ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 листопада 2016 року Справа № 921/159/16-г/18

Вищий господарський суд України у складі: суддя Львов Б.Ю. - головуючий, судді Селіваненко В.П. і Студенець В.І.,

розглянувши касаційну скаргу Тернопільського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України, м. Тернопіль,

на постанову Львівського апеляційного господарського суду від 05.09.2016

зі справи № 921/159/16-г/18

за позовом відкритого акціонерного товариства "Тернопільобленерго" (далі - Товариство), м. Тернопіль,

до Тернопільського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України (далі - Відділення),

третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, - фізична особа-підприємець ОСОБА_2 (далі - Підприємець), м. Тернопіль,

про визнання недійсним та скасування рішення,

за участю представників сторін:

позивача - Бойко Л.О.,

відповідача - Макарчука Д.І.,

третя особа - не з'явився,

ВСТАНОВИВ:

Товариство звернулося до господарського суду Тернопільської області з позовом про визнання недійсним рішення адміністративної колегії Відділення від 29.02.2016 № 05-р/к "Про порушення законодавства про захист економічної конкуренції та накладення штрафу" (далі - Рішення АМК).

Рішенням господарського суду Тернопільської області від 12.05.2016 (суддя Охотницька Н.В.) у задоволенні позову відмовлено. Рішення місцевого суду з посиланням на приписи статті 319 Цивільного кодексу України, статті 19 Господарського кодексу України (далі - ГК України), статей 16, 24 Закону України "Про електроенергетику", статей 1, 2, 12, 13, 50, 59 Закону України від 11.01.2001 № 2210-ІІІ "Про захист економічної конкуренції" (далі - Закон № 2210) та пунктів 1.2, 2.1, 4.1, 5.1 Методики визначення монопольного (домінуючого) становища суб'єктів господарювання на ринку, затвердженої розпорядженням Антимонопольного комітету України від 05.03.2002 № 49-р і зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 01.04.2022 за № 317/6605, мотивовано відсутністю передбачених законом підстав для визнання Рішення АМК недійсним.

Постановою Львівського апеляційного господарського суду від 05.09.2016 (колегія суддів у складі: Малех І.Б. - головуючий суддя, судді Желік М.Б., Марко Р.І.) зазначене рішення місцевого суду зі справи скасовано та прийнято нове рішення про задоволення позову. Постанову апеляційного господарського суду з посиланням, зокрема, на приписи статті 59 Закону № 2210 мотивовано неповним з'ясуванням у Рішенні АМК обставин, які мають значення для справи, та недоведенням обставин, які мають значення для справи і які визнано встановленими щодо визнання позивача монополістом та відсутністю у Відділення повноважень щодо втручання у господарську діяльність Товариства і впливу на умови цивільно-правових договорів.

У касаційній скарзі до Вищого господарського суду України Відділення просить постанову апеляційного господарського суду зі справи скасувати внаслідок її прийняття з неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, а рішення суду першої інстанції залишити в силі.

Відзив на касаційну скаргу не надходив.

Учасників судового процесу відповідно до статті 1114 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) належним чином повідомлено про час і місце розгляду касаційної скарги.

Перевіривши повноту встановлення попередніми судовими інстанціями обставин справи та правильність застосування ними норм матеріального і процесуального права, заслухавши представників позивача та відповідача, Вищий господарський суд України дійшов висновку про необхідність задоволення касаційної скарги з урахуванням такого.

