ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.11.2016р. Справа№ 914/2470/16

За позовом: Публічного акціонерного товариства «Львівобленерго», м. Львів;

до відповідача: Управління Державної автомобільної інспекції Головного управління міністерства внутрішніх справ України у Львівській області, м.Львів;

про стягнення заборгованості в сумі 66 835,38 грн.

Суддя Коссак С.М.

при секретарі Сало О.А.

Представники:

Від позивача: ОСОБА_1 представник за довіреністю № 119-2715/2 від 05.08.2016 року;

Від відповідача: не зявився.

На розгляд господарського суду Львівської області 26.09.2016р. надійшла позовна заява Публічного акціонерного товариства «Львівобленерго» до Управління Державної автомобільної інспекції Головного управління міністерства внутрішніх справ України у Львівській області про стягнення заборгованості в сумі 66 835,38 грн. за договором про постачання електричної енергії № 19535 від 21.11.2007р.

Ухвалою господарського суду Львівської області від 28.09.2016р. позовну заяву прийнято до розгляду, порушено провадження у справі та призначено її до судового розгляду на 17.10.2016р.

З підстав зазначених в ухвалі суду від 17.10.2016р. розгляд справи відкладено на 31.10.2016р., а 31.10.2016р. на 14.11.2016р.

Представник позивача в судовому засіданні 14.11.2016р. позовні вимоги підтримав з підстав зазначених в позовній заяві, з врахуванням заяви про виправлення описки (вх.№ 40936/16 ввід 13.10.2016р.) просить позов задоволити повністю та стягнути 50 321,55 грн. боргу за спожиту активну електроенергію, 3 682,00 грн. пені, 271,15 грн. 3% річних, 1 151,65 грн. інфляційних втрат, 3 637,05 грн. за реактивну електроенергію, 7 771,98 грн. за понад договірне споживання електроенергії.

Відповідач в черговий раз у судове засідання 14.11.2016р. явку повноважного представника не забезпечив, причин неявки та невиконання вимог ухвал суду не повідомив, відзиву на позов не надав.

Поштова кореспонденція з ухвалою про порушення провадження у справі від 28.09.2016р. повернулась без вручення з відміткою: «за закінченням терміну зберігання», яка надсилалась судом на адресу: 79053, м. Львів, вул. Перфецького, 19, що зазначені позивачем у позовній заяві та вбачається із відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань.

Відповідно до пункту 3.9.1. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 року № 18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 64 та статті 87 ГПК. За змістом зазначеної статті 64 ГПК, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

Отже, господарським судом виконані всі можливі заходи щодо повідомлення відповідача про час та місце судового засідання.

Стаття 22 Господарського процесуального кодексу України зобовязує сторони добросовісно користуватись належними їм процесуальними правами.

Відповідач не скористався своїм правом подання відзиву на позовну заяву та надання доказів в порядку статті 33 Господарського процесуального кодексу України.

Враховуючи те, що норми статті 38 Господарського процесуального кодексу України щодо обовязку господарського суду витребувати у сторін документи і матеріали, необхідні для вирішення спору, кореспондуються з диспозитивним правом сторін подавати докази, а пункт 4 частини 3 статті 129 Конституції України визначає одним з принципів судочинства - свободу в наданні сторонами суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, суд вважає, що господарським судом створені належні умови для надання сторонами доказів в обґрунтування своєї правової позиції.

Оскільки, відповідач не використав наданого законом права на участь у судовому засіданні, подання відзиву на позов та доказів, а матеріали справи в достатній мірі характеризують взаємовідносини сторін і неявка відповідача не перешкоджає вирішенню спору, то суд вважає за можливе розглянути справу в порядку статті 75 Господарського процесуального кодексу України за наявними у ній матеріалами.

В судовому засіданні 14.11.2016р. оголошено вступну та резолютивну частину рішення.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, повно, всебічно і обєктивно зясувавши обставини в їх сукупності, дослідивши наявні в матеріалах докази судом встановлено таке.

21.11.2007р. між у Публічним акціонерним товариством «Львівобленерго»(постачальник, позивач у справі) та Управління Державної автомобільної інспекції Головного управління міністерства внутрішніх справ України у Львівській області (споживач, відповідач у справі) було укладено договір №19535 про постачання електричної енергії, відповідно до п.1 якого постачальник продає електричну енергію споживачу для забезпечення потреб електроустановок споживача з приєднаною потужністю зазначеною в додатку № 9 «Графік зняття показників обліку електричної енергії», а споживач оплачує постачальнику вартість використаної (купленої) електричної енергії та здійснює інші платежі згідно умовами цього Договору (надалі Договір).

