КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"09" листопада 2016 р. Справа№ 910/12252/16

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Смірнової Л.Г.

суддів: Пономаренка Є.Ю.

ОСОБА_1

при секретарі судового засідання: Огірко А.О.

за участю представників:

від позивача: ОСОБА_2 за довіреністю від 10.03.2016;

від відповідача: ОСОБА_3 за довіреністю від 10.05.2016;

Розглянувши матеріали апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю Фінансова компанія НАРОДНА ПОЗИКА

на рішення Господарського суду міста Києва від 28.09.2016

у справі № 910/12252/16 (суддя І.В. Усатенко)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Рада 5

до Товариства з обмеженою відповідальністю Фінансова компанія Народна позика

про стягнення 35934,79 грн.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду міста Києва від 28.09.2016 у справі №910/12252/16 позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю Рада 5 - задовольнити частково.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "фінансова компанія "Народна позика" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "РАДА 5" основну заборгованість в розмірі 16940грн 66коп, пеню в розмірі 16061грн 15коп, інфляційну складову боргу в розмірі 2128грн 33коп, 3 % річних в розмірі 390грн 76коп.

В іншій частині позову відмовлено. Видано наказ.

Не погоджуючись з рішенням Господарського суду міста Києва від 28.09.2016, Товариства з обмеженою відповідальністю Фінансова компанія НАРОДНА ПОЗИКА, звернулося до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду міста Києва від 28.09.2016 у справі №910/12252/16 скасувати та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити повністю.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю Фінансова компанія НАРОДНА ПОЗИКА передано на розгляд колегії суддів у складі головуючого судді СмірновоїЛ.Г., суддів ПономаренкоЄ.Ю., ОСОБА_1.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 24.10.2016 апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю Фінансова компанія НАРОДНА ПОЗИКА було прийнято до провадження та призначено до розгляду на 09.11.2016.

Через загальний відділ документального забезпечення Київського апеляційного господарського суду від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому останній просив залишити рішення першої інстанції без змін, апеляційну скаргу без задоволення.

У судове засідання 09.11.2016 зявились представники позивача та відповідача.

Представник відповідача в судовому засіданні просив рішення Господарського суду міста Києва від 28.09.2016 у справі №910/12252/16 скасувати та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити повністю.

Представник позивача в судовому засіданні просив залишити рішення першої інстанції без змін, апеляційну скаргу без задоволення.

Відповідно до статті 101 Господарського процесуального кодексу України (далі ГПК України), у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу, також апеляційний господарський суд не звязаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення господарського суду у повному обсязі. Додаткові докази приймаються судом, якщо заявник обґрунтував неможливість їх подання суду першої інстанції з причин, що не залежали від нього. В апеляційній інстанції не приймаються і не розглядаються вимоги, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Дослідивши доводи апеляційної скарги, наявні матеріали справи, Київський апеляційний господарський суд встановив наступне.

29.10.2014 між товариством з обмеженою відповідальністю "Рада 5" (підприємство) та товариством з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Народна позика", (споживач) укладено Договір №УЖ/Р5-14/29/10/14 про надання житлово-комунальних послуг, відповідно до умов якого позивач зобовязувався надавати відповідачу послуги з утримання будинків, споруд та прибудинкових територій (далі послуги), а відповідач зобовязувався вказані послуги оплачувати вчасно і в повному обсязі.

Обєкт нерухомого майна (квартира, обєкт житлової нерухомості) за адресою: АДРЕСА_1, належить ТОВ Фінансова компанія Народна позика на праві приватної власності, що підтверджується наявною в матеріалах справи копією Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №25636940 від 15.08.2014.

Крім того постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 20.03.2015 № 826/1435/15, яка набрала законної сили ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 01.07.2015 у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Фінансова компанія Народна позика до Товариства з обмеженою відповідальністю Рада-5, третя особа приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу ОСОБА_4 про визнання протиправними дії встановлено, що Товариство з обмеженою відповідальністю Фінансова компанія Народна позика є власником квартир за адресою: АДРЕСА_2, та вул. Старонаводницька буд, 13-А, кв.7, на підставі Договору іпотеки від 24.12.2013 посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_5, зареєстровано в реєстрі за №3556, Витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності Індексний номер 23266197, від 20.06.2014 та Договору іпотеки від 06.02.2014 посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_5, зареєстровано в реєстрі за №315, Витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності Індексний номер 25636940, від 15.08.2014.

