ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.11.2016 року Справа № 904/7093/16

Дніпропетровський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Верхогляд Т.А. (доповідач) суддів: Білецької Л.М., Паруснікова Ю.Б.

секретар судового засідання: Саланжій Т.Ю.

представники сторін:

від позивача: ОСОБА_1, довіреність №12 від 05.09.2016 р., представник;

представники відповідачів - 1, 2 у судове засідання не з'явилися, про час та місце судового засідання повідомлені належним чином

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Агроальянс Груп" на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 26.09.2016 року у справі № 904/7093/16

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія "Оскар", м. Запоріжжя

до відповідача-1: Товариства з обмеженою відповідальністю "Агроальянс Груп", м. Київ

відповідача-2: Товариства з обмеженою відповідальністю "Десаж Індастріал Солюшн", м. Дніпро

про стягнення заборгованості, -

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 26.09.2016 року у справі № 904/7093/16 (суддя Мартинюк С.В.) позовні вимоги задоволено.

Стягнуто солідарно з Товариства з обмеженою відповідальністю "Агроальянс Груп" та з Товариства з обмеженою відповідальністю "Десаж Індастріал Солюшн" на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія"Оскар" заборгованість в розмірі 35520,80 грн., пеню в розмірі 3129,04 грн. та 3% річних в розмірі 282,04грн.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Агроальянс Груп" на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія "Оскар" витрати по сплаті судового збору в розмірі 689,00 грн.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Десаж Індастріал Солюшн" на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія"Оскар" витрати по сплаті судового збору в розмірі 689,00 грн.

Рішення мотивовано неналежним виконанням ОСОБА_2" умов договору поставки №1912-ААГ від 19.12.2014 року в частині оплати отриманого від позивача товару, наявністю заборгованості перед позивачем, визначеним обсягом відповідальності ТОВ "Десаж Індастріал Солюшн" згідно умов договору поруки №15/1908-8 від 19.08.2015 року.

Правовим обгрунтуванням прийнятого рішення суд зазначив вимоги ст.ст. 193, 265 Господарського кодексу України, ст.ст. 525,526, 530,554, 610, 625, 629 Цивільного кодексу України.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідач-1 звернувся до Дніпропетровського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою.

В обґрунтування скарги посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Зазначає, що ТОВ "Агроальянс Груп" здійснювало підприємницьку діяльність в м. Словянську Донецької області. У квітні 2016 року товариство зазнало рейдерського захоплення, у звязку з чим було вимушено припинити господарську діяльність. За фактом рейдерського захоплення були відкриті кримінальні провадження. Дані обставини викладені у висновку Торгово-промислової палати України від 20.09.2016 року. З висновку вбачається, що події, що стались у ОСОБА_2", підпадають під форс-мажорні обставини, подія рейдерського захвату є непередбаченою, знаходиться поза контролем, унеможливлює своєчасне виконання ТОВ "Агроальянс Груп" своїх зобовязань за договорами.

Апелянт посилається на те, що вказані обставини звільняють його від виконання зобовязання перед позивачем.

Також скаржник зауважує, що справа у господарському суді розглядалась за відсутності відповідача-1, що є порушенням його процесуальних прав.

Просить суд скасувати оскаржуване рішення, в позові відмовити.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач спростовує її доводи. Вказує, що договір поставки №1912-ААГ було укладено 19.12.2014 року. Події, на які посилається апелянт, відбулись у квітні 2016 року, тобто вже після здійснення позивачем поставок за видатковими накладними ВН РН-332 від 30.03.2016 року на суму 11795,48 грн. ; ВН РН-396 від 14.04.2016 року на суму 19819,39 грн., РН-405 від 15.04.2016 року на суму 3905,93 грн., строк виконання оплати за якими є таким, що настав.

Також позивач звертає увагу суду, що посилання відповідача-1 на форс-мажорні обставини не підтверджені належним доказом сертифікатом Торгово-промислової палати України, що передбачено ст.10 Закону України "Про торгово-промислові палати в Україні".

Просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, оскаржуване судове рішення без змін як законне та обгрунтоване.

15.11.2016 року представник відповідача-1 надав суду клопотання про відкладення справи з метою надання доказів по справі, оскільки він не отримував процесуального документу від суду про час та місце розгляду справи.

Колегія суддів не вбачає підстав для задоволеня клопотання в силу наступного:

Представник відповідача-2 в судове засідання не з*явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином (а.с.77-78).

Обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши докази, перевіривши повноту встановлення господарським судом обставин справи та правильність їх юридичної оцінки, заслухавши представника позивача, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав:

Відповідно до ст.101 Господарського процесуального кодексу України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Додаткові докази приймаються судом, якщо заявник обгрунтував неможливість їх подання суду першої інстанції з причин, що не залежали від нього.

Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обгрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Під час розгляду апеляційної скарги судом встановлено, що 19.12.2014 року між позивачем та відповідачем -1 укладено договір поставки №1912-ААГ. Розділом 1 договору передбачено, що постачальник поставляє, а покупець набуває на умовах, викладених в договорі, технічні масла, смазки та іншу продукцію. Ціна, кількість, найменування та асортимент товару протягом всього строку дії договору визначається в специфікаціях, додатках та іншою документацією підписаною сторонами (а.с.11).

На виконання умов договору та відповідно до специфікацій №3003-16 від 30.03.2016 року, №1404-16 від 14.04.2016 року позивач поставив відповідачу товар згідно видаткової накладної ВН РН-332 від 30.03.2016 року на суму 11795,48 грн. ; ВН РН-396 від 14.04.2016 року на суму 19819,39 грн., РН-405 від 15.04.2016 року на суму 3905,93 грн. (а.с.12-16).

Факт отримання продукції підтверджено підписом представника покупця менеджером з постачання ОСОБА_3, який мав довіреності на отримання від позивача матеріальних цінностей згідно договору №1912-ААГ від 19.12.2014 року.

Належним чином засвідчені копії вказаних довіреностей долучені до матеріалів справи (а.с.17-18).

Отримання товару відповідач-1 не спростовує, про вказане в апеляційній скарзі не зазначає.

Таким чином, відповідач -1 отримав від позивача продукцію на загальну суму 35 520,80 грн.

Відповідно до п.4.1 договору розрахунки по договору здійснюються в національній валюті України, шляхом прямого банківського перерахунку на поточний рахунок постачальника з відстроченням платежу 30 календарних днів з моменту поставки товару.

Отже, на час звернення позивача до суду строк оплати отриманого товару для відповідача-1 є таким, що настав.

Відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Відповідно до положень статей 525, 526, 530 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Статтею 655 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

За відсутності доказів належного виконання покупцем вимог договору щодо оплати отриманого товару висновок суду першої інстанції про стягнення заборгованості є правомірним.

Відповідно до п.6.3 договору поставки у разі несвоєчасної оплати продукції покупець сплачує постачальнику неустойку в розмірі 1% від розміру невиконаного грошового зобов'язання за кожний день прострочення, але не більше подвійної облікової ставки НБУ.

За несвоєчасну оплату поставленого товару позивачем нараховано та заявлено до стягнення пеню в розмірі 3129,04 грн. за загальний період з 30.04.2016 року по 15.08.2016 року.

Вказаний розрахунок є вірним, відповідає вимогам ст.224 Господарського кодексу України, сума пені стягнута судом обгрунтовано.

Згідно з положеннями ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з рахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Позивачем нараховано 3% річних в розмірі 282,04 грн. за період з 30.04.2016 року до 16.05.2016 року. Вказаний розрахунок перевірено судом та визнано вірним. Отже, задоволення вимог про стягнення 3% річних також належним чином обгрунтовано.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

У даному випадку відповідач-1 висновки оскаржуваного судового рішення щодо неналежного виконання ним умов договору поставки та порушення вимог діючого законодавства належними та допустимими доказами не спростував.

