ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"22" листопада 2016 р. Справа № 922/2396/16

Колегія суддів у складі:

головуючий суддя Істоміна О.А., суддя Могилєвкін Ю.О., суддя Пушай В.І.

при секретарі - Кузнецовій І.В.

за участю представників сторін:

позивача - ОСОБА_1 за довіреністю від 14.11.2016 року № 30;

відповідача - ОСОБА_2 за довіреністю від 01.09.2015 року б/н.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю фірма "ОСОБА_3 Інтернешнл" (вх. № 2769 Х/3-12) на рішення господарського суду Харківської області від 29 вересня 2016 року по справі № 922/2396/16

за позовом Харківське обласне територіальне відділення Антимонопольного комітету України, м. Харків

до Товариства з обмеженою відповідальністю фірма "ОСОБА_3 Інтернешнл" м. Харків

про стягнення пені,-

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням господарського суду Харківської області від 29.09.2016 року по справі № 922/2396/16 (суддя Присяжнюк О.О.) позовні вимоги (зменшені) задоволено повністю. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю фірма ОСОБА_3 Інтернешнл в доход Державного бюджету України 34000,0грн. пені. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю фірма ОСОБА_3 Інтернешнл на користь Харківського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України 1378,00 грн. судового збору.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду першої інстанції, Товариство з обмеженою відповідальністю фірма "ОСОБА_3 Інтернешнл" звернулось до Харківського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення господарського суду Харківської області від 29.09.2016 року по справі № 922/2396/16 та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимоги.

В апеляційній скарзі заявник посилається на те, що оскаржуване рішення прийняте з порушенням норм чинного законодавства України і що суд першої інстанції не в повному обсязі з'ясував обставини справи, які мають значення для правильного вирішення господарського спору, неправильно та неповно дослідив докази, що призвело до невідповідності висновків суду обставинам справи, а також на те, що суд невірно застосував норми як матеріального, так і процесуального права, що потягло за собою неправильне вирішення господарського спору та згідно статті 104 Господарського процесуального кодексу України є підставою для його скасування.

Харківське обласне територіальне відділення Антимонопольного комітету України у відзиві на апеляційну скаргу зазначило, що оскаржуване рішення прийняте без порушення норм матеріального та процесуального права, з доведеністю обставин, що мають значення для справи, та з відповідністю висновків, викладених у рішенні обставинам справи.

Колегія суддів дослідивши матеріали справи, перевіривши повноту встановлених судом першої інстанції обставин справи та докази на їх підтвердження, їх юридичну силу, розглянувши доводи апеляційної скарги, письмові докази, долучені до матеріалів справи, встановила наступне.

Згідно статті 101 Господарського процесуального кодексу України апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду в повному обсязі. В апеляційній інстанції не приймаються і не розглядаються вимоги, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, за результатами розгляду справи № 1/12-134-15 про порушення законодавства про захист економічної конкуренції адміністративною колегією Харківського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України прийнято рішення від 26.01.2016 № 2-р/к, за яким визнано, що Товариство з обмеженою відповідальністю фірма "ОСОБА_3 Інтернешнл" не надавши інформацію, передбачену вимогою голови Харківського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України від 20.08.2015 року № 02-26/1-3838, у встановлений ним строк, вчинило порушення законодавства про захист економічної конкуренції, передбачене пунктом 13 статті 50 Закону України "Про захист економічної конкуренції", у вигляді неподання інформації територіальному відділенню Антимонопольного комітету України у встановлені головою територіального відділення строки.

У передбачений Законом України "Про захист економічної конкуренції" строк, відповідач зазначену суму штрафу не сплатив, що зумовило нарахування пені відповідно до частини 5 статті 56 Закону України "Про захист економічної конкуренції" у розмірі 34000,00 грн. та звернення позивача з відповідним позовом до господарського суду Харківської області.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному і об'єктивному дослідженні в судовому засіданні з урахуванням всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи їх взаємний зв'язок, колегія суддів погоджується з висновками, з яких виходив місцевий господарський суд при прийнятті оскаржуваного рішення з наступних підстав.

