ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.11.2016 Справа № 904/4009/16

Дніпропетровський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Паруснікова Ю.Б. (доповідач)

суддів: Верхогляд Т.А., Білецької Л.М.

при секретарі судового засідання: Саланжій Т.Ю.

за участю представників сторін:

від відповідача: ОСОБА_1, представник за довіреністю № 24-5-02 від 31.12.2015;

представники позивача та третьої особи у судове засідання не зявилися

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «УТБ-2» на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 07.07.2016 по справі № 904/4009/16 (суддя Ярошенко В.І.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «УТБ-2», м. Дніпродзержинськ, Дніпропетровської області

до Публічного акціонерного товариства «Інтерпайп Нижньодніпровський трубопрокатний завод», м. Дніпропетровськ

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Товариство з обмеженою відповідальністю «Укртехбізнес», м. Дніпродзержинськ, Дніпропетровської області

про стягнення боргу за договором підряду, -

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 07.07.2016 по справі № 904/4009/16 у задоволенні позову відмовлено повністю.

Рішення суду мотивоване порушенням ТОВ «Укртехбізнес» вимог ст. 516 ЦК України при укладанні з ТОВ «УТБ-2» договору № 1-цс відступлення права вимоги від 07.12.2015, оскільки ТОВ «Укртехбізнес» не отримало письмової згоди відповідача по справі ПАТ «Інтерпайп НТЗ» на передачу прав кредитора за договором підряду, що є підставою для визнання недійсним вказаного договору.

Не погодившись з рішенням суду позивач звернувся до Дніпропетровського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт посилається на порушення місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права, що в силу приписів статей 103, 104 ГПК України є підставою для скасування рішення.

Апеляційна скарга мотивована дотриманням позивачем по справі ТОВ «УТБ-2» вимог Цивільного кодексу України стосовно порядку та строків повідомлення відповідача про зміну кредитора у грошовому зобовязанні шляхом направлення письмового повідомлення вих. № 07/12-6 від 07.12.2015, яке відповідач отримав засобами поштового звязку 14.12.2015, що підтверджується поштовим повідомленням про вручення поштового відправлення.

Окрім того, позивач електронною поштою на лист фінансового відділу ПАТ «Інтерпайп НТЗ» від 10.02.2016 у цей же день направив на електронну адресу відповідача // копії договору № 1-цс відступлення права вимоги від 07.12.2015, укладеного між ТОВ «Укртехбізнес» та ТОВ «УТБ-2». Копії договору № 1-цс також направлялися позивачем на адресу відповідача засобами поштового звязку, що підтверджується наявними в матеріалах справи доказами.

Також апелянт акцентує увагу колегії суддів на тому, що строк дії договору підряду № 570141076 від 30.07.2014 за яким виникло грошове зобовязання відповідача закінчився, а тому, укладаючи договір № 1-цс відступлення права вимоги від 07.12.2015, його сторони керувалися вимогами закону, зокрема ст. 516 ЦК України, яка передбачає здійснення заміни кредитора у зобовязанні без згоди боржника.

Ухвалою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 19.09.2016 в якості третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача залучено до участі у справі ТОВ «Укртехбізнес», апеляційну скаргу призначено до розгляду в судовому засіданні на 11.10.2016.

11.10.2016 розгляд справи відкладався у судовому засіданні на 03.11.2016, а 03.11.2016 на 15.11.2016.

15.11.2016 представником відповідача подано відзив на апеляційну скаргу, згідно якого останній вважає доводи апелянта безпідставними та необґрунтованими, просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги та залишити рішення місцевого господарського суду без змін.

15.11.2016 у судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини постанови.

Судова колегія в межах вимог, передбачених ст. 101 ГПК України, розглянувши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставинам справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення господарського суду слід змінити з огляду на наступні обставини.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено місцевим господарським судом, 30.07.2014 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Укртехбізнес» (далі підрядник або третя особа) та Публічним акціонерним товариством «Інтерпайп Нижньодніпровський трубопрокатний завод» (далі замовник, або відповідач) укладено договір № 570141076 (далі договір), відповідно до умов якого підрядник взяв на себе виконання робіт по заміні емульсопроводу гідропресу П927 в 4-му прольоті ЦНГС (стан 5-12), інв.№10422152, в обємі згідно кошторисної документації, що додається, а замовник зобовязався прийняти і сплатити виконані роботи відповідно до узгоджених договірних цін, які є невідємною частиною договору.

