РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.11.2016Справа №910/17452/16
За позовом Дочірнього підприємства "Торговий дім "Лакма-Од"

до відповідача Дочірнього підприємства "Київське обласне дорожнє управління" Відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України"

про стягнення заборгованості 459 781,00 грн.

Суддя Усатенко І.В.

Представники сторін:

від позивача Лета М.А. (за дов.)

від відповідача Гетьман Т.В. (за дов.)

На підставі ст. 85 Господарського процесуального кодексу України в судовому засіданні 17.11.2016 судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До Господарського суду міста Києва звернулось з позовом Дочірнє підприємство "Торговий дім "Лакма-Од" до Дочірнього підприємства "Київське обласне дорожнє управління" Відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" про стягнення заборгованості у розмірі 459 781,00 грн.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач посилається на те, що він поставив відповідачеві товар, який останній оплатив не у повному обсязі, в зв'язку з чим сума основного боргу склала 459 781,00 грн.

Ухвалою суду від 27.09.2016 порушено провадження у справі № 910/17452/16, розгляд останньої призначено на 19.10.2016.

Через загальний відділ діловодства суду 13.10.2016 від відповідача надійшов відзив на виконання вимог ухвали суду про порушення провадження у справі. Відповідач зазначає, що строк виконання грошових зобов'язань за договором у нього не настав, оскільки, договором не встановлено строк оплати, крім того, відсутні письмові заявки покупця на поставку товару, визначені п. 5.1 договору, а тому договір не є підставою виникнення грошових зобов'язань у відповідача. Акт звірки не являється первинним документом, а тому не підтверджує суму заборгованості. Відповідач просив у позові відмовити у повному обсязі.

В судовому засіданні 19.10.2016 представник позивача подав документи на виконання вимог ухвали суду про порушення провадження у справі та додаткові пояснення.

Суд перейшов до розгляду справи по суті.

В судовому засіданні 19.10.2016 оголошено перерву до 17.11.2016.

Через загальний відділ діловодства суду 15.11.2016 позивач подав заяву про збільшення позовних вимог та просив стягнути з відповідача крім суми основного боргу у розмірі 459781,00 грн. ще 3% річних у розмірі 40662,28 грн. та втрати від інфляції у розмірі 369687,47 грн.

Через загальний відділ діловодства суду 17.11.2016 від відповідача надійшов відзив на заяву про збільшення позовних вимог, в якому він заперечував проти нарахування 3% річних та втрат від інфляції через мораторій, передбачений Законом України "Про відновлення платоспроможності боржника та визнання його банкрутом", в зв'язку з порушенням щодо боржника справи про банкрутство.

Щодо заявленої позивачем заяви про збільшення позовних вимог суд зазначає наступне.

У відповідності до статті 22 Господарського процесуального кодексу України, позивач вправі до прийняття рішення по справі збільшити розмір позовних вимог за умови дотримання встановленого порядку досудового врегулювання спору у випадках, передбачених статтею 5 цього Кодексу, в цій частині, відмовитись від позову або зменшити розмір позовних вимог. До початку розгляду господарським судом справи по суті позивач має право змінити предмет або підставу позову шляхом подання письмової заяви.

Відповідно до п. 3.12 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 року № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" право позивача на зміну предмета або підстави позову може бути реалізоване лише до початку розгляду господарським судом справи по суті та лише у суді першої інстанції шляхом подання до суду відповідної письмової заяви, яка за формою і змістом має узгоджуватися із статтею 54 ГПК з доданням до неї документів, зазначених у статті 57 названого Кодексу. Невідповідність згаданої заяви вимогам цих норм процесуального права є підставою для її повернення з підстав, передбачених частиною першою статті 63 ГПК. Заяви про зміну предмета або підстави позову, які відповідають вимогам статей 54 і 57 ГПК, проте подані після початку розгляду господарським судом справи по суті, залишаються без розгляду і приєднуються до матеріалів справи, про що суд зазначає в описовій частині рішення, прийнятого по суті спору (або в ухвалі, якою закінчується розгляд справи).