Відповідно до статті 19 Конституції України, правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством; органи державної влади, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Пунктом 5 частини першої статті 17 Закону України «Про Антимонопольний комітет України» встановлено, що голова територіального відділення Антимонопольного комітету України має повноваження при розгляді заяв і справ про порушення законодавства про захист економічної конкуренції, проведенні перевірки та в інших передбачених законом випадках вимагати від суб'єктів господарювання, об'єднань, органів влади, органів адміністративно-господарського управління та контролю, їх посадових осіб і працівників, інших фізичних та юридичних осіб інформацію, в тому числі з обмеженим доступом.

Аналогічні за змістом приписи містить й підпункт 5 пункту 8 Положення про територіальне відділення Антимонопольного комітету України, затвердженого розпорядженням названого Комітету N 32-р. від 23.02.2001 року.

Відповідно до підпункту 4-5 пункту 13.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 року N 15 «Про деякі питання практики застосування конкурентного законодавства» направлення органом Антимонопольного комітету України відповідного запиту буде правомірним лише у випадку, прямо передбаченому законом.

Зокрема, Антимонопольний комітет України має право здійснювати збір інформації в межах розгляду конкретної заяви або справи про порушення законодавства про захист економічної конкуренції.

Як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено судом першої інстанції, вимога Харківського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України №02-26/1-3838 від 20.08.2015 року була направлена на адресу ТОВ фірма "ОСОБА_3 Інтернешнл" в зв'язку з розглядом справи №1/01-109-15, розпочатої за ознаками вчинення ТОВ фірма "ОСОБА_3 Інтернешнл", ТОВ «Техекс-газ» порушення законодавства про захист економічної конкуренції.

Тобто, вимога №02-26/1-3838 від 20.08.2015 року мала місце під час проведення Харківським обласним територіальним відділенням Антимонопольного комітету України відповідної перевірки.

Частиною 2 статті 221 Закону України «Про Антимонопольний комітет України», документи, статистична та інша інформація, необхідні для виконання завдань, передбачених законодавством про захист економічної конкуренції, надаються на вимогу органу Антимонопольного комітету України, голови територіального відділення Антимонопольного комітету України, уповноважених ними працівників Антимонопольного комітету України, його територіального відділення безкоштовно. Вимоги органу Антимонопольного комітету України, голови територіального відділення Антимонопольного комітету України можуть передбачати як одноразове, так і періодичне надання інформації.

Відповідно до пункту 13.2. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 року N 15 «Про деякі питання практики застосування конкурентного законодавства», закон не визначає певної форми витребування інформації, у зв'язку з чим його може бути здійснено в будь-якій письмовій формі, крім тієї, щодо якої є пряма заборона закону, з урахуванням, однак, того, що в разі заперечення суб'єктом господарювання факту отримання ним запиту про надання інформації орган Антимонопольного комітету України з огляду на вимоги статті 33 ГПК України має подати господарському суду належні докази надсилання такого запиту. Відповідні докази мають свідчити про надіслання запиту за місцезнаходженням суб'єкта господарювання, визначеним згідно з Єдиним державним реєстром юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, і про отримання його від підприємства зв'язку уповноваженою на це особою відповідно до Правил надання поштового зв'язку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 05.03.2009 року N 270.

Згідно частити 1 статті 22 Закону України «Про Антимонопольний комітет України», розпорядження, рішення та вимоги органу Антимонопольного комітету України, голови територіального відділення Антимонопольного комітету України, вимоги уповноважених ними працівників Антимонопольного комітету України, його територіального відділення в межах їх компетенції є обов'язковими для виконання у визначені ними строки, якщо інше не передбачено законом.

