ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

17.11.2016 Справа № 905/2854/16

Суддя господарського суду Донецької області Філімонова О.Ю., розглянувши матеріали

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Технологія мереж» м.Київ

до Приватного підприємства «Іннет-Лайн» м.Авдіївка Донецька область

про стягнення заборгованості у розмірі 32759,38грн., з урахуванням штрафу 25% від суми простроченого платежу, 3% річних, індексу інфляції, пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ

Представники сторін:

від позивача: ОСОБА_1-довіреність б/н від 10.11.2016р.

від відповідача: не з`явився

СУТЬ СПОРУ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Технологія мереж» м.Київ звернулось до господарського суду Донецької області з позовними вимогами до Приватного підприємства «Іннет-Лайн» м.Авдіївка Донецька область про стягнення заборгованості у розмірі 32759,38грн., з урахуванням штрафу 25% від суми простроченого платежу, 3% річних, індексу інфляції, пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ

В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що відповідно до умов укладеного між сторонами договору поставки №В14/25-06/2 від 25.06.2014р. позивач зобовязався передати у власність відповідача обладнання, а відповідач зобовязався прийняти та оплатити обладнання, однак свої зобовязання відповідач не виконав в повному обсязі, в результаті чого за ним утворилась заборгованість у розмірі 32759,38грн.

Нормативно свої вимоги позивач обґрунтовує ст.ст. 509, 525, 526, 530, 599, 612, 625, 692 Цивільного кодексу України, ст.ст. 1, 2, 4, 4-7, 5, 6, 7, 12, 15, 17, 54, 55, 56, 57 Господарського процесуального кодексу України, ст.ст. 181, 193, 265 Господарського кодексу України.

Розглянувши подані документи, всебічно і повно зясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, обєктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд

В С Т А Н О В И В:

25.06.2014р. між Товариством з обмеженою відповідальністю «Технологія мереж» (постачальник) та Приватним підприємством «Іннет-Лайн» (покупець) укладено договір поставки №В/14/25-06/2.

Відповідно до п.1.1 договору, постачальник поставляє, а покупець приймає та оплачує, на умовах цього договору, обладнання, далі-Продукція, Постачальник, а Покупець прийняти та оплатити продукцію на умовах, передбачених цим договором, у кількості, за цінами і в терміни, обумовлені в специфікаціях до цього договору, які є невід`ємною частиною цього договору.

Пунктом 2.1.1. договору передбачено, що покупець повинен своєчасно та в повному обсязі сплатити за поставлену продукцію.

Згідно з п.3.1. договору, покупець оплачує доставлену постачальником продукцію за ціною, передбаченою в специфікаціях, що додається до цього договору.

Загальна сума договору складається із вартості фактично поставленої покупцю продукції. (п.3.2. договору).

Відповідно до п.3.3. договору, розрахунки за продукцію здійснюються в національній валюті України шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок постачальника або в інших формах, що не суперечать чинному законодавству України, погоджених сторонами додатково. Усі платіжні документи за договором оформлюються з дотриманням вимог діючого законодавства України.

Розділом 4 договору визначено порядок поставки та прийому продукції.

Пунктом 4.2.1. договору передбачено, що на умовах EXW (склад постачальника), м.Донецьк) відповідно до ІНКОТЕРМС-2010. Датою поставки вважається дата, яка вказана в накладній (товарно-транспортній накладній).

Згідно з п.6.2. договору, за порушення строків виконання зобовязання винна сторона сплачує іншій стороні, за її вимогою, неустойку (пеню) у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від вартості невиконаного зобовязання за кожний день прострочення.

Відповідно до п.6.4. договору, у випадку порушення покупцем строку оплати, який зазначений у специфікаціях до цього договору, за продукцію по кожній окремій специфікації та/або рахунку-фактури, більше ніж на 60 календарних днів покупець зобовязується сплатити постачальнику штраф у розмірі 25% від суми простроченого платежу протягом десяти банківських днів з дати встановлення вказаного в цьому пункті прострочення у кількості 60 календарних днів.