Під час виконання умов цього Договору, а також вирішення всіх питань, що не обумовлені цим Договором, сторони зобовязуються керуватися чинним законодавством України та Правилами користування електричною енергією (далі ПКЕЕ) (п.2 Договору).

Споживач зобовязується оплачувати постачальнику вартість електричної енергії згідно з умовами додатків №2 «Порядок розрахунків» та № 9 «Графік зняття показів засобів обліку електричної енергії» (п.2.3.3. Договору) та здійснювати оплату за перетікання реактивної електричної енергії між електромережею постачальника та електроустановками споживача згідно з додатком № 7а (7б) «Порядок розрахунків за перетікання реактивної електроенергії» (п.2.3.4. Договору).

Відповідно п. 2.3.2. Договору споживач зобовязаний дотримуватися режиму споживання електричної енергії згідно з умовами розділу 5 даного Договору, режиму роботи електроустановки (години роботи) зазначеного в додатку № 9 «Графік зняття показів засобів обліку електричної енергії».

Покази розрахункових засобів обліку відповідно до переліку обєктів і точок комерційного обліку споживача знімаються візуально 9 числа кожного місяця представником споживача. Належно оформлений Акт про використану електричну енергію споживач не пізніше першої половини наступного робочого дня наручно в двох примірниках надає в розрахункову групу електропостачальної організації.

В обґрунтування правової позиції позивачем надано Акти зйому показників приладів обліку.

Відповідно до п. 5.1. Договору для визначення договірних величин споживання електричної енергії та потужності на наступний рік споживач н пізніше 15 листопада поточного року надає постачальнику відомості про розмір очікуваного споживання електричної енергії (додаток №1 «Обсяги споживання електричної енергії споживачу та субспоживачу»).

У разі ненадання споживачем зазначених відомостей у встановлений договором термін розмір очікуваного споживання електричної енергії на наступний рік установлюється постачальником за фактичними обсягами споживання у відповідних періодах поточного року.

У звязку не поданням споживачем відомості про розмір очікуваного споживання електричної енергії, постачальник 11.12.2015р. надіслав відповідачу повідомлення від 11.12.2015р. №316-0801 про встановлення договірних величин споживання електричної енергії на 2016р., що отримана відповідачем 14.12.2015р., що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення.

Зауважень чи заперечень, щодо встановлення постачальником величин споживання електричної енергії споживачем не подано.

Крім цього, споживач повідомлений даним повідомленням про відповідальність за перевищення договірних величин споживання електричної енергії відповідно ст. 26 Закону України «Про електроенергетику».

В пункті 1- 3, 5-7 «Порядку розрахунків» (Додатку №2 до Договору) сторони погодили, що розрахунок споживача з постачальником електричної енергії за регульованим тарифом здійснюється за чинними тарифами, які встановлюються відповідно до положень нормативно-правових документів НКРЕ, згідно з договором про постачання електричної енергії.

Розрахунковим періодом вважається період з 10 числа попереднього місяця до 09 числа поточного місяці (включно) та прирівнюється до календарного. Розрахунки за електричну енергію проводяться споживачем виключно грошовими коштами на зазначений у договорі поточний рахунок із спеціальним режимом використання постачальника електричної енергії.

Величина коштів, яку має оплатити споживач за спожиту протягом розрахункового періоду електричну енергію, визначається постачальником електричної енергії як добуток обсягу електричної енергії, спожитої (переданої) між датами зняття показів засобів обліку, на тариф, який діяв на кінець розрахункового періоду.

Остаточний розрахунок споживача за електричну енергію спожиту протягом розрахункового періоду здійснюється на підставі виставленого постачальником електричної енергії рахунка відповідно до даних про фактичне споживання електричної енергії визначених за показами розрахункових засобів обліку, які фіксуються у терміни, передбачені договором, та /або розрахунковим шляхом у випадку, передбачених ПКЕЕ.

Якщо фактичне споживання електричної енергії виявиться більшим, ніж заявлене (очікуване, на різницю між сумою планових платежів та вартістю фактичного споживання електроенергії постачальник електричної енергії видає рахунок який має бути сплачений в термін зазначений Договором.

