ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

09 листопада 2016 р. Справа № 903/788/16

за позовом Волинського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України, м. Луцьк

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю "Воленерджі", м. Луцьк

про стягнення 55 420 грн. 00 коп.

Суддя Кравчук А. М.

за участю представників:

від позивача: ОСОБА_1, довіреність №5 від 02.02.2016 року

від відповідача: ОСОБА_2, довіреність від 01.10.2016 року

Відповідно до ст. 20 Господарського процесуального кодексу України розяснено право відводу судді. Відводу судді не заявлено. На підставі ст. 22 ГПК України розяснено процесуальні права та обовязки сторін.

Суть спору: 26.10.2016 року на адресу господарського суду Волинської області надійшла позовна заява Волинського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України №20/1.25-1367 до ТОВ «Воленерджі» про стягнення 55 420 грн. 00 коп., з яких 34 000 грн. 00 коп. штрафу, 21 420 грн. 00 коп. пені та судові витрати по справі.

Позовна заява обґрунтована невиконанням відповідачем рішення адміністративної колегії Волинського обласного територіального відділенні Антимонопольного комітету України № 13 від 31.03.2016 року.

Відповідно до ст. 22 ГПК України позивач 03.11.2016 року подав заяву про збільшення позовних вимог, згідно якої просить стягнути з відповідача 34 000 грн. 00 коп. штрафу та 28 050 грн. 00 коп. пені.

Згідно п. 3.10 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 року №18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" передбачені частиною четвертою статті 22 ГПК права позивача збільшити або зменшити розмір позовних вимог, відмовитись від позову можуть бути реалізовані до прийняття рішення судом першої інстанції. Під збільшенням або зменшенням розміру позовних вимог слід розуміти відповідно збільшення або зменшення кількісних показників за тією ж самою вимогою, яку було заявлено в позовній заяві. Згідно з частиною третьою статті 55 ГПК ціну позову вказує позивач. Отже, у разі прийняття судом зміни (в бік збільшення або зменшення) кількісних показників, у яких виражається позовна вимога, має місце нова ціна позову, виходячи з якої й вирішується спір, - з обов'язковим зазначенням про це як у вступній, так і в описовій частині рішення.

Збільшення позовних вимог не порушує чиїх-небудь прав і охоронюваних законом інтересів, прийняте судом, тому має місце нова ціна позову 62 050 грн. 00 коп..

Відповідач у відзиві №б/н від 07.11.2016 року, клопотанні від 08.11.2016 року та представник у судовому засіданні позовні вимоги вважає передчасними та такими, що не підлягають задоволенню, оскільки товариством подано касаційну скаргу на рішення господарського суду Волинської області від 19.07.2016 року № 903/440/16, яким відмовлено у задоволенні позову товариства про визнання недійсним рішення адміністративної колегії Волинського обласного територіального відділенні Антимонопольного комітету України № 13 від 31.03.2016 року, у зв'язку з чим розгляд справи просить зупинити до розгляду вказаної скарги по суті.

Представник позивача у судовому засіданні клопотання відповідача про зупинення провадження у справі не заперечила.

Відповідно до ст. 79 ГПК України господарський суд зупиняє провадження у справі в разі неможливості розгляду даної справи до вирішення пов'язаної з нею іншої справи, що розглядається іншим судом.

Згідно п. 3.16 постанови Пленуму ВГСУ від 26.12.2011 року № 18 "Про деякі питання практики застосування господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" статтею 79 ГПК встановлено вичерпний перелік підстав зупинення провадження у справі. Зупинення провадження у справі з інших підстав є неправомірним. Зокрема, відповідно до частини першої статті 79 ГПК господарський суд зупиняє провадження у справі в разі неможливості розгляду даної справи до вирішення пов'язаної з нею іншої справи, що розглядається іншим судом. При цьому пов'язаною з даною справою є така інша справа, у якій інший суд встановлює обставини, що впливають чи можуть вплинути на подання і оцінку доказів у даній справі; в тому числі йдеться про факти, які мають преюдиціальне значення (частини третя і четверта статті 35 ГПК). Під неможливістю розгляду даної справи слід розуміти неможливість для даного господарського суду самостійно встановити обставини, які встановлюються іншим судом в іншій справі, у зв'язку з непідвідомчістю або непідсудністю іншої справи даному господарському суду, одночасністю розгляду двох пов'язаних між собою справ різними судами або з інших причин.