Даний договір набуває чинності з моменту його підписання обома сторонами і діє до « 31» грудня 2014 року, а в частині виконання зобовязань сторонами-до повного їх виконання. (п.10.5. договору).

Згідно з п.10.6. договору, у випадку якщо жодна із сторін не надасть іншій стороні письмового повідомлення про намір розірвати вказаний договір не пізніше ніж за 30 днів до строку вказаному в п.10.6. цього договору, сторони домовилися, строк дії цього договору вважається продовжений до 30.06.2015 року.

Згідно з п.1 ч.2 ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є: договори та інші правочини.

Згідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Відповідно до ст. 34 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили. Визнання однією стороною фактичних даних і обставин, якими інша сторона обгрунтовує свої вимоги або заперечення, для господарського суду не є обов'язковим (ст. 43 Господарського процесуального кодексу України).

Договір №В14/25-06/2 від 25.06.2014р., укладений між сторонами за своєю правовою природою є договором поставки та підпадає під правове регулювання норм ст. 264-271 Господарського кодексу України та істотними умовами договору поставки, зокрема, є предмет, ціна, строк дії договору, умови поставки, термін її здійснення.

Відповідно до ч.3 ст. 264 Господарського кодексу України, основні вимоги щодо укладення та виконання договорів поставки встановлюються цим Кодексом, іншими законодавчими актами.

Згідно ч.1 ст. 265 Господарського кодексу України, за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно з ч.1, ч.2 статті 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ч.1 ст. 691 Цивільного кодексу України, покупець зобов'язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу, або, якщо вона не встановлена у договорі і не може бути визначена виходячи з його умов, - за ціною, що визначається відповідно до статті 632 цього Кодексу, а також вчинити за свій рахунок дії, які відповідно до договору, актів цивільного законодавства або вимог, що звичайно ставляться, необхідні для здійснення платежу.

Частина 1 статті 193 Господарського кодексу України встановлює, що субєкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобовязання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобовязання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 525 Цивільного кодексу України передбачено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з ч. 1 статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

На підставі накладних: №ТС-0015086 від 13.03.2014р. на суму 9280,03грн., №ТС-0015139 від 17.03.2014р. на суму 896,70грн., №ТС-0015190 від 21.03.2014р. на суму 806,40грн., всього на суму 10983,13грн. відповідачем був отриманий товар.

Відповідно до ст.610 Цивільного кодексу України, порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання).

За змістом ст.625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання.

Відповідно до ст. 202 Господарського кодексу України та ст.599 Цивільного кодексу України зобовязання припиняються виконанням, проведеним належним чином.

Договір поставки №В/14/25-06/2 був укладений 25.06.2014р., а накладні №ТС-0015086 від 13.03.2014р., №ТС-0015139 від 17.03.2014р., №ТС-0015190 від 21.03.2014р. Умова продажу за накладними зазначено «договір поставки». Ані позивачем, ані відповідачем до матеріалів справи не надані будь-які інші договори, як підстава позовних вимог. Факт отримання товару відповідачем підтверджений матеріалами справи.

Відповідач доказів оплати заборгованості у розмірі 10983,13грн. до матеріалів справи не надав, тому суд вважає позовні вимоги в частині стягнення основного боргу доведеними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Позивач просить стягнути з відповідача інфляційні витрати у розмірі 7578, 53грн., 3% річні у розмірі 832,38грн., пеню у розмірі 10619,56грн.

Відповідно до ч.2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Суд, перевіривши арифметичний розрахунок 3% річних, наданий позивачем, позовні вимоги в частині стягнення 3% річних задовольняє повністю на суму 832,39грн.: за період з 14.03.2014р. по 21.09.2016р. на суму заборгованості 9280,03грн. 3% річні у розмірі 704,01грн., за період з 18.03.2014р. по 21.09.2016р. на суму заборгованості 896,70грн. 3% річні у розмірі 67,73грн., за період з 22.03.2014р. по 21.09.2016р. на суму заборгованості 806,40грн. 3% річні у розмірі 60,65грн.