Початок розгляду справи по суті має місце з того моменту, коли господарський суд після завершення підготовки справи до розгляду (стаття 65 ГПК) відкриття судового засідання, роз'яснення (за необхідності) сторонам та іншим учасникам судового процесу їх прав та обов'язків і розгляду інших клопотань і заяв (про відкладення розгляду справи, залучення до участі в ній інших осіб, витребування додаткових доказів тощо) переходить безпосередньо до розгляду позовних вимог, тобто до з'ясування у передбаченому ГПК порядку обставин справи та здійснення їх правової оцінки, про що зазначається в протоколі судового засідання. При цьому неявка у судове засідання сторін або однієї з сторін, за умови, що їх належним чином повідомлено про час і місце цього засідання, не перешкоджає такому переходові до розгляду позовних вимог, якщо у господарського суду відсутні підстави для відкладення розгляду справи, передбачені частиною першою статті 77 ГПК.

Під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення. Відтак зміна предмета позову означає зміну вимоги, з якою позивач звернувся до відповідача.

Оскільки, позивачем при зверненні з позовом, взагалі не заявлялись вимоги про стягнення 3% річних та втрат від інфляції, то заява про збільшення позовних вимог являється за своєю правовою природою заявою про зміну предмету позову і подана позивачем після початку розгляду справи по суті. А тому суд залишає вказану заяву без розгляду.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні дані, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд м. Києва, -

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до ч.1 статті 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно з ч.1 статті 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Частина 2 статті 509 ЦК України передбачає, що зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно п.1 ч. 2 статті 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно з ч. 1 статті 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

16.05.2013 року між Дочірнім підприємством "Торговий дім "Лакма"- ОД" (постачальник) та Дочірнім підприємством "Київське обласне дорожнє управління" Відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" (покупець) укладено договір поставки № 52-14.

Відповідно до п.1.1, 1.2, 1.3 договору, в порядку та на умовах, визначених цим Договором, Постачальник зобов'язується поставляти та передавати у власність Покупця, а Покупець зобов'язується прийняти і оплатити наступні товари: фарба ПФ-115 різних кольорів, грунтовки, емаль для розмітки доріг, склокульки для фарби для розмітки доріг, розчинники (надалі іменується - Товар). Асортимент, кількість та ціна Товару, що підлягає поставці згідно умов цього Договору зазначається у видаткових накладних та Специфікаціях. Обсяги закупівлі Товару можуть бути зменшені залежно від реального фінансування видатків, загальна кількість Товару, що підлягає поставці за цим Договором визначається відповідно до заявок Покупця, оформлених згідно вимог цього Договору. Покупець на свій розсуд, керуючись власними господарськими потребами визначає загальну кількість заявок на поставку Товару, та відповідно загальну кількість Товару, що підлягає поставці відповідно до умов цього Договору.

В Специфікації, що є додатком № 1 до договору передбачено поставку товару на загальну суму 1645750,00 грн. без врахування ПДВ.

На підтвердження факту поставки товару позивач надав до матеріалів справи копії видаткових накладних: № ДП-000176 від 23.05.2013 на суму 161328,00 грн.; № ДП-000177 від 23.05.2013 на суму 161328,00 грн.; № ДП-000178 від 24.05.2013 на суму 245400,00 грн.; № ДП-000194 від 31.05.2013 на суму 94230,00 грн.; № ДП-000202 від 05.06.2013 на суму 132000,00 грн.; № ДП-000237 від 03.07.2013 на суму 157050,00 грн.; № ДП-000245 від 10.07.2013 на суму 157050,00 грн.; № ДП-000258 від 17.07.2013 на суму 54270,00 грн.; № ДП-000272 від 26.07.2013 на суму 82350,00 грн.; № ДП-000290 від 05.08.2013 на суму 19320,00 грн.; № ДП-000291 від 05.08.2013 на суму 22080,00 грн.; № ДП-000303 від 15.08.2013 на суму 14700,00 грн.; № ДП-000298 від 09.08.2013 на суму 105300,00 грн.; № ДП-000331 від 30.08.2013 на суму 61350,00 грн.; № ДП-000346 від 13.09.2013 на суму 92025,00 грн. Загальна вартість товару, поставленого згідно вказаних видаткових накладних становить 1559781,00 грн. з урахуванням ПДВ. Накладні підписані обома контрагентами та мають посилання на договір № 52-14 від 16.05.2013.