Відповідно до п. 2.1. сума договору складає 195000,00 грн. (з них вартість матеріалів 35714,00 грн.), в тому числі ПДВ 32500,00 грн.

Згідно з п. 3.1. розрахунки за договором здійснюються замовником у наступному порядку:

- замовник здійснює попередню оплату по рахунку підрядника у розмірі 100 % вартості матеріалів протягом 5 календарних днів з дати підписання договору;

- оплата за виконані роботи здійснюється в порядку перерахування замовником на розрахунковий рахунок підрядника вартості виконаного об'єму робіт протягом 30 календарних днів з дати підписання сторонами актів здачі-приймання виконаних робіт КБ-2в, за наявності рахунку і податкової накладної.

Термін виконання робіт, передбачених п. 1.1. договору, складає 40 календарних днів з дати надходження передплати на рахунок підрядника, відповідно до п. 3.1.1. договору (п. 4.1. договору).

Відповідно до п. 9.1. цей договір набирає чинності з моменту фактичного підписання його повноважними представниками сторін і діє до 31.12.2014. Закінчення терміну дії договору не звільняє сторони від виконання зобовязань, що залишилися невиконаними.

30.07.2014 підрядник виставив відповідачеві рахунок на здійснення передплати за договору у розмірі 35714,00 грн.

На виконання умов договору підрядник виконав роботи на суму 180000,00 грн., що підтверджується актом приймання виконаних будівельних робіт від 28.08.2015, підписаним обома сторонами та скріпленим печатками підприємств (а. с. 17-20).

28.08.2015 підрядник виставив відповідачеві рахунок-фактуру № 18 на суму 144286,00 грн. (а. с. 23).

Відповідач здійснив часткову оплату вартості робіт у розмірі 140925,95 грн., що підтверджується банківськими виписками по особовому рахунку (а. с. 28-29).

В матеріалах справи відсутні докази оплати виконаних підрядних робіт на суму 38534,04 грн.

20.11.2015 підрядник направив на адресу відповідача вимогу кредитора про оплату боргу №1, в якій ТОВ «Укртехбізнес» просило виконати належним чином грошове зобовязання за договором № 570141076 від 30.07.2014, а саме перерахувати на рахунок підприємства залишок заборгованості у розмірі 38534,04 грн. Вказану вимогу відповідач отримав 23.11.2015 але залишив її без відповіді (а. с. 24-25).

07.12.2015 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Укретехбізнес» (далі - третя особа, або цедент) та Товариством з обмеженою відповідальністю «УТБ-2» (далі - позивач, або цесіонарій) укладено договір № 1-цс відступлення права вимоги, за умов якого цедент у рахунок погашення своєї заборгованості перед цесіонарієм відступає свої права, а цесіонарій приймає право вимоги до Публічного акціонерного товариства «Інтерпайп Нижньодніпровський трубопрокатний завод» (далі - боржник, або відповідач) на стягнення боргу, що виник на підставі та на умовах, встановлених договором № 570141076 від 30.07.2014, в обємах та на умовах, встановлених договором між цедентом та боржником за наступними підставами: загальна сума заборгованості по договору № 570141076 від 30.07.2014 складає 38534,04 грн. з ПДВ (а. с. 10).

Відповідно до акту приймання-передачі № 1 від 07.12.2015, цедент передав, а цесіонарій прийняв пакет документів, передбачений п.2.1. договору відступлення права вимоги (а. с. 11).

07.12.2015 позивач направив відповідачу повідомлення про заміну кредитора у зобовязанні вих. № 07/12-6, яким повідомив останнього про перехід прав у грошовому зобовязанні у повному обсязі і на умовах, встановлених договором № 570141076, укладеного 30.07.2014., та просив виконати грошове зобовязання перед ТОВ «УТБ-2» по договору в сумі 38534,04 грн. протягом 7 днів з дня отримання цього повідомлення (а. с. 26).

Як зазначає позивач, станом на 25.04.2016 відповідач не виконав грошові зобовязання щодо оплати за виконані роботи (послуги), що й стало причиною звернення позивача із даним позовом до місцевого господарського суду.

