ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15.11.2016 Справа № 905/2722/16

Господарський суд Донецької області у складі судді Сажневої М.В., розглянувши матеріали справи

за позовомПублічного акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі Регіональної філії «Львівська залізниця» Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця»
до Приватного акціонерного товариства «Єнакієвський металургійний завод»
простягнення 30 318,00 грн

за участю представників:

від позивачаОСОБА_1 - представник за довіреністю
від відповідачане зявились

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

На розгляд господарського суду Донецької області передані позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі Регіональної філії «Львівська залізниця» про стягнення з Публічного акціонерного товариства «Єнакієвський металургійний завод» нарахованих платежів за час затримки вагонів у розмірі 30318,00 грн.

З наданої відповідачем до суду виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань щодо юридичної особи за ідентифікаційним кодом відповідача (00191193) та статуту вбачається, що тип акціонерного товариства відповідача змінено, а саме: з Публічного акціонерного товариства «Єнакієвський металургійний завод» на Приватне акціонерне товариство «Єнакієвський металургійний завод».

Згідно з абз. 3 ч. 2 ст. 5 Закону України «Про акціонерні товариства» зміна типу товариства з приватного на публічне або з публічного на приватне не є його перетворенням.

Як зазначено в п. 1.4 постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» №18 від 26.12.2011 зміна типу акціонерного товариства з приватного на публічне не є його реорганізацією (стаття 5 Закону України «Про акціонерні товариства»).

Отже, станом на час розгляду справи найменування відповідача - Приватне акціонерне товариство «Єнакієвський металургійний завод», що враховано судом при розгляді справи.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що у березні 2016 року відповідачем зі станції Ясинувата Донецької залізниці відправлено вантаж (прутки гарячекатані з заліза) у вагонах №№59724948, 59086579,61993945 за накладними (дорожніми відомостями) №№52631991,52631983, 52632031. 20.03.2016 вказані вагони були повернуті Румунською стороною на станцію Вадул-Сірет, у звязку з відсутністю сертифікату якості на вантаж, який перевозився у вагонах, про що заліницею складено акт загальної форми №420 від 20.03.2016 та повідомлено вантажовідправника телеграфними повідомленнями №32 та №34 про простоювання на станції Вадул-Сірет зазначених вагонів і необхідність вжиття заходів для подальшого слідування вагонів. 01.04.2016 відповідач надіслав сертифікати якості на вантаж, у звязку з чим залізниця склала акт загальної форми №471від 01.04.2016 з нарахуванням належних зборів за затримку вагонів. Позивачем нараховано відповідачу плату за користування вагонами у розмірі 11814,30 грн, плату за зберігання у вагонах у розмірі 17705,70 грн, плату за маневрові роботи у розмірі 585,80 грн та телеграфний збір у розмірі 212,20 грн.

Відповідач проти позову заперечує та зазначає, що вантаж прийнятий залізницею відправлення без зауважень, на момент прийняття вантажу до перевезення зазначені в накладних сертифікати якості були надані відправником.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, господарський суд Донецької області

ВСТАНОВИВ:

09.03.2016 зі станції Ясинувата Донецької області Публічним акціонерним товариством «Єнакієвський металургійний завод», яке змінило тип товариства на приватне та на даний час є Приватним акціонерним товариством «Єнакієвський металургійний завод», (вантажовідправник) на адресу вантажоотримувача - Агентство Дорнешть (Румунія) через прикордонну станцію переходу Вадул-Сірет Львівської залізниці у вагонах №№59724948, 59086579, 61993945 за накладними (дорожніми відомостями) №№52631991, 52631983, 52632031 відправлено вантаж: прутки гарячекатані з заліза або нелегованої сталі круглого перетину.

20.03.2016 на станції Вадул-Сірет Львівської залізниці складено акт загальної форми №420, згідно якого з 20.03.2016 о 19:25 затримано вагони №№59724948, 59086579,61993945 за накладними №№52631991,52631983, 52632031, оскільки вказані вагони були повернуті Румунською стороною перевізником АО ГФР по причині відсутності сертифікатів якості.