Загальна вартість Товару за цим Договором складається із вартості кожної партії Товару, поставленої в межах строку дії цього Договору, відповідно до видаткових накладних, специфікацій та інших документів, доданих до Договору. (п. 3.1 договору).

Отже позивачем було поставлено відповідачу товару в рамках обсягів та вартості, визначеної у специфікації до договору.

Відповідно до п. 4.1, 4.3 договору, Розрахунки за поставлений Товар проводяться у гривнях шляхом перерахуванні; коштів Покупцем на банківський рахунок Постачальника після отримання Покупцем від Постачальника рахунку на оплату Товару (далі - рахунок) та передачі документів, зазначених у п. 4.2. цього договору, проте в будь-якому випадку після отримання Товару. Сторони свідчать, що Покупець зобов'язується розрахуватись з Постачальником за отриманий Товар не раніше ніж через 30 календарних днів з моменту отримання від Постачальника документів, зазначений в п. 4.1., п. 4.2. цього Договору, проте в будь-якому випадку лише після отримання повного розрахунку від Служби автомобільних доріг у Київській області на відповідні цілі.

До матеріалів справи надано копії рахунків-фактур на оплату товару, отриманого за договором № 52-14 від 16.05.2013.

Згідно п. 5.1, 5.2, 5.3, 5.4 договору, строк (термін) поставки (передачі) Товарів за Договором: Постачальник здійснює поставку Товару на умовах ЕХW франко-склад Постачальника згідно міжнародних правил по тлумаченню термінів "ІНКОТЕРМС" в редакції 2010 року в строки вказані у письмовій заявці Покупця. У заявці Покупця вказується: найменування товару; кількість товару; строки поставки; умови поставки згідно умов ІНКОТЕРМС 2010. Постачальник розглядає заявку Покупця в дводенний строк та акцептує її або надає Покупцю обґрунтовані заперечення у письмовій формі. У разі відсутності в Постачальника заперечень щодо отриманої заявки, між сторонами укладається додаткова угода або специфікація на поставку даної партії Товару. Фактичним одержувачем Товару є філії ДП "Київський облдорупр", які зазначені в заявці-рознарядці. Сторони погодились, що одержання товару будуть здійснювати філії ДП "Київський облдорупр", а отже Товар, отриманий відповідною філією, вважається переданим Покупцю. Товар згідно умов цього Договору отримують філії. Видаткові накладні виписуються на відповідну філію ДП "Київський облдорупр".

До матеріалів справи надано копії довіреностей на отримання товарно-матеріальних цінностей, поставлених за договором № 52-14 від 16.05.2013, якими уповноважено ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 отримувати товар від позивача. Підписи вказаних вище осіб містяться на видаткових накладних та підтверджують отримання товарів від позивача повноважними представниками відповідача.

Відповідач частково розрахувався за отриманий від позивача товар у сумі 1000000,00 грн., що підтверджується копіями банківських виписок за період з 27.05.2013 по 08.08.2014. В призначенні платежу зазначено, що оплата здійснюється за договором № 52-14 від 16.05.2013.

Цей Договір набирає чинності з моменту його підписання Сторонами та скріплення печатками Сторін і діє до 31 грудня 2013 р. а в частині розрахунків до повного виконання сторонами своїх зобов'язань відповідно до умов цього Договору (п. 10.1 договору).

