РІШЕННЯ

"17" листопада 2016 р.Справа № 921/552/16-г/8
Господарський суд Тернопільської області

у складі судді Гирили І.М.

Розглянув справу

за позовом Публічного акціонерного товариства "Банк "Фінанси та Кредит", вул. Січових Стрільців, 60, м. Київ, 04050

до відповідачів:

1. Товариства з обмеженою відповідальністю "Аріол", вул. Живова, 31, м. Тернопіль, 46008

2. Приватного підприємства "Аріол-Тернопіль", вул. Фабрична, 24А, м. Тернопіль, 46010

про cтягнення солідарно заборгованості в загальній сумі 2 967 997, 56 грн.

За участі представників:

Позивача: ОСОБА_1 - уповноваженого, довіреність № 3243110/10263 від 09.09.2016 р.

Відповідача 1: ОСОБА_2 уповноваженого, довіреність б/н від 20.09.2016 р.;

Відповідача 2: ОСОБА_2 уповноваженого, довіреність б/н від 08.11.2016 р.

В судових засіданнях представникам сторін розяснювались процесуальні права та обовязки, передбачені ст. ст. 20, 22, 81-1 Господарського процесуального кодексу України (надалі ГПК України).

За відсутністю відповідного клопотання сторін технічна фіксація судового процесу не здійснюється.

Суть справи:

Публічне акціонерне товариство "Банк "Фінанси та Кредит", м. Київ, надалі - позивач, звернулось до господарського суду Тернопільської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Аріол" м. Тернопіль, надалі відповідач 1, та Приватного підприємства "Аріол-Тернопіль", м. Тернопіль, надалі - відповідач 2, про солідарне стягнення заборгованості в загальній сумі 2 967 997 грн 56 коп.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на неналежне виконання ТзОВ "Аріол" (відповідача 1 у справі/ Позичальника за Кредитним договором) взятих на себе зобовязань за Договором про відновлювальну кредитну лінію №18-01-13 від 15.02.2013 р., зокрема в частині своєчасного повернення чергової частини суми кредиту та сплати відсотків за користування кредитними коштами, внаслідок чого, у позивача, відповідно до п. 6.1 Кредитного договору виникло право на звернення до суду з позовом про дострокове повернення в повному обсязі виданих кредитних коштів, сплати відсотків за весь період користування кредитом та пені за неналежне виконання взятих на себе зобовязань. Стверджував, що станом на 21.06.2016 р. строкова заборгованість по основному боргу кредиту становить 1 891 704,01 грн, прострочена заборгованість по основному боргу кредиту - 360 324,56 грн, строкова заборгованість по відсотках - 32 827,92 грн, прострочена заборгованість по відсотках - 600 357,13 грн, пеня за прострочення заборгованості по основному боргу кредиту, відсоткам - 82 783,94 грн. Також, зазначав, що оскільки зобов'язання за Договором про відновлювальну кредитну лінію №18-01-13 забезпечені договором поруки № 18-01-13/01 від 15.02.2013 р., який укладено між ПАТ "Банк "Фінанси та Кредит" (кредитор), ТзОВ "Аріол" (боржник) та ПП "Аріол-Тернопіль" (поручитель), у позивача відповідно до положень ЦК України та умов вказаного правочину виникло право на звернення до суду з вимогою про стягнення вказаної вище суми з відповідачів солідарно.

В підтвердження наведеного до матеріалів справи долучено: Договір про відновлювальну кредитну лінію №18-01-13 від 15.02.2013 року та додаткові договори до нього, Договір поруки №18-01-13/01 від 15.02.2013 р., заявки на отримання траншу за відкритою кредитною лінією, меморіальні ордери №21685914 від 15.02.2013 р., №21856349 від 22.02.2013 р., №21857537 від 22.02.2013р., №22054838 від 01.03.2013 р., №22088846 від 04.03.2013 р.,№22194892 від 07.03.2013 р., №22325411 від 14.03.2013 р., №22897134 від 05.04.2013 р.№23062678 від 12.04.2013 р., №23521638 від 07.05.2013 р., №23522544 від 07.05.2013 р., №23567522 від 14.05.2013 р., №24079694 від 01.06.2013 р., №27514183 від 28.10.2013 р., вимоги (повідомлення) №24.2.2/411 від 11.07.2016 р. та №24.2.2/434 від 08.08.2016 р. адресовані відповідачам із доказами їх надіслання, розрахунок заборгованості за Договором про відновлювальну кредитну лінію №18-01-13 від 15.02.2013 року, а також інші документи, належним чином засвідчені копії яких знаходяться в матеріалах справи.

Розгляд справи, призначений вперше ухвалою суду від 05.09.2016 р. на 15:15 год. 26.09.2016 р., в порядку ст. 77 ГПК України, було відкладено на 12:20 год. 10.10.2016 р., на 12:00 год. 26.10.2016 р. та, відповідно, на 11:00 год. 09.11.2016 р., з викладених у відповідних ухвалах суду підстав. В судових засіданнях 09.11.2016 р., 15.11.2016 р. та 17.11.2016 р., в порядку ч. 3 ст. 77 ГПК України, оголошувались перерви до 11:30 год. 15.11.2016 р., до 12:00 год. 17.11.2016 р. та, відповідно, до 14:10 год. 17.11.2016 р., з підстав, викладених у відповідних формулярах (протоколах) судових засідань, про що повноважних представників сторін повідомлено під розписки (в матеріалах справи).

Строк вирішення спору було продовжено в передбаченому ч. 3 ст. 69 ГПК України порядку, про що судом винесено відповідну ухвалу від 26.10.2016 р.

Окрім того, 10.10.2016 р. ТзОВ "Аріол", в порядку ст. ст. 22, 41 ГПК України, звернулось до суду із письмовим клопотанням б/н б/д (вх. №17499) про призначення у даній справі судової економічно-бухгалтерської експертизи та навів перелік питань, які, на його думку, необхідно поставити перед експертом. В обґрунтування даного клопотання посилався на розбіжність наданого позивачем розрахунку (наявність двох показників відсоткової ставки, відсутність розмежування застосування кожної із них); відсутність розподілу несплачених та несвоєчасно сплачених процентів. Також, вважав, що позивачем безпідставно нараховано та включено до розрахунку пеню у період коли сам Позивач здійснив припинення операційних розрахунків та прийняття платежів до введення тимчасової адміністрації (з квітня 2014 р.).

26.10.2016 р. ТзОВ "Аріол" надано суду відзив б/н б/д (вх. №18495), згідно якого останнє стверджує, що поданий позивачем розрахунок заборгованості по Договору №18-01-13 від 15.02.2013 р. не відповідає умовам Кредитного договору у останній редакції. Зокрема, зазначає, що з 06.06.2014 р. сума тіла кредиту згідно домовленості сторін склала 2 252 028,57 грн, а не 2 300 000,00 грн, як це відображено позивачем у розрахунку заборгованості по Договору; Додатковим договором №2 до Договору про відновлювану кредитну лінію №18-01-13 від 15.02.2013 р. було відтерміновано сплату нарахованих у період з 25.11.2014 р. по 25.12.2014 р. та з 25.11.2014 р. по 25.02.2015 р. процентів за користування кредитними коштами, що також у розрахунку позивача не відображено. З огляду на зазначене, згадане вище клопотання про призначення у справі судової економічно-бухгалтерської експертизи підтримував в повному обсязі.

