ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"15" листопада 2016 р. Справа № 914/1225/16

Львівський апеляційний господарський суд у складі колегії:

головуючого-судді Малех І.Б.

суддів Бонк Т.Б.

ОСОБА_1

при секретарі судового засідання Кришталь М.Б.,

розглянувши апеляційну скаргу Дочірнього підприємства житлово-комунального комплексу Сихів закритого акціонерного підприємства Проектно-будівельне обєднання Львівміськбуд, № 76 від 22.06.2016

на рішення господарського суду Львівської області від 13.06.2016 року, суддя Манюк П.Т.

у справі № 914/1225/16

за позовом: Львівського міського комунального підприємства Львівтеплоенерго, м. Львів

до відповідача: Дочірнього підприємства житлово-комунального комплексу Сихів закритого акціонерного підприємства Проектно-будівельне обєднання Львівміськбуд, м. Львів

про стягнення 271 613, 61 грн.

за участю представників:

від позивача ОСОБА_2

від відповідача (скаржника) ОСОБА_3, ОСОБА_4- директор

ВСТАНОВИВ:

рішенням господарського суду Львівської області від 13.06.2016 року в справі № 914/1225/16 позов задоволено. Стягнуто з Дочірнього підприємства житлово-комунальний комплекс Сихів закритого акціонерного товариства Проектно-будівельне обєднання Львівміськбуд на користь Львівського міського комунального підприємства Львівтеплоенерго суму в розмірі 275 687, 81 грн. З них - 169 865, 25 грн. основного боргу; 405, 95 грн. - пені; 10 014, 91 грн. - 3% річних, 91 327, 50 грн. - інфляційні втрат; 4 074, 20 грн. - судового збору.

Не погоджуючись з таким рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу. В апеляційній скарзі, відповідач, просить рішення господарського суду Львівської області від 13.06.2016 року в справі № 914/1225/16 скасувати та прийняти нове рішення, яким в позові відмовити. При цьому, апелянт, вказує, що суд першої інстанції не врахував тієї обставини, що відповідач, у даному випадку, здійснює лише посередницьку функцію у відносинах між кінцевим споживачем комунальним послуг мешканцями будинку та їх виробниками та виконавцями. Як вказує, відповідач, він не має відношення до безпосередньої господарської діяльності, спрямованої на безпосередню участь у виробництві, транспортуванні, постачанні і використанні теплової енергії.

Окрім того, відповідач зазначив, що він не може бути виконавцем житлово-комунальних послуг з централізованого опалення, а отже і підстави для задоволення позовних вимог про стягнення з останнього боргу за спожиту мешканцями будинку, який знаходиться на балансі відповідача, теплову енергію відсутні.

У відзиві на дану апеляційну скаргу, позивач заперечив проти її задоволення, просив, суд, рішення господарського суду Львівської області від 13.06.2016 року в справі № 914/1225/16 залишити без змін з підстав того, що судом першої інстанції всебічно та в повному обсязі зясовано всі обставини справи, які мають значення для правильного вирішення господарського спору. При цьому зазначив, що на виконання ЗУ «Про внесення змін до деяких законів України, щодо вдосконалення розрахунків за енергоносії» ЛМКП, «Львівтеплоенерго» у 2014 році вилучило с обсягів споживання енергії на потреби опалення та гарячого водопостачання гуртожитку по вул. Морозній, 14, і залишило в обсягах споживання енергії на потреби опалення та гарячого водопостачання нежитлові приміщення по вул. Морозній, 14.

Окрім того, позивач зазначає, що згідно опитувальних листів споживача теплової енергії від 14.11.2008 року та 17.07.2015 року за даною адресою (Морозна 14) знаходяться нежитлові приміщення, опалювальною площею 0,003 м2.

Представник відповідача (скаржника) в судовому засіданні вимоги апеляційної скарги підтримав, просив задоволити в повному обсязі: скасувати рішення господарського суду Львівської області від 13.06.2016 року по справі № 914/1225/16 та прийняти нове рішення про відмову в позові.

Представник позивача в судовому засіданні проти вимог апеляційної скарги заперечив, просив оскаржуване рішення залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення, з підстав, наведених у запереченнях на апеляційну скаргу (б/н від 31.08.2016 року) та додаткових поясненнях (б/н від 15.09.2016 року).

Розглянувши наявні в справі докази, давши належну оцінку доводам та запереченням, які містяться в апеляційній скарзі, колегія суддів Львівського апеляційного господарського суду дійшла висновку, що рішення господарського суду першої інстанції слід залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору, актів цивільного законодавства, а при відсутності таких вказівок - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ст. 712 ЦК України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Судом встановлено, що 01.10.2002 року між сторонами було укладено договір про постачання теплової енергії в гарячій воді № 111/А, відповідно до умов якого, позивач, взяв на себе зобовязання постачати відповідачу теплову енергію для опалення та здійснювати гаряче водопостачання в потрібних йому обсягах, а відповідач зобовязався отримувати та оплачувати одержану теплову енергію за встановленими тарифами (цінами) в терміни, передбачені цим договором.