Згідно ч. 3 ст. 35 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Приписами п. 1.2 Договору сторони погодили, що позивач надає послуги по утриманню будинку та прибудинкової території по утриманню відповідно до встановленого рішення органу місцевого самоврядування тарифу, його структури, періодичності та строків надання послуг, копія якого додається до цього договору, по управлінню відповідно до погодженої сторонами ціни (тарифу) даних послуг. Рішення органу місцевого самоврядування є обовязковим для підприємства та споживача та застосовується із дати набрання ним чинності в порядку визначеному законодавством, у разі відсутності такого Рішення , підприємство проводить нарахування послуг по утриманню будинків, споруд та прибудинкової територій відповідно до затвердженого Кабінетом міністрів України порядку. Зміна тарифів на утримання та управління будинку та прибудинкової території не потребує внесення змін до Договору, нові тарифи застосовуються автоматично з дня їх введення.

Відповідно до п. 1.3 Договору, розмір щомісячної плати за надання послуг на дату укладання Договору становить 740 грн. 60 коп.

Сторони домовились про застосування авансової системи оплати послуг передбачених п. 1.3 Договору. Платежі по авансовій системі вносяться не менш ніж за один місяць до 20 (двадцятого) числа місяця, що передує розрахунковому. (п. 2.2 Договору)

Відповідно до п. 2.7 Договору, послуги оплачуються в безготівковій формі у національній валюті України гривні шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок підприємства за реквізитами передбаченими у цьому Договорі.

Згідно п. 7.1 Договір набирає чинності з моменту його підписання та діє протягом десяти років.

Позивач зазначає, що належним чином виконував умови договору та вчасно надавав відповідачу рахунки на оплату послуг відповідно до Договору, тоді як в останнього в звязку із невиконанням п. 3.2.1 Договору виникла заборгованість у розмірі 16940,00 грн.

На підтвердження факту надання послуг за договором позивач надав до матеріалів справи акти здачі-прийняття робіт (надання послуг), акти надання послуг, рахунки на оплату за період з листопада 2014 року по травень 2016 та акти надання послуг за період з 30.11.2014 по 31.05.2016.

Відповідач заперечив, проти задоволення позовних вимог, посилаючись на те, що у квартирі АДРЕСА_3, яка належить останньому на праві приватної власності, фактично проживають сторонні особи, які відмовляються її звільняти, в звязку із чим відповідач не є споживачем послуг, що надаються позивачем за Договором.

Внаслідок укладення договору між сторонами згідно ст. 11 Цивільного кодексу України (далі ЦК України), виникли цивільні права та обовязки.

Оскільки між сторонами по справі склалися господарські правовідносини, то до них слід застосовувати положення Господарського кодексу України як спеціального акту законодавства, що регулює правовідносини у господарській сфері.

Відповідно до абзацу 2 пункту 1 статті 193 Господарського кодексу України (далі ГК України) до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Частиною першою статті 193 ГК України встановлено, що субєкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобовязання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобовязання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Відповідно до частини сьомої зазначеної статті не допускаються одностороння відмова від виконання зобовязань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобовязання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Умови зазначеного договору свідчать про те, що за своєю правовою природою він є договором надання послуг.

Згідно з ч. 1 ст. 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Як встановлено судом, позивач умови Договору щодо надання житлово-комунальних послуг виконав, що підтверджується наявними матеріалах справи доказами.

У своєму письмовому відзиві відповідач заперечує проти задоволення позовних вимог, посилаючись на те, що у квартирі АДРЕСА_3, яка належить останньому на праві приватної власності, фактично проживають сторонні особи, які відмовляються її звільняти. в звязку із чим відповідач не є споживачем послуг, що надаються позивачем за Договором.

Вищенаведені заперечення відповідача суд вважає безпідставними та такими, що не звільняють від виконання грошових зобов'язань останнього за Договором №УЖ/Р5-14/29/10/14 про надання житлово - комунальних послуг від 29.10.2014., виходячи з наступного.

Згідно зі ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно з ч. 1 ст. 19 Закону України Про житлово-комунальні послуги відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах.

Частиною 1 ст. 626 ЦК України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов'язки визначає Закон України Про житлово-комунальні послуги.

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України Про житлово-комунальні послуги житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил.

Згідно з ч. 1 ст. 19 Закону України Про житлово-комунальні послуги відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах.

Частиною 1 ст. 626 ЦК України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ч. 1 ст. 173 ГК України господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Господарські зобов'язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать (ч. 1 ст. 174 ГК України).

Згідно з ч. 1 ст. 193 ГК України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов'язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином (ч. 7 вказаної статті).

Частиною 1 ст. 202 ГК встановлено, що господарське зобов'язання припиняється, зокрема, виконанням, проведеним належним чином.

Як вбачається з матеріалів справи представником відповідача не надано доказів сплати заборгованості перед позивачем.

Суд зазначає, що відповідно до ч. 1 ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких грунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору. Ці дані встановлюються, зокрема, письмовими і речовими доказами, висновками судових експертів.