В судове засідання 15.11.2016 р. ТзОВ "Аріол" надано письмові пояснення стосовно розрахунку загальної суми заборгованості по Договору про відновлювальну кредитну лінію №18-01-13 в національній валюті, що підлягає до сплати боржником станом на 21.06.2016 р., згідно яких відповідач, окрім вже зазначених вище тверджень, вважає, що у наданому суду розрахунку відображені позивачем періоди нарахування відсотків не відповідають умовам п. 3.4 Договору, а самі проценти нараховані всупереч положенням п. 3.3 Договору, у період нарахування відсотків включено день повернення (сплати) позичальником коштів.

В судове засідання 17.11.2016 р. повноважний представник позивача прибув, в порядку ст. 22 ГПК України, звернувся до суду із заявою за вих. №837 від 16.11.2016 р. (вх. №19832) про збільшення розміру строкової заборгованості по відсоткам та зменшення розміру простроченої заборгованості по відсоткам. Зазначає, що при написанні позовної заяви Банк було допущено помилку в частині вказання згаданих сум. Відтак, стверджує, що станом на 21.06.2016 р. строкова заборгованість по відсоткам становить 244 207,54 грн, прострочена 388 977,51 грн. При цьому, зауважує, що дана помилка не вплинула на розмір заявленої до стягнення загальної суми заборгованості за Договором про відновлювальну кредитну лінію №18-01-13 від 15.02.2013 р. у даній справі.

Враховуючи наведене, просить суд, прийняти дану заяву, позовні вимоги, з врахуванням останньої задовольнити в повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві та посилаючись на долучені до матеріалів справи документи. Проведення у даній справі судової економічно-бухгалтерської експертизи вважає недоцільним. Стверджує, що представлений суду розрахунок загальної суми заборгованості по Договору про відновлювальну кредитну лінію №18-01-13 від 15.02.2013 р. в національній валюті, що підлягає до сплати ТзОВ "Аріол" станом на 21.06.2016 р. проведено Банком з чітким дотриманням умов Кредитного договору та Додаткових угод до нього. Нараховані Банком відповідно до умов Додаткових угод №2 та №3 до Кредитного договору відсотки не віднесено на прострочку, а заявлено до стягнення як строкові. Розрахунок відображає реальну та обширну картину відносин сторін за Кредитним договором, в ньому відображено суми усіх виданих траншів. Твердження представника відповідача про безпідставне включення у період нарахування відсотків день по повернення вважає помилковими, оскільки в п. 3.3 Договору, на який посилається відповідач, мова йде виключно про день повернення кредиту на позичковий рахунок Банку. Просить суд врахувати, що відповідачем не проведено контррозрахунку заявлених до стягнення сум, який би спростовував дані, наведені у розрахунку позивача, а твердження останнього про невідповідність долученого Банком до матеріалів справи розрахунку ґрунтуються лише на його припущеннях.

Повноважний представник відповідачів № 1 та №2 в судове засідання 17.11.2016 р. прибув, клопотання ТзОВ "Аріол" б/н б/д (вх. №17499 від 10.10.2016 р.) про призначення у даній справі судової економічно-бухгалтерської експертизи підтримав в повному обсязі. Зазначив, що оплату за проведення експертизи гарантує ТзОВ "Аріол" (відповідач 1 у справі/ Позичальник за Кредитним договором). Поряд із цим, на запитання суду щодо позиції представника відповідачів по суті позовних вимог зазначив, що покладається на думку суду.

Розглянувши заяву позивача за вих. №837 від 16.11.2016 р. (вх. №19832) про збільшення розміру строкової заборгованості по відсоткам та зменшення розміру простроченої заборгованості по відсоткам, суд встановив:

В силу приписів ст. 22 ГПК України, Позивач вправі до прийняття рішення по справі збільшити розмір позовних вимог за умови дотримання встановленого порядку досудового врегулювання спору у випадках, передбачених статтею 5 цього Кодексу в цій частині, відмовитись від позову або зменшити розмір позовних вимог.

Розглянувши заяву позивача за вих. №837 від 16.11.2016 р. (вх. №19832) про збільшення розміру строкової заборгованості по відсоткам та зменшення розміру простроченої заборгованості по відсоткам, суд приймає її як таку, що подана у відповідності до вимог ст. 22 ГПК України.

Таким чином, предметом судового розгляду є вимога позивача про стягнення солідарно з відповідачів заборгованості за Договором про відновлювальну кредитну лінію № 18-01-13 від 15.02.2013 р. станом на 21.06.2016 р. у розмірі 2 967 997 грн. 56 коп., з яких: 1 891 704 грн 01 коп. строкова заборгованість по основному боргу кредиту; 360 324 грн 56 коп. прострочена заборгованість по основному боргу кредиту; 244 207 грн 54 коп. строкова заборгованість по відсоткам; 388 977 грн 51 коп. - прострочена заборгованість по відсоткам та 82 783 грн 94 коп. пеня.

Дослідивши клопотання ТзОВ "Аріол" б/н б/д (вх. №17499 від 10.10.2016 р.) про призначення у даній справі судової економічно-бухгалтерської експертизи, заслухавши доводи та заперечення учасників процесу щодо вказаного клопотання, суд його відхиляє, виходячи з наступного:

В силу приписів ч. 1 ст. 41 ГПК України, для роз'яснення питань, що виникають при вирішенні господарського спору і потребують спеціальних знань, господарський суд призначає судову експертизу.

В ч. 2 п. 2 постанови Пленуму ВГС України "Про деякі питання практики призначення судової експертизи" №4 від 23.02.2012 р., з наступними змінами та доповненнями, господарським судам звернуто увагу на те, що судова експертиза призначається, лише у разі дійсної потреби у спеціальних знаннях для встановлення фактичних даних, що входять до предмета доказування, тобто у разі, коли висновок експерта не можуть замінити інші засоби доказування. Неприпустимо ставити перед судовими експертами правові питання, вирішення яких чинним законодавством віднесено до компетенції суду.