Суд не приймає до уваги твердження відповідача, що поставка товару здійснювалась не в рамках договору № 52-14 від 16.05.2013, в зв'язку з відсутністю погоджених заявок, оскільки матеріалами справи вказаний факт спростовано. У первинних документах відповідача вказано, що товар отримувався та частково оплачувався на виконання вказаного вище договору. Специфікація, яка є документом, що підтверджує асортимент товару підписана сторонами та міститься в матеріалах справи.

Суд погоджується з твердженням відповідача, що акт звірки взаємних розрахунків не являється первинним документом та не підтверджує факт виконання господарських операцій. Однак факт наявності заборгованості підтверджується наявними в матеріалах справи первинними документами.

Судом встановлено, що ухвалою № 44/258-б від 09.09.2011 Господарським судом м. Києва порушено провадження про банкрутство Дочірнього підприємства "Київське обласне дорожнє управління" Відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України".

Відповідно до ст.1 та ч. 4 ст. 12 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" в редакції чинній на момент порушення справи про банкрутство мораторій на задоволення вимог кредиторів - зупинення виконання боржником грошових зобов'язань і зобов'язань щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів), строк виконання яких настав до дня введення мораторію, та зупинення заходів, спрямованих на забезпечення виконання цих зобов'язань та зобов'язань щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів), застосованих до прийняття рішення про введення мораторію. Мораторій на задоволення вимог кредиторів не поширюється на виплату заробітної плати, аліментів, відшкодування шкоди, заподіяної здоров'ю та життю громадян, авторської винагороди, а також на задоволення вимог кредиторів, що виникли у зв'язку з зобов'язаннями боржника в процедурах розпорядження майном боржника та санації.

Ухвалою Господарського суду від 25.02.2013 у справі № 44/258-б введено процедуру санації відповідача.

Отже зобов'язання відповідача у даній справі виникли в процедурі санації, а тому мораторій, запроваджений в зв'язку з порушенням справи про банкрутство Дочірнього підприємства "Київське обласне дорожнє управління" Відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" на задоволення вимог позивача не розповсюджується.

Судом не взято до уваги заперечення відповідача, що в нього не виник обов'язок по оплаті товару, в зв'язку з не наданням йому первинних документів, визначених п. 4.2 договору поставки.

Відповідно до п. 4.2 договору до рахунка додаються: документи, що підтверджують належну якість Товару (сертифікат або паспорт якості), видаткові накладні, податкові накладні та інші первинні документи, передбачені для даного виду Товару чинним законодавством. В разі ненадання зазначених цим пунктом Договору документів Постачальник зобов'язується відшкодувати спричинені Покупцю збитки (витрати).

Відповідач не вказав, які саме первинні документи йому не були надані і по якій конкретній поставці. В матеріалах справи наявні видаткові накладні, рахунки-фактури, довіреності. Заперечень щодо якості товару відповідач не висував позивачу (відсутні посилання сторін на вказану обставину та відсутні докази наявності заперечень). Крім того, п. 4.2 передбачено, що за не надання первинних документів з постачальника можуть бути стягнуті збитки (витрати), однак, не передбачена можливість затримання оплати вартості поставленого товару.

Судом взято до уваги заперечення відповідача, що договором поставки не визначено строк оплати отриманого товару, однак, до матеріалів справи надано вимогу про сплату отриманого товару у строк до 15.11.2013 № 10/25-2 від 25.10.2013. Вказана вимога була направлена та отримана відповідачем 04.11.2013 (докази наявні в матеріалах справи).

Судом встановлено, що товар, поставлений за наданими до матеріалів справи видатковим накладним, був оплачений відповідачем частково, в зв'язку з чим утворилась заборгованість у розмірі 459781,00 грн. Відповідач суму заборгованості не оплатив.

Відповідно до п. 1. ст. 265 ГК України, за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно із п. 6 ст. 265 ГК України, до відносин поставки, не врегульованих цим Кодексом, застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України про договір купівлі-продажу.

