ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.11.2016 року Справа № 904/5822/16

Дніпропетровський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого Виноградник О.М. ( доповідач)

суддів: Чимбар Л.О., Антоніка С.Г.

при секретарі: Крицькій Я.Б.

Представники сторін:

позивача ОСОБА_1, дов. № 3567 від 20.11.2015р.;

філії позивача ОСОБА_1, дов. № 2844 від 17.12.2015р.;

відповідача ОСОБА_2, дов. № 1349 від 26.08.2016р.;

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Державного підприємства «Адміністрація морських портів» в особі Білгород-Дністровської філії Державного підприємства «Адміністрація морських портів», м.Білгород-Дністровський Одеської області

на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 27.09.2016 року по справі № 904/5822/16

за позовом Державного підприємства «Адміністрація морських портів» в особі Білгород-Дністровської філії Державного підприємства «Адміністрація морських портів», м.Білгород-Дністровський Одеської області

до Приватного підприємства «Науково-виробниче підприємство «Спецтех Капітал», м.Вільногірськ Дніпропетровської області

про стягнення 5694,00 грн.

В судовому засіданні було проголошено вступну та резолютивну частину постанови (ст.ст.85, 99, 105 ГПК України).

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 27.09.2016р. по справі № 904/5822/16 (суддя Мартинюк С.В.) за позовом Державного підприємства «Адміністрація морських портів» в особі Білгород-Дністровської філії Державного підприємства «Адміністрація морських портів», м.Білгород-Дністровський Одеської області до Приватного підприємства «Науково-виробниче підприємство «Спецтех Капітал», м.Вільногірськ Дніпропетровської області про стягнення 5694,00 грн. в задоволенні позову було відмовлено (а.с.107-109).

Рішення господарського суду мотивовано відсутністю правових підстав для задоволення позову, оскільки позивачем не доведено направлення відповідачу замовлення, яке передбачено п.5.4.3 договору; в якості норм права господарський суд послався на ст.ст.33, 34, 43 ГПК України.

Не погодившись з вищезазначеним судовим рішенням, його оскаржив в апеляційному порядку позивач по справі Державне підприємство «Адміністрація морських портів» в особі Білгород-Дністровської філії Державного підприємства «Адміністрація морських портів», м.Білгород-Дністровський Одеської області, посилається на порушення господарським судом норм матеріального та процесуального права при його прийнятті, неповне з`ясування обставин справи, що мають значення для її правильного вирішення, зокрема:

- господарським судом не були взяті до уваги положення п.5.4.9 договору, за яким всі повідомлення, якими обмінюються сторони, вважаються належним чином доставленими, якщо отримано відповідне документальне підтвердження за адресою покупця/постачальника; таким належним підтвердженням направлення/отримання документу є звичайне технічне підтвердження відповідного обладнання покупця чи постачальника (звіт факсимільного апарату, звіт серверу про відправлення електронного повідомлення, тощо); отже, на думку скаржника, таке технічне підтвердження чітко не визначено умовами договору, тому замовлення на поставку товару, направлене відповідачу 28.10.2015р. та отримане останнім 03.11.2015р., підтверджується належним доказом експрес-накладною № 6031, таким чином поставка товару, здійснена відповідачем 08.02.2016р., відбулась з простроченням;

- також, господарський суд не взяв до уваги доводи позивача про те, що порушенням строків поставки є гарантійний лист відповідача від 28.12.2015р. № 739, яким відповідач (постачальник) чітко зазначив про неможливість виконання взятих на себе зобов`язань з поставки предмету договору в строки, обумовлені договором; отже, нарахування позивачем штрафних санкцій відповідно до п.п.7.3.6, 8.2.2 договору здійснено обґрунтовано.

15.11.2016р. до Дніпропетровського апеляційного господарського суду надійшли письмові пояснення скаржника, в яких останній також зазначив, що посилання господарського суду в рішенні на те, що відповідач отримав за експрес-накладною № 6031 від 30.10.2015р. додаткову угоду, а не замовлення на поставку товару, є безпідставним, оскільки додаткова угода була укладена між сторонами 31.12.2015р., а не 30.10.2015р.

Відповідач відзив на апеляційну скаргу не надав, правом, передбаченим ст..96 ГПК України, не скористався, але представник в судовому засіданні 15.11.2016р. проти її задоволення заперечував, посилався на відповідність оскаржуваного рішення вимогам закону, матеріалам, обставинам справи.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення господарського суду Дніпропетровської області, дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, вислухав пояснення представників сторін, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення слід залишити без змін, виходячи з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, 27.10.2015р. між Державним підприємством «Адміністрація морських портів України», м. Київ в особі Білгород-Дністровської філії Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» («покупець» за договором, позивач по справі, скаржник) та Приватним підприємством «Науково-виробниче підприємство «Спецтех Капітал» («постачальник» за договором, відповідач по справі, скаржник) було укладено договір на закупівлю/поставку товарів №64-В-БДФ-15, відповідно до предмету якого «постачальник» зобов'язався поставити у власність покупця товар: Лінеметальна установка, за кодом ДК 016:2010-28.99.3 «Машини і устаткування» спеціальної призначеності, н.в.і.у.», а «покупець» зобов'язався прийняти та оплатити товар (п.1.1 р.1 договору (а.с.48-53)).

