РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.11.2016Справа №910/17991/16

За позовом Комунального підприємства «Київжитлоспецексплуатація»

До Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби

про стягнення 318 966,69 грн.

Суддя Спичак О.М.

Представники сторін:

від позивача: Фомін О.Д. - по дов.

від відповідача: Норець В.М. - по дов.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Комунальне підприємство «Київжитлоспецексплуатація» звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до відповідача, Міжрегіонального головного управління Міндоходів - Центральний офіс з обслуговування великих платників про стягнення 318 966,69 грн.

Ухвалою від 03.10.2016р. було порушено провадження по справі №910/17991/16 та призначено її розгляд на 17.10.2016р.

У судовому засіданні 17.10.2016р. представником позивача подано усні пояснення по суті спору, відповідно до яких останнім підтримано позовні вимоги в повному обсязі.

Представником відповідача 17.10.2016р. подано відзив на позовну заяву, а у судовому засіданні надано усні пояснення по суті справи, відповідно до яких вказаний учасник судового процесу проти задоволення позову заперечував.

Відповідно до Постанови №311 від 06.08.2014р. Кабінету Міністрів України «Про утворення територіальних органів Державної фіскальної служби та визнання такими, що втратили чинність, деяких актів Кабінету Міністрів України» реорганізовано територіальні органи Міністерства доходів і зборів шляхом їх приєднання до відповідних територіальних органів Державної фіскальної служби.

Зокрема, Міжрегіональне головне управління Міндоходів - Центральний офіс з обслуговування великих платників () реорганізовано шляхом приєднання до Міжрегіонального головного управління Державної фіскальної служби - Центральний офіс з обслуговування великих платників ().

З наявного в матеріалах справи витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб підприємців вбачається, що на теперішній час Міжрегіональне головне управління Міндоходів - Центральний офіс з обслуговування великих платників припинено.

Згідно Постанови №247 від 30.03.2016р. Кабінету Міністрів України «Деякі питання територіальних органів Державної фіскальної служби» перейменовано Міжрегіональне головне управління Державної фіскальної служби - Центральний офіс з обслуговування великих платників в Офіс великих платників податків Державної фіскальної служби.

Відповідно до Положення про Офіс великих платників податків Державної фіскальної служби, яке затверджено Наказом №504 від 09.06.2016р. Державної фіскальної служби України Офіс великих платників податків Державної фіскальної служби є правонаступником Міжрегіонального головного управління Міндоходів - Центральний офіс з обслуговування великих платників.

За приписами ст.25 Господарського процесуального кодексу України у разі смерті або оголошення фізичної особи померлою, припинення діяльності суб'єкта господарювання шляхом реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення), заміни кредитора чи боржника в зобов'язанні, а також в інших випадках заміни особи у відносинах, щодо яких виник спір, господарський суд залучає до участі у справі правонаступника відповідної сторони або третьої особи на будь-якій стадії судового процесу.

За таких обставин, враховуючи вищевикладене, приймаючи до уваги приписи ст.25 Господарського процесуального кодексу України, ухвалою від 17.10.2016р. замінено відповідача, Міжрегіональне головне управління Міндоходів - Центральний офіс з обслуговування великих платників, на правонаступника - Офіс великих платників податків Державної фіскальної служби; відкладено розгляд справи на 31.10.2016р.

31.10.2016р. представником позивача надано письмові пояснення по справі на виконання вимог ухвали суду.

Представником відповідача також надано письмові пояснення по справі.

Під час розгляду справи у судовому засіданні 31.10.2016р. представником позивача було підтримано позовні вимоги в повному обсязі.

Представник відповідача проти задоволення позову надав заперечення.

Ухвалою від 31.10.2016р. розгляд справи було відкладено на 14.11.2016р.

14.11.2016р. представником позивача було подано письмові пояснення по справі та у судовому засіданні надано усні пояснення по суті спору, відповідно до змісту яких підтримано заявлений позов в повному обсязі.