Плата за перевищення договірних величин споживання електричної енергії та потужності проводяться споживачем на зазначений у Договорі поточний рахунок із спеціальним режимом використання постачальника електричної енергії.

Рахунки на оплату платежів, передбачених даним договором, виписуються постачальником електричної енергії та надаються споживачу.

Тривалість періоду для оплати отриманих рахунків має не перевищувати 5 операційних днів з дня отримання рахунку.

З матеріалів справи вбачається, що позивачем виставлялися відповідачу рахунки на оплату за спожиту активну енергію та за реактивну енергію за період з січня 2016р. по травень 2016р.

Як вбачається з матеріалів справи відповідачем не здійснено повної оплати за спожиту активну електроенергію в сумі 50 321,55 грн. за період з січня 2016р. по травень 2016р. та за реактивну електроенергію в сумі 3 637,05 грн. за період з січня 2016р. по травень 2016р.

Відповідно до п.8 Додатку №2 до Договору «Порядок розрахунків» у разі несвоєчасної оплати платежів обумовлених Договором постачальник електричної енергії проводить споживачу нарахування пені, суму боргу з врахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення та 3% річних від простроченої суми.

За неналежне виконання умов Договору позивач просить стягнути за прострочку оплати за активну електроенергію 3 451,65грн. пені, 1 069,03 грн. інфляційних втрат та 254,13 грн. - 3% річних та за прострочку оплати за реактивну електроенергію 230,35 грн. пені, 82,62грн. інфляційних втрат та 17,02 грн. -3% річних.

З матеріалів справи вбачається, що відповідачем за травень 2016р. не було надано Акту про обсяги переданої споживачем електроенергії, а тому показник приладу обліку було зафіксовано Актом про пломбування та відповідальність за збереження пломб при вимкненні споживача від 28.04.2016р., в присутності представника відповідача.

Крім цього, позивачем встановлено, що відповідачем у травні 2016р. порушено вимоги щодо дотримання обсягів споживання електричної енергії.

Так, за травень 2016р. відповідачем спожито 6913кВТ/год. Враховуючи, що договірна величина споживання електроенергії складає 2300 кВт/год. (повідомлення про встановлення договірних величин електричної енергії на 2016р. від 11.12.2015р. № 316-0801) її перевищення скло 4613 кВТ/год.

Повідомленням від 31.05.2016р. № 316-0268 позивач повідом відповідача про перевищення договірної величини споживання електричної енергії згідно Договору та виставив рахунок за перевищення договірної величини споживання електричної енергії за травень 2016р. на суму 7 771,98 грн.

Дана сума відповідачем не оплачена.

У звязку з цим, позивач на підставі п. 2.3.2. Договору та ч. 5 ст. 26 Закону України «Про електроенергетику» просить стягнути 7 771,98 грн.

Станом на момент розгляду справи в судовому засіданні доказів розірвання або визнання недійсним Договору сторонами суду не заявлено та не подано.

Відповідно до п.7 Додатку №2 до Договору «Порядок розрахунків» у разі несвоєчасної оплати платежів обумовлених договором постачальник електричної енергії проводить споживачу нарахування пені, а сума боргу повинна бути з врахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення та 3% річних від простроченої суми.

Станом на день розгляду справи судом, докази сплати пені, 3% річних та інфляційних втрат відповідачем в матеріалах справи відсутні.

На момент розгляду справи в суді доказів повного чи часткового погашення заборгованості сторонами не надано.

При прийнятті рішення суд виходив з такого.

Відповідно до частин 1, 2 ст. 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є договори та інші правочини. Як установлено судом, між сторонами у справі на підставі укладеного договору виникли взаємні права та обовязки (зобовязання) з приводу надання послуг постачання електричної енергії.

Згідно з ст. 509 ЦК України зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку.

Частиною 1 ст. 193 ГК України передбачено, що суб'єкти господарювання повинні виконувати господарські зобовязання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору.

У ст. 525 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від виконання зобов'язань не допускається, а у відповідності до ст. 599 ЦК України, зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обовязковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 174 ГК України, господарські зобов'язання можуть виникати з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Статтею 26 Закону України «Про електроенергетику» встановлено, що споживання енергії можливе лише на підставі договору з енергопостачальником. Споживач енергії зобов'язаний додержуватися вимог нормативно-технічних документів та договору про постачання енергії.