Згідно з ч. 1 ст. 29 Закону України «Про залізничний транспорт» встановлено, що обставини, які можуть служити підставою для майнової відповідальності перевізників, відправників і одержувачів вантажу, багажу, вантажобагажу, пасажирів, засвідчуються актами.

Відповідно до ст. 129 Статуту залізниць України обставини, що можуть бути підставою для матеріальної відповідальності залізниці, вантажовідправника, вантажоодержувача, пасажирів під час залізничного перевезення, засвідчуються комерційними актами або актами загальної форми, які складають станції залізниць.

Згідно з п. 3 Правил складання актів (стаття 129 Статуту), затверджених наказом Міністерства транспорту України №334 від 28.05.2002, акт загальної форми складається для засвідчення обставин, що виникли в процесі перевезення вантажу, багажу та вантажобагажу і можуть бути підставою для матеріальної відповідальності, зокрема, у разі затримки вагонів (контейнерів), повязаної з митним оформленням, а також затримки через неподання чи неналежне оформлення відправником документів, необхідних для виконання митних, санітарних та інших причин.

Акт загальної форми підписується особами, які беруть участь у засвідчені обставин, що стали підставою для складання акта, але не менше як двома особами.

Один примірник акта загальної форми, складеного під час перевезення, додається до перевізних документів, другий залишається на станції, яка його склала.

Акт загальної форми підписаний належними особами, зокрема: з боку залізниці - комерційними агентами ОСОБА_2, ОСОБА_3

Вказаний акт за своєю формою та змістом відповідає вимогам Статуту залізниць України та Правил складання актів, а тому визнається судом належним доказом на підтвердження факту затримки вагонів.

20.03.2016 станцією Вадул-Сірет Львівської залізниці здійснено телеграфне повідомлення №32 на станцію відправлення для повідомлення вантажовідправника про затримку вагонів, у звязку з відсутністю сертифікатів якості на вантаж.

23.03.2016 станцією Вадул-Сірет Львівської залізниці повторно здійснено телеграфне повідомлення №34 на станцію відправлення для повідомлення вантажовідправника про затримку та простій вагонів, у звязку з відсутністю сертифікатів якості на вантаж, та необхідність вжиття заходів для подальшого слідування вагонів.

01.04.2016 відповідач (відправник) електронною поштою надіслав сертифікат якості на вантаж, що відправлявся у вагонах №№59724948, 59086579,61993945 за накладними (дорожніми відомостями) №№52631991,52631983, 52632031, у звязку з чим залізницею складено акт загальної форми №471 від 01.04.2016 про можливість слідування вагонів до станції призначення з нарахуванням зборів за затримку вагонів.

Акт загальної форми підписаний належними особами, зокрема: з боку залізниці - комерційними агентами ОСОБА_4, ОСОБА_5

Вказаний акт за своєю формою та змістом відповідає вимогам Статуту залізниць України та Правил складання актів, а тому визнається судом належним доказом на підтвердження факту закінчення затримки вагонів.

Як вбачається з вказаного акту, у звязку із закінченням затримки вагонів залізницею нараховані збори за затримку вагонів на станції за ставками Збірника тарифів на перевезення вантажів залізничним транспортом у межах України та пов'язані з ними послуги та Коефіцієнтів, що застосовуються до Збірника тарифів на перевезення вантажів залізничним транспортом у межах України та пов'язані з ними послуги, що затверджені наказом Міністерства транспорту та зв'язку України №317 від 26.03.2009, із застосуванням коефіцієнту 2,002.