З огляду на зазначені вище норми чинного законодавства, зважаючи на те, що усі доводи відповідача 1 про необхідність призначення у даній справі судової економічної експертизи обґрунтовані виключно невідповідністю проведеного позивачем розрахунку умовам Кредитного договору та Додаткових угод до нього, беручи до уваги відсутність під час розгляду справи взаємно суперечливих доказів, а також питань, що потребують спеціальних знань, враховуючи предмет доказування та правову природу спірних правовідносин, суд дійшов до висновку, що дослідження відповідності проведеного позивачем розрахунку позовних вимог умовам Кредитного договору та Додаткових угод до нього є правовим питанням та не потребує спеціальних знань, а перевірка достовірності наведених у ньому даних зводиться до простих арифметичних розрахунків, що є прерогативою суду, а не експертної установи. При цьому, наявних у справі доказів достатньо для її розгляду по суті та прийняття рішення без проведення судової експертизи.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши в судових засіданнях доводи та пояснення повноважних представників сторін, оцінивши наявні у справі докази, суд встановив:

15.02.2013 р. між Публічним акціонерним товариством "Банк "Фінанси та Кредит", - Банком/позивачем у справі, з однієї сторони, та Товариством з обмеженою відповідальністю "Аріол" Позичальником/відповідачем 1 у справі, з іншої сторони, укладено Договір про відновлювальну кредитну лінію №18-01-13 (надалі Кредитний договір), за умовами якого Банк відкриває Позичальникові відновлювану кредитну лінію на загальну суму 2 300 000,00 грн, а Позичальник зобовязується повернути отримані в рахунок кредитної лінії грошові кошти згідно з Графіком погашення кредиту (Додаток №1 до цього Договору) з кінцевим строком погашення до 15 лютого 2018 р. і сплатити за користування кредитними коштами проценти відповідно до розділу 3 цього Договору. Для обліку коштів, що надаються за рахунок кредитної лінії, Банк відкриває відповідний позичковий рахунок (п. 1.1 р. 1 Кредитного договору).

П. 1.2 р. 1 Кредитного договору сторони погодили, що впродовж строку, вказаного в п. 2.1 цього Договору, Позичальник має право неодноразово повертати Банку отримані по кредитній лінії кошти повністю або частинами, отримувати за згодою Банку кредитні кошти таким чином, щоб загальний розмір виданих Позичальникові кредитних коштів, тобто основної позичкової заборгованості Позичальника, у будь-який момент часу складав не більше загальної суми кредитної лінії, вказаної в п. 1.1 цього Договору.

Відповідно до п. 2.1 р. 2 Кредитного договору, видача кредитних коштів здійснюється траншами в наступному порядку: лютий 2013 р. в межах ліміту 1 000 000,00 грн; березень 2013 р. в межах ліміту 1 280 000,00; квітень 2013 р. в межах ліміту 1 670 000,00 грн; травень 2013 р. в межах ліміту 1 990 000,00 грн; червень 2013 р. в межах ліміту 2 300 000,00 грн по письмових заявках Позичальника, за згодою Банку, шляхом перерахування їх з позичкового на поточний рахунок Позичальника, якщо інше не вказано в письмовій заявці.

Згідно п. 2.4 р. 2, п. 4.1 р. 4 Кредитного договору, Позичальник зобовязався: використовувати кредитні кошти, що отримані за цим Договором для здійснення оплати за товари згідно договору дистрибуції №0778 від 29.12.2012 р., укладеного між ТзОВ "Аріол" і ПАТ "Індустріальні та дистрибуційні системи"; повернути кредитні кошти Банку згідно з графіком-погашення кредиту (Додаток №1 до цього Договору) з кінцевим строком погашення, що вказаний в п. 1.1 цього Договору, шляхом перерахування грошових коштів на позичковий рахунок.

Розділом 3 Кредитного договору сторони передбачили порядок нарахування та сплати процентів. Зокрема, Позичальник сплачує банку проценти за користування кредитними коштами у валюті кредиту за процентними ставками: а) 19% (девятнадцять процентів) річних за період з дня надання до терміну повернення кредиту, що зазначений в п. 1.1 цього Договору; b) у разі порушення Позичальником строків погашення кредиту згідно з Графіком погашення кредиту (Додаток 1 до цього Договору), 28,5% (двадцять вісім цілих пять десятих процентів) річних від суми невиконаного своєчасно зобовязання за кредитом згідно з вищенаведеним графіком, за період часу з моменту непогашення кредиту (частини кредиту) до дня фактичного погашення цієї заборгованості за кредитом; с) 28,5% (двадцять вісім цілих пять десятих процентів) річних за період з терміну повернення кредиту, що зазначений в п. 1.1 цього Договору, а також у випадку порушення строків повернення кредитних коштів, що вказані в п. п. 4.5, 6.1 цього Договору, до дня фактичного погашення заборгованості за кредитом. Проценти сплачуються шляхом їх перерахування платіжним дорученням на рахунок Банку (п. п. 3.1-3.2 р. 3 Кредитного договору).

П. п. 3.3 - 3.5 р. 3 Кредитного договору сторони погодили, що розрахунок процентів здійснюється за період користування кредитними коштами з моменту списання кредитних коштів з позичкового рахунку Позичальника до моменту повернення коштів на позичковий рахунок Позичальника. Розрахунок процентів за день видачі здійснюється як за повний день, а за день повернення не здійснюється. Розрахунок процентів здійснюється виходячи з 365 днів в році (366 днів у високосному році, в місяці за календарем). Нарахування і сплата процентів за користування кредитними коштами здійснюється щомісячно. Позичальник сплачує проценти в строк з 26 числа кожного місяця та не пізніше за останній робочий день кожного місяця. У зазначений строк сплачуються проценти, нараховані за користування кредитними коштами з 26 числа попереднього місяця до 25 числа поточного місяця (включно). Позичальник сплачує проценти за останній звітний період (тобто, звітний період, в якому настає термін повернення кредиту) не пізніше за термін повернення кредиту, що вказаний в п. 1.1 цього Договору. Датою сплати процентів є день зарахування коштів на рахунок, що вказаний у п. 3.2 цього Договору.

П. п. 3.6 - 3.8 р. 3 Кредитного договору сторони передбачили можливість зміни процентної ставки та погодили умови її застосування.

Відповідно до п. 8.1 р. 8 Кредитного договору, у випадку, якщо сплачені Позичальником Банку грошові кошти недостатні для погашення загальної суми заборгованості, що виникла до цього моменту, то погашення заборгованості здійснюється в наступній черговості: в першу чергу погашаються проценти за користування кредитними коштами, а також комісійна винагорода, в другу чергу погашається основний борг за кредитом, а в третю чергу погашається неустойка (штраф, пеня).

Згідно п. 8.5 р. 8 Кредитного договору, останній набуває чинності з моменту його підписання Сторонами і діє до повного виконання Сторонами прийнятих на себе зобовязань.

Поряд із цим, 06.06.2014 р. між Публічним акціонерним товариством "Банк "Фінанси та Кредит", з однієї сторони, та Товариством з обмеженою відповідальністю "Аріол", з іншої сторони, укладено Додатковий договір №1 до Договору про відновлювану кредитну лінію №18-01-13 від 15.02.2013 р., укладеного між АТ "Банк "Фінанси та Кредит" та ТзОВ "Аріол" (надалі Додатковий договір №1), яким, зокрема, змінено п. п. 1.1, 3.2 Кредитного договору та п. 1 Додатку №1 до Договору.

Так, сторони передбачили, що ліміт відновлювальної кредитної лінії з кінцевим строком погашення до 15 лютого 2018 р. і сплатою процентів за користування кредитними коштами відповідно до розділу 3 цього Договору становить 2 252 028 грн 57 коп., змінили рахунок, який призначений Банком для сплати процентів та погодили графік зниження ліміту кредитної лінії.