Представником відповідача 14.11.2016р. також подано письмові пояснення по спору, а у судовому засіданні висловлено заперечення проти задоволення позовних вимог.

Враховуючи, що у матеріалах справи достатньо документів, які мають значення для правильного вирішення спору, за висновками суду, справа може бути розглянута по суті за наявними у ній документами в судовому засіданні 14.11.2016р.

В судовому засіданні 14.11.2016 р. на підставі ст. 85 Господарського процесуального кодексу України оголошено вступну та резолютивну частини рішення суду.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши всі представлені докази, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

19.04.2012р. між Комунальним підприємством «Київжитлоспецексплуатація» (підприємство) та Спеціалізованою державною податковою інспекцією по роботі з ВПП у м.Києві (споживач) було укладено договір №1885 відшкодування комунальних послуг з теплопостачання та технічного обслуговування і утримання внутрішньобудинкових інженерних систем ЦО та їх абонентських уводів, предметом якого відповідно до п.1.1 є відшкодування комунальних послуг з теплопостачання та своєчасна сплата в повному обсязі спожитої у гарячій воді та експлуатаційних витрат; обслуговування та утримання внутрішньобудинкових інженерних систем ЦО та їх абонентських уводів в нежилому приміщенні (будинку) за адресою: вул.Леванєвського, 2 літ.А.

За умовами п.2.2 договору №1885 від 19.04.2012р. підприємство зобов'язано, в тому числі, розподіляти, надану енергопостачальною організацією в цілому на будинок, теплову енергію у вигляді гарячої води на потреби: опалення (під час опалювального сезону), в кількості та в обсягах, що відповідають технічній документації будинку та площі, займаній споживачем (звернення-доручення); надавати послуги по розрахунковому обслуговуванню абонентів з енергопостачальною організацією за спожиту теплову енергію, проводити засобами дирекції, як структурного підрозділу підприємства, технічне обслуговування внутрішньобудинкових систем опалення, абонентських уводів згідно з наданою калькуляцією.

Споживач зобов'язаний забезпечувати належну експлуатацію теплосистем у займаних приміщеннях та своєчасне вжиття заходів з утеплення приміщень та місць загального користування. Своєчасно та в повному обсязі відшкодовувати (сплачувати) на розрахунковий рахунок Дирекції по експлуатації нежилих будинків (структурного підрозділу підприємства) вартість спожитої теплової енергії та технічного обслуговування тепло системи; при наявності заборгованості за отримані послуги в забезпеченні тепловою енергією сплачувати всю суму боргу до закінчення опалювального сезону (п.п.2.3.5, 2.3.10 договору №1885 від 19.04.2012р.).

У додатку №1 до договору №1885 від 19.04.2012р. контрагентами погоджено тарифи на теплову енергію та технічне обслуговування тепломережі. При цьому, у п.5 вказаного додатку сторони погодились, що можлива зміна тарифів протягом строку дії правочину.

Порядок розрахунків за теплову енергію визначено у додатку №2 до договору №1885 від 19.04.2012р. Зокрема, п.1 означеного додатку визначено, що розрахунки за теплову енергію, що споживається, проводяться виключно у грошовій формі.

Споживач щомісяця з 14 по 18 число самостійно отримує у підприємства (за адресою: вул.Артема, 58/2-Д, договірно-розрахунковий відділ) акт звірки на початок розрахункового періоду (один примірник оформленого акту звірки споживач повертає підприємству), розрахунок фактичного споживання теплової енергії за попередній та поточний місяці та технічного обслуговування, з урахуванням остаточного сальдо розрахунків на початок розрахункового періоду та акт виконаних робіт. Сплату за вказаними документами, споживач виконує не пізніше 23 числа поточного місяця (п.п.2, 3 додатку №2 до договору №1885 від 19.04.2012р.).

