ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 листопада 2016 року Справа № 908/1329/16

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

Карабаня В.Я. - головуючого,
Малетича М.М.,
Корнілової Ж.О.,
розглянувши матеріали касаційної
скаргиміського комунального підприємства "Основаніє"
напостанову Донецького апеляційного господарського суду від 17.08.16
у справігосподарського суду Запорізької області №908/1329/16
за позовомміського комунального підприємства "Основаніє"
дотовариства з обмеженою відповідальністю "Міські комунікаційні системи"
простягнення 9825,42грн.,

представники сторін:

від позивача - не з'явилися,

від відповідача - не з'явилися,

У С Т А Н О В И В:

13.05.2016 міського комунального підприємства "Основаніє" звернулися до господарського суду Запорізької області з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю "Міські комунікаційні системи" про стягнення 9 825,42грн. В обгрунтування позовних вимог зазначали, що за результатами проведеної Державною фінансовою інспекцією в Одеській області перевірки фінансово-господарської діяльності міського комунального підприємства "Основаніє" за період з 01.05.2013 по 31.05.2015, було встановлено завищення вартості наданих послуг на указану суму, тому вважали, ТОВ "Міські комунікаційні системи" без достатніх правових підстав набули та зберегли грошові кошти, які підлягають поверненню на підставі статті 1212 ЦК України.

08.06.2016 рішенням господарського суду Запорізької області (суддя Кагітіна Л.П.), залишеним без змін 17.08.2016 постановою Донецького апеляційного господарського суду (судді Колядко Т.М., Скакун О.А., Ломовцева Н.В.) у задоволенні позову відмовлено, мотивуючи необгрунтованістю його вимог.

У касаційній скарзі міське комунальне підприємство "Основаніє" посилалися на неправильне застосування попередніми судовими інстанціями норм матеріального та процесуального права, тому просили скасувати судові рішення та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Проаналізувавши касаційну скаргу на предмет її обґрунтованості у сукупності з іншими матеріалами справи, колегія суддів приходить до висновку про відхилення вимог скарги виходячи з наступного.

Як установлено судами попередніх інстанцій та підтверджується матеріалами справи, 23.08.2013 між ТОВ "Міські комунальні системи" (генеральний дистриб'ютор) та міським комунальним підприємством "Основаніє" (субдистриб'ютор) було укладено договір на передачу прав дистриб'ютора №2308-ППД, згідно з п.2.1. якого генеральний дистриб'ютор ПК на умовах цього договору передає субдистриб'ютору частину прав на самостійне користування та продаж права користування потенційним споживачам продуктом на території реалізації, в частині функціоналів, що забезпечують нарахування вартості комунальних послуг, облік та систематизацію платежів населення. Продукт у цьому договорі - це частина програмного комплексу "Розрахунок комунальних платежів. М. Запоріжжя, 2013", забезпечений необхідним технічним устаткуванням, що має торгову марку "Інформаційні комунальні системи", що забезпечує роботу функціоналів ПК, визначених у п.2.1. договору (п.1.1. договору).

Згідно з п.4.1. договору винагорода ТОВ "МКС" за надання субдистриб'ютору прав за цим договором визначається без урахування ПДВ, та встановлюється у розмірі 0,8% від грошових коштів, фактично сплачених населенням (споживачами) за надані субдистриб'ютором та кінцевими споживачами продукту комунальні послуги протягом звітного місяця, що обліковуються і нараховуються за допомогою Програмного комплексу "Розрахунок комунальних платежів м. Запоріжжя, 2013", і оплачує їх на умовах, визначених цим договором. Ціна використання Продукту протягом терміну дії цього договору може змінюватись за згодою сторін, яка оформлюється додатковою угодою (п.4.2. договору).

Відповідно до п.5.1. договору оплата за цим договором здійснюється субдистриб'ютором щомісяця до 15 числа місяця, наступного за звітним.

Пунктом 13.1 договору визначено, що він набуває чинності з 31.08.2013 і діє до 31.12.2020 включно, а щодо фінансових зобов'язань - до повного їх виконання сторонами.

14.04.2014 сторони уклали додаткову угоду №2 до договору, якою змінили розмір винагороди ТОВ "МКС", установивши її розмір 0,7% від фактично сплачених населенням (споживачами) послуг.

Із матеріалів справи видно, що 22.09.2015 Актом "06-21/9, складеним за результатами проведення Державною фінансовою інспекцією в Запорізькій області ревізії фінансово-господарської діяльності МКП "Основаніє" за період з 01.05.2013 по 31.05.2015, яким підтверджено, що згідно з актами приймання-здачі наданих послуг МКП "Основаніє" за договором від 23.08.2013 №2308-ППД прийнято від ТОВ "МКС" послуг на загальну суму 5 387 381,49грн., у тому числі серпень-грудень 2013 року - 2 089 298,30грн., січень-травень 2014 року - 3 298 083,19грн. Станом на 31.05.2015 за зазначеним договором не оплачені МКП "Основаніє" послуги у загальній сумі 1 768 628,39грн. - борг за березень-травень 2014 року. У порушення п.2.5. договору №2308-ППД вартість послуг за останнім завищено на 9 825,43грн. за рахунок включення до розрахунку суми проведених взаємозаліків.