26.12.2014 р. між Банком та Позичальником укладено Додатковий договір №2 до Договору про відновлювану кредитну лінію №18-01-13 від 15.02.2013 р. (із змінами та доповненнями), укладеного між АТ "Банк "Фінанси та Кредит" та ТзОВ "Аріол" (надалі Додатковий договір №2), яким змінили та виклали у новій редакції п. 3.4 р. 3 Кредитного договору. Зокрема передбачили, що: нарахування та сплата процентів за користування кредитними коштами здійснюється щомісячно. Позичальник сплачує проценти в строк з 26 числа кожного місяця та не пізніше за останній робочий день кожного місяця. У зазначений строк сплачуються проценти, нараховані за користування кредитними коштами з 26 числа попереднього місяця до 25 числа поточного місяця (включно).

Позичальник сплачує проценти за користування кредитними коштами, нарахованими за період з 26 листопада 2014 р. по 25 грудня 2014 р., а також проценти, що підлягають нарахуванню за період з 26 грудня 2014 р. по 25 лютого 2015 р. наступним чином:

- 15 000,00 грн в строк до 31 грудня 2014 р.;

- 15 000,00 грн в строк до 31 січня 2015 р.;

- 15 000,00 грн в строк до 28 лютого 2015 р., решту нарахованих відсотків не пізніше дати повернення кредиту, вказаної у п. 1.1 цього Договору.

Позичальник сплачує проценти за останній звітний період (тобто, звітний період, в якому настає термін повернення кредиту) не пізніше за термін повернення кредиту, що вказаний в п. 1.1 цього Договору.

Окрім того, 31.03.2015 р. між позивачем та відповідачем 1 у справі було укладено Додатковий договір №3 до Договору про відновлювану кредитну лінію №18-01-13 від 15.02.2013 р. (із змінами та доповненнями), укладеного між АТ "Банк "Фінанси та Кредит" та ТзОВ "Аріол" (надалі Додатковий договір №3), яким сторони передбачили можливість сплати Позичальником процентів за користування кредитними коштами, які нараховані за період з 26 лютого 2015 р. по 25 березня 2015 р., а також процентів, що підлягають нарахуванню за період з 26 березня 2015 р. по 25 серпня 2015 р. (за умови, що сума заборгованості по основному боргу за період з 26 березня 2015 р. по 25 серпня 2015 р. не зміниться), у період з вересня місяця 2015 р. по січень місяць 2017 р., щомісячно, до останнього календарного дня, шляхом внесення платежів в сумі 7 072,80 грн та останнього платежу - до 15 лютого 2018 р. в розмірі 7 073,08 грн. Також, даним Додатковим договором змінено графік зниження ліміту кредитної лінії в межах встановленого Кредитним договором строку його дії.

Слід зазначити, що умовами усіх наведених вище Додаткових договорів передбачено, що останні є невідємною частиною Договору про відновлювану кредитну лінію №18-01-13 від 15.02.2013 р., укладеного між Банком та Позичальником та набувають чинності з моменту підписання Сторонами.

П. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України (надалі ЦК України) передбачено, що однією із підстав виникнення цивільних прав та обов'язків є договори та інші правочини.

Згідно п. 1 ст. 193 Господарського кодексу України (надалі ГК України), до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК України, з урахуванням особливостей, передбачених ГК України.

Матеріали справи свідчать про те, що за своєю правовою природою укладений між позивачем та відповідачем 1 Договір про відновлювану кредитну лінію №18-01-13 від 15.02.2013 р. є кредитним договором, згідно якого, в силу ст. 1054 ЦК України, банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави (статті 1046-1053), якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Ст. 536 ЦК України встановлено, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобовязаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Кредити надаються банком під відсоток, ставка якого, як правило, не може бути нижчою від відсоткової ставки за кредитами, які бере сам банк, і відсоткової ставки, що виплачуються ним по депозитах. Надання безвідсоткових кредитів забороняється, крім випадків, передбачених законом (ч. 3 ст. 346 ГК України).

Відповідно до ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором (ч. 1). Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок (ч. 3).

У відповідності до ст. 509 ЦК України, ст. 173 ГК України, в силу господарського зобовязання, яке виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання, один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Відповідно до положень ст. ст. 525, 526, 530 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, у встановлений строк (термін) його виконання та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, одностороння відмова від виконання зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається.

Згідно ч. 2 ст. 193 ГК України, кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобовязання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

За змістом ст. 202 ГК України, ст. 599 ЦК України, зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

В судовому засіданні встановлено та підтверджено матеріалами справи, що на виконання умов укладеного Кредитного договору, в межах погодженого сторонами ліміту кредитної лінії, Банком надано Позичальнику (відповідачу 1 у справі) кредитні кошти в загальній сумі 2 299 945 грн 23 коп. Зокрема:

- 15.02.2013 р. на підставі заявки ТзОВ "Аріол" від 15.02.2013 р. на отримання траншу за відкритою кредитною лінією, згідно меморіального ордеру №21685914, Банк перерахував Позичальнику грошові кошти в сумі 882 319,83 грн;

- 22.02.2013 р. на підставі заявок Позичальника від 22.02.2013 р. на отримання траншу за відкритою кредитною лінією, згідно меморіальних ордерів №21856349 та №21857537, Банк перерахував грошові кошти в сумі 59 113,15 грн та, відповідно, в сумі 42 637,97 грн (всього 101 751,12 грн);

- 01.03.2013 р. на підставі заявки ТзОВ "Аріол" від 01.03.2013 р. на отримання траншу за відкритою кредитною лінією, згідно меморіального ордеру №22054838, Банк перерахував грошові кошти в сумі 52 978,75 грн;

- 04.03.2013 р. на підставі заявки Позичальника від 04.03.2013 р. на отримання траншу за відкритою кредитною лінією, згідно меморіального ордеру №22088846, Банк перерахував грошові кошти в сумі 151 054,00 грн;

- 07.03.2013 р. на підставі заявки ТзОВ "Аріол" від 07.03.2013 р. на отримання траншу за відкритою кредитною лінією, згідно меморіального ордеру №22194892, Банк перерахував Позичальнику грошові кошти в сумі 49 695,70 грн;

- 14.03.2010 р. на підставі заявки Позичальника від 14.03.2013 р. на отримання траншу за відкритою кредитною лінією, згідно меморіального ордеру №22325411, Банк перерахував грошові кошти в сумі 42 000,00 грн;

- 05.04.2013 р. на підставі заявки ТзОВ "Аріол" від 05.04.2013 р. на отримання траншу за відкритою кредитною лінією, згідно меморіального ордеру №22897134, Банк перерахував Позичальнику грошові кошти в сумі 103 045,83 грн;

- 12.04.2013 р. на підставі заявки Позичальника від 12.04.2013 р. на отримання траншу за відкритою кредитною лінією, згідно меморіального ордеру №23062678, Банк перерахував грошові кошти в сумі 287 000,00 грн;