Згідно розрахунку до акта №471 станції Вадул-Сірет від 01.04.2016 за 278 годин затримки вагонів №№59724948, 59086579,61993945 на станцією Вадул-Сірет Львівської залізниці нараховано збори на загальну суму 30318,00 грн, з яких: за користування вагонами - 11814,30 грн (з урахуванням при розрахунку пільгової доби згідно тарифного керівництва), за зберігання у вагоні - 17705,70 грн (з урахуванням пільгової доби), за маневрові роботи - 585,80 грн, за телеграфний збір - 212,20 грн, у звязку з чим позивач просить суд стягнути вказані кошти з відповідача.

Згідно зі ст. 4 Статуту залізниць України перевезення залізницями вантажів, пасажирів, багажу і вантажобагажу у міжнародному сполученні здійснюється відповідно до угод про залізничні міжнародні сполучення.

Стаття 10 Цивільного кодексу України встановлює, що чинний міжнародний договір, який регулює цивільні відносини, є частиною національного цивільного законодавства України.

Правовідносини в Україні щодо перевезення вантажів у міжнародному сполученні регулюються Угодою про міжнародне залізничне вантажне сполучення (далі - СМГС).

Укладення договору перевезення підтверджується накладною (§ 3 ст. 14 СМГС).

Відповідно до § 1 ст. 16 СМГС вантажовідправник забезпечує правильність даних і заяв, зазначених ним в накладній. Він несе відповідальність за всі наслідки від неправильного, неточного або неповного зазначення цих відомостей і заяв, а також від їх внесення в невідповідну графу накладної. Якщо відповідно до положень цієї Угоди перевізник записує в накладну вказівки відправника, то вважається, що він діє від імені відправника, якщо не буде доведено протилежне.

Згідно з § 1 ст. 22 СМГС відправник додає до накладної супровідні документи, необхідні для виконання митних та інших адміністративних формальностей на всьому шляху слідування вантажу. Ці документи повинні стосуватись лише тих вантажів, які значаться в даній накладній.

У § 2 ст. 22 СМГС передбачено, що перевізник не зобов'язаний перевіряти правильність та достатність супровідних документів, долучених відправником до накладної.

У звязку з чим, посилання відповідача на те, що залізниця зобовязана була перевірити наявність зазначених в накладній супровідних документів, судом відхиляється.

Також судом не приймається посилання відповідача на те, що згідно з § 4 ст. 22 СМГС у разі ненадання відправником до накладної відповідних супровідних документів залізниця повинна була відмовити у прийманні вантажу до перевезення, з огляду на наступне.

Згідно з § 4 ст. 22 СМГС супровідні документи, що додаються відправником до накладної, повинні бути зазначені ним в накладній.

Якщо відправник не виконав вказівки даного параграфа, то договірний перевізник повинен відмовити в прийманні вантажу до перевезення.

Таким чином, у вказаному параграфі міститься вимога саме щодо обовязкового зазначення в накладній супровідних документів та обовязок залізниці відмовити в прийманні вантажу до перевезення у разі, якщо в накладній не зазначені супровідні документи.

Як вбачається з накладних №№52631991,52631983, 52632031, відправником в них зазначені відповідні супровідні документи та спору щодо незазначення таких документів у накладних між сторонами немає.

Згідно з п. 6.6 Додатку №1 до СМГС при прийманні вантажів до перевезення перевізник здійснює зовнішній огляд тари або пакування вантажу доступного для огляду, якщо навантаження вантажу здійснюється перевізником або вантаж завантажено відправником на відкритий рухомий склад. Якщо при зовнішньому огляді вантажу виявлено, що вантаж, який потребує тари або пакування, предявлено до перевезення без тари або пакування, в несправніх тарі або пакуванні, а також в тарі або пакуванні, які не відповідають властивостям вантажу або не забезпечують перевантаження його з вагона в вагон при перевезенні в перегрузочному сполученні, перевізник відмовляє в прийманні такого вантажу до перевезення до усунення відправником виявлених порушень.

Положеннями СМГС не передбачено обовязку залізниці при прийманні вантажу до перевезення здійснювати перевірку достатності, у тому числі, наявності зазначених у накладній супровідних документів, а також обовязку залізниці відмовити у прийманні вантажу до перевезення, у разі відсутності відповідних супровідних документів, які зазначені в накладній.

