Господарський суд
Житомирської області
_________________________________________
______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Від "15" листопада 2016 р. Справа № 906/1067/16

Господарський суд Житомирської області у складі:

судді Кудряшової Ю.В.

за участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_1 - довіреність від 23.09.2016;

від відповідача: ОСОБА_2 - довіреність від 28.12.2015.

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі справу

за позовом Комунального підприємства "Виробниче житлове ремонтно-експлуатаційне підприємство №15"

до Комунального підприємства "Житомиртеплокомуненерго"

про стягнення 24266,96 грн.

Позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача 22679,40 грн., основного боргу та 1587,56 грн. штрафу.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав з підстав, зазначених в заяві, просив задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги визнав частково (лише в сум 22679,40 грн. основного боргу) з підстав, зазначених у відзиві.

Заслухавши пояснення представників сторін та дослідивши матеріали справи, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

Як вбачається з матеріалів справи, 01.10.2015 між КП "Виробниче житлове ремонтно-експлуатаційне підприємство №15" (сторона-1) та КП "Житомиртеплокомуненерго" (сторона-2) укладено договір №467-12/15 (а.с. 9-10), відповідно до якого сторона-1 є споживачем послуг електроенергії на підставі укладених договорів з їх постачальниками для цілей забезпечення послугами майнового комплексу розташованого за адресами: вул. Домбровського, 24; вул. Домбровського, 26; вул. Домбровського, 28, вул. Домбровського, 30, пров. Сікорського, 4. В порядку та на умовах цього договору чсторона-2 зобов'язується компенсувати витрати сторони-1 на оплату послуг, що будуть використані стороною-2 (п.п. 1.1. договору).

На умовах цього договору компенсації сторною-2 підлягають витрати сторони-1 на оплату електропостачання (п.п. 2.1. договору).

За умовами п.п. 3.1. договору кожного 23-го числа поточного місяця представник сторони-1 фіксує показання електролічильника. Обсяг використаної протягом розрахункового місяця електроенергії встановлюється як різниця між зафіксованими поточними показаннями електролічильника і попередніми (у попередньому місяці) зафіксованими показаннями електролічильника.

Також даним пунктом договору передбачено, що компенсації підлягають витрати сторони-1 на оплату спожитої електроенергії за цінами організації-постачальника (на підстав отриманих стороною-1 рахунків від постачальника електроенергії) в обсязі встановленому відповідно до п.п. 3.1.3. цього договору.

Кожного 28-го числа сторона-1 виставляє стороні-2 рахунок в якому вказуються суми компенсації витрат сторони-1, розраховані відповідно до п.п. 3.1. цього договору.

Пунктом 4.1. договору протягом 5-ти днів після дати отримання рахунку сторони-1 сторона-2 переказує кошти в сумі компенсації витрат вказаній у рахунку, шляхом безготівкового переказу на банківський рахунок сторони-1.

Цей договір набирає чинності з моменту підписання його сторонами і до 31.12.2015 або до моменту остаточного виконання сторонами своїх зобов'язань (п.п. 7.1. договору).

31.12.2015 між сторонами у справі підписано додаткову угоду №1 (а.с. 10), згідно якої сторони дійшли згоди змінити пункти 3.1.3., 3.2., 7.1. Договору №467-12/15 від 01.10.2015, виклавши його у наступній редакції:

«3.1.3. Кожного 15-го числа місяця, наступного за розрахунковим, представник «Сторони-1» фіксує показники електролічильника. Обсяг використаній протягом розрахункового місяця електроенергії встановлюється як різниця між зафіксованими поточними показаннями електролічильника і попередніми (у попередньому місяці) зафіксованими показниками електролічильника.»

«3.2. Кожного 20-го числа «Сторона-1» виставляє «Стороні-2» рахунок, в якому вказуються суми компенсації витрат «Сторони-1» розраховані відповідно до п.п. 3.1. цього Договору.»

«7.1. Цей Договір набирає чинності з моменту підписання його сторонами і діє 31.12.2016 року, або до моменту остаточного виконання сторонами своїх зобов'язань.»

Всі інші умови вищезазначеного договору, не змінені цією угодою, залишаються чинними у попередній редакції, і сторони підтверджують їх обов'язковість щодо себе.

Позивачем та відповідачем з листопада 2015 року по квітень 2016 року (включно) підписано акти виконаних робіт на загальну суму 22679,40 грн. (а.с. 14-18, 31).

Відповідач свої зобов'язання по сплаті компенсаційних витрат за електроенергію не виконав.