- 07.05.2013 р. на підставі заявок ТзОВ "Аріол" від 07.05.2013 р. на отримання траншу за відкритою кредитною лінією, згідно меморіальних ордерів №23521638 та №23522544, Банк перерахував грошові кошти в сумі 100 400,00 грн та в сумі 22 800,00 грн (всього 123 200 грн);

-14.05.2013 р. на підставі заявки Позичальника від 14.05.2013 р. на отримання траншу за відкритою кредитною лінією, згідно меморіального ордеру №23567522, Банк перерахував грошові кошти в сумі 196 900,00 грн;

- 01.06.2013 р. на підставі заявки ТзОВ "Аріол" від 01.06.2013 р. на отримання траншу за відкритою кредитною лінією, згідно меморіального ордеру №24079694, Банк перерахував грошові кошти в сумі 230 000,00 грн;

- 28.10.2013 р. на підставі заявки Позичальника від 28.10.2013 р. на отримання траншу за відкритою кредитною лінією, згідно меморіального ордеру №27514183, Банк перерахував грошові кошти в сумі 80 000,00 грн (належним чином засвідчені копії зазначених вище заявок на отримання траншу за відкритою кредитною лінією та меморіальних ордерів знаходяться в матеріалах справи).

Факт надання Банком кредитних коштів Позичальнику в загальній сумі 2 299 945,23 грн підтверджено також наявною в матеріалах справи банківською випискою з рахунку боржника (відповідача 1 у справі) та останнім по суті не заперечено.

Проте, як стверджує позивач, Позичальник, всупереч договірним умовам, зобовязання щодо вчасного повернення чергової частини кредиту та своєчасної сплати процентів за користування кредитом у встановлених розмірах та строках виконував неналежним чином, суму кредиту та відсотки за користування кредитом сплатив частково, та станом на 21.06.2016 р. допустив прострочену заборгованість по тілу кредиту в сумі 360 324,56 та по процентах за користування кредитом в сумі 388 977,51 грн.

П. 6.1 р. 6 Кредитного договору сторони передбачили право Банку вимагати повернення виданих кредитних коштів і сплати процентів за увесь період користування кредитом до настання терміну, що вказаний в п. 1.1 цього Договору, а Позичальник зобовязаний повернути отримані кредитні кошти і сплатити усі проценти протягом 1 (одного) робочого дня з моменту отримання вимоги Банку, у випадку, зокрема, порушення Позичальником протягом дії Кредитного договору його умов щодо сплати процентів за користування кредитними коштами, прострочення сплати процентів за користування кредитними коштами, комісійної винагороди або основної суми боргу.

У звязку із неналежним виконання Позичальником (відповідачем 1 у справі) умов Кредитного договору, 14.07.2016 р. Банк звернувся до нього з вимогою (повідомленням) за № 24.2.2/411 від 11.07.2016 р. про виконання зобовязань за Кредитним договором в повному обсязі. Дана вимога отримана ТзОВ "Аріол" 18.07.2016 р., однак залишена без відповіді та задоволення, що і зумовило позивача звернутись з даним позовом до суду.

В силу приписів ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

П. 2 ч. 1 ст. 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема зміна умов зобов'язання.

Відповідно до ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому.

Відповідно до ст. 1052 ЦК України, у разі невиконання позичальником обов'язків, встановлених договором позики, щодо забезпечення повернення позики, а також у разі втрати забезпечення виконання зобов'язання або погіршення його умов за обставин, за які позикодавець не несе відповідальності, позикодавець має право вимагати від позичальника дострокового повернення позики та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу, якщо інше не встановлено договором.

В судовому засіданні встановлено та підтверджено матеріалами справи, що Позичальник (відповідач 1 у справі), всупереч умов Кредитного договору, Додаткових договорів до нього та вимог чинного законодавства, зобовязання щодо повернення чергової частини кредиту згідно погодженого сторонами у Додатковому договорі №3 «Графіку зниження ліміту кредитної лінії» та сплати процентів за користування кредитними коштами, нарахованими Банком за період з 26.08.2015р. по 25.05.2016 р. та процентів за користування кредитними коштами, які нараховані позивачем за період з 26.02.2015р. по 25.08.2015р., строк сплати яких, згідно п. 3.4 Кредитного договору, в редакції Додаткового договору №3, настав станом на 31.05.2016 р. виконував неналежним чином.

Таким чином, відповідно до п. 6.1 р. 6 Кредитного договору у Банку виникло право вимагати дострокового повернення Кредиту, нарахованих процентів та штрафних санкцій.

Згідно розрахунку позивача, станом на 21.06.2016 р. заборгованість Позичальника ТзОВ "Аріол" згідно Кредитного договору №18-01-13 від 15.02.2013 р. та Додаткових договорів до нього становить 2 967 997 грн. 56 коп., з яких: 1 891 704 грн 01 коп. строкова заборгованість по основному боргу кредиту; 360 324 грн 56 коп. прострочена заборгованість по основному боргу кредиту; 244 207 грн 54 коп. строкова заборгованість по відсоткам; 388 977 грн 51 коп. - прострочена заборгованість по відсоткам; 82 783 грн 94 коп. пеня.

В п. 1 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про судове рішення» №6 від 22.03.2012 р., з наступними змінами та доповненнями, судам вказано, що рішення з господарського спору повинно прийматись у цілковитій відповідності з нормами матеріального і процесуального права та фактичними обставинами справи, з достовірністю встановленими господарським судом, тобто з'ясованими шляхом дослідження та оцінки судом належних і допустимих доказів у конкретній справі. Рішення господарського суду має ґрунтуватись на повному з'ясуванні такого: - чи мали місце обставини, на які посилаються особи, що беруть участь у процесі, та якими доказами вони підтверджуються; - чи не виявлено у процесі розгляду справи інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин.

В постанові Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 р. №14 "Про судове рішення у цивільній справі" вказано, що обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.

Згідно приписів ст. 4-3 ГПК України, сторони та інші особи, які беруть участь у справі обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами. Господарський суд створює сторонам необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства.

За приписами ст. 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до положень ст. 34 ГПК України, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, керуючи законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили (ст. 43 ГПК України).

Як вже зазначалось вище факт надання Позичальнику (відповідачу 1 у справі) кредитних коштів в загальній сумі 2 299 945,23 грн підтверджено наявними в матеріалах справи належним чином засвідченими копіями меморіальних ордерів та банківських виписок з рахунку Позичальника.

В судовому засіданні встановлено та підтверджено матеріалами справи, що 24.03.2014 р. в рахунок часткового погашення тіла кредиту відповідачем перераховано грошові кошти в сумі 47 916,66 грн (банківська виписка в матеріалах справи). Відтак, залишок непогашеної суми основного боргу становить 2 252 028,57 грн (2 299 945,23 47 916,66).

Додатковим договором №1 від 06.06.2014 р. сторони погодили, що розмір відновлювальної кредитної лінії становить 2 252 028,57 грн. Саме дана сума починаючи з 06.06.2014 р. і відображена позивачем в графі 5 наданого суду розрахунку, як залишок суми заборгованості на яку нараховуються %.