У відповідності з § 5 ст. 22 СМГС, якщо перевезення або видача вантажу затримується внаслідок того, що відправник не надав необхідні супровідні документи або документи, подані ним і зазначені в накладній, є недостатніми або неправильними, перевізнику оплачуються виниклі, у зв'язку з цим додаткові провізні платежі і витрати, а також неустойки, передбачені статтею 31 «Сплата провізних платежів і неустойок» цієї Угоди.

Провізні платежі та неустойки сплачуються перевізнику в порядку, який передбачений національним законодавством держави, в якій здійснюється оплата (§ 5 ст. 31 СМГС).

Відповідно до § 6 ст. 28 СМГС, якщо перешкода до перевезення вантажу або його видачі виникла з не залежних від перевізника причин, перевізнику повинні бути оплачені додаткові провізні платежі і витрати, понесені ним у звязку з перешкодою, а також неустойки, якщо вони передбачені національним законодавством.

Згідно з § 1 ст. 32 СМГС перевізнику повинні бути відшкодовані всі витрати, повязані з перевезенням вантажу, не передбачені застосовуваними тарифами і викликані причинами, які не залежать від перевізника. Дані витрати встановлюються на дату їх виникнення окремо для кожної відправки і підтверджуються відповідними документами.

Враховуючи викладене, оскільки затримка перевезення відбулась внаслідок відсутності сертифікатів якості на товар, що перевозився, які відповідач зобовязаний був додати до накладних, у відповідності з положеннями Угоди про міжнародне залізничне вантажне сполучення відповідач зобовязаний оплатити перевізнику виниклі, у зв'язку з цим додаткові провізні платежі і витрати, передбачені національним законодавством.

Відповідно до ч. 1 ст. 119 Статут залізниць України за користування вагонами і контейнерами залізниці вантажовідправниками, вантажоодержувачами, власниками підїзними колій, портами, організаціями, установами, громадянами - субєктами підприємницької діяльності вноситься плата. Порядок визначення плати за користування вагонами (контейнерами) та звільнення вантажовідправника від зазначеної плати у разі затримки забирання вагонів (контейнерів), що виникла з вини залізниці, встановлюється Правилами.

Зазначена плата вноситься також за час затримки вагонів на станції призначення і на підходах до них в очікуванні подання їх під вивантаження, перевантаження з причин, що залежить від вантажоодержувача, власника залізничної підїзної колії, порту, підприємства. За час затримки на колії залізниці вагонів, що належать підприємствам чи орендовані ними, стягується 50 відсотків зазначених розмірів плати.

Зазначена плата стягується також з вантажовідправників, вантажоодержувачів у разі затримки вагонів (контейнерів), повязаної з митним оформленням.

Пунктом 16 Правил користування вагонами і контейнерами передбачено виключний перелік звільнення вантажовідправника від плати за користування вагонами і контейнерами, митні процедури не входять до цього переліку, а тому підстави для звільнення вантажовідправника від плати за користування вагонами відсутні.

У п. 5.15 розяснення Президії Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики вирішення спорів, що виникають з перевезення вантажів залізницею» від 29.05.2002 №04-5/601 зазначено, що плата за користування вагонами як належності України, так і належності інших держав не є заходом відповідальності, яка може застосовуватись лише за наявності вини сторони у зобов'язанні.

У відповідності до п. 8 Правил зберігання вантажів збір за зберігання вантажів у вагонах (контейнерах) у разі затримки їх з вини одержувача (відправника) після закінчення терміну безоплатного зберігання сплачується незалежно від місця затримки (на станції призначення та на підходах до неї, на прикордонних, припортових станціях тощо).

Термін безоплатного зберігання обчислюється:

якщо на станції призначення вивантаження здійснюється засобами: залізниці - з 24-ої години дати вивантаження вантажів; одержувача - з 24-ої години дати подавання вагонів під вивантаження;

при переадресуванні - після двох годин з моменту повідомлення про прибуття вантажу;

при затримці - з моменту затримки.

