РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.11.2016Справа №910/17283/16

За позовом Відкритого акціонерного товариства «Білоруський металургійний завод» - керуюча компанія холдингу «Білоруська металургійна компанія»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «ГОФ «Дар'ївська»

про стягнення 2001,60 дол. США, що еквівалентно 52441,92 грн.

Суддя Маринченко Я.В.

Представники сторін:

від позивача - Дари В.Б. (представник за довіреністю);

від відповідача - не з'явився.

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2016 Відкрите акціонерне товариство «Білоруський металургійний завод» - керуюча компанія холдингу «Білоруська металургійна компанія» звернулось до господарського суду міста Києва з позовом до відповідача, Товариства з обмеженою відповідальністю «ГОФ «Дар'ївська» про стягнення збитків у розмірі 2001,60 дол. США, що еквівалентно 52441,92 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем своїх зобов'язань за контрактом №14012979 від 02.06.2014, відповідно до умов якого відповідач мав поставити позивачу обумовлений контрактом твар разом із сертифікатом походження товару.

На підставі зазначеного сертифікату походження товару, у відповідності до Договору про зону вільної торгівлі від 18.10.2011 позивачу на законних підставах надавались преференції по сплаті ввізного мита.

Проте, у зв'язку з ненаданням відповідачем сертифікату походження товару (форми СТ-1) позивач був змушений сплатити ввізний митний податок та додаткову суму ПДВ в загальному розмірі 2001,60 дол. США, що підтверджується платіжними дорученнями №122974 та №122973 від 06.08.2014.

На підставі викладеного позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача зазначеної суми збитків.

У судовому засіданні представник позивача підтримав заявлені вимоги у повному обсязі та просив суд задовольнити позов.

Відповідач уповноваженого представника у судове засідання не направив, відзиву на позовну заяву не подав, хоча про час і місце проведення судового засідання був повідомлений у встановленому законом порядку.

Суд зазначає про те, що відповідач не був обмежений у своїх процесуальних правах надати відзив через канцелярію суду або шляхом їх направлення на адресу суду поштовим відправленням.

Враховуючи вищевикладене, з метою дотримання процесуальних строків вирішення спору, суд дійшов висновку, що наявні у матеріалах справи документи достатні для прийняття повного та обґрунтованого судового рішення у відповідності до ст. 75 Господарського процесуального кодексу України, а неявка представників відповідача не перешкоджає вирішенню справи по суті за наявними в ній матеріалами.

Розглянувши матеріали справи, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, заслухавши пояснення представника позивача, суд вважає, що позов слід задовольнити з наступних підстав.

Судом встановлено, що 02.06.2014 між Товариством з обмеженою відповідальністю «ГОФ «Дар'ївська» (постачальник) та Відкритим акціонерним товариством «Білоруський металургійний завод» - керуюча компанія холдингу «Білоруська металургійна компанія» (покупець) укладено Контракт №14012979, відповідно до умов якого постачальник зобов'язується поставити, а покупець прийняти та оплатити продукцію (товар) у відповідності до доданої технічної специфікації, що є невід'ємною частиною даного контракту, у кількості 8240 тон +/- 10% (п.1.1 Контракту).

Згідно з п.2.1 Контракту, ціна за 1 т. становить 80 (вісімдесят) доларів США. Загальна вартість контракту становить 659200 дол. США +/- 10%.

Відповідно до п.3.1 Контракту, постачальник поставляє покупцю товар рівними партіями по 2747 тон щомісячно, на підставі погодженої сторонами специфікації і письмової заявки засвідченої підписом відповідальної особи з відображенням строків поставки, найменування товару, одиниць виміру, кількості та необхідності пакування. У випадку несанкціонованої поставки з боку постачальника, покупець залишає за собою право не приймати товар.

Згідно з п.3.3 Контракту, датою поставки товару на адресу покупця, приймається дата поставки на кордон, що підтверджується митним штампом про перехід Українсько-Білоруського кордону, станція переходу Хоробичі-Терехівка. Право власності на товар, а також ризик випадкової загибелі або випадкового пошкодження переходить до покупця з дати поставки.

Якість товару повинна відповідати ТТ840-10-2013 відображеним в технічній специфікації та підтверджуватись сертифікатом якості, виданим постачальником (п.4.1 Контракту).

У відповідності до п.4.3 Контракту, товар повинен супроводжуватись наступними документами: залізнична накладна, сертифікат якості, рахунок-фактура з відображенням країни походження товару, сертифікат походження товару.

Пунктом 7.6 Контракту визначено, що у випадку надання постачальником недостовірних даних по договору і накладення в результаті цього контролюючим органом Республіки Білорусь на покупця економічних санкцій, постачальник компенсує покупцеві стягнуті суми у безспірному порядку.

Згідно з п.8.2 Контракту, спори, невирішені сторонами шляхом переговорів, розглядаються в господарському (економічному) суді за місцем перебування відповідача у відповідності з матеріальним правом країни відповідача.

Відповідно до п.10.5 Контракту, даний контракт набирає чинності після підписання його останньою з договірних сторін и діє до 31.12.2014.

Як вбачається з матеріалів справи, на виконання умов вказаного Контракту, 23.07.2014 відповідачем було поставлено позивачеві товар відповідно до накладних №51140820, №51140861, №51140705, №51140739, №51140754, №51140762 на загальну суму 33360 дол. США.