Згідно погодженого сторонами у Додатковому договорі №3 до Кредитного договору Графіка зниження ліміту кредитної лінії, станом на 21.06.2015 р., Позичальник зобовязаний був сплатити Банку в рахунок погашення тіла кредиту грошові кошти в загальній сумі 360 324,56 грн (90081,14*4). Саме дана сума заборгованості по тілу кредиту і заявлена позивачем до стягнення, як прострочена. Решта суми наданих Позичальнику та неповернутих Банку кредитних коштів - 1 891 704 грн 01 коп. (2 252 028,57-360 324,56) є строковою заборгованістю позичальника за кредитом. Саме дана сума заявлена позивачем до стягнення, як строкова.

Таким чином, судом встановлено, що проведений Банком та долучений до матеріалів справи розрахунок заборгованості в частині нарахованих позивачем та заявлених до стягнення сум строкової та простроченої заборгованості Позичальника по тілу кредиту проведено у повній відповідності та із чітким дотриманням умов Кредитного договору, Додаткових угод до нього та вимог чинного законодавства. Твердження представника відповідача 1 про відображення позивачем у розрахунку з 06.06.2014 р. суми тіла кредиту в розмірі 2 300 000,00 не відповідають дійсним обставинам справи.

ТзОВ "Аріол" (Позичальник за Кредитним договором/відповідач 1 у даній справі) не заперечив належними та допустимими доказами доводів позивача, як і не надав суду доказів належного виконання зобовязань за Кредитним договором №18-01-13 від 15.02.2013 р., зокрема, повернення позивачу, як станом на 21.06.2016 р., так і станом на дату звернення до суду та розгляду спору в суді, кредитних коштів.

Таким чином, доводи позивача про наявність у ТзОВ "Аріол" простроченої заборгованості по основному боргу кредиту в сумі 360 324 грн 56 коп. та строкової заборгованості по основному боргу кредиту в сумі 1 891 704 грн 01 коп., на думку суду, є обґрунтованими та правомірними, а позов в даній частині таким, що підлягає до задоволення.

Поряд із цим, розглянувши проведений позивачем та наданий суду розрахунок загальної суми заборгованості по Договору про відновлювальну кредитну лінію №18-01-13 від 15.02.2013 р. в національній валюті, що підлягає до сплати боржником ТОВ "Аріол" в частині нарахованих Банком та заявлених до стягнення сум простроченої та строкової заборгованості по процентах, співставивши останній з умовами даного Правочину, враховуючи заперечення відповідача щодо його невідповідності умовам Кредитного договору та Додаткових договорів до нього, судом встановлено, що:

- за період з 15.02.2013 р. по 22.04.2014 р. позивачем вірно відображено суми виданих кредитних коштів (траншів), на які нараховувались проценти за користування кредитом; у відповідності до умов Кредитного договору застосована відсоткова ставка при нарахуванні процентів за вказаний період. Поряд із цим, позивачем допущено арифметичну помилку щодо суми нарахованих процентів за період з 01.04.2014 р. по 22.04.2014 р. (25 790,36 грн, замість - 25 790,35 грн);

- згідно погодженого сторонами у Додатку №1 до Кредитного договору «Графіка погашення кредиту», в редакції до 06.06.2014 р., сума щомісячного платежу до погашення (22/23 число кожного місяця) становила 47 916,66 грн.

Таким чином, за період з 23.04.2014 р. по 22.05.2014 р. та за період з 23.05.2014 р. по 05.06.2014 р., враховуючи допущені відповідачем прострочення платежу (47 916,66 грн - до 22.04.2013 р. та 47 916,66 грн - до 22.05.2014 р.), нарахування процентів за погодженою умовами Кредитного договору підвищеною ставкою (28,5%) повинно було здійснюватися саме на суму 47 916,66 грн за період з 23.04.2014 р. по 22.05.2014 р. та на суму 95 833,32 грн (47 916,66*2) за період з 23.05.2014 р. по 05.06.2014 р. При цьому, проценти за ставкою 19% річних за вказані періоди повинні були нараховуватись Банком на суму кредиту в розмірі 2 204 111,91 грн (2 252 028,57 47 916,66) та, відповідно, на суму 2 156 195,25 грн (2 204 111,91- 47 916,66).

Однак позивачем за вказані періоди проценти за ставкою 28,5% річних нараховано на суми 47 861,89 грн та, відповідно, - 95 778,55 грн. При цьому, проценти за користування кредитними коштами за ставкою 19% річних нараховані на суми кредиту в розмірі 2 204 166,68 грн та на суму 2 156 250,02 грн.

- за період з 06.06.2014 р. по 20.06.2016 р. проценти на строкову суму заборгованості по кредиту та на прострочену суму заборгованості по кредиту нараховані позивачем відповідно до умов Кредитного договору, з врахуванням Додаткових договорів до нього та вимог чинного законодавства. При проведенні розрахунку позивачем взято до уваги суми сплачених Позичальником коштів, а також встановлені Додатковими договорами № 2 та №3 терміни сплати відсотків.

В судовому засіданні також встановлено та підтверджено матеріалами справи, що станом на 21.06.2016 р. загальна сума сплачених Позичальником коштів в рахунок строкових та прострочених відсотків становить 764 844,88 грн.

З огляду на наведене вище, судом проведено перерахунок заявлених до стягнення сум строкових та прострочених процентів. Згідно проведених судом перерахунків, станом на 21.06.2016 р., загальна сума заборгованості Позичальника по сплаті строкових та прострочених процентів становить 633 185,70 грн, з яких:

- строкова заборгованість ТзОВ «Аріол» по процентах за користування кредитом згідно Кредитного договору №18-01-13 від 15.02.2013р. та Додаткових договорів до нього становить 244 207,56 грн (62 850,56 грн (без врахування сплачених позивачем відповідно до умов Додаткового договору №2 коштів в сумі 45 000 грн) проценти, нараховані позивачем за період з 26.11.2014 р. по 25.02.2015 р., строк сплати яких встановлений не пізніше дати повернення кредиту (15.02.2018р.) + 148 529,08 грн - проценти, нараховані Банком за період з 26.02.2015 р. по 25.08.2015 р., строк сплати яких встановлений Додатковим договором №3 станом на 21.06.2016р. не настав + 32 827,92 грн проценти, нараховані позивачем за період з 26.05.2016 р. по 20.06.2016 р.). Поряд із цим, враховуючи диспозитивність судового процесу, а також те, що суд позбавлений права вийти за межі заявлених позивачем позовних вимог, правомірними визнаються твердження позивача про наявність у відповідача 1 станом на 21.06.2016 р. заборгованості по строкових процентвах в сумі 244 207,54 грн.

- прострочена заборгованість Позичальника по процентах становить 388 978,14 грн (633 185,70 грн - 244 207,56 грн). Поряд із цим, враховуючи диспозитивність судового процесу, а також те, що суд позбавлений права вийти за межі заявлених позивачем позовних вимог, доводи позивача про наявність у Позичальника станом на 21.06.2016 р. заборгованості по прострочених процентах в сумі 388 977,51 грн суд визнає правомірними, а позов в даній частині таким, що підлягає до задоволення.