Згідно з п. 9 Правил зберігання вантажів за зберігання на місцях загального користування та на коліях станції відправлення вантажів, завантажених у вагони (контейнери), які простоюють в очікуванні оформлення перевезення (у тому числі під митним оформленням та з інших причин, не залежних від залізниці), збір сплачується з моменту ввезення вантажу на станцію до моменту закінчення затримки.

Факт затримки вантажу засвідчується актом загальної форми.

За користування спірними вагонами згідно з п. 5 розділу 5 Тарифного керівництва №1 Збірника тарифів на перевезення вантажів залізничним транспортом у межах України та повязані з ними послуги відповідачу нараховано суму у розмірі 11814,30 грн.

Збір за зберігання вантажу у вагонах відповідачу нарахований в сумі 17705,70 грн на підставі п. 2 розділу 3 Тарифного керівництва №1 Збірника тарифів на перевезення вантажів залізничним транспортом у межах України та повязані з ними послуги.

Збір за телеграфне повідомлення обчислено згідно з п. 2 табл. 3 п. 10 розділу 3 Тарифного керівництва №1 Збірника тарифів на перевезення вантажів залізничним транспортом у межах України та повязані з ними послуги в сумі 212,20 грн.

За виконання маневрових робіт нараховано плату згідно з п.п. 1.8 п. 1 розділу 3 Тарифного керівництва №1 Збірника тарифів на перевезення вантажів залізничним транспортом у межах України та пов'язані з ними послуги у сумі 585,80 грн.

При розрахунках витрат застосовано підвищуючий коефіцієнт 2,002 відповідно до наказу Міністерства інфраструктури України №13 від 26.01.2015.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 34 Господарського процесуального кодексу України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідачем не доведено належними та допустимими доказами, і матеріали справи не містять доказів, які б свідчили, що на момент прийняття вантажу до перевезення відповідачем були додані до накладних сертифікати якості, а також того, що такі сертифікати відповідали відповідним стандартам та містилися в достатній кількості для перетину кордону вантажу з Румунією.

В частині підстав та сум нарахованих додаткових зборів та витрат залізниці відповідач заперечень не заявив.

Враховуючи викладене, суд вважає позовні вимоги в частині стягнення з відповідача плати за користування вагонами у розмірі 11814,30 грн, плати за зберігання у вагонах у розмірі 17705,70 грн, плати за телеграфний збір у розмірі 212,20 грн, а всього 29732,20грн, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Згідно з п. 1.8 розділу 3 Тарифного керівництва №1 Збірника тарифів на перевезення вантажів залізничним транспортом у межах України та повязані з ними послуги збір за маневрову роботу нараховується у разі, якщо ця послуга оформлена памяткою про подавання/забирання вагонів (форми ГУ-45), із зазначенням у ній часу, протягом якого виконувалась маневрова робота.

В даному випадку памятка про подавання/забирання вагонів (форми ГУ-45) в матеріалах справи відсутня. Саме така памятка може виступати належним доказом підтвердженням виконання маневрових робіт та тривалості їх виконання.

На виконання вимог ухвал суду позивачем не надано суду доказів на підтвердження виконання маневрових робіт.

Тому нарахування вантажовідправнику плати за маневрові роботи у розмірі 585,80 грн є безпідставним.

Враховуючи вищевикладене, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

У звязку з частковим задоволенням позову, судовий збір відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Крім того, 20.10.2016 до суду від позивача надійшла заява, в якій останній просить суд покласти на відповідача судові витрати на проїзд представника позивача до господарського суду Донецької області в судове засідання 12.10.2016 у розмірі 948,13 грн.

В судовому засіданні 15.11.2016 представник позивача подав заяву, в якій просить суд покласти на відповідача судові витрати на проїзд представника позивача до господарського суду Донецької області на судові засідання 20.10.2016 та 15.11.2016 у розмірі 2164,27 грн, вартості проїзду згідно проїзних документів.