Відповідно до ст. 276 ГК України розрахунки за договорами енергопостачання здійснюються на підставі цін (тарифів), встановлених відповідно до вимог закону. Оплата енергії, що відпускається, здійснюється відповідно до умов договору.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Порушенням зобовязання, відповідно до ст. 610 ЦК України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). Статтею 611 ЦК України передбачені наслідки порушення зобовязання.

Правова норма ч. 1 ст. 612 ЦК України визначає, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Споживач зобовязується оплачувати постачальнику вартість електричної енергії згідно з умовами додатків №2 «Порядок розрахунків» та № 9 «Графік зняття показів засобів обліку електричної енергії» (п.2.3.3. Договору) та здійснювати оплату за перетікання реактивної електричної енергії між електромережею постачальника та електроустановками споживача згідно з додатком № 7а (7б) «Порядок розрахунків за перетікання реактивної електроенергії» (п.2.3.4. Договору).

Відповідно п. 2.3.2. Договору споживач зобовязаний дотримуватися режиму споживання електричної енергії згідно з умовами розділу 5 даного Договору, режиму роботи електроустановки (години роботи) зазначеного в додатку № 9 «Графік зняття показів засобів обліку електричної енергії».

Виконання обовязку проведення відповідачем оплати вартості спожитої активної електроенергії та реактивної електроенергії не підтверджений. Відповідач не подав належних та допустимих доказів на заперечення факту існування заборгованості по активній електроенергії в сумі 50 321,55 грн. та по реактивній електроенергії в сумі 3 637,05 грн. за період з січня по травень 2016р.

Відповідно п. ч.5 ст. 26 Закону України «Про електроенергетику» у випадку перевищення договірної величини потужності споживачі (крім населення та навчальних закладів) сплачують енергопостачальникам двократну вартість різниці між найбільшою величиною потужності, що зафіксована протягом розрахункового періоду, та договірною величиною потужності.

Виходячи з наведеного, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог в частині стягнення заборгованості 50 321,55 гр. боргу за спожиту активну електроенергію, 3 637,05 грн. за реактивну електроенергію та 7 771,98 грн. за понаддоговірне споживання електроенергії, оскільки такі обґрунтовані та підтверджені матеріалами справи.

Як вбачається з матеріалів справи, рахунки на оплату в строки, визначені Додатком №2 до Договору «Порядок розрахунків» відповідачем оплачені не були.

Відповідно до статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання.

Боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Заявлена позивачем до стягнення сума 3% річних у розмірі 254,13 грн. та 1 069,03 грн. інфляційних втрат за несвоєчасну оплату активної електроенергії та 17,02 грн. 3% річних та 82,62 грн. інфляційних втрат за несвоєчасну оплату реактивної електроенергії нараховані правомірно і підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Відповідно до п. 4.2.1. Договору за внесення платежів, передбачених Договором, з порушенням термінів, визначених відповідним додатком, споживач сплачує постачальнику пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожний день прострочення платежу, враховуючи день фактичної оплати

Згідно ст. 230 ГК України штрафними санкціями в цьому Кодексі визначаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Згідно ч. 6 ст. 232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобовязання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобовязання мало були виконати.

Заявлений позивачем до стягнення пеня від суми простроченої заборгованості за активну електроенергію в сумі 3 451,65 грн. та пеня від суми простроченої заборгованості за реактивну електроенергію в сумі 230,35 грн., нараховані правомірно і підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Статтею 33 ГПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 34 ГПК України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до ст. 43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Виходячи з наведеного вище, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог.

Відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України судові витрати покладаються на відповідача.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 22, 33, 34, 43, 49, 82, 83, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задоволити повністю.

2. Стягнути з Управління Державної автомобільної інспекції Головного управління міністерства внутрішніх справ України у Львівській області (79053, м. Львів, вул. Перфецького, буд. 19; ідентифікаційний код юридичної особи 23312239) на користь Публічного акціонерного товариства «Львівобленерго» (79026, м. Львів, вул. Козельницька, буд. 3; ідентифікаційний код юридичної особи 00131587) 50 321,55 грн. за спожиту активну електроенергію, 3 637,05 грн. за реактивну електроенергію, 3 682,00 грн. пені, 271,15 грн. 3% річних, 1 151,65 гр. інфляційних втрат, 7 771,98 грн. за понад договірне споживання електроенергії та 1 378,00 грн. витрат по платі судового збору.

3. Наказ видати відповідно до ст.116 ГПК України.

Повний текст рішення складено та підписано 17.11.2016 року.

Суддя Коссак С.М.