З огляду на вище висвітлене, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що Харківське обласне територіальне відділення Антимонопольного комітету України діяло у межах наданих повноважень щодо витребування у відповідача відповідної інформації, а відповідач в свою чергу зобов'язаний був надати таку інформацію у встановлені строки.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 11.12.2012 року у справі №5023/599/12.

Конкурентне законодавство не встановлює якогось спеціального порядку надіслання та вручення адресатам запитів про надання інформації органам Антимонопольного комітету України. Наведена позиція суду знайшла своє відображення у пункті 6 оглядового листа Вищого господарського суду України від 21.08.2007 року N 01-8/741 „Про деякі питання практики вирішення спорів, пов'язаних із застосуванням конкурентного законодавства (за матеріалами справ, розглянутих у касаційному порядку Вищим господарським судом України).

Наявність доказів отримання субєктом господарювання запитів щодо витребування інформації діючим законодавством України не вимагається.

Так, матеріалами справи встановлено, що вимогу №02-26/1-3838 від 20.08.2015 року позивач надіслав відповідачеві - ТОВ фірма "ОСОБА_3 Інтернешнл" 20.08.2015 року рекомендованим листом №860. Крім того, колегія суддів звертає увагу, що вказана вимога була направлена за місцем знаходження відповідача: 61002, м. Харків, вул. Чернишевська, 40.

25.08.2015 року відповідачем було отримано вимогу №02-26/1-3838 від 20.08.2015 року, яка містилась у рекомендованому листі №860. Даний факт підтверджується Харківською Дирекцією Українського державного підприємства поштового зв'язку «Укрпошта» №01-20-247 від 20.11.2015 року (а. с. 9, том 1).

Інформацію передбачену вимогою №02-26/1-3838 від 20.08.2015 року, відповідачу необхідно було надати в 14-денний термін з дня її отримання.

Разом з тим, лише 23.11.2015 року у листі №4967 та 25.01.2016 року у листі № 232 відповідачем було частково надано позивачеві затребувану інформації, що містилась у вище висвітленій вимозі.

Тобто, відповідач своєю бездіяльністю, яка полягає у відсутності належного реагування на вимогу №02-26/1-3838 від 20.08.2015 року, вчинив порушення норм чинного конкурентного законодавства.

Адміністративною колегією Харківського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України (позивач у справі) за результатами розгляду справи №1/12-134-15 про порушення законодавства про захист економічної конкуренції з боку ТОВ фірма "ОСОБА_3 Інтернешнл" (відповідач у справі) прийнято рішення від 26.01.2016 року №2-р/к «Про порушення законодавства про захист економічної конкуренції та накладення штрафу», відповідно до якого визнано дії ТОВ фірма "ОСОБА_3 Інтернешнл", які полягають у неподанні інформації на вимогу №02-26/1-3838 від 20.08.2015 року у встановлені строки, порушенням законодавства про захист економічної конкуренції, передбаченим пунктом 13 статті 50 Закону України «Про захист економічної конкуренції», у вигляді неподання інформації територіальному відділенню Антимонопольного комітету України у встановлені головою територіального відділення строки.

Господарським судом не можуть братися до уваги доводи особи, стосовно якої прийнято рішення (заявника, відповідача, третьої особи в розумінні статті 39 Закону України "Про захист економічної конкуренції"), з приводу незаконності та/або необґрунтованості цього рішення, якщо такі доводи заявлено після закінчення строків, встановлених частиною другою статті 47 та частиною першою статті 60 названого Закону, оскільки дана особа не скористалася своїм правом на оскарження відповідного акту державного органу, а перебіг зазначеного строку виключає можливість перевірки законності та обґрунтованості рішення органу Антимонопольного комітету України.

Матеріали справи не містять жодних доказів оскарження відповідачем у встановлений Законом строк рішення Адміністративної колегії Харківського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України №2-р/к від 26.01.2016 року у справі № 1/12-134-15 та визнання його недійсним.