Пунктом 1.2 р.1 договору сторони узгодили, що найменування, одиниці виміру, загальна кількість та ціна товару, що поставляється згідно з цим договором, визначені у специфікації (додаток № 1 до договору), яка є його невід»ємною частиною.

Пунктом 2.3 р.2 договору сторони домовились про те, що приймання товару «покупцем» за кількістю та якістю здійснюється відповідно до Інструкції про порядок приймання продукції виробничо-технічного призначення і товарів народного споживання за кількістю і якістю, затверджених постановою Держарбітражу СРСР від 15.06.1965р. № П-6 та від 25.04.1966р. № П-7.

Пунктами 5.1, 5.2 р.5 договору сторони узгодили, що поставка товару здійснюється протягом терміну дії договору окремими партіями на підставі замовлення «покупця», відповідно до умов п.5.4.1 договору; місце поставки (передачі) товару: склад «покупця» - 67700, Одеська область, м.Білгород-Дністровський, вул.Шабська, 81.

Підпунктами 5.4.1-5.4.3 п.5.4 р.5 договору сторони передбачили, що поставка товару здійснюється окремими партіями протягом 15 робочих днів з дати отримання «постачальником» замовлення на відповідну партію товару; замовлення на партію товару надається уповноваженою особою «покупця», визначеною відповідно до п.5.3 цього договору; замовлення на партію товару може надаватися засобами факсимільного зв'язку або електронною поштою з обов'язковим надісланням його оригіналу листом з повідомленням про вручення.

Отже, сторони домовились про те, що направлення замовлення на поставку товару факсимільним зв'язком чи за допомогою електронної пошти не звільняє «покупця» (позивача) від обов'язку направити таке замовлення органами поштового зв'язку.

Підпунктом 5.4.9 п.5.4 р.5 договору сторони передбачили, що всі повідомлення, якими обмінюються сторони, вважаються належним чином доставленими, якщо отримано відповідне документальне підтвердження за адресою «покупця»/ «постачальника», вказаною в розділі 14 цього договору (цінний лист з описом вкладення тощо); будь-які повідомлення, які направляються факсом та/або електронною поштою «покупцем» та/або «постачальником» (вказані в розділі 14 цього договору), мають юридичну силу; належним підтвердженням направлення документу та його отримання будь-якою із сторін є звичайне технічне підтвердження відповідного обладнання «покупця» чи «постачальника» про відправлення документу: звіт факсимільного апарату, звіт серверу про відправлення електронного повідомлення тощо.

Аналізуючи зміст підпунктів 5.4.1 та 5.4.3 п.5.4 договору колегія суддів зазначає, що єдиним належним та допустимим доказом відправлення оригіналу замовлення на отримання товару сторонами визначено: опис вкладення до цінного листа, поштовий чек відділу зв'язку та повідомлення про вручення цього цінного листа.

Пунктом 8.2.2 р.8 договору сторонами узгоджена майнова відповідальність «постачальника» за порушення строків поставки товару, у виді сплати «покупцю» пені в розмірі 0,1% від вартості непоставленої або поставленої з порушенням строку, передбаченого п.5.4.1 цього договору, партії товару, за кожний день порушення строку, а за порушення строку понад 30 календарних днів додаткове стягнення штрафу в розмірі 7% від вартості партії товару.

Пунктом 11.1 р.11 договору сторони домовились, що договір набирає чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення печатками, якщо такі є, і діє до 31.12.2015р., але в будь-якому випадку до повного виконання сторонами своїх зобов`язань.

31.12.2015р. між сторонами була підписана додаткова угода до договору від 27.10.2015р., відповідно до якої строк дії договору було продовжено до 31.03.2016р. (а.с.55).

Також між сторонами був узгоджений та підписаний додаток № 1 до договору специфікація, відповідно до якої «постачальник» мав поставити лінеметальну установку «УЛМ-1» в кількості 1 комплект, вартістю 32 500 грн., а також ПДВ 6500 грн., всього на 39 000 грн., а також визначені технічні характеристики товару (а.с.54).