Оскільки суд не може виходити за межі заявлених позовних вимог, то стягненню з відповідача підлягають 3% річні у розмірі 832,38грн.

Суд, перевіривши арифметичний розрахунок інфляційних витрат, наданий позивачем, позовні вимоги в частині стягнення інфляційних витрат задовольняє повністю: за період березень 2014р.-вересень 2016р. на суму заборгованості 9280,03грн. інфляційні витрати складають 8251,15грн., за період квітнень 2014р.-вересень 2016р. на суму заборгованості 896,70грн. інфляційні витрати складають 760,82грн., за період квітень 2014р.- вересень 2016р. на суму заборгованості 806,40грн. інфляційні витрати складають 684,20грн., всього у розмірі 9696,17грн.

Оскільки суд не може виходити за межі заявлених позовних вимог, то стягненню з відповідача підлягають інфляційні витрати у розмірі 7578,53грн.

Стаття 611 Цивільного кодексу України передбачає, що у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, якими зокрема є сплата неустойки, відшкодування збитків та моральної шкоди.

Аналогічні положення закріплені і в ст.ст. 216, 217 Господарського кодексу України. При цьому, несвоєчасне виконання грошових зобовязань є належною підставою у розумінні ст. 218 Господарського кодексу України для застосування заходів господарсько-правової відповідальності.

Як встановлено ст. 549 Цивільного кодексу України пенею є вид неустойки, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання.

Частиною 1 статті 230 Господарського кодексу України передбачено, що штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобовязаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобовязання.

Відповідно до ст.256 Цивільного кодексу України, позовна давність-це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Частиною 1 ст. 258 Цивільного кодексу України передбачено, що для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність:скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 258 Цивільного кодексу України, позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог, про стягнення неустойки (штрафу, пені).

У відповідності до вимог ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобовязання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобовязання мало бути виконано.

Суд, перевіривши арифметичний розрахунок пені, з урахуванням строку позовної давності, позовні вимоги в частині стягнення пені задовольняє частково: на суму заборгованості 10983,13грн. за період з 04.10.2015р. по 02.04.2016р. пеня складає 2407,32грн.

В частині позовних вимог щодо стягнення пені у розмірі 8212,24грн., суд відмовляє.

Суд, перевіривши арифметичний розрахунок штрафу, позовні вимоги в частині стягнення штрафу задовольняє повністю у розмірі 2745,78грн. (10983,13грн.х25%).

Згідно вимог ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, судові витрати покладаються на відповідача.

На підставі викладеного, керуючись статтями 32-34, 36, 43, 49, 82-85, 115, 116 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд,-

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Приватного підприємства «ІННЕТ-ЛАЙН» (86060, АДРЕСА_1, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Технології мереж» (02125, м.Київ, вул.Старосільська, б.1К, ) основний борг у розмірі 10983 (десять тисяч девятсот вісімдесят три)грн.13коп., 3% річних у розмірі 832 (вісімсот тридцять дві)грн.38коп., інфляційні витрати у розмірі 7578 (сім тисяч пятсот сімдесят вісім)грн.53коп., пеню у розмірі 2407 (дві тисячі чотириста сім)грн.32коп., штраф у розмірі 2745 (дві тисячі сімсот сорок пять)грн.78коп., судовий збір у розмірі 1378 (одна тисяча триста сімдесят вісім)грн.00коп

Відмовити у задоволенні позовних вимог в частині стягнення пені у розмірі 8212,24грн., 3% річних у розмірі 0,01грн.

Рішення набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня складення повного тексту рішення та може бути оскаржене в порядку та у строки, визначені Господарським процесуальним кодексом України.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Суддя О.Ю. Філімонова

Дата складання повного тексту рішення 21.11.2016 року.

Надруковано 3 примірника:

1-до справи

1-позивачу

1-відповідачу