Доводи скаржника про неможливість надання ним доказів не приймаються колегією суддів в силу наступного:

Згідно витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, ТОВ "Агроальянс Груп" з 03.12.2014 року зареєстровано в Святошинському районі м.Києва (а.с.34-37).

Будь-які відомості щодо діяльності підприємства в зоні проведення Антитерористичної операції на час розгляду справи судом першої інстанції в матеріалах справи були відсутні.

Відповідно до ухвал господарського суду Дніпропетровської області від 25.08.2016 року та 12.09.2016 року відповідач-1 був повідомлений належним чином про час та місце розгляду справи. Відмітка канцелярії суду на вказаних ухвалах про відправку її копії сторонам в кількості трьох екземплярів є належним доказом повідомлення учасника судового процесу відповідно до ст. 64 Господарського процесуального кодексу України.

За змістом вказаної правової норми якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

Позивач про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, що підтверджується актом від 31.08.2016 року про відвідування юридичної адреси, за якою він зареєстрований (а.с.38).

Отже, доводи скаржника про порушення судом норм процесуального права та позбавлення його права участі у судовому засіданні, права надання доказів, не знайшли свого належного підтвердження.

Судом встановлено, що між позивачем, відповідачем-1 та Товариством з обмеженою відповідальністю "Десаж Індастріал Солюшн" було укладено договір поруки № 15/1908-8 від 19.08.2015 року (а.с.19).

Відповідно до умов зазначеного договору відповідач- 2 поручається перед позивачем за виконання відповідачем - 1 обов'язків за договором постачання №1912-ААГ від 19.12.2014 року.

Відповідно до п. 1.2. договору поруки у разі порушення відповідачем - 1 основного договору, відповідач - 1 та відповідач -2 відповідають перед позивачем як солідарні боржники.

Згідно ст. 554 Цивільного кодексу України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Особи, які спільно дали поруку, відповідають перед кредитором солідарно, якщо інше не встановлено договором поруки.

Частиною 1 ст. 543 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі солідарного обов'язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов'язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо.

Враховуючи обставини справи, суд в оскаржуваному рішенні вірно встановив обсяг відповідальності відповідачів перед позивачем.

Щодо доводів скаржника про наявність форс-мажорних обставин, що звільняють його від обовязку виконати умови договору поставки, колегія суддів не приймає їх в силу наступного:

З висновку Донецької торгово-промислової палати від 20.09.2016 року ( а.с.72-73) вбачається неможливість виконання Товариством з обмеженою відповідальністю "Агроальянс Груп" умов договорів з іншими юридичними особами, згідно яких відповідач-1 орендував обладнання, що знаходиться у м.Словянськ Донецької області та яке використовувалось ним у господарській діяльності на вказаній території.

Зазначений висновок підтверджує протидію невідомими особами в здійсненні господарської діяльності відповідача-1 за адресою орендованого майна: м.Словянськ, вул. Свободи,85.

Згідно п.7.1 договору поставки сторони звільняються від відповідальності за часткове чи повне невиконання обовязків за даним договором, якщо воно стало дією обставин непереборної сили(форс-мажорні обставини).

Яким чином вказані у висновку Донецької торгово-промислової палати обставини впливають на взаємовідносини сторін у даній справі, на виконання зобов'язання відповідача-1 оплатити отриманий у м.Києві товар, апелянтом не вказано. Колегія суддів вважає доводи скаржника в цій частині необгрунтованими та відхиляє їх.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Проведений позивачем розрахунок інфляційних та 3% річних перевірено колегією суддів та визнано правильним.

На підставі викладеного колегія суддів дійшла висновку про те, що апелянт належними та допустимими доказами не спростував висновки оскаржуваного судового рішення, апеляційна скарга необґрунтована та задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 103,105 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Дніпропетровської області від 26.09.2016 року у справі № 904/7093/16 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів до Вищого господарського суду України.

Головуючий суддя: Т.А. Верхогляд

Суддя: Л.М. Білецька

Суддя: Ю.Б. Парусніков

Підписано в повному обсязі 18.11.2016 року.