Докази визнання недійсними, розірвання, внесення будь-яких інших змін в встановленому законом порядку до договору поставки № 64-В-БДФ-15 від 27.10.2015р., відсутні в матеріалах справи, не надавались сторонами, зокрема, і скаржником в ході розгляду справи в судах обох інстанцій відповідно до ст.ст.32, 33, 36 ГПК України.

Як зазначає позивач, на виконання умов договору ним було надіслано відповідачу заявку 30.10.2015р., яку було отримано останнім 03.11.2015р., що підтверджується експрес-накладною № 6031 (а.с.45), поставка продукції була здійснена лише 08.02.2016р., що підтверджується експрес-накладною № 3258 (а.с.44), товар отриманий позивачем лише 11.02.2016р. за видатковою накладною № 5 (а.с.81) та оплачений 25.02.2016р. за платіжним дорученням № 1122 (а.с.74).

В зв»язку з порушенням строків поставки, 25.02.2016р. позивачем була направлена відповідачу претензія (лист № 12/09-23-319), в якій останній вимагав сплатити нараховані штрафні санкції в сумі 5694 грн. (а.с.46). Зазначена претензія отримана відповідачем 09.03.2016р., що підтверджується поштовим повідомленням (а.с.47). Разом з претензією позивачем був направлений відповідачу рахунок на оплату штрафних санкцій (а.с.57).

Несплата відповідачем штрафних санкцій і стала підставою звернення позивача з позовом до господарського суду (а.с.3-6).

Згідно з частиною 1 ст.193 Господарського кодексу України передбачено, що субєкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобовязання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобовязання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться; до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, що передбачені цим Кодексом.

Статтями 525, 526 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом; зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 712 ЦК України передбачено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобовязується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не повязаних з особистим використанням, а покупець зобовязується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Статтею 655 ЦК України передбачено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобовязується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобовязується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Зазначена стаття повністю кореспондується зі ст.265 Господарського кодексу України.

Статтею 692 ЦК України встановлено обовязок покупця оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобовязаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обовязковим для виконання сторонами.

Частиною 1 статті 530 ЦК України регламентовано, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін); зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Статтею 611 ЦК України регламентовано, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Статтею 546 ЦК України передбачено, що виконання зобов`язання може забезпечуватись, зокрема, неустойкою.

Частинами 2, 3 ст.549 ЦК України встановлено, що штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання; пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Статтею 33 ГПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 34 ГПК України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи; обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Враховуючи, що сторонами чітко обумовлений вид замовлення та спосіб відправлення оригіналу замовлення засобами поштового зв`язку, цінним листом з описом вкладення та поштовим повідомленням, а позивачем не надано до матеріалів справи ні опису вкладення до цінного листа, ні звіту факсимільного апарату, звіту серверу про відправлення електронного повідомлення тощо, при цьому із наданої позивачем експрес-накладної № 6031 не можливо ідентифікувати документи, які саме було направлено відповідачу, отже, вона не є доказом, який підтверджує факт відправлення оригіналу замовлення на поставку товару, то господарським судом було обґрунтовано відмовлено в задоволенні позовних вимог.

Доводи скаржника про те, що технічне підтвердження отримання замовлення чітко не визначено умовами договору, не приймаються колегією суддів, оскільки суперечить змісту п.п.5.4.3, 5.4.9 п.5.4 р.5 договору.

Щодо доводів скаржника про наявність гарантійного листа № 739 від 28.12.2015р., яким відповідач визнає порушення термінів поставки, то вони не приймаються колегією суддів, оскільки в зазначеному листі відповідач не підтверджує факту та дати отримання замовлення на поставку товару, та не вказує конкретної дати його зобов'язання щодо поставки товару (а.с.93).

За цих обставин колегія суддів апеляційного господарського суду вважає, що висновки, викладені в оскаржуваному рішенні господарського суду від 27.09.2016р. відповідають вимогам закону, матеріалам, обставинам справи, а доводи, наведені в апеляційній скарзі не можуть бути підставами скасування або зміни постановленого судового рішення, правові підстави задоволення апеляційної скарги відсутні.

Керуючись ст.ст.49, 99, 101, 103-105 ГПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Державного підприємства «Адміністрація морських портів» в особі Білгород-Дністровської філії Державного підприємства «Адміністрація морських портів», м.Білгород-Дністровський Одеської області залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Дніпропетровської області від 27.09.2016 року у справі № 904/5822/16 - залишити без змін.

Справу повернути до господарського суду Дніпропетровської області.

Постанову може бути оскаржено до Вищого господарського суду України через Дніпропетровський апеляційний господарський суд протягом двадцяти днів.

Повний текст постанови виготовлено та підписано 17.11.2016р.

Головуючий суддя О.М. Виноградник

Суддя Л.О. Чимбар

Суддя С.Г. Антонік