РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.11.2016Справа №910/19025/16
За позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Альфа Страхування»

до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Українська Страхова Група»

про відшкодування матеріальної шкоди у розмірі 3 554,07 грн.

Суддя В.О. Демидов

Представники сторін:

від позивача не з'явився;

від відповідача не з'явився.

встановив :

19.10.2016 Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Альфа Страхування» звернулось до господарського суду м. Києва з позовом про стягнення з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Українська Страхова Група» відшкодування матеріальної шкоди у розмірі 3 554,07 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що «Страхова компанія «Альфа Страхування» на підставі договору добровільного страхування ризиків, пов'язаних з експлуатацією наземного транспортного засобу №046.0903027.713 від 16.09.2015, внаслідок настання страхової події - дорожньо-транспортної пригоди виплачено страхове відшкодування власнику пошкодженого автомобіля марки «Mercedes-benz Sprinter 318 CDI», д.н.з. НОМЕР_4, а тому позивачем відповідно до положень статті 27 Закону України «Про страхування» та статей 993, 1191 Цивільного кодексу України отримано право зворотної вимоги до особи, відповідальної за завдану шкоду. Оскільки цивільна відповідальність власника транспортного засобу - автомобіля «Skoda Octavia», д.н.з. НОМЕР_6, водій якого визнаний винним у скоєнні ДТП, була застрахована Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «Українська Страхова Група», позивачем було направлено останньому регресну вимогу про виплату 14 216,00 грн. Враховуючи, що відповідачем частково відшкодовано заявлену позивачем суму збитків у розмірі 10 151,93 грн., позивач просить стягнути з відповідача залишок матеріального збитку у розмірі 3 554,07 грн.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 20.10.2016 порушено провадження у справі №910/19025/16, розгляд справи призначено на 17.11.2016.

02.11.2016 відповідач через загальний відділ діловодства суду подав відзив на позовну заяву, за змістом якого просив відмовити у задоволенні позовних вимог, посилаючись на те, що відповідно до звіту №2015/2799 про оцінку транспортного засобу, вартість матеріального збитку, спричиненого власнику автомобіля ««Mercedes-benz Sprinter 318 CDI», д.н.з. НОМЕР_4, становить 10 151,93 грн., у зв'язку з чим відповідачем було сплачено на рахунок позивача страхове відшкодування у розмірі 10 151,93 грн., а тому відповідач вважає, що різницю між сумою відшкодування, визначеного Законом України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», та фактичним розміром збитків, має бути відшкодована особою, винною в їх заподіянні (винуватцем ДТП).

03.11.2016 через загальний відділ канцелярії господарського суду м. Києва надійшов лист МТСБУ № 7/2-28/28429 від 31.10.2016 щодо інформації відповідно до страхового полісу № АІ/7608735.

08.11.2016 позивач через загальний відділ діловодства суду подав додаткові документи для долучення до матеріалів справи.

Представник позивача у судове засідання 17.11.2016 не з'явився, причини неявки суду не повідомив, про час та місце розгляду справи був належним чином повідомлений.

Представник відповідача у судове засідання 17.11.2016 також не з'явився, проте через загальний відділ діловодства суду подав заяву про розгляд справи за його відсутності.

З урахуванням фактичних обставин справи, суд вважає за можливим розглянути справу за наявними матеріалами у даному судовому засіданні з урахуванням положення ст. 75 Господарського процесуального кодексу України.

В судовому засіданні 17.11.2016 оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов та оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд міста Києва встановив такі фактичні обставини справи.

16.09.2015 між Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «Альфа Страхування» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Тигрес» було укладено договір добровільного страхування ризиків, пов'язаних з експлуатацією наземного транспортного засобу №046.0903027.713 (далі за текстом - договір), предметом якого є майнова відповідальність за пошкодження транспортного засобу «Mercedes-benz Sprinter 318 CDI», д.н.з. НОМЕР_4.

Договором визначено, що до страхових випадків відноситься, зокрема, ДТП.