Посилання відповідача на п. 3.3 р. 3 Кредитного договору та його твердження про неправомірне включення позивачем до періоду нарахування відсотків за користування кредитом дня їх сплати, на думку суду, є безпідставними, оскільки дана умова договору привязана до дня повернення кредиту, а не встановленого умовами щомісячного терміну сплати процентів за користування кредитом.

В силу ч.1 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання.

Ч. 1 ст. 216 ГК України визначено, що учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим кодексом, іншими законами та договором.

Статтею 209 ЦК України встановлено, що особа, яка не виконала зобовязання або виконала його неналежним чином несе майнову відповідальність на умовах, передбачених законом або договором.

Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов'язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу (ч. 1 ст. 1050 ЦК України).

Згідно ст. ст. 546-551 ЦК України, виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Виконання зобовязання (основного зобовязання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом. При цьому, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобовязання. Пенею, є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасного виконання грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання і її розмір (ч.2 ст. 551 ЦК України) встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Штрафні санкції за порушення зобовязання застосовуються у розмірі, передбаченому сторонами у договорі (ч. 4, 6 ст. 231 ГК України).

Відповідно до ч. 6 ст. 232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

П. 7.1 р. 5 Кредитного договору сторони передбачили, що за прострочення повернення кредитних коштів та/або сплати процентів та/або комісійної винагороди Позичальник сплачує Банку пеню з розрахунку подвійної облікової ставки Національного Банку України від простроченої суми за кожен день прострочення. Вказана пеня сплачується у разі порушення Позичальником термінів платежів, передбачених п. п. 1.1, 2.5, 3.4, 3.6, 4.5, 6.1, 8.3 цього Договору, а також будь-яких інших термінів платежів, що передбачені цим Договором. Сплата пені не звільняє Позичальника від зобовязання сплатити проценти за весь час фактичного користування кредитними коштами.

На підставі даних положень договору позивачем нараховано та заявлено до стягнення пеню в загальній сумі 82 783 грн 94 коп., з яких: 28 909 грн 64 коп. - пеня за прострочення погашень основної заборгованості по кредиту, нарахована за період з 22.02.2016 р. по 20.06.2016 р., а також 53 874 грн 30 коп. пеня за прострочення сплати відсотків за користування кредитом, нарахована за період з 21.12.2015 р. по 20.06.2016 р.

Судом розглянуто наданий позивачем розрахунок штрафної санкції (пені) та за допомогою інформаційно-аналітичного центру "Ліга", в межах визначеного позивачем періоду, проведено перерахунок заявлених до стягнення сум, згідно якого вимоги позивача про стягнення пені в загальній сумі 82 873 грн 94 коп. є обґрунтованими та правомірними, а позов в даній частині таким, що підлягає до задоволення (проведений судом перерахунок в матеріалах справи).

Згідно ст. 546 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися згідно з законом або договором неустойкою (штрафом, пенею), порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

П. 5.1 р. 5 Кредитного договору сторони погодили, що забезпеченням виконання зобовязань за цим договором є, зокрема, фінансова порука юридичної особи ПП «Аріол-Тернопіль».

Так, 15.02.2016 р. між Публічним акціонерним товариством "Банк "Фінанси та Кредит" - Кредитор, з однієї сторони, Приватним підприємством «Аріол -Тернопіль» - Поручитель, з іншої сторони, та Товариством з обмеженою відповідальністю "Аріол", - Боржник, укладено Договір поруки №18-01-13/01, надалі - Договір поруки, за умовами якого Поручитель зобовязався перед Кредитором солідарно відповідати в повному обсязі за своєчасне і повне виконання Боржником зобовязань за Договором про відновлювальну кредитну лінію №18-01-13 від 15.02.2013 р., укладеним між Кредитором і Боржником, відповідно до умов якого Боржнику відкрито відновлювальну кредитну лінію на суму 2 300 000 грн строком до 15 лютого 2018 р. зі сплатою процентів за користування кредитом, виходячи з наступних ставок:

- 19% річних за період з дня видачі до строку повернення кредиту;

- 28,5% річних за період зі строку повернення кредиту за умовами Кредитного договору до дня фактичного погашення кредиту та у разі порушення строків погашення згідно з Кредитним договором. Проценти за користування кредитом сплачуються Боржником з 26 числа кожного місяця та не пізніше за останній робочий день кожного місяця (п. 1.1 р. 1 Договору поруки).

Згідно п. п. 1.2-1.3 р. 3 Договору поруки, підставою договору поруки є дійсна вимога Кредитора до боржника, установлена Кредитним договором. Поручитель свідчить, що він ознайомлений з Кредитним договором і погоджується з його умовами.

П. п. 2.1-2.3, 2.5 р. 2 Договору поруки сторони передбачили, що у випадку невиконання Боржником зобовязань за Кредитним договором, Боржник і Поручитель відповідають перед Кредитором як солідарні боржники. Поручитель відповідає перед Кредитором у тому ж обсязі, що і Боржник, у т.ч. за основною сумою боргу, сплаті щомісячних процентів і підвищених процентів, оплаті комісійної винагороди, оплаті неустойки за основною сумою боргу та процентах, а також по відшкодуванню всіх збитків.

У випадку непогашення Боржником заборгованості за Кредитним договором протягом 1-го банківського дня з моменту настання терміну сплати процентів, основної суми боргу чи комісійної винагороди, передбачених Кредитним договором, у Кредитора настає повне право вимоги сплати боргу в повному обсязі від Поручителя. Виконання зобовязань Поручителем за даним договором є безумовним.

Відповідно до п. 3.1 р. 3 Договору поруки сторони погодили, що у випадку невиконання Боржником своїх зобовязань за Кредитним договором у зазначені в договорі терміни, Поручитель зобовязується не пізніше 2-х банківських днів з моменту повідомлення його Кредитором (письмово-чи телетрансмісійного) про невиконання Боржником прийнятих на себе зобовязань сплатити необхідну Кредитору грошову суму, шляхом перерахування її на рахунок кредитора будь-яким способом, зазначеним Кредитором.

Моментом сплати суми боргу Поручителем є дата зарахування коштів на рахунок кредитора, що підтверджується відповідною випискою банку (п. 3.2 р. 3 Договору поруки).

П. 4.4 р. 4 Договору поруки передбачено, що внесення змін і доповнень до Кредитного договору, внаслідок яких збільшується обсяг відповідальності Поручителя, не допускається без узгодження з Поручителем.

Порука припиняється з виконанням зобовязань у повному обсязі за Кредитним договором, що забезпечується цим договором. Порука також припиняється, якщо Кредитор протягом трьох років із дня настання терміну виконання зобовязання за Кредитним договором, не висунув вимоги до Поручителя (п. 5.1 р. 5 Договору поруки).