Установлені ревізією обставини послужили підставою для звернення позивача з вимогами до відповідача, які є предметом розгляду у цій справі. При цьому, не повернуту ТОВ "МКС" суму 9 825,43грн. позивач просив стягнути на підставі ст.1212 ЦК України.

Із матеріалів справи видно, що спірні правовідносини між сторонами виникли на підставі договору, який за своєю правовою природою є договором про надання послуг.

За ч.1 ст.901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до статей 525, 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобов'язання і одностороння зміна його умов не допускається. Аналогічні положення закріплені у ст.193 ГК України.

Згідно ст.632 ЦК України ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін. У випадках, встановлених законом, застосовуються ціни (тарифи, ставки тощо), які встановлюються або регулюються уповноваженими органами державної влади або органами місцевого самоврядування.

Статтею 629 ЦК України визначено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, попередні судові інстанції виходили з того, що у спірний період (з вересня 2013 по травень 2014) на виконання договору №2308-ППД відповідач надав позивачу послуги на загальну суму 1 188 557,75грн., що підтверджується підписаними сторонами актами здачі-приймання наданих послуг. У свою чергу, позивач згідно цього договору сплатив відповідачу 1 637 258,17грн., про що свідчать відповідні платіжні доручення.

Крім того, суди обох інстанцій установили, що рішенням господарського суду Запорізької області від 21.05.2014 у справі №908/1391/14, яке вступило в законну силу, присуджено до стягнення з позивача на користь відповідача 1 981 494,93грн. Іншим рішенням господарського суду Запорізької області від 12.08.2015 у справі №908/2935/15, частково зміненим постановою Донецького апеляційного господарського суду від 20.10.2015, присуджено до стягнення з позивача на користь відповідача 1 768 628,39грн. за період з березня по травень 2014 року, а також 4 411,65грн. 3% річних, 636 221,84грн. інфляційних втрат, 102 588,41грн. штрафу. Тому виходячи із зазначеного та узявши до уваги положення ч.2 ст.35 ГПК України, суди попередніх інстанцій дійшли висновку, що обставини стосовно факту надання послуг, є встановленими та не підлягають доведенню при розгляду цієї справи.

Проаналізувавши вимоги діючого законодавства, умови укладеного між сторонами договору, викладений в акті ревізії розрахунок вартості наданих послуг, наявні у матеріалах справи акти здачі-приймання послуг та платіжні доручення на оплату останніх, суди обох інстанцій дійшли обгрунтованих висновків про те, що факт завищення обсягів робіт на суму 9825,42грн. не знайшов свого підтвердження.

Що стосується кваліфікації позивачем спірних правовідносин як набуття майна без достатньої правової підстави, то аналіз положень ст.1212 ЦК України дає підстави для висновку, що цей вид позадоговірних зобов'язань настає за наявності таких юридичних фактів: набуття особою майна або його збереження за рахунок іншої особи; відсутність для цього правових підстав, або якщо такі відпали.

Утім, між сторонами у справі було укладено договір підряду, а кошти, які МКП "Основаніє" просять стягнути з ТОВ "Міські комунікаційні системи", отримані останніми у якості оплати наданих за договором послуг, тому зазначені кошти набуті за наявності правової підстави і не можуть бути витребувані у порядку статті 1212 ЦК України як безпідставне збагачення.

Належних обґрунтувань, які б спростовували висновки попередніх судових інстанцій, заявником не наведено, у зв'язку з чим колегія суддів не вбачає підстав для зміни чи скасування оскаржуваних рішень, при ухваленні яких здійснено всебічний, повний та об'єктивний розгляд у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, надано належну правову оцінку всім наявним у матеріалах справи доказам й твердженням сторін, правильно застосовано норми матеріального та процесуального права.

Відповідно до ч. 2 ст.1115 Господарського процесуального кодексу України касаційна інстанція використовує процесуальні права суду першої інстанції виключно для перевірки юридичної оцінки обставин справи та повноти їх встановлення у рішенні або постанові господарського суду.

За приписами ч.2 ст.1117 Господарського процесуального кодексу України касаційна інстанція не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові господарського суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти докази.

Доводи заявника, викладені у касаційній скарзі не заслуговують на увагу, зводяться до переоцінки доказів, що в силу положень ст.111-5, 111-7 ГПК України не відноситься до компетенції касаційної інстанції.

Керуючись ст.ст. 1115, 1117, 1119 -11111 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу міського комунального підприємства "Основаніє" залишити без задоволення, а постанову Донецького апеляційного господарського суду від 17.08.2016 у справі №908/1329/16 господарського суду Запорізької області - без змін.

Головуючий суддяВ.Я. Карабань
СуддяЖ.О. Корнілова
СуддяМ.М. Малетич