30.11.2015 о 18 год. 00 хв. водій ОСОБА_2, керуючи автомобілем «Skoda Octavia», д.н.з. НОМЕР_6, на перехресті вул. Кайсарова з вул. Каменева у в. Києві, не дотрималася безпечної дистанції під час руху, внаслідок чого відбулося зіткнення з автомобілем «Mercedes-benz Sprinter 318 CDI», д.н.з. НОМЕР_4, чим порушила п.п. 13.1 Правил дорожнього руху, що призвело до пошкодження обох транспортних засобів.

В результаті ДТП автомобіль «Mercedes-benz Sprinter 318 CDI», д.н.з. НОМЕР_4, було пошкоджено, що підтверджується первинною довідкою про дорожньо-транспортну пригоду № 83307030, виданою 1 ротою 2 батальйону УПС МВС у м. Києві.

Згідно з постановою Голосіївського районного суду м. Києва від 04.02.2016 у справі №752/358/16-п (належним чином засвідчена копія постанови містяться в матеріалах справи), дорожньо-транспортна пригода відбулась внаслідок порушенням водієм ОСОБА_2 п.п. 13.1 Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001, в результаті чого останню визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП України.

В матеріалах справи міститься заява про настання страхового випадку та виплату страхового відшкодування від 30.11.2015, відповідно до якої страхувальник повідомив страховика про настання страхового випадку у вигляді ДТП, що сталась 30.11.2015, та просив виплатити страхове відшкодування.

Відповідно до звіту №2015/2799 про оцінку транспортного засобу «Mercedes-benz Sprinter 318 CDI», д.н.з. НОМЕР_4, складеного оцінювачем ОСОБА_3 (сертифікат суб'єкта оціночної діяльності НОМЕР_7, свідоцтво про реєстрацію в державному реєстрі оцінювачів НОМЕР_8 від 07.07.2008), вартість відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу колісного транспортного засобу, пошкодженого в результаті ДТП станом на 04.12.2015 складає 10 151,93 грн.

Відповідно до акту виконаних робіт №ПП-260 від 28.12.2015, виставленого ПП ОСОБА_4, відновлювальний ремонт пошкодження транспортного засобу «Mercedes-benz Sprinter 318 CDI», д.н.з. НОМЕР_4, склав 8816,00 грн.

Згідно з накладною №01/12 від 22.12.2015 було придбано запчастини на загальну вартість 5400,00 грн.

Відповідно до страхового акту №2061.206.15.01.01 від 29.01.2016 позивачем узгоджена сума страхового відшкодування на відновлювальний ремонт транспортного засобу «Mercedes-benz Sprinter 318 CDI», д.н.з. НОМЕР_4, в розмірі 14 216,00 грн.

На виконання умов договору, позивачем відповідно до страхового акту №2061.206.15.01.01 від 29.01.2016 була здійснена виплата страхового відшкодування на рахунок ТОВ «Тигрес» в розмірі 14 216,00 грн., що підтверджується платіжним дорученням №2323 від 10.02.2016.

Відповідачем, на вимогу позивача №2061/2015 від 19.04.2016, було частково сплачено страхове відшкодування у розмірі 10 151,93 грн., що підтверджується платіжним дорученням №13873 від 29.07.2016.

Посилаючись на те, що відповідач частково здійснив виплату страхового відшкодування, позивач звернувся до суду з указаним позовом, у якому просив стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Українська Страхова Група» відшкодування матеріальної шкоди у розмірі 3 554,07 грн.

Оцінивши наявні в матеріалах справи документи та дослідивши в судовому засіданні докази, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог та необхідність задоволення позову з таких підстав.

На підставі ст. 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Ст.ст. 33, 34 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Положеннями ст.11 Цивільного кодексу України встановлено, що цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства.

Таким актом є Закон України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі за текстом - Закон), який містить спеціальні норми щодо регулювання правовідносин з відшкодування шкоди, заподіяної з вини власника транспортного засобу, який застрахував свою цивільно-правову відповідальність.

У відповідності до ст. 5 Закону об'єктом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов'язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров'ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу.