Згідно п. 6.2 р. 6 Договору поруки, останній набуває чинності з моменту його підписання і діє до повного виконання Сторонами взятих на себе зобовязань.

Ч. 1 ст. 547 ЦК України визначено, що правочин щодо забезпечення виконання зобовязання вчиняється у письмовій формі.

Згідно ст. 553 ЦК України, за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку.

Відповідно до ст. 554 ЦК України, у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя (ч. 1 ст. 554 ЦК України).

Таким чином, порука є спеціальним додатковим заходом майнового характеру, спрямованим на забезпечення виконання основного зобовязання.

Підставою для поруки є договір, що встановлює зобовязальні правовідносини між особою, яка забезпечує виконання зобовязання боржника, та кредитором боржника.

Відповідно до ч. 1 ст. 628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обовязковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Обсяг зобовязань поручителя визначається як умовами договору поруки, так і умовами основного договору, яким визначено обсяг зобовязань боржника, забезпечення виконання яких здійснює поручитель (ч. 1-2 ст. 553 ЦК України).

Згідно із ч. 1 ст. 651 ЦК України, зміна умов договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

У разі зміни договору зобовязання сторін змінюються відповідно до змінених умов щодо предмета, місця, строків виконання тощо (ч. 1 ст. 653 ЦК України).

За змістом ч. 1 ст. 654 ЦК України зміна договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту.

Відповідно до ч. 1 ст. 559 ЦК України порука припиняється, зокрема, у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності.

Тобто закон повязує припинення договору поруки зі зміною основного зобовязання за відсутності згоди поручителя на таку зміну та за умови, що така зміна призведе до збільшення обсягу відповідальності поручителя.

Отже, припинення поруки на підставі ч. 1 ст. 559 ЦК України можливе тоді, коли наслідком таких змін стало збільшення матеріальної відповідальності поручителя без його згоди. Зокрема: підвищення розміру процентів; відстрочення виконання, що призводить до збільшення періоду, за який нараховуються проценти за користування чужими грошовими коштами; установлення (збільшення розміру) неустойки; встановлення нових умов щодо порядку зміни процентної ставки в бік збільшення тощо.

В судовому засіданні встановлено та зазначено вище, що до Кредитного договору №18-01-13 від 15.02.2013 р. було укладено три Додаткові договори. За умовами даних правочинів Банк та Позичальник, не змінюючи кінцевий строк повернення кредиту, розмір основного зобовязання та процентів за користування кредитними коштами, змінили лише розміри та строки повернення Позичальником чергових платежів за кредитною лінією у гривні, в межах визначеного сторонами кінцевого строку повернення кредиту, що, на думку суду, не призвело до збільшення обсягу відповідальності Поручителя (відповідача 2 у справі).

Таким чином, судом встановлено, що порука за Договором не припинилась, позивач звернувся до Поручителя з вимогою про солідарне стягнення заборгованості за Кредитним договором в межах погодженого сторонами у п. 5.1 р. 5 Договору поруки строку, а відтак остання є чинною станом на день звернення до суду.

(Судом враховано, що аналогічної правової позиції дотримується і Верховний суд України у постанові від 23.12.2014 р., прийнятій за результатами перегляду судових рішень у справі №916/101/14, а також у постановах у справах №6-28цс14, №6-41цс14, №6-106-цс14, а також Вищий господарський суд України, зокрема, у постанові від 16.03.2016р. у справі №910/17605/15).

В судовому засіданні встановлено, що 11.08.2016 р. на виконання умов укладеного Договору поруки, зважаючи на неналежне виконання Позичальником умов Кредитного договору, Банк звернувся до Поручителя ПП «Аріол-Тернопіль» (відповідача 2 у справі) з вимогою (повідомленням) за № 24.2.2/434 від 08.08.2016 р. про виконання зобовязань за Кредитним договором в повному обсязі та попередив, що у випадку не повернення останнім заборгованості за Кредитним договором в повному обсязі протягом 2-х банківських днів з моменту отримання, він буде змушений прийняти передбачені законодавством заходи по захисту своїх інтересів в судовому порядку. Поручителем дана вимога отримана 15.08.2016 р., проте залишена без відповіді та задоволення.

За даних обставин, зважаючи на встановлений судом факт неналежного виконання Позичальником (відповідачем 1 у справі) взятих на себе зобовязань за Кредитним договором (наявність у ТзОВ "Аріол" перед ПАТ "Банк «Фінанси і Кредит" боргу), позовні вимоги позивача про солідарне стягнення з ТзОВ "Аріол" та ПП "Аріол-Тернопіль" заборгованості за Договором про відновлювальну кредитну лінію № 18-01-13 від 15.02.2013 р. станом на 21.06.2016 р. у розмірі 2 967 997 грн. 56 коп., з яких: 1 891 704 грн 01 коп. строкова заборгованість по основному боргу кредиту; 360 324 грн 56 коп. прострочена заборгованість по основному боргу кредиту; 244 207 грн 54 коп. строкова заборгованість по відсоткам; 388 977 грн 51 коп. - прострочена заборгованість по відсоткам; 82 783 грн 94 коп. пеня, визнаються судом обґрунтованими, правомірними та такими, що підлягають до задоволення.

Відповідно до ст. 49 ГПК України, понесені позивачем при зверненні до суду витрати по сплаті судового збору в розмірі 44 519 грн 96 коп. підлягають відшкодування за рахунок відповідачів.

На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 22, 32-34, 43, 44, 49, 82-85, 115-117 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити.

2. Стягнути солідарно з Товариства з обмеженою відповідальністю "Аріол", вул. Живова, 31, м. Тернопіль, ідентифікаційний код 32578370, та з Приватного підприємства "Аріол-Тернопіль", вул. Фабрична, 24А, м. Тернопіль, ідентифікаційний код 37457526, на користь Публічного акціонерного товариства "Банк "Фінанси та Кредит", вул. Січових Стрільців, 60, м. Київ, ідентифікаційний код 09807856, заборгованість за Договором про відновлювальну кредитну лінію № 18-01-13 від 15.02.2013 р. станом на 21.06.2016 р. у розмірі 2 967 997 грн. 56 коп., з яких:

- 1 891 704 грн 01 коп. строкова заборгованість по основному боргу кредиту;

- 360 324 грн 56 коп. прострочена заборгованість по основному боргу кредиту;

- 244 207 грн 54 коп. строкова заборгованість по відсоткам;

- 388 977 грн 51 коп. - прострочена заборгованість по відсоткам;

- 82 783 грн 94 коп. пеня та 44 519 грн 96 коп. в повернення сплаченого позивачем судового збору.

3. Рішення господарського суду набирає законної сили в десятиденний строк з дня його прийняття (складення повного рішення).

4. Накази видати стягувачеві після набрання судовим рішенням законної сили.

5. Сторони вправі подати апеляційну скаргу на рішення місцевого господарського суду, яке не набрало законної сили протягом десяти днів з дня його прийняття (складення повного рішення), через місцевий господарський суд.

Повне рішення складено 22.11.2016 р.

Суддя І.М. Гирила