Згідно ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

В силу вимог ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, 1950 року, учасником якої є Україна, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов'язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

Обов'язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору (§ 66-69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005р. у справі "Смірнова проти України").

Відповідачем не подано доказів прийняття ВГС України касаційної скарги ТОВ Воленерджі" на рішення господарського суду Волинської області від 19.07.2016 року №903/440/16 до розгляду.

Враховуючи вищевикладене, строки набрання рішенням суду законної сили, розумні строки розгляду справи, відсутність доказів прийняття ВГС України касаційної скарги до розгляду, набрання чинності постанови Рівненського апеляційного господарського суду від 11.10.2016 року №903/440/16, клопотання про зупинення провадження у справі № 903/788/16 відхиляється судом як необгрунтоване.

Крім того, відповідач не позбавлений можливості переглянути дану справу за нововиявленими обставинами при скасуванні рішення господарського суду Волинської області від 19.07.2016 року № 903/440/16, визнанні рішення адміністративної колегії Волинського обласного територіального відділенні Антимонопольного комітету України № 13 від 31.03.2016 року недійсним.

Позивач у заяві від 02.11.2016 року №20/1.25-1427 просить суд вжити заходи забезпечення позову у зв'язку з припиненням діяльності ТОВ «Воленерджі» на орендованих АЗС та можливою відсутністю коштів на рахунках товариства.

Представник відповідача у задоволенні клопотання про вжиття заходів забезпечення позову просив відмовити.

Відповідно до статті 66 Господарського процесуального кодексу України господарський суд за заявою сторони, прокурора чи його заступника, який подав позов, або з своєї ініціативи має право вжити заходів до забезпечення позову. Забезпечення позову допускається в будь-якій стадії провадження у справі, якщо невжиття таких заходів може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення господарського суду.

При вирішенні питання про забезпечення позову суди мають здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття заходів забезпечення позову з урахуванням розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу.

Адекватність заходу до забезпечення вимог кредиторів, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Причому оцінка такої відповідності здійснюється господарським судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, з майновими наслідками заборони особам вчиняти певні дії.

Відповідно до частин 2, 3 пункту 1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування заходів до забезпечення позову" від 26.12.2011 р. № 16 особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення із заявою про забезпечення позову. З цією метою та з урахуванням загальних вимог, передбачених статтею 33 ГПК, обов'язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов'язується застосування певного заходу до забезпечення позову. У вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв'язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв'язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Необхідність вжиття заходів забезпечення позову позивач належними

доказами не обґрунтовує. В обгрунтування заяви вказує лише на припинення відповідачем роздрібної торгівлі пальним у зв'язку з розірванням договорів оренди АЗС та можливою відсутністю коштів для стягнення штрафу та пені до державного бюджету на його рахунках.

Проте, заявником не наведено підстав, які б унеможливили захист прав, свобод та інтересів позивача без вжиття відповідних заходів.

Також, з матеріалів справи судом не встановлено обставин, які б вказували на очевидну небезпеку заподіянню шкоди правам, свободам та інтересам позивача, оскільки заявником не наведено наявність обставин або вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов'язання, відсутності коштів та майна у відповідача.

Крім того, заявник просить накласти арешт на майно та грошові суми, що належать ТОВ "Воленерджі", не обгрунтовуючи співрозмірність вимог ціні позову.

За таких обставин, через відсутність посилань в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення, співрозмірність вимог ціні позову, не надання доказів відсутності коштів та майна у боржника, суд дійшов висновку про відмову Волинському обласному територіальному відділенню Антимонопольного комітету України у задоволенні заяви № 20/1.25-1427 від 02.11.2016 року про забезпечення позову.

В період розгляду справи 01.11.2016 року відповідач змінив місцезнаходження на м. Дніпро, Кіровський р-н., вул. Шевченка, буд. 10.