Відповідно до ст. 22 Закону при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності відшкодовує оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті ДТП майну третьої особи.

Статтею 29 Закону передбачено, що у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством.

Ст. 1191 Цивільного кодексу України та п.38.2.1 ст.38 Закону передбачено, що особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування.

Згідно ст. 257, ч. 6 ст. 261 Цивільного кодексу України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у 3 роки, а за регресними зобов'язаннями, перебіг позовної давності починається від дня виконання основного зобов'язання.

Згідно ч.1 ст. 1187 Цивільного кодексу України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання.

Частиною 2 ст. 1187 Цивільного кодексу України встановлено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Згідно з положеннями статті 993 Цивільного кодексу України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

За ст. 27 Закону України «Про страхування» до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Згідно з ч.ч. 1-3 ст. 25 Закону України «Про страхування» здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акта (аварійного сертифіката), який складається страховиком або уповноваженою ним особою (аварійним комісаром) у формі, що визначається страховиком. Аварійні комісари - особи, які займаються визначенням причин настання страхового випадку та розміру збитків, кваліфікаційні вимоги до яких встановлюються актами чинного законодавства України. Страховик та страхувальник мають право залучити за свій рахунок аварійного комісара до розслідування обставин страхового випадку.

Частиною 2 статті 1192 Цивільного кодексу України встановлено, що розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

При цьому, звіт про оцінку транспортного засобу є лише попереднім оціночним документом, в якому зазначається про можливу, але не кінцеву суму, що витрачена на відновлення транспортного засобу. Реальним же підтвердженням виплати суми страхового відшкодування страхувальнику, є саме платіжне доручення.

Аналогічні висновки містяться в постановах Вищого господарського суду України від 14.05.2013 у справі № 5011-50/17049-2012, від 30.07.2013 р. у справі № 910/3655/13 та від 27.01.2014 у справі № 910/3023/13, та постанові Верховного Суду України від 15.04.2015 у справі № 910/7163/14.

Отже, Законами України «Про страхування» та «;Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» не передбачено зобов'язання страховика за договором добровільного страхування визначати розмір страхового відшкодування тільки в розмірі суми, встановленої звітом про оцінку транспортного засобу (під час складання якого застосовується коефіцієнт фізичного зносу), оскільки цей звіт є попереднім оціночним документом, що визначає можливу, але не остаточну суму, необхідну для відновлення транспортного засобу.

Дійсно, нормою ст.29 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" передбачено, що у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України.

Проте, здійснення позивачем виплати страхового відшкодування (з урахуванням зносу) на користь страхувальника не суперечить приписам ст.29 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", оскільки, по-перше, вказаний закон не поширюється на правовідносини, що виникли за договором добровільного страхування ризиків, пов'язаних з експлуатацією наземного транспортного засобу №046.0903027.713 від 16.09.2015, а Закон України "Про страхування" відповідних застережень не містить. Адже, з приписів вищевказаних норм Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" вбачається, що обов'язки, пов'язані з оцінкою шкоди, не стосуються позивача (страховика за договором добровільного страхування майна), дії якого не регулюються цим Законом, а тому в даній правовій ситуації відсутні правові підстави перекладати на позивача обов'язки відповідача, який є страховиком за полісом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Крім того, Законом України "Про страхування" не передбачено обов'язкового проведення суб'єктами оціночної діяльності незалежної професійної оцінки шкоди, завданої транспортному засобу внаслідок ДТП, тобто необхідність відшкодування шкоди не ставиться у залежність від попереднього проведення такої оцінки.

В свою чергу, Закон України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" регулює не спірні регресні правовідносини у даній справі, а правовідносини, у яких обов'язок проведення професійної оцінки встановлюється для відповідача саме у разі виконання ним зобов'язання безпосередньо відшкодувати шкоду потерпілій особі, взятого за договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

За таких обставин суд відхиляє доводи відповідача, що ним здійснено виплату страхового відшкодування у повному розмірі згідно зі звітом №2015/2799 про оцінку транспортного засобу «Mercedes-benz Sprinter 318 CDI», д.н.з. НОМЕР_4, у якому вартість матеріального збитку, спричиненого власнику автомобіля «Mercedes-benz Sprinter 318 CDI», д.н.з. НОМЕР_4, становить 10 151,93 грн., оскільки звіт про оцінку транспортного засобу є лише попереднім оціночним документом, в якому зазначається про можливу, але не кінцеву суму, що витрачена на відновлення транспортного засобу, а реальним підтвердженням виплати суми страхового відшкодування страхувальнику, є саме платіжне доручення.