За умовами ч.1 ст. 530 ЦК України, якщо в зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно п.п. 6.2, 6.3 договору, розрахунковим періодом є календарний місяць. Відповідач до 25-го числа місяця, наступного за звітним, сплачує позивачу вартість фактично спожитої теплової енергії.

Матеріалами справи підтверджується та судами встановлено що відповідач свої договірні зобовязання з оплати за поставлену теплову енергію за період з 01.09.2013 р. по 31.03.2016 р. не виконав, в результаті чого в нього виникла заборгованість в розмірі 169 865, 25 грн.

Щодо заперечень відповідача, що він не може бути виконавцем житлово-комунальних послуг з централізованого опалення, а отже і підстави для задоволення позовних вимог про стягнення з останнього боргу за спожиту мешканцями будинку, який знаходиться на балансі відповідача, теплову енергію відсутні. Колегія суддів зазначає наступне.

На виконання ЗУ «Про внесення змін до деяких законів України, щодо удосконалення розрахунків за енергоносії» ЛМКП «Львівтеплоенерго» у 2014 році вилучило з обсягів споживання енергії на потреби опалення та гарячого водопостачання гуртожитку по вул. Морозній, 14, і залишило в обсягах споживання енергії на потреби опалення та гарячого водопостачання нежитлові приміщення по вул. Морозній, 14.

На підтвердження наведеного, представником позивача, надано суду докази надсилання 11.08.2014 року ЛМКП «Львівтеплоенерго» на адресу ДП «житлово-комунального комплексу «Сихів» закритого акціонерного підприємства Проектно-будівельне обєднання Львівміськбуд для підписання двох примірників проекту додаткової угоди від 01.08.2014 року до договору №111/А від 01.10.2002 року про постачання теплової енергії в гарячій воді з додатками до неї. (а.с. 104-110)

Також, згідно опитувальних листів споживача теплової енергії від 14.11.2008 року та 17.07.2015 року за даною адресою (Морозна 14) знаходяться нежитлові приміщення, опалювальною площею 0,003 м2. (а.с.106-107)

Оскільки представник відповідача доказів погашення боргу не представив, заперечення позовних вимог жодними доказами не підтвердив, тому суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що позовні вимоги про стягнення основної заборгованості в сумі 169 865, 25 грн. підлягають до задоволення.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Частиною 1 ст. 612 ЦК України передбачено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не виконав зобов'язання у строк, встановлений договором.

Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

В частині позовних вимог про стягнення інфляційних втрат в розмірі 91 327, 50 грн. та 3 % річних в розмірі 10 014, 91 грн., суд вважає, що розраховані вони вірно, а тому правомірно задоволені судом першої інстанції..

Пунктом 7.2.3 договору передбачено, що за несвоєчасне виконання розрахунків за теплову енергію споживач сплачує теплопостачальній організації пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України за кожен день прострочення.

Відповідно до Закону України Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобовязань, розмір пені встановлюється за згодою сторін та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня. Таким чином, визначений згідно з договором розмір пені, не може перевищувати той розмір, який визначений законом як граничний, тобто за прострочення платежу за договором може бути стягнуто лише пеню, сума якої не перевищує ту, що обчислено на підставі подвійної облікової ставки Національного банку України.

Статтею 232 ГК України встановлено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобовязання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобовязання мало бути виконано.

Відтак позивачем було правомірно нараховано відповідачу пеню в розмірі 405, 95 грн.

Відповідно до ст.ст.33, 34 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно ст.43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Враховуючи наведене, апеляційний господарський суд, вважає, що рішення господарського суду першої інстанції прийняте, з урахуванням всіх обставин справи та з дотриманням норм чинного законодавства, а тому підстави для його зміни чи скасування відсутні.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 103, 105 ГПК України, Львівський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Рішення господарського суду Львівської області від 13.06.2016 року в справі № 914/1225/16 залишити без змін.

2. Апеляційну скаргу Дочірнього підприємства житлово-комунального комплексу Сихів закритого акціонерного підприємства Проектно-будівельне обєднання Львівміськбуд залишити без задоволення.

3. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку.

4. Матеріали справи направити на адресу місцевого господарського суду.

Повний текст постанови виготовлений 17.11.2016 р.

Головуючий -суддя Малех І. Б.

Суддя Бонк Т.Б.

Суддя Якімець Г.Г.