Згідно ст. 17 ГПК України справа, прийнята господарським судом до свого провадження з додержанням правил підсудності, повинна бути ним розглянута по суті і в тому випадку, коли в процесі розгляду справи вона стала підсудною іншому господарському суду.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, господарський суд, -

в с т а н о в и в:

Рішенням адміністративної колегії Волинського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України № 13 від 31.03.2016 року (справа №1-16) визнано, що відповідно до ч. 2 ст. 12 ЗУ «Про захист економічної конкуренції» за фактичними даними роботи протягом січня-жовтня 2015 року ТОВ «Воленерджі» займає монопольне становище на ринку роздрібної торгівлі скрапленим газом в межах м. Володимир-Волинського та навколишньої 10-ти кілометрової території з часткою 49,43%; визнано, що ТОВ Воленерджі встановивши впродовж періоду 15.10.2015 року-22.10.2015 року економічно необгрунтований, завищений рівень цін на газ скраплений в якості моторного пального вчинило порушення конкуренційного законодавства, передбачене п. 1 ч. 2 ст. 13, п.2 ст. 50 ЗУ Про захист економічної конкуренції у вигляді зловживання монопольним становищем на ринку роздрібної торгівлі газом скрапленим в якості моторного пального в межах м. Володимир-Волинського и навколишньої 10-ти кілометрової території, шляхом встановлення таких цін реалізації товару, які неможливо було б встановити за умови існування значної конкуренції на ринку; накладено на ТОВ Воленерджі штраф за вчинення порушення у розмірі 34 000 грн. 00 коп.

Рішенням господарського суду Волинської області від 19.07.2016 року №903/440/16 у позові ТОВ «Воленерджі» до Волинського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України про визнання недійсним рішення від 31.03.2016 року №13 відмовлено.

Постановою Рівненського апеляційного господарського суду від 11.10.2016 року рішення господарського суду Волинської області 19.07.2016 року 3903/440/16 залишено без змін.

Згідно ст. 24 ЗУ "Про Антимонопольний комітет України" рішення та розпорядження, що приймаються органами Антимонопольного комітету України, головами його територіальних відділень відповідно до законодавства про захист економічної конкуренції, надаються особам, які беруть участь у справі, у вигляді їх копій, посвідчених у порядку, встановленому законодавством.

Направлена позивачем супровідним листом № 26/1.34-573 від 12.04.2016 року копія рішення від 31.03.2016 року № 13 отримана ТОВ "Воленерджі" 18.04.2016 року (а.с. 24).

Згідно ч. 3 ст. 56 ЗУ "Про захист економічної конкуренції" особа, на яку накладено штраф за рішенням органу Антимонопольного комітету України, сплачує його у двомісячний строк з дня одержання рішення про накладення штрафу.

Протягом двомісячного строку, який закінчився 20.06.2016 року, рішення адміністративної колегії Волинського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України від 31.03.216 року № 13 відповідачем не виконане.

Нараховані позивачем 34 000 грн. 00 коп. штрафу обгрунтовані, підставні та підлягають стягненню з відповідача на підставі ст. 52 ЗУ "Про захист економічної конкуренції".

Згідно ч. ч. 5, 7 ст. 56 ЗУ "Про захист економічної конкуренції" за кожний день прострочення сплати штрафу стягується пеня у розмірі півтора відсотка від суми штрафу. Розмір пені не може перевищувати розміру штрафу, накладеного відповідним рішенням органу Антимонопольного комітету України. Нарахування пені припиняється з дня прийняття господарським судом рішення про стягнення відповідного штрафу. Нарахування пені зупиняється на час розгляду чи перегляду господарським судом, зокрема, справи про визнання недійсним рішення органу Антимонопольного комітету України про накладення штрафу. У разі несплати штрафу у строки, передбачені рішенням, та пені органи Антимонопольного комітету України стягують штраф та пеню в судовому порядку.

Відповідно до п. 20.2 постанови Пленуму ВГС України від 26.12.2011 року №15 "Про деякі питання практики застосування конкурентного законодавства" абзацами третім - п'ятим частини п'ятої зазначеної статті Закону України "Про захист економічної конкуренції" передбачено зупинення нарахування пені на час розгляду чи перегляду господарським судом: справи про визнання недійсним рішення органу Антимонопольного комітету України про накладення штрафу; відповідного рішення (постанови) господарського суду. Отже, тривалість такого зупинення визначається виключно періодом часу, протягом якого фактично здійснювався зазначений розгляд чи перегляд (наприклад, у суді першої інстанції - від дня порушення провадження у справі до дня прийняття рішення в ній; у судах апеляційної та касаційної інстанцій - від дня прийняття апеляційної чи касаційної скарги до дня прийняття постанови), і в цей період не включається час знаходження матеріалів справи у суді, коли згадані розгляд чи перегляд не здійснювалися. Слід також мати на увазі, що припинення та зупинення нарахування пені, про які йдеться у цих нормах, відбувається лише у зв'язку з прийняттям рішення, розглядом чи переглядом справи саме господарським судом, а не будь-яким органом, що вирішив (вирішує) спір.