Відповідно до ст.. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Положеннями ч. 1 ст. 656 ЦК України встановлено, що предметом договору купівлі-продажу може бути товар, який є у продавця на момент укладення договору або буде створений (придбаний, набутий) продавцем у майбутньому.

Частинами 1-3 ст. 692 ЦК України передбачено, що покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Відповідно до ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Позивач у своїй вимозі надав відповідачу більший, ніж передбачено законодавством строк для виконання грошового зобов'язання, однак, відповідач грошові кошти не сплатив.

Відповідно до ст.193 Господарського кодексу України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Зазначене також кореспондується зі ст.ст.525, 526 ЦК України, відповідно до яких зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

У відповідності до ст.610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ст. 612 ЦК України).

Стаття 629 ЦК України передбачає, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Судом встановлено не належне виконання відповідачем своїх грошових зобов'язань за договором поставки, а тому вимоги позивача визнаються судом обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі.

Відповідно до ч.1 статті 32 ГПК України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Згідно з ч.1 статті 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Статтею 34 ГПК України передбачено, що господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Щодо надміру сплаченого позивачем судового збору.

Відповідно до статті 4 Закону України "Про судовий збір" від 08.06.2011 року №3674-VI, судовий збір справляється у відповідному розмірі від мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, встановленої законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Згідно абзацу 2 статті 8 Закону України "Про Державний бюджет України на 2016 рік" з 1 січня 2016 року встановлено мінімальну заробітну плату у місячному розмірі 1378 гривень.

Згідно з п. 2 ч. 2 ст. 4 Закону України "Про судовий збір", за подання до господарського суду позовної заяви майнового характеру ставка судового збору встановлюється в розмірі 1,5 відсотків ціни позову, але не менше 1 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 150 розмірів мінімальної заробітної плати.

Позивач подавши заяву про збільшення позовних вимог заявив до стягнення 3% річних та втрат від інфляції загальною сумою 407704,46 грн. До заяви було долучено платіжне доручення на підтвердження сплати судового збору у розмірі 6155,25 грн. Оскільки суд залишив без розгляду заяву позивача про збільшення позовних вимог, то судовий збір у розмірі 6155,25 грн. є таким, що надміру сплачений.

На підставі п. 1 ч.1, 2 ст. 7 Закону України "Про судовий збір" сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі: зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом. У випадках, установлених пунктом 1 частини першої цієї статті, судовий збір повертається в розмірі переплаченої суми; в інших випадках, установлених частиною першою цієї статті, - повністю.

Позивач не звертався до суду з клопотанням про повернення надміру сплаченого судового збору.

Відповідно до статті 44 ГПК України, судові витрати складаються з судового збору, сум, що підлягають сплаті за проведення судової експертизи, призначеної господарським судом, витрат, пов'язаних з оглядом та дослідженням речових доказів у місці їх знаходження, оплати послуг перекладача, адвоката та інших витрат, пов'язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Згідно ч. 5 статті 49 ГПК України, витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача.

На підставі викладеного, керуючись ч.1 с. 32, ч.1 ст. 33, ст.ст. 34, 44, ч. 5 ст. 49, ст.ст. 82 - 85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Дочірнього підприємства "Київське обласне дорожнє управління" Відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" (03151, місто Київ, вулиця Народного ополчення, будинок 11-А, ) на користь Дочірнього підприємства "Торговий дім "Лакма"-Од" (65044, місто Одеса, вулиця Романа Кармена, будинок 13, ) суму боргу в розмірі 459781 (чотириста п'ятдесят дев'ять тисяч сімсот вісімдесят одна) грн. 00 коп. та судовий збір в розмірі 6896 (шість тисяч вісімсот дев'яносто шість) грн. 72 коп.

3. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Відповідно до частини 5 статті 85 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Рішення набирає законної сили в порядку, встановленому ст. 85 Господарського процесуального кодексу України. Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку та в строки, встановлені ст. 93 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено 21.11.2016

Суддя І.В. Усатенко