Проте в порушення п.4.3 Контракту, відповідачем не було додано до супровідних документів сертифікатів походження товарів, внаслідок чого відповідач поніс витрати пов'язані з оплатою ввізного мита в розмірі 17247120 білоруських рублів та додаткову суму ПДВ в розмірі 3449242 білоруських рублів, що еквівалентно 2001,60 дол. США, відповідно до офіційного курсу Національного банку Республіки Білорусь станом на дату оформлення митної декларації.

Вказані твердження позивача підтверджуються наявними в матеріалах справи копіями платіжних доручень №122974 та №122973 від 06.08.2014

Разом з тим, судом встановлено, що 18.10.2011 для формування умов для вільного руху товарів, держави-учасниці Співдружності Незалежних Держав, в тому числі між Україною та Республікою Білорусь, було підписано Договір про зону вільної торгівлі, який ратифіковано Україною 30.07.2012 та набрав чинності для України 20.09.2012.

У відповідності до ч.1 ст.2 Договору, сторона не застосовує мита та інших платежів, еквівалентних миту, стосовно експорту товару, призначеного для митної території іншої Сторони, та/або імпорту товару, що походить з митної території іншої Сторони, за винятком випадків, передбачених в додатку 1, що є невід'ємною частиною цього Договору.

Згідно з ч.1 ст.4 Договору, для визначення країни походження товарів, що походять із Сторін і знаходяться в торговельному обороті між ними, Сторони керуються Правилами визначення країни походження товарів, що є невід'ємною частиною Угоди про Правила визначення країни походження товарів у Співдружності Незалежних Держав від 20 листопада 2009 року.

Положеннями п.6.1 Угоди про Правила визначення країни походження товарів у Співдружності Незалежних Держав, для підтвердження країни походження товару в конкретній державі - учасниці Угоди для цілей надання режиму вільної торгівлі необхідне надання митним органам країни ввезення оригіналу сертифіката форми СТ-1 (бланк сертифіката наведено в додатку 2, який є невід'ємною частиною цих Правил) чи декларації про походження товару.

Частинами 1, 2 ст.22 Цивільного кодексу України встановлено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Згідно зі ст.224 Господарського кодексу України, учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов'язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб'єкту, права або законні інтереси якого порушено.

Відповідно до положень ст.225 Господарського кодексу України, до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб'єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов'язання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов'язання другою стороною; матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом.

Відтак, на позивача покладається обов'язок доведення факту заподіяння йому збитків та розміру таких збитків.

Як вже зазначалось вище, у відповідності до п.4.3 Контракту, товар повинен супроводжуватись наступними документами: залізнична накладна, сертифікат якості, рахунок-фактура з відображенням країни походження товару, сертифікат походження товару.

Крім того, міжнародними нормативно-правовими актами встановлений порядок вільного руху товарів між державами-учасницями Співдружності Незалежних Держав.

Відтак у зв'язку з порушенням відповідачем взятих на себе зобов'язань за Контрактом, зокрема, ненадання документів, передбачених Контрактом, позивач поніс збитки у вигляді сплаченого митного збору та додаткової суми ПДВ, нарахованої на вказану суму митного збору, яких останній міг уникнути якби відповідач належним чином виконав взяті на себе зобов'язання.

Факт неналежного виконання відповідачем взятих на себе зобов'язань та понесення збитків позивачем належним чином підтверджений наявними в матеріалах справи документами.

За таких обставин, суд дійшов висновку щодо обґрунтованості позовних вимог та наявності підстав для стягнення з відповідача збитків в розмірі 2001,60 дол. США, що еквівалентно 52441,92 грн.

Відповідно до ст.ст. 33, 34 Господарського процесуального кодексу України, кожна із сторін повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог чи заперечень. Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

За приписами ст. 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Відповідач не надав суду жодних належних та допустимих доказів, які б спростовували доводи позивача викладені у позовній заяві.

Разом з тим, щодо розподілу судового збору, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Згідно з положеннями ч.1 ст.4 Закону України «Про судовий збір», судовий збір справляється у відповідному розмірі від мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, встановленої законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

За приписами ст.4 Закону України «Про судовий збір» за подання до господарського суду позовної заяви майнового характеру справляється судовий збір у розмірі 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 150 розмірів мінімальної заробітної плати.

Відповідно до ст.8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2016 рік» мінімальна заробітна плата з 01.01.2016 становить 1378 грн.

Таким чином, за подання до суду даної позовної заяви, позивачем мав бути сплачений судовий збір в розмірі 1378 грн.

На підставі викладеного, враховуючи положення ст.49 Господарського процесуального кодексу України, витрати зі сплати судового збору в сумі 1378 грн. покладаються на сторони пропорційно задоволеним вимогам.

Разом з тим, суд вважає за необхідне звернути увагу позивача, що пунктом 1 ч. 1, ч. 2 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» передбачено, що сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом. У випадках, установлених п. 1 ч. 1 цієї статті, судовий збір повертається в розмірі переплаченої суми.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 33, 34, 43,49, 75, 82 - 85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ГОФ «Дар'ївська» (02160, м. Київ, вул. Харківське шосе, буд. 19; ідентифікаційний код 35937816) на користь Відкритого акціонерного товариства «Білоруський металургійний завод» - керуюча компанія холдингу «Білоруська металургійна компанія» (247210, Республіка Білорусь, Гомельська обл., м. Жлобин, вул. Промислова, буд. 37; реєстраційний номер 400074854) збитки в розмірі 2001 (двi тисячi один) долар США 60 центів, або еквівалентну на час виконання рішення суму у грошовій одиниці України - гривні та витрати по сплаті судового збору в сумі 1378 (одна тисяча триста сімдесят вісім) грн.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повний текст рішення підписаний 21.11.2016

Суддя Я.В. Маринченко