Відповідно до ч. 1 ст. 44 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору, сум, що підлягають сплаті за проведення судової експертизи, призначеної господарським судом, витрат, пов'язаних з оглядом та дослідженням речових доказів у місці їх знаходження, оплати послуг перекладача, адвоката та інших витрат, пов'язаних з розглядом справи.

Як зазначено в абзаці 2 розділу 1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України» № 7 від 21.02.2013 до інших витрат у розумінні статті 44 ГПК відносяться, зокрема: суми, які підлягають сплаті особам, викликаним до господарського суду для дачі пояснень з питань, що виникають під час розгляду справи (стаття 30 названого Кодексу); витрати сторін та інших учасників судового процесу, повязані з явкою їх або їхніх представників у засідання господарського суду, за умови, що таку явку судом було визнано обов'язковою.

Зважаючи, що ухвалою суду від 22.09.2016 про порушення провадження у даній справі явку представників сторін в судове засідання, призначене на 12.10.2016, визнано обовязковою, в судовому засіданні 12.10.2016 був присутній представник позивача, розмір витрат, повязаних з явкою представника позивача в судове засідання підтверджено документально, витрати позивача на проїзд представника в розмірі 948,13грн (згідно проїзних документів ФР№581502 та ФР №581503) відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України підлягають стягненню з відповідача на користь позивача пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Разом з тим, позивач просить суд стягнути з відповідача витрати на проїзд представника позивача до господарського суду Донецької області на судове засідання 15.11.2016, на підтвердження чого надає копії проїзних документів ФР№581582 та ФР №581583 та наказ на відрядження від 10.11.2016 №НОК-16/490.

Оскільки ухвалою господарського суду Донецької області від 12.10.2016 явка представника позивача в судове засідання, призначене на 15.11.2016, не визнавалась судом обовязковою, вимога про стягнення з відповідача витрат понесених позивачем у звязку з відрядженням представника позивача для участі у судовому засіданні 15.11.2016 задоволенню не підлягає.

Аналогічна позиція викладена у постанові Вищого господарського суду України від 29.06.2016 у справі №927/1544/15.

На підтвердження понесення витрат на відрядженням представника позивача для участі в судовому засіданні 20.10.2016 позивачем надані копії проїзних документів ФР№581523 та ФР №581522, наказу на відрядження від 18.10.2016 №НОК-16/192 та посвідчення про відрядження №1453.

Однак, у даній справі не призначалось судове засідання на 20.10.2016.

З наданих позивачем наказу на відрядження від 18.10.2016 №НОК-16/192 та посвідчення про відрядження №1453 вбачається, що представник позивача 20.10.2016 приймав участь в судовому засіданні з розгляду справи №913/1071/16 в господарському суді Луганської області.

У звязку з викладеним, вимога позивача про стягнення з відповідача витрат на відрядження представника позивача для участі в судовому засіданні 20.10.2016 задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 33, 34, 43, 44, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В :

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Єнакієвський металургійний завод» (87504, Донецька обл., м. Маріуполь, проспект Ілліча, 54, блок 4, ідентифікаційний код 00191193) на користь Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» (03680, м. Київ, вул. Тверська, 5, ідентифікаційний код 40075815) в особі Регіональної філії «Львівська залізниця» Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» (79007, м. Львів, вул. Гоголя, 1, ідентифікаційний код 40081195) платежі за час затримки вагонів у розмірі 29732 (двадцять девять тисяч сімсот тридцять дві) грн 20 коп., судовий збір у розмірі 1351 (одна тисяча триста пятдесят одна) грн 40 коп. та 929 (девятсот двадцять девять) грн 83 коп. судових витрат, повязаних з розглядом справи.

Після набрання рішенням законної сили видати накази.

3. В іншій частині позову відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено: 21.11.2016

Суддя М.В. Сажнева