Колегія суддів вважає необґрунтованими доводи скаржника про те, що рішення Харківського обласного територіального відділення АМК України (№2-р/к від 26.01.2016 року) він не отримував та відноситься критично до поданих доказів у даній справі, зокрема пояснень ОСОБА_4 (а. с. 50, том 1) в яких остання вказує, що з 05.02.2016 по 12.02.2016 року знаходилась у відрядженні, та відповідно була відсутня на роботі, у звязку з чим заперечує проти отримання вище зазначеного рішення Адміністративної колегії Харківського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України.

Натомість, як встановлено судом апеляційної інстанції рішення Антимонопольного комітету України «Про порушення законодавства про захист економічної конкуренції та накладення штрафу» №2-р/к від 26.01.2016 року було отримано уповноваженою особою ТОВ фірма "ОСОБА_3 Інтернешнл" ОСОБА_4 08.02.2016 року. Зазначене підтверджується листом центру поштового зв'язку №01-20/568 від 28.09.2016 року. З даного листа вбачається, що рекомендований лист за № 81 що адресований відповідачу був вручений уповноваженій особі ОСОБА_4 згідно договору (а.с.56, том 1).

Відповідно до пункту 2 Загальної частини «Правил надання послуг поштового зв'язку», затверджених постановою Кабінету Міністрів України №270 від 05.03.2009 року, вручення поштового відправлення, поштового переказу - виробнича операція, яка полягає у видачі поштового відправлення, виплаті коштів за поштовим переказом одержувачу.

Згідно Загальної частини Правил одержувачем є - адресат або особа, уповноважена ним на одержання поштового відправлення, коштів за поштовим переказом.

Відповідно до пункту 94 Правил порядок доставки поштових відправлень, поштових переказів, повідомлень про вручення поштових відправлень, поштових переказів, періодичних друкованих видань юридичним особам визначається на підставі договору, що укладається юридичною особою з оператором поштового зв'язку за місцем обслуговування.

За умовами договору на доставку поштових відправлень та періодичних друкованих видань юридичним особам від 01.12.2014 року що укладений між Харківської дирекції УДППЗ «Укрпошти» та ТОВ фірма "ОСОБА_3 Інтернешнл", а саме, пункт 2.2.2 визначено уповноважених осіб, яким доручається одержання усіх видів поштових відправлень. Так, уповноваженою особою у договорі зазначена ОСОБА_4 При цьому, судом апеляційної інстанції встановлено, що вказаний договір є чинний, не розірваний та не припинений, доказів внесення змін в частині уповноважених осіб на отримання кореспонденції, відповідачем не надано.

Анулювання довіреності, виданої на імя ОСОБА_4, не є підставою для відмови у позові у цій справі (правова позиції викладена у постанові Верховного суду України від 08.07.2015 року по справі № 3-389гс15).

Колегія суддів звертає увагу на те, що доводи відповідача про переведення ОСОБА_4 на посаду інженера (наказ №3 від 21.01.2016 року) спростовується наявними в матеріалах справи поштовими повідомленнями про вручення рекомендованих листів відповідачеві, які були отримані в липні 2016 року саме ОСОБА_4

Даний факт підтверджує, що ОСОБА_4 продовжувала працювати секретарем на підприємстві.

В розрізі вище викладеного, вбачається, що рішення №2-р/к від 26.01.2016 року по справі №1/12-134-15 було отримано уповноваженою особою відповідача (ОСОБА_4С.) 08.02.2016 року, а отже відповідно до статті 22 Закону України "Про Антимонопольний комітет України" є обов'язковим до виконання.

Скаржник зазначає, що наявне в справі повідомлення про вручення рекомендованого поштового відправлення за № 81 не доводить факту надсилання відповідачу саме рішення про накладення штрафу.

