Господарський суд
Житомирської області
_________________________________________
______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Від "15" листопада 2016 р. Справа № 906/944/16

Господарський суд Житомирської області у складі:

судді Тимошенка О.М.

за участю представників сторін:

від позивача: Чайковська О.С. (довіреність від 05.11.15.)

від відповідача: не з'явився

розглянув у судовому засіданні в м. Житомирі справу

за позовом Публічного акціонерного товариства "Державний ощадний банк України" в особі філії Житомирського обласного управління АТ "Ощадбанк"

до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2

про стягнення 212953,14 грн.

Позивач звернувся до господарського суду Житомирської області з позовом про стягнення з відповідача на свою користь 212953,14 грн. заборгованості за договором кредитної лінії №83 від 05.03.13., з яких: 117562,00 грн. - залишок простроченого кредиту, 11985,39 грн. - строкових процентів, 82655,75 грн. - пені, 750,00 грн. - комісії.

Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав, з підстав викладених у позовній заяві.

Відповідач в судове засідання не з'явився, свого представника не направив, про причину неявки суд не повідомив, про день розгляду справи був повідомлений у судовому засідання, яке відбулося 01.11.16.

Заслухавши пояснення представника позивача, дтслідивши матеріали справи, господарський суд,

ВСТАНОВИВ:

05 березня 2013 року між Публічним акціонерним товариством "Державний Ощадний банк України" (банк/позивач) та Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 (позичальник/відповідач) укладено договір кредитної лінії № 83 , відповідно до умов якого банк зобов'язався надати на умовах цього Договору, а позичальник зобов'язався отримати та належним чином використовувати та повернути в передбачені цим Договором строки кредит та сплатити проценти та інші платежі за користування кредитом у порядку та на умовах, визначених цим договором (а.с.11).

Згідно з пунктом 2.2. Договору, кредит надається у вигляді відновлювальної кредитної лінії окремими частинами (траншами) з остаточним терміном повернення не пізніше 04.03.2016 року.

Сторони погодили суму ліміту кредитування і визначили його в розмірі 150000,00грн. (пункт 2.3. Договору).

На виконання умов договору, позивач видав відповідачу траншами на його поточний рахунок, за період з 06.03.13 по 22.03.13, кошти на загальну суму 149851,24грн., що підтверджується платіжними дорученнями (а.с.22-29).

Пунктом 2.3.3 договору, передбачено, що позичальник зобов'язувався здійснити погашення кожного траншу не пізніше ніж на 365 календарний день з моменту його отримання незалежно від діючого ліміту кредитування.

Згідно п.2.7 договору, за користування кредитом позичальник зобов'язується сплачувати відповідну плату (проценти).

Згідно п.2.10 договору, за надання банківських послуг позичальник сплачує комісійні винагороди.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що відповідач допустив порушення своїх зобов'язань по сплаті кредиту, процентів і комісії за користування кредитними коштами.

Відповідач письмового відзиву, доказів на спростування обставин, викладених позивачем у позовній заяві, свого контррозрахунку суми позову, не надав.

Проаналізувавши матеріали справи та пояснення представників сторін, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню з огляду на наступне.

Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Відповідно до частини 1 статті 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Права та обов'язки сторін, пов'язані з кредитуванням, визначаються положеннями про позику та кредит (параграфи 1 і 2 глави 71 цього Кодексу), якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до статті 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

У відповідності до ч. 2 ст. 345 Господарського кодексу України кредитні відносини здійснюються на підставі кредитного договору, що укладається між кредитором і позичальником у письмовій формі. У кредитному договорі передбачаються мета, сума і строк кредиту, умови і порядок його видачі та погашення, види забезпечення зобов'язань позичальника, відсоткові ставки, порядок плати за кредит, обов'язки, права і відповідальність сторін щодо видачі та погашення кредиту.

У матеріалах справи наявні документи, які підтверджують факт виконання позивачем своїх зобов'язань за Договором щодо здійснення кредитування відповідача.

Відповідно до норм статей 525, 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Стаття 629 Цивільного кодексу України передбачає, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно з статтею 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Частиною 1 статті 612 Цивільного кодексу України встановлено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ст.629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Статтею 1056-1 Цивільного кодексу України передбачено, що процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

За умовами п.2.7 Кредитного договору, за користування кредитом позичальник зобов'язаний сплачувати банку відповідну плату (проценти) в порядку та в розмірах, що встановлені правочином.

У відповідності до пункту 2.7.1. Договору проценти за користування кредитом розраховуються банком на основі процентної ставки в розмірі 20,3% річних, яка може бути встановлена в іншому розмірі в порядку, визначеному цим Договором. Пунктом 2.7.2. Договору сторони погодили, що проценти нараховуються методом факт/факт на фактичну суму заборгованості позичальника за кредитом та за термін фактичного користування ним, починаючи з першого дня видачі кредиту включно, та до повного погашення заборгованості за цим договором. Пунктом 2.7.3. Договору сторони погодили, що нараховані за період з першого дня видачі кредиту або з першого числа звітного місяця по останнє число звітного місяця або по останній день повернення позичальником кредиту (або його частини) проценти повинні бути сплачені позичальником не пізніше останнього робочого дня звітного місяця, а в разі дострокового погашення кредиту - одночасно з погашенням кредиту. Перший раз позичальник сплачує проценти не пізніше 05.04.2013 року.

