РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
УХВАЛА

про відмову у поновленні пропущеного строку на подання апеляційної скарги

"17" листопада 2016 р. Справа № 906/1739/15

Суддя Тимошенко О.М., розглянувши апеляційну скаргу відповідача - фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 від "04" листопада 2016 р. на рішення господарського суду Житомирської від "11" лютого 2016 р. у справі № 906/1739/15

за позовом Фізична особа підприємець ОСОБА_3

до відповідача Фізична особа підприємець ОСОБА_1

про стягнення 169 339 грн., -

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Житомирської області від 11.02.2016 року у справі № 906/1739/15 (суддя Маріщенко Л.О.) позов задоволено. Стягнуто з фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 - 108343,00 грн. боргу, 41383, 05 грн. пені, 2286,43 грн. процентів річних, 17326,52 грн. інфляційних втрат, 2540,09 грн. судового збору.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, відповідач - ФОП ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу від 04.11.2016 р., в якій просить останнє скасувати та прийняти нове рішення, яким в позові відмовити.

Скарга повторно подана 04.11.2016 р. до місцевого господарського суду (згідно відмітки суду). Разом з матеріалами справи скарга надійшла до суду апеляційної інстанції 15.11.2016 року. Попередньо скарга подавалась апелянтом 10.10.2016 р., однак була повернута судом апеляційної інстанції без розгляду згідно ухвали від 21.10.2016 р.

Оскільки скаржником пропущено строк подання апеляційної скарги, останнім подано заяву про відновлення такого строку.

Згідно частин 1, 2 статті 93 Господарського процесуального кодексу України (далі ГПК України) апеляційна скарга подається на рішення місцевого господарського суду протягом десяти днів, а на ухвалу місцевого господарського суду - протягом п'яти днів з дня їх оголошення місцевим господарським судом; у разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення, зазначений строк обчислюється з дня підписання рішення, оформленого відповідно до статті 84 цього Кодексу; апеляційний господарський суд постановляє ухвалу про повернення апеляційної скарги у випадках, якщо вона подана після закінчення строків, установлених цією статтею, і суд за заявою особи, яка її подала, не знайде підстав для поновлення строку, та незалежно від поважності причини пропуску цього строку - у разі, якщо апеляційна скарга подана прокурором, органом державної влади, органом місцевого самоврядування після спливу одного року з дня оголошення оскаржуваного судового рішення; розгляд заяви особи про поновлення строку на подання апеляційної скарги здійснюється одним із суддів колегії суддів апеляційного господарського суду, склад якої визначений при реєстрації справи відповідно до положень частини четвертої статті 91 цього Кодексу.

За умовами статті 53 ГПК України відновлення пропущеного строку для подання апеляційної скарги можливе у разі визнання судом причини пропуску встановленого законом процесуального строку поважною.

Виходячи зі змісту вказаної норми, у заяві повинно міститися обґрунтування поважності причин пропуску процесуального строку.

При цьому, поважними визнаються лише такі обставини, які є об'єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення сторони і пов'язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для вчинення процесуальних дій.

Разом з цим, відновлення пропущеного процесуального строку є правом суду, яким останній користується виходячи із поважності причин пропуску строку та наявності обставин, які об'єктивно перешкоджали скаржнику реалізувати своє право на подання скарги протягом законодавчо встановленого терміну.

Дослідивши матеріали справи та апеляційної скарги, суд дійшов висновку про відсутність підстав для поновлення строку враховуючи слідуюче.

Скаржник у поданій заяві зазначає, що апеляційна скарга подається протягом десяти днів з моменту отримання оскаржуваного рішення та ознайомлення з матеріалами справи (ознайомлений 28.09.2016 р. - а.с. 63). Раніше здійснити дану процесуальну дію апелянт не міг. Відтак, посилаючись на положення ст.ст. 55, 129 Конституції України, просить визнати причини пропуску строку поважними.

Разом з цим, в заяві про відновлення строку на апеляційне оскарження рішення, яка подавалась разом з попередньою апеляційною скаргою від 07.10.2016 р., скаржник вказував, що взагалі не знав та не здогадувався про розгляд справи в суді, адже за вказаною в позовній заяві адресою (10029, АДРЕСА_1.) не проживає і не зареєстрований, а тому об'єктивно не мав можливості знати про справу та отримувати судову кореспонденцію. До заяви скаржником додано копію сторінок паспорта (1-3, 12-13) за якими зареєстроване місце проживання ОСОБА_1: АДРЕСА_2 (дата реєстрація станом на 10.08.2010 р.). Про існування справи апелянт довідався від державного виконавця по телефону. Таким чином вважає, що був позбавлений права на захист своїх прав та інтересів, а тому просить відновити строк з поважних причин.

З даного приводу судом відзначається, що згідно позовної заяви у справі № 906/1739/15 адреса відповідача - ФОП ОСОБА_1 вказана у АДРЕСА_3.