Таким чином, матеріалами справи підтверджено, що вартість відновлювального ремонту автомобіля «Mercedes-benz Sprinter 318 CDI», д.н.з. НОМЕР_4, становить 14 216,00 грн., що вбачається зі страхового акту №2061.206.15.01.01 від 29.01.2016, у якому позивачем узгоджена сума страхового відшкодування в розмірі 14 216,00 грн., та акту виконаних робіт № ПП-260 від 28.12.2015 та накладної №01/12 від 22.12.2015.

Вказана сума відновлювального ремонту автомобіля марки «Mercedes-benz Sprinter 318 CDI», д.н.з. НОМЕР_4, у розмірі 14 216,00 грн. була виплачена позивачем на рахунок ТОВ «Тигрес», що підтверджується платіжним дорученням №2323 від 10.02.2016, на підставі заяви про настання страхового випадку та виплату страхового відшкодування від 30.11.2015.

Вина особи ОСОБА_2, яка керувала автомобілем «Skoda Octavia», д.н.з. НОМЕР_6, встановлена постановою Голосіївського районного суду м. Києва від 04.02.2016 у справі №752/358/16-п.

Таким чином, на підставі зазначених вище обставин справи, наведених норм закону та у зв'язку з укладенням відповідачем полісу страхування цивільно-правової відповідальності № АІ/7608735, на відповідача покладений обов'язок відшкодовувати шкоду, заподіяну майну третіх осіб внаслідок експлуатації транспортного засобу «Skoda Octavia», д.н.з. НОМЕР_6.

Статтею 12 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» встановлюється, що розмір франшизи при відшкодуванні шкоди, заподіяної майну потерпілих, встановлюється при укладанні договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності і не може перевищувати 2 відсотки від ліміту відповідальності страховика, в межах якого відшкодовується збиток, заподіяний майну потерпілих.

Відповідно до ст. 12.1 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту.

Полісом № АІ/7608735 встановлено ліміт відповідальності за шкоду заподіяну майну в розмірі 50 000 грн., франшиза за даним полісом - 510,00 грн.

Звертаючись до суду з цим позовом, позивач просив стягнути з відповідача на його користь суму страхового відшкодування у розмірі 3 554,07 грн. (14 216,00 грн. (сума страхового відшкодування, виплачена позивачем) - 510,00 грн. франшизи - 10 151,93 грн. (сума страхового відшкодування, виплачена відповідачем)), а тому відповідач зобов'язаний відшкодувати позивачу витрати в розмірі 3 554,07 грн.

Враховуючи вищевикладене, позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню в повному обсязі з покладенням на відповідача судових витрат у справі на підставі положень ст. 49 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись ст. ст. 33, 34, 43, 44, 49, 82, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

В И Р І Ш И В:

1. Позовні вимоги задовольнити повністю.

2. Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Українська Страхова Група» (03038, м. Київ, вул. Івана Федорова, буд. 32, літ. А, код 30859524) на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Альфа Страхування» (02160, м. Київ, вул. пр-т Возз'єднання, 19, код 30968986) суму страхового відшкодування у розмірі 3 554 (три тисячі п'ятсот п'ятдесят чотири) грн. 07 коп. та 1 378 (одну тисячу триста сімдесят вісім) грн. 00 коп. - судового збору. Видати наказ позивачу після набрання рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили в порядку, встановленому ст. 85 Господарського процесуального кодексу України. Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку у строки, встановлені ст. 93 Господарського процесуального кодексу України.

Дата підписання повного тексту рішення 22.11.2016.

Суддя В.О.Демидов