникають з підстав, встановлених ст.11 цього Кодексу, а саме: цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки, зокрема, з договорів та інших правочинів.

Статтею 525 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За своєю правовою природою договір від 04.04.2014, укладений між сторонами, відповідає умовам договору поставки.

Відповідно до ст.712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно з частиною 1 статті 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Враховуючи вищенаведене, приймаючи до уваги те, що факт наявності боргу у відповідача перед позивачем у розмірі 45340,80грн. належним чином доведений та документально підтверджений, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в цій частині є обґрунтованими.

Крім того, позивач просить суд стягнути з відповідача 10180,29грн. - пені, 4715,44грн. - інфляційних.

Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч.1 ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно п.3 ст.611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Частиною 3 ст.549 ЦК України передбачено, що пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно зі статтею 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Нормами статті 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" встановлено, що розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Наведені норми свідчать, що за порушення грошового зобов'язання боржник на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити неустойку (пеню).

Згідно п.7.4 договору у випадку прострочення платежу за товар покупець зобов'язаний сплатити постачальнику штрафну неустойку (пеню) в розмірі 0,5% від суми заборгованості за кожен день прострочки до моменту повного розрахунку за товар.

Суд, перевіривши розрахунок позивача, прийшов до висновку, що пеня в загальній сумі 10180,29грн. нарахована позивачем обґрунтовано, тому позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Судом розглянуто вимогу позивача про стягнення з відповідача 4715,44грн. інфляційних нарахувань

Перевіркою розрахунку інфляційних судом виявлено помилку в частині періодів їх нарахувань, в зв'язку з чим обґрунтованою та правильною є сума інфляційних в розмірі 3571,86грн., нарахованих за період з жовтня 2015 по вересень 2016 на суму заборгованості 45340,80грн.

Як визначає ст.32 Господарського процесуального кодексу України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення спору.

Відповідно до ст. 34 Господарського процесуального кодексу України докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За змістом статті 33 Господарського процесуального кодексу України обов'язок доказування та подання доказів розподіляється між сторонами, виходячи з того, хто посилається на юридичні факти, які обґрунтовують його вимоги і заперечення.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині стягнення 45340,80грн. основного боргу, 10180,29грн. - пені та 3571,86грн. інфляційних обґрунтовані, заявлені відповідно до вимог чинного законодавства, підтверджуються належними доказами, наявними в матеріалах справи, та підлягають задоволенню. В іншій частині позову суд відмовляє.

Витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача пропорційно сумі задоволених вимог за правилами ст.49 ГПК України.

Керуючись ст.ст.22,33,34,43,44,49,75,82-85 ГПК України, господарський суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 (13300, АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1)

- на користь Публічного акціонерного товариства "Володимир-Волинська птахофабрика" (44700, Волинська область, Володимир-Волинський район, с.едорівка, ):

- 45340,80грн. - основного боргу;

- 10180,29грн. - пені;

- 3571,86грн. - інфляційних;

- 1351,84грн. - судового збору.

3. В решті позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Апеляційна скарга подається на рішення місцевого господарського суду протягом десяти днів з дня його оголошення. У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення, зазначений строк обчислюється з дня підписання рішення, оформленого відповідно до статті 84 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено: 16 листопада 2016 року.

Суддя Терлецька-Байдюк Н.Я.

Віддрукувати:

1 - в справу

2 - позивачу (за заявою)

3 - відповідачу (рек. з повід.)