Частиною 1 ст. 36 ГПК України встановлено, що письмовими доказами є документи i матеріали, які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.

Відповідач документів, які б підтвердили, що протягом спірного періоду квартиру № 7 займали сторонні особи, а відповідач вказаною квартирою не користувався та, відповідно, послуги, надані позивачем не отримував, суду не надав.

Крім того, статтею 322 ЦК України встановлено, що власник зобов'язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Отже відповідно до наведеного положення Закону, тягар утримання майна покладається законодавцем саме на власника цього майна.

Судом встановлено, що право власності відповідача на квартиру № 17 зареєстроване в установленому законом порядку 31.07.2014, а договір на надання житлово-комунальних послуг був укладений із позивачем 29.10.2014, тобто після набуття відповідачем права власності на квартиру № 17.

Згідно зі ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Умовами договору на надання житлово-комунальних послуг № УЖ/Р5-14/29/10/14 від 29.10.2014 на відповідача, як сторону вказаного договору, покладено обов'язок оплачувати послуги, надані на його підставі.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про те, що доводи відповідача спростовані, а вимога позивача щодо стягнення з відповідача основного боргу в розмірі 16940,66 грн. є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню.

Крім суми основної заборгованості позивач просить суд стягнути із відповідача пеню в розмірі 16475,04 грн., інфляційну складову боргу в розмірі 2128,33 грн., 3 % річних в розмірі 390,76 грн.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно з ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ч.1 ст.546 ЦК виконання зобовязання, зокрема, може забезпечуватися неустойкою.

За змістом ст.549 ЦК неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, яке боржник повинен передати кредиторові в разі порушення боржником зобовязання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання.

Приписами ст.230 ГК встановлено, що штрафними санкціями в цьому кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобовязаний сплатити в разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського

Відповідно до ст.. 1 Закону України Про відповідальність суб'єктів підприємницької діяльності за несвоєчасне внесення плати за спожиті комунальні послуги та утримання прибудинкових територій установлено, що суб'єкти підприємницької діяльності, які використовують нежилі будинки і приміщення, належні їм на праві власності або орендовані ними на підставі договору, для провадження цієї діяльності: за несвоєчасні розрахунки за спожиті комунальні послуги сплачують пеню в розмірі одного відсотка від суми простроченого платежу за кожний день прострочення, якщо інший розмір пені не встановлено угодою сторін, але не більше 100 відсотків загальної суми боргу.

Зазначений закон був чинним станом на момент укладення договору та є чинним на момент розгляду справи.

Отже, цей закон є спеціальним нормативним актом, який регулює відносини, що виникають при несвоєчасному внесенні плати за комунальні послуги субєктами підприємницької діяльності.

Статтею 627 ЦК передбачено, що відповідно до ст.6 цього кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Пунктом 4.1.2 Договору сторони погодили, що за несвоєчасне внесення платежів за послуги, споживача несе відповідальність шляхом сплати пені у розмірі 1% відсотка від суми простроченого платежу, яка нараховується за кожний день прострочення, але не більше 100 відсотків загальної суми боргу.

Відповідно до ч. 6 ст. 232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Суд здійснив розрахунок пені за період з 20.10.2014 по 31.05.2016 (період визначений позивачем у розрахунку) з урахуванням шестимісячного обмеження передбаченого ст.. 232 ГК України. Згідно перерахунку суду сума пені, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача становить 16061,15 грн. Тобто вимоги позивача щодо суми пені, яка підлягає стягненню, задовольняються судом частково.

Згідно зі ст. 614 ЦК України, особа, яка порушила зобовязання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлене договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобовязання.

Відповідно до статті 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобовязання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Перевіривши розрахунок позивача за період з 20.10.2014 по 31.05.2016 (період визначений позивачем у розрахунку) збитків від інфляції та 3% річних з простроченої суми, суд вважає його обґрунтованим, а тому вимоги позивача про стягнення з відповідача 2128,33 грн. збитків від інфляції та 390,76 грн. 3% річних, підлягають задоволенню.

За таких обставин, Київський апеляційний господарський суд не вбачає підстав для скасування рішення Господарського суду міста Києва від 28.09.2016 у справі №910/12252/16.

Керуючись ст. ст 99, 101, 102, 103, 104, 105, Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю Фінансова компанія НАРОДНА ПОЗИКА на рішення Господарського суду міста Києва від 28.09.2016 у справі №910/12252/16 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 28.09.2016 у справі №910/12252/16 залишити без змін.

3. Матеріали справи №910/12252/16 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий суддя Л.Г. Смірнова

Судді Є.Ю. Пономаренко

ОСОБА_1