Внаслідок неналежного виконання відповідачем своїх договірних зобов'язань утворилась заборгованість перед позивачем, яка станом на день розгляду справи становить 22679,40 грн.

За таких обставин позивач звернувся до суду з даним позовом.

Зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку (ст. 509 ЦК України).

В силу ст. 193 Господарського кодексу України, суб'єкти господарювання повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, умов укладеного договору. Відповідно до вимог ст. 525 Цивільного кодексу України, одностороння відмова від виконання зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Виходячи з вимог ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутністю таких вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до вимог ст. 610 ЦК України, невиконання зобов'язання або його виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання, є порушенням зобов'язання.

Виходячи з викладеного, оскільки господарським судом встановлено, що відповідачем не було здійснено відшкодування компенсаційних витрат за використану електроенергію за період з листопада 2015 року по квітень 2016 року (включно), позовні вимоги про стягнення заборгованості в сумі 22679,40 грн. є обґрунтованими та підлягають задоволенню в повному обсязі.

Крім цього, позивач просить стягнути з відповідача 1587,56 грн. штрафу, посилаючись на положення п.1 ст. 231 ГК України.

Частинами 1, 2 ст. 231 ГК України передбачено, що законом щодо окремих видів зобов'язань може бути визначений розмір штрафних санкцій, зміна якого за погодженням сторін не допускається. У разі якщо порушено господарське зобов'язання, в якому хоча б одна сторона є суб'єктом господарювання, що належить до державного сектора економіки, або порушення пов'язане з виконанням державного контракту, або виконання зобов'язання фінансується за рахунок Державного бюджету України чи за рахунок державного кредиту, штрафні санкції застосовуються, якщо інше не передбачено законом чи договором, у таких розмірах:

за порушення умов зобов'язання щодо якості (комплектності) товарів (робіт, послуг) стягується штраф у розмірі двадцяти відсотків вартості неякісних (некомплектних) товарів (робіт, послуг);

за порушення строків виконання зобов'язання стягується пеня у розмірі 0,1 відсотка вартості товарів (робіт, послуг), з яких допущено прострочення виконання за кожний день прострочення, а за прострочення понад тридцять днів додатково стягується штраф у розмірі семи відсотків вказаної вартості.

Виходячи зі змісту наведеної статті, дані норми підлягають застосуванню якщо порушено господарське зобов'язання, в якому хоча б одна сторона є суб'єктом господарювання, що належить до державного сектора економіки, або порушення пов'язане з виконанням державного контракту, або виконання зобов'язання фінансується за рахунок Державного бюджету України чи за рахунок державного кредиту.

З матеріалів справи ж вбачається, що ні позивач, ні відповідач не належать до державного сектору економіки, а договір не фінансується з Державного бюджету.

За таких обставин, в задоволенні вимоги щодо стягнення 1587,56 грн. штрафу слід відмовити.

Як визначає ст. 32 Господарського процесуального кодексу України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення спору.

Відповідно до ст. 34 Господарського процесуального кодексу України oбставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За змістом статті 33 Господарського процесуального кодексу України докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Oбов'язок доказування та подання доказів розподіляється між сторонами, виходячи з того, хто посилається на юридичні факти, які обґрунтовують його вимоги і заперечення.

Відповідач не подав до суду жодного доказу на спростування позовних вимог, в тому числі доказів проведення розрахунків (платіжні доручення, виписки банківських установ щодо руху коштів, квитанції до прибуткових касових ордерів, тощо).

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині стягнення 22679,40 грн. - основного боргу обґрунтовані, заявлені у відповідності до вимог чинного законодавства, підтверджуються належними доказами, які є в матеріалах справи, та підлягають задоволенню. В іншій частині позову суд відмовляє.

Судові витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача пропорційно сумі задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 33,43,44,49,82-85 ГПК України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Комунального підприємства "Житомиртеплокомуненерго" (10014, м. Житомир, вул. Київська, 48, ід. код 35343771)

- на користь Комунального підприємства "Виробниче житлове ремонтно-експлуатаційне підприємство №15" (10003, м. Житомир, вул. Войкова, 23, ід. код 13561160) 22679,40 грн. - основного боргу, а також 1287,85 грн. сплаченого судового збору.

3. В решті позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Апеляційна скарга подається на рішення місцевого господарського суду протягом десяти днів з дня його оголошення. У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення, зазначений строк обчислюється з дня підписання рішення, оформленого відповідно до статті 84 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено: 21.11.16

Суддя Кудряшова Ю.В.

Віддрукувати:

1 - в справу;

2 - позивачу (рек.)