Місцевим та апеляційним господарськими судами встановлено, що:

- Рішенням АМК:

визнано, що Товариство протягом 2014- 2015 років та по даний час займає монопольне (домінуюче) становище на ринку послуг з надання доступу операторів, провайдерів телекомунікацій до інфраструктури об'єктів електроенергетики для розташування телекомунікаційних мереж у межах населених пунктів Данилівці, Богданівка, Млинівці, Грабківці Зборівського району Тернопільської області з часткою 100 відсотків (пункт 1);

дії Товариства щодо безпідставного внесення в завдання на проектування переобладнання зовнішніх мереж Товариства з метою сумісного підвішування волоконно-оптичних кабелів зв'язку вимог про заміну елементів електромереж визнано порушенням законодавства про захист економічної конкуренції, передбаченим пунктом 2 статті 50 та частиною першою статті 13 Закону № 2210, у вигляді зловживання монопольним (домінуючим) становищем, що призвели до ущемлення інтересів інших суб'єктів господарювання, які були б неможливими за умов існування значної конкуренції на ринку (пункт 2);

за вчинення зазначеного порушення на Товариство накладено штраф у розмірі 68 000 грн. (пункт 3);

зобов'язано Товариство припинити порушення законодавства про захист економічної конкуренції шляхом усунення неправомірних вимог до Підприємця щодо заміни електропроводів, про що повідомити територіальне відділення у двомісячний строк з дня одержання даного рішення (пункт 4).

Статтею 1 Закону № 2210 встановлено, що економічна конкуренція (конкуренція) - це змагання між суб'єктами господарювання з метою здобуття завдяки власним досягненням переваг над іншими суб'єктами господарювання, внаслідок чого споживачі, суб'єкти господарювання мають можливість вибирати між кількома продавцями, покупцями, а окремий суб'єкт господарювання не може визначати умови обороту товарів на ринку; монополізація - досягнення суб'єктом господарювання монопольного (домінуючого) становища на ринку товару, підтримання або посилення цього становища.

Згідно з частиною першою статті 12 Закону № 2210 суб'єкт господарювання займає монопольне (домінуюче) становище на ринку товару, якщо: на цьому ринку у нього немає жодного конкурента; не зазнає значної конкуренції внаслідок обмеженості можливостей доступу інших суб'єктів господарювання щодо закупівлі сировини, матеріалів та збуту товарів, наявності бар'єрів для доступу на ринок інших суб'єктів господарювання, наявності пільг чи інших обставин.

За приписами пункту 2 статті 50 Закону № 2210 зловживання монопольним (домінуючим) становищем є порушенням законодавства про захист економічної конкуренції.

Частиною першою статті 13 Закону № 2210 встановлено, що зловживанням монопольним (домінуючим) становищем на ринку є дії чи бездіяльність суб'єкта господарювання, який займає монопольне (домінуюче) становище на ринку, що призвели або можуть призвести до недопущення, усунення чи обмеження конкуренції, або ущемлення інтересів інших суб'єктів господарювання чи споживачів, які були б неможливими за умов існування значної конкуренції на ринку.

Відповідно до частин першої, третьої та четвертої статті 19 ГК України суб'єкти господарювання мають право без обмежень самостійно здійснювати господарську діяльність, що не суперечить законодавству; держава здійснює контроль і нагляд за господарською діяльністю суб'єктів господарювання у таких сферах, зокрема, монополізму та конкуренції - з питань додержання антимонопольно-конкурентного законодавства; органи державної влади і посадові особи, уповноважені здійснювати державний контроль і державний нагляд за господарською діяльністю, їх статус та загальні умови і порядок здійснення контролю і нагляду визначаються законами.

Водночас згідно з частиною другою статті 7 Закону України "Про Антимонопольний комітет України" до повноважень саме Антимонопольного комітету України та його територіальних органів належать, зокрема:

- розгляд заяв і справ про порушення законодавства про захист економічної конкуренції та проведення відповідних розслідувань;

- прийняття передбачених законодавством про захист економічної конкуренції розпоряджень та рішень за заявами і справами.

- проведення дослідження ринку, визначення меж товарного ринку, а також становища, в тому числі монопольного (домінуючого), суб'єктів господарювання на цьому ринку та прийняття відповідних рішень (розпоряджень).

Стаття 19 цього Закону визначає гарантії здійснення повноважень Антимонопольним комітетом України.