Ця ж адреса була вказана відповідачем під час укладення договору оренди частини нежитлового приміщення № П/24-05/12 від 03.05.2012 р., на підставі якого позивач просив стягнути з відповідача заборгованість (а.с. 10).

Відповідно до наявного в матеріалах справи свідоцтва про державну реєстрацію фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (Серія НОМЕР_1), місцем проживання підприємця вказано: 10029, АДРЕСА_1. (а.с. 19).

З отриманого судом першої інстанції Спеціального витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань вбачається, що станом на 11.02.2016 р. (дата прийняття рішення у справі) місце проживання підприємця ОСОБА_1 (р/н НОМЕР_2) вказане за адресою: 10029, АДРЕСА_4 (а.с.50-51).

Відповідно до ст. 7 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань", Єдиний державний реєстр створюється з метою забезпечення державних органів та органів місцевого самоврядування, а також учасників цивільного обороту достовірною інформацією про юридичних осіб, громадські формування, що не мають статусу юридичної особи, та фізичних осіб-підприємців з Єдиного державного реєстру. За умовами п. 5 ч. 4 ст. 9 даного Закону, до реєстру вносяться відомості про місцезнаходження (місце проживання або інша адреса, за якою здійснюється зв'язок з фізичною особою-підприємцем). Згідно ч. 1 ст. 10 даного Закону, якщо документи та відомості, що підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, внесені до нього, такі документи та відомості вважаються достовірними і можуть бути використані у спорі з третьою особою.

Таким чином, матеріалами справи достовірно підтверджується адреса місцезнаходження ФОП ОСОБА_1 у АДРЕСА_3, що спростовує доводи апелянта про відсутність його реєстрації за даною адресою.

Саме за вказаною адресою судом направлялись всі процесуальні документи (ухвали, рішення), однак останні були повернуті поштовим відділенням з поміткою "Повертається за закінченням зберігання".

Відповідно до ч. 1 ст. 64 Господарського процесуального кодексу України ухвала про порушення провадження у справі надсилається сторонам за повідомленою ними господарському суду поштовою адресою. У разі ненадання сторонами інформації щодо їх поштової адреси, ухвала надсилається за адресою місцезнаходження (місця проживання) сторін, що зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців. У разі відсутності сторін за такою адресою, вважається, що ухвала про порушення провадження у справі вручена їм належним чином.

У пункті 11 Інформаційного листа Вищого господарського суду України від 15.03.2007 року № 01-8/123 "Про деякі питання практики застосування норм господарського процесуального кодексу України, порушені у доповідних записках про роботу господарських судів у 2006 році" зазначено, що до повноважень господарських судів не віднесено установлення фактичного місцезнаходження юридичних осіб або місця проживання фізичних осіб - учасників судового процесу на час вчинення тих чи інших процесуальних дій. Тому відповідні процесуальні документи надсилаються господарським судом згідно з поштовими реквізитами учасників судового процесу, наявними в матеріалах справи.

Отже, судом першої інстанції вчинені всі необхідні дії для належного повідомлення відповідача - ФОП ОСОБА_1 про розгляд справи. В разі коли фактичне місцезнаходження юридичної особи (фізичної особи-підприємця) - учасника судового процесу з якихось причин не відповідає її місцезнаходженню, визначеному згідно з законом, і дана особа своєчасно не довела про це до відома господарського суду, інших учасників процесу, то всі процесуальні наслідки такої невідповідності покладаються на цю юридичну особу (фізичну особу-підприємця).

Судом апеляційної інстанції відзначається, що додані апелянтом докази про реєстрацію його місця проживання за адресою: АДРЕСА_5, не фігурують в жодному офіційному документі (окрім паспорту). Разом з цим, відомості про місцезнаходження останнього за адресою у АДРЕСА_3, зазначаються самим скаржником як в укладених за його участю договорах, так і в усіх реєстраційних документах.

Враховуючи, що в поданій заяві про відновлення строку на апеляційне оскарження рішення суду апелянт жодним чином не обгрунтовує обставин відносно зазначення ним у всіх документах адреси у АДРЕСА_3 та відповідно не подає жодних доказів неможливості отримувати за вказаною адресою поштової кореспонденції, суд вважає безпідставними та необгрунтованими доводи останнього про існування об'єктивних причин пропуску строку апеляційного оскарження рішення.

Відтак, суд дійшов висновку, що апелянт належним чином не довів жодних поважних причин пропуску процесуального строку на оскарження рішення суду від 11.02.2016 року за спливом більш як 7-ми місяців та не вказав обставин, які об'єктивно перешкоджали вчиненню процесуальних дій.

Тобто, апеляційну скаргу подано із пропуском строку на апеляційне оскарження, передбаченого статтею 93 ГПК України, без поважних причин.

Керуючись статтями 53, 86, 93 Господарського процесуального кодексу України, суддя, -

УХВАЛИВ:

Відмовити фізичній особі-підприємцю ОСОБА_1 у поновленні строку для подання апеляційної скарги на рішення господарського суду Житомирської області від "11" лютого 2016 р. у справі № 906/1739/15.

Суддя Тимошенко О.М.