Проте колегія суддів не погоджується з такими доводами відповідача, з огляду на те, що норма статті 56 Закону України «Про Антимонопольний комітет України» не містить ані вичерпного переліку способів доведення рішення до відома особи, якої воно стосується, ані обовязкового припису щодо надсилання рішення «цінним листом з описом вкладення». Немає такого припису і в інших актах законодавства.

Згідно з пунктом 78 Правил надання послуг поштового звязку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 17.08.2002 року № 1155, поштові відправлення приймаються з описом вкладення лише за бажанням відправника.

Отже, твердження скаржника не ґрунтується на законодавчих приписах, а господарським судом попередньої інстанції не порушено вимоги частини 2 статті 34 ГПК України.

Особа, на яку накладено штраф за рішенням органу Антимонопольного комітету України, сплачує його у двомісячний строк з дня одержання рішення про накладення штрафу (частина 2 статті 56 Закону України «Про захист економічної конкуренції»).

За матеріалами справи встановлено, що відповідач мав сплатити штраф, накладений на нього згідно рішення №2-р/к від 26.01.2016 року по справі №1/12-134-15 до 08.04.2016 року включно. Проте, на момент подання позову, жодних активних дій покликаних на сплату штрафу, відповідачем не здійснено.

Лише 11.08.2016 року (під час розгляду справи в суді першої інстанції) відповідач листом повідомив позивача про сплату штрафу у розмірі 34000,00 грн.

Відповідно до частина 5 статті 56 Закону України «Про захист економічної конкуренції» за кожний день прострочення сплати штрафу стягується пеня у розмірі півтора відсотка від суми штрафу.

За порушення строку оплати штрафу, позивачем нарахована пеня за кожний день прострочення сплати штрафу у розмірі півтора відсотка від суми штрафу за період 09.04.2016 по 10.08.2016 включно в розмірі 62730,00 грн.(а.с.28, том 1).

Проте, враховуючи правові приписи частини 5 статті 56 Закону України «Про захист економічної конкуренції», за якими розмір пені не може перевищувати розмір штрафу накладеного відповідним рішенням органу АМК України, позивач визначає загальний розмір пені в розмірі 34000,00 грн.

Оскільки розмір пені, заявлений позивачем до стягнення, відповідає вимогам встановленим частиною 5 статті 56 Закону України «Про захист економічної конкуренції», колегія суддів погоджується з висновками місцевого господарського суду про обґрунтованість вимог позивача про стягнення з відповідача 34000,00 грн. пені, які доведені позивачем належними та допустимими доказами, а відповідачем не спростовані, а тому є такими, що підлягають задоволенню.

Доводи відповідача, не знайшли свого підтвердження в ході розгляду даної справи по суті, як під час розгляду справи у суді першої інстанції так і під час розгляду справи у суді апеляційної інстанції.

Підсумовуючи вищевикладене, колегія суддів відзначає відсутність належних доказів щодо обставин, передбачених статтею 104 Господарського процесуального кодексу України, які підтверджували б наявність підстав для задоволення апеляційної скарги.

У відповідності з пункту 4 частини 3 статті 129 Конституції України та статті 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції.

На підставі викладеного колегія суддів вважає, що рішення господарського суду Харківської області від 29.09.2016 року по справі № 922/2396/16 прийняте при належному зясуванні обставин, що мають значення для справи та у відповідності до норм матеріального і процесуального права і відсутні підстави для його скасування, в звязку з чим, апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю фірма "ОСОБА_3 Інтернешнл" не підлягає задоволенню.

На підставі викладеного та керуючись статтями 99, 101, 102, пунктом 1 статті 103, статтею 105 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю фірма "ОСОБА_3 Інтернешнл" залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Харківської області від 29.09.2016 року по справі № 922/2396/16 залишити без змін.

Постанова набирає чинності з дня її проголошення і може бути оскаржена до Вищого господарського суду України протягом 20-ти днів.

Головуючий суддя Істоміна О.А.

Суддя Могилєвкін Ю.О.

Суддя Пушай В.І.