Додатковою угодою про внесення змін до договору №1885 від 19.04.2012р контрагентами досягнуто згоди щодо зміни назви споживача на Міжрегіональне головне управління ДФС - Центральний офіс з обслуговування великих платників (правонаступником прав та обов'язків якого є Офіс великих платників податків Державної фіскальної служби відповідно до п.1 Положення про положення про Офіс великих платників податків Державної фіскальної служби, яке затверджено Наказом №504 від 09.06.2016р. Державної фіскальної служби України).

Договір набуває чинності з 19.04.2012р. та діє до 31.12.2012р. Договір вважається пролонгованим на кожний наступний рік, якщо за місяць до закінчення строку його дії про його припинення не буде письмово заявлено однією зі сторін (п.п.6.1, 6.4 договору №1885 від 19.04.2012р.).

З огляду на встановлений ст.204 Цивільного кодексу України принцип правомірності правочину, суд приймає до уваги договір №1885 від 19.04.2012р. як належну підставу, у розумінні норм ст.11 названого Кодексу України, для виникнення у сторін взаємних цивільних прав та обов'язків з поставки товару.

Наразі, твердження відповідача про припинення дії вказаного правочину з огляду на направлення споживачем листа №4356/10/28-10-03-2-18 від 29.02.2016р. про припинення договору суд вважає безпідставними та юридично неспроможними. При цьому, суд зауважує наступне.

Частиною 1 ст.626 Цивільного кодексу України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.631 Цивільного кодексу України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору. Договір набирає чинності з моменту його укладення.

Як вказувалось вище, умовами спірного правочину передбачено, що договір набуває чинності з 19.04.2012р. та діє до 31.12.2012р. Договір вважається пролонгованим на кожний наступний рік, якщо за місяць до закінчення строку його дії про його припинення не буде письмово заявлено однією зі сторін.

Отже, з системного аналізу умов спірного правочину вбачається, що для настання певного правого наслідку, тобто припинення правочину, повідомлення про припинення договору повинно бути направлено саме за місяць до закінчення строку його дії.

Наразі, доказів того, що повідомлення про припинення договору направлялись будь-якою зі сторін у 2014р. та 2015 р. в матеріалах справи відсутні, що вказує на пролонгацію укладеного між сторонами правочину на 2014р. 2015р. та 2016р.

З листа №4356/10/28-10-03-2-18 від 29.02.2016р. вбачається, що останній було отримано Комунальним підприємством «Київжитлоспецексплуатація» 01.03.2016р. та зареєстровано за вхідним номером 13-03, тобто, зазначений лист не нівелює пролонгації строку дії спірного правочину у відповідності до п.6.4 договору №1885 від 19.04.2012р.

За таких обставин, твердження представника Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби про припинення договору №1885 від 19.04.2012р., з огляду на направлення вказаного вище листа, є безпідставними.

Як свідчать матеріали справи, на підставі умов договору №1885 від 19.04.2012р. Комунальним підприємством «Київжитлоспецексплуатація» на відшкодування вартості з теплопостачання та технічного обслуговування і утримання внутрішньобудинкових інженерних систем ЦО та їх абонентських уводів за період з січня 2016р. по липень 2016р. було виставлено споживачу рахунки на загальну суму 351 006,76 грн, що підтверджується реєстрами видачі платіжних документів.

В якості доказів забезпечення у вказаний період приміщення за адресою: вул.Леванєвського, 2 літ.А, послугами теплопостачання позивачем надано до матеріалів справи договір №1541520 від 01.09.2011р. про постачання теплової енергії у гарячій воді, укладений між Акціонерною енергопостачальною компанією «Київенерго» (енергопостачальна організація) та Дирекцією по експлуатації нежилих будинків КП «Київжитлоспецексплуатація» (абонент), предметом якого є постачання, користування та своєчасна оплата в повному обсязі спожитої теплової енергії у гарячій воді. Відповідно до умов вказаного правочину об'єктом теплопостачання є приміщення за адресою: вул.Леванєвського, 2 літ.А.