Отже, господарські суди у розгляді справ мають перевіряти правильність застосування органами Антимонопольного комітету України відповідних правових норм, але не повинні перебирати на себе не притаманні суду функції, які здійснюються виключно органами Антимонопольного комітету України.

За приписами частини першої статті 59 Закону № 2210 підставами для зміни, скасування чи визнання недійсними рішень органів Антимонопольного комітету України є: неповне з'ясування обставин, які мають значення для справи; недоведення обставин, які мають значення для справи і які визнано встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні, обставинам справи; порушення або неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права.

З огляду на наведене суд першої інстанції, встановивши, що Рішення АМК прийнято з дотриманням приписів чинного законодавства та в межах наданих Відділенню повноважень, за встановленої ним відсутності передбачених статтею 59 Закону № 2210 підстав для визнання Рішення АМК недійсним, дійшов обґрунтованого висновку щодо відсутності й підстав для задоволення позову Товариства.

У свою чергу, суд апеляційної інстанції, зазначивши у постанові зі справи про неповне, на його думку, з'ясування в Рішенні АМК обставин, які мають значення для справи, та недоведення обставин, які мають значення для справи і які визнано встановленими щодо визнання Товариства монополістом на ринку послуги доступу операторів, провайдерів телекомунікацій до інфраструктури об'єктів електроенергетики для розташування телекомунікаційних мереж (стосовно: товарних меж ринку; часових меж ринку; бар'єрів вступу на ринок; відсутності потенційних конкурентів; причин неможливості отримання аналогічних послуг у інших суб'єктів господарювання), відповідних фактичних обставин не дослідив та не встановив, доказів неправильності висновків, викладених Відділенням у Рішенні АМК, не навів.

Крім того, суд апеляційної інстанції дійшов помилкового висновку про те, що досягнення чи недосягнення згоди між Підприємцем та Товариством з приводу передумов і змісту цивільно-правового договору не входить до сфери регулювання конкурентного законодавства, оскільки здійснення контролю за дотриманням законодавства про захист економічної конкуренції належить саме до повноважень Відділення, і на виконання власних повноважень ним проведено дослідження становища Товариства на ринку послуги доступу операторів, провайдерів телекомунікацій до інфраструктури об'єктів електроенергетики для розташування телекомунікаційних мереж, за результатами якого встановлено, що Товариство займало монопольне становище та користуючись ним спонукало Підприємця до заміни неізольованих проводів на ізольовані в мережах позивача, тоді як за умов існування значної конкуренції на названому ринку дії Товариства щодо внесення у завдання на проектування переобладнання його зовнішніх мереж з метою сумісного підвішування волоконно-оптичних кабелів зв'язку вимог про заміну елементів електромереж були б неможливі.

При цьому апеляційний господарський суд всупереч приписам пунктів 7, 8 частини другої статті 105 ГПК України, не навівши доказів на спростування висновків місцевого суду, помилково скасував законне й обґрунтоване судове рішення зі справи.

Отже, оскаржувана постанова апеляційного господарського суду зі справи відповідно до частини першої статті 11110 ГПК України підлягає скасуванню, а рішення суду першої інстанції за відсутності передбачених законом підстав для його зміни або скасування має бути залишено в силі як таке, що відповідає встановленим місцевим господарським судом фактичним обставинам та прийняте з дотриманням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 1117, 1119 - 11111 ГПК України, Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу Тернопільського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України задовольнити.

2. Постанову Львівського апеляційного господарського суду від 05.09.2016 зі справи № 921/159/16-г/18 скасувати.

3. Рішення господарського суду Тернопільської області від 12.05.2016 зі справи № 921/159/16-г/18 залишити в силі.

4. Стягнути з відкритого акціонерного товариства "Тернопільобленерго" на користь Тернопільського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України 1 653 (одну тисячу шістсот п'ятдесят три) грн. 60 коп. судового збору з касаційної скарги.

Видачу відповідного наказу доручити господарському суду Тернопільської області.

Суддя Б.Львов

Суддя В.Селіваненко

Суддя В.Студенець