Крім того позивач, на підставі ст. 625 ЦК України, п. 5.2. договору підряду, просить стягнути з відповідача 2042,30 грн. інфляційних втрат, 943,25 грн. 3% річних, 12533,68 грн. пені.

Відповідач вважає відсутніми підстави для задоволення позову, оскільки укладаючи договір № 1-цс уступки права вимоги цедент не мав письмової згоди боржника на передачу прав кредитора за договором підряду, що саме і є причиною виникнення даного спору.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді у судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що вимоги позивача не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Правовідносини, які виникли між сторонами по даній справі регулюються нормами глави 61 розділу І книги пятої ЦК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку.

В силу норм ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Сторонами у зобовязанні є боржник і кредитор (ч. 1 ст. 510 ЦК України).

Законодавством також передбачені порядок та підстави заміни сторони (боржника чи кредитора) у зобовязанні.

Статтею 512 ЦК України визначено підстави заміни кредитора у зобовязанні, зокрема внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Відступлення права вимоги за своєю суттю означає договірну передачу зобовязальних вимог первісного кредитора новому кредитору. Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором та новим кредитором.

Згідно зі ст.ст. 514, 516 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобовязанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Заміна кредитора у зобовязанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобовязанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків.

З аналізу наведених норм вбачається, що за загальним правилом заміна кредитора у зобовязанні здійснюється без згоди боржника, оскільки не впливає на характер, обсяг і порядок виконання ним своїх обовязків, не погіршує становище боржника та не зачіпає його інтересів, однак сторони мають право додатково врегулювати порядок заміни кредитора у договорі.

Згідно п. 9.8. договору підряду заміна кредитора по зобовязанням цього договору можлива лише за письмовою згодою боржника (ст. 512 ЦК України).

Матеріали справи не містять доказів належного узгодження з боржником відступлення права вимоги, обовязковість якого передбачена договором підряду.

Таким чином відсутність згоди боржника на заміну кредитора у зобовязанні, якщо обовязковість такої згоди передбачено договором, є підставою для визнання недійсним на підставі ч. 1 ст. 203 ЦК України договору про відступлення права вимоги, оскільки він суперечить вимогам ч. 1 ст. 516 ЦК України.

Визнання договору недійсним є одним із способів захисту, який застосовується судом у випадках та порядку, визначеному цивільним законодавством.

Згідно з ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, пятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Згідно з положеннями ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.ч. 1 3, 5 та 6 ст. 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин) (ст. 215 ЦК України).

Отже, колегія суддів вважає, що відсутність згоди боржника на заміну кредитора у зобовязанні, якщо обовязковість такої згоди передбачена договором, є підставою для визнання недійсним договору про відступлення права вимоги, оскільки він суперечить вимогам ч. 1 ст. 516 ЦК України.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду України від 15.04.2015 по справі № 3-43гс15 та від 10.02.2016 по справі № 3-4гс16.

Посилання апелянта на закінчення строку дії договору підряду, за яким виникло грошове зобовязання та відповідно укладення сторонами договору № 1-цс відступлення права вимоги на підставі закону, зокрема ст. 516 ЦК України, яким передбачено здійснення заміни кредитора у зобовязанні без згоди боржника, колегія суддів вважає безпідставним, оскільки в силу ст. 599 ЦК України зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Пунктом 7.1. Постанови пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 № 14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобовязань» встановлено, що за відсутності інших підстав припинення зобовязання, передбачених договором або законом, зобовязання, в тому числі й грошове, припиняється його виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 Цивільного кодексу України).

Оскільки боржником всі виконані роботи за договором підряду залишилися не сплаченими у повному обсязі то основне зобовязання за договором підряду щодо оплати виконаних робіт не припинилося, відповідно, немає підстав для припинення дії п. 9.8. договору, за змістом якого заміна кредитора по зобовязанням цього договору можлива лише за письмовою згодою боржника.

Відтак безпідставними є й доводи апелянта відносно дотримання ним вимог ЦК України стосовно порядку та строків повідомлення відповідача про зміну кредитора у грошовому зобовязанні, оскільки ця обставина для застосування положень ч. 1 ст. 516 ЦК України значення