Одночасно, заявником також представлено суду облікові картки споживання теплової енергії за період з січня 2016р. по липень 2016р., які було складено енергопостачальною організацією за наслідками обліку спожитої теплової енергії у приміщені, яке розташовано за вказаною вище адресою.

Відповідачем протягом розгляду справи обставини щодо забезпечення у спірний період приміщення по вул. Леванєвського, 2 літ.А. у місті Києва послугами теплопостачання та утримання внутрішньобудинкових інженерних систем ЦО спростовано не було.

Частина 1 статті 193 Господарського кодексу України встановлює, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться і до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Частиною 2 статті 193 Господарського кодексу України визначено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до статей 525, 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться, одностороння відмова від виконання зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно зі статтею 629 Цивільного кодексу України, договір є обов'язковим до виконання сторонами.

За приписами ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Умовою виконання зобов'язання - є строк (термін) його виконання. Дотримання строку виконання є одним із критеріїв належного виконання зобов'язання, оскільки прострочення є одним із проявів порушення зобов'язання. Строк (термін) виконання зобов'язання за загальним правилом, узгоджується сторонами в договорі.

Отже, приймаючи до уваги наведене вище, з огляду на умови договору №1885 від 19.04.2012р., суд дійшов висновку, що строк відшкодування споживачем вартості послуг за період з січня 2016р. по липень 2016р., настав.

Проте, за твердженнями заявника, відповідачем грошові кошти на рахунок позивача перераховано не було, грошові зобов'язання за договором №1885 від 19.04.2012р. в повному обсязі не виконано, внаслідок чого у Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби утворилась заборгованість в розмірі 318 966,69 грн., що і стало підставою для звернення до суду з розглядуваним позовом.

Наразі, заперечення відповідача стосовно відсутності у Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби обов'язку з внесення плати за період з січня 2016р. по липень 2016р. у відповідності до договору №1885 від 19.04.2012р. з огляду, зокрема, на передання приміщення по вул. Леванєвського, 2 літ.А ГУ ДФС у м.Києві, суд до уваги не приймає з огляду на наступне.

Статтею 129 Конституції України встановлено, що основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно із ст.4-3 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

Відповідно до ст.33 вказаного Кодексу кожна сторона повинна довести ті обставини справи, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Проте, всупереч означеним вище приписам чинного законодавства, відповідачем належних та допустимих у розумінні ст.34 Господарського процесуального кодексу України доказів в обґрунтування своїх заперечень представлено не було.

Як зазначалось вище, додатковою угодою про внесення змін до договору №1885 від 19.04.2012р контрагентами досягнуто згоди щодо зміни назви споживача на Міжрегіональне головне управління ДФС - Центральний офіс з обслуговування великих платників податків.

Відповідно до Постанови №311 від 06.08.2014р. Кабінету Міністрів України «Про утворення територіальних органів Державної фіскальної служби та визнання такими, що втратили чинність, деяких актів Кабінету Міністрів України» реорганізовано територіальні органи Міністерства доходів і зборів шляхом їх приєднання до відповідних територіальних органів Державної фіскальної служби.

Зокрема, Міжрегіональне головне управління Міндоходів - Центральний офіс з обслуговування великих платників реорганізовано шляхом приєднання до Міжрегіонального головного управління Державної фіскальної служби - Центральний офіс з обслуговування великих платників.

З наявного в матеріалах справи витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб підприємців вбачається, що на теперішній час Міжрегіональне головне управління Міндоходів - Центральний офіс з обслуговування великих платників припинено.

Згідно Постанови №247 від 30.03.2016р. Кабінету Міністрів України «Деякі питання територіальних органів Державної фіскальної служби» перейменовано Міжрегіональне головне управління Державної фіскальної служби - Центральний офіс з обслуговування великих платників в Офіс великих платників податків Державної фіскальної служби.