Позивач просить стягнути з відповідача 28 050 грн. 00 коп. пені за прострочення сплати штрафу, нарахованої за 55 днів за період з врахуванням зупинення нарахування пені у зв'язку з оскарженням рішення адміністративної колегії Волинського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України з 19.06.2016 року по 21.06.2016 року, 20.07.2016 року по 14.08.2016 року, 12.10.2016 року по 08.11.2016 року.

Відповідно до ст.253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

Згідно ч.5 ст.254 ЦК України, якщо останній день строку припадає на вихідний, святковий або інший неробочий день, що визначений відповідно до закону у місці вчинення певної дії, днем закінчення строку є перший за ним робочий день.

Таким чином, підставними та підлягають до стягнення з відповідача 27 540 грн. 00 коп. пені, нарахованої за 54 дні за період з 20.07.2016 року по 14.08.2016 року - 26 днів, 12.10.2016 року по 25.10.2016 року - 14 днів, з 26.10.2016 року по 08.11.2016 року - 14 днів.

Нарахована позивачем пеня за період з 18.06.2016 року по 21.06.2016 року безпідставна, оскільки, останній день сплати штрафу 18.06.2016 року випадає на суботу, а тому переноситься на 20.06.2016 року, в той час як 21.06.2016 року зупинено нарахування пені.

У позові на суму 510 грн. 00 коп. слід відмовити у зв'язку з помилкою позивача в обрахунку строків нарахування пені.

Згідно ч. 9 ст. 56 ЗУ "Про захист економічної конкуренції" суми стягнутих штрафів та пені зараховуються до державного бюджету.

Відповідно до ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно ст. 34 ГПК України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтвердженні певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Ст. 43 ГПК України встановлює, що господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Оскільки спір до розгляду суду доведено з вини відповідача, то витрати по сплаті судового збору в частині задоволених позовних вимог в сумі 1 366 грн. 67 коп. відповідно до ст. 49 ГПК України слід віднести на нього.

Господарський суд, керуючись ст.ст. 44, 49, 82-85 ГПК України,-

в и р і ш и в:

1. Клопотання товариства з обмеженою відповідальністю "Воленерджі" про зупинення розгляду справи відхилити.

2.Клопотання Волинського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України про забезпечення позову відхилити.

3. Позов задовольнити частково.

4. Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю "Воленреджі" (Дніпропетровська обл., м. Дніпро, Кіровський р-н., вул. Шевченка, буд. 10, ) до державного бюджету України штраф за порушення законодавства про захист економічної конкуренції у сумі 34 000 грн. 00 коп., пеню у сумі 27 540 грн. 00 коп., а всього 61 540 грн. 00 коп., зарахувавши їх на відповідний рахунок, а саме Держбюджет м. Луцька, код 38009628, рахунок 0002 в ГУДКУ у Волинській області м. Луцьк, МФО 803014, призначення платежу: штраф за порушення законодавства про захист економічної конкуренції та пеня за прострочення сплати штрафу згідно рішення від 05.08.2012р. № 48 за кодом бюджетної класифікації доходів 21081100; призначення платежу: штраф та пеня за порушення законодавства про захист економічної конкуренції згідно рішення від 31.03.2016 року № 13 за кодом бюджетної класифікації доходів 21081100.

5. Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю "Воленреджі" (Дніпропетровська обл., м. Дніпро, Кіровський р-н., вул. Шевченка, буд. 10, ) на користь Волинського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України (м. Луцьк, вул. Винниченка, 67, )

- 1 366 грн. 67 коп. витрат по сплаті судового збору.

6. У позові на суму 510 грн. 00 коп. відмовити.

7. Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

повний текст рішення

складений 14.11.2016 року

Суддя А. М. Кравчук