Додатковим договором №1 від 16.09.14 до договору №83, встановлено процентну ставку на рівні 21,3 % (а.с.20).

Оскільки факт отримання кредитних коштів, їх неповернення позичальником банку встановлений судом та відповідачем не спростований, позивачем нараховані станом на 16.09.2016 проценти за користування кредитними коштами по Договору на загальну суму 11985,39 грн.

Згідно п.2.10 договору, за надання банківських послуг позичальник сплачує комісійні винагороди:

- за надання кредиту сплата комісійної винагороди здійснюється в розмірі 1% максимального ліміту кредитування відразу після укладання договору;

- за обслуговування кредиту, сплата комісійної винагороди здійснюється в розмірі 0,1% від діючого ліміту кредитування щомісячно у строк до 05 числа місяця, наступного за звітним місяцем/кварталом, роком.

Позивач просить стягнути з відповідача 750,00грн. комісії,що заявлено правомірно.

Відповідно до ч.1 ст.612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

За несвоєчасне виконання грошових зобов'язань, позивач на підставі п.7.2.1 договору просить стягнути з відповідача пеню, що згідно розрахунку позивача, за період з 07.03.14 по 15.09.16, становить 82655,75 грн.(а.с.77).

Невиконання зобов'язання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) ст.610 Цивільного кодексу України кваліфікує як порушення зобов'язання.

Згідно з ч.1 ст.611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ч.3 ст.549 Цивільного кодексу України).

Пунктом 7.2.1 Договору, передбачено, що за порушення взятих на себе зобов'язань з повернення суми кредиту, своєчасної сплати процентів та комісійної винагороди за користування кредитом позичальник зобов'язується сплатити на користь банку пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діяла в період, за який сплачується пеня, від суми платежу за кожен день прострочення.

Перевіривши розрахунок пені суд знаходить його правильним. Разом з тим, судом встановлено, що розмір пені є завеликим порівняно з розміром основної суми боргу.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем не надано належних та допустимих доказів того, що саме порушення відповідачем зобов'язань за договором від 05.03.2013 потягло за собою завдання значних збитків Банку; на протязі дії договору відповідачем здійснювались заходи по поверненню отриманого кредиту та оплати пені; відповідач є добросовісним клієнтом банку та заявив про намір погасити борг у добровільному порядку.

Відповідно до пп.3.17.4 п.3 Постанови Пленуму ВГС України "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" від 26.12.2011 №18, вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання, господарський суд повинен об'єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов'язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов'язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов'язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо.

Враховуючи викладене, проведення часткових розрахунків, зважаючи на положення п.3 ч.1 ст.83 ГПК України, господарський суд прийшов до висновку про винятковість вказаних обставин та про наявність підстав для зменшення на 50 % розміру пені - до 41327,88грн., з огляду на що, в частині стягнення 41327,87грн. пені слід відмовити.

Відповідно до ст. ст. 33, 43, 34 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідач не надав суду належних та допустимих доказів, які б спростовували доводи позивача.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог частково, в розмірі 171625,27грн., з яких: 117562,00грн. боргу по кредиту, 11985,39грн. процентів, 41327,88грн. пені, 750,00грн. комісії. Суд зменшує заявлений до стягнення розмір пені, на підставі п.3 ч.1 ст.83 ГПК України до 41327,88грн.

Відповідно до ст. 49 ГПК України з відповідача на користь позивача стягуються понесені позивачем витрати по сплаті судового збору.

Керуючись ст.ст. 49, 82-85 ГПК України, господарський суд

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги публічного акціонерного товариства "Державний Ощадний банк України" задовольнити частково.

2. Зменшити розмір пені до 41327,88грн.

3. Стягнути з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 (11600, АДРЕСА_1, ідент. номер НОМЕР_1)

на користь публічного акціонерного товариства "Державний Ощадний банк України" (01001, м.Київ, вул.Госпітальна, 12г, ):

- 117562,00грн. простроченого кредиту;

- 11985,39 грн. заборгованості по процентам;

- 41327,88 грн. пені ;

- 750,00 грн. комісії;

- 3194,30 грн. судового збору.

4.Відмовити в позові в частині стягнення 41327,87 грн. пені.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Апеляційна скарга подається на рішення місцевого господарського суду протягом десяти днів з дня його оголошення. У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення, зазначений строк обчислюється з дня підписання рішення, оформленого відповідно до статті 84 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено: 21.11.16

Суддя Тимошенко О. М.

Віддрукувати:

1- в справу

2-відповідачу (рек. з повідом.)