Відповідно до Положення про Офіс великих платників податків Державної фіскальної служби, яке затверджено Наказом №504 від 09.06.2016р. Державної фіскальної служби України Офіс великих платників податків Державної фіскальної служби є правонаступником Міжрегіонального головного управління Міндоходів - Центральний офіс з обслуговування великих платників.

До того ж, з матеріалів справи вбачається, що у відповідності до Наказу №7-г від 29.01.2016р. Державної фіскальної служби України «Про закріплення нерухомого майна за ГУ ДФС у м.Києва» за ГУ ДФС у місті Києві закріплено нежитлові приміщення, які розміщуються за адресою: вул. Леванєвського, 2 літ.А ГУ ДФС у м.Києві. У відповідності до вказаного Наказу Міжрегіональному головному управлінню ДФС - Центральному офісу з обслуговуванню великих платників наказано передати вказане нежитлове приміщення ГУ ДФС у місті Києві за актом приймання-передачі.

Рішенням №890/890 від 28.07.2016р. Київської міської ради «Про передачу до сфери управління Головного управління Державної фіскальної служби у м.Києві нежилих приміщень комунальної власності територіальної громади міста Києва на вул.Леванєвського,2» передано до сфери управління ГУ ДФС у м.Києві нежилі приміщення у будинку №2 по вул.Леванєвського у місті Києві.

Проте, представленими суду документами, зокрема, актом б/н від 22.09.2016р. прийняття-передачі підтверджується, що приміщення будинку №2 по вул.Леванєвського у місті Києві було передано Головному управлінню Державної фіскальної служби у м.Києві лише 22.09.2016р., тобто, за межами спірного періоду.

У вказаному вище акті зазначено, що на момент прийняття (передачі) об'єкта нерухомого майна на у приміщенні знаходився Офіс великих платників податків Державної фіскальної служби.

Тобто, з огляду на наведене вище у сукупності, враховуючи чинність договору №1885 від 19.04.2012р., суд зазначає, що саме відповідач у даному випадку зобов'язаний вносити грошові кошти в якості відшкодування вартості комунальних послуг за період з січня 2016р. по липень 2016р.

До того ж, твердження представника відповідача про направлення позивачу пропозицій щодо укладення нового договору на відшкодування комунальних послуг з теплопостачання та технічного обслуговування і утримання внутрішньо будинкових інженерних систем ЦО та їх абонентських уводів, за наслідками чого відповідного правочину так і не було укладено, не нівелюють грошових зобов'язань Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби з внесення грошових коштів в якості відшкодування вартості комунальних послуг за період з січня 2016р. по липень 2016р.

Зважаючи на встановлені факти та вимоги вищезазначених правових норм, враховуючи те, що відповідач в установленому порядку обставини, які повідомлені позивачем, не спростував, та належних і допустимих у розумінні ст.34 Господарського процесуального кодексу України доказів належного виконання своїх обов'язків за договором №1885 від 19.04.2012р. не надав, господарський суд дійшов висновку щодо задоволення позовних вимог Комунального підприємства «Київжитлоспецексплуатація» до Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби про стягнення 318 966,69 грн.

Всі інші доводи та міркування учасників судового процесу не прийняті судом до уваги як необґрунтовані та безпідставні.

Відповідно до ст. 49 Господарського процесуального України судові витрати покладаються на сторін пропорційно задоволених вимог.

Керуючись, ст. ст. 32, 33, 49, 82 - 85 ГПК України, Господарський суд міста Києва, -

В И Р І Ш И В:

1. Позовні вимоги задовольнити повністю.

2. Стягнути з Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби (04119, м.Київ, вул.Дегтярівська, буд.11 Г, ) на користь Комунального підприємства «Київжитлоспецексплуатація» (01001, м.Київ, вул.Володимирська, буд.51-А, ) заборгованість в розмірі 318 966,69 грн. та судовий збір в сумі 4784,50 грн.

3. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено

17.11.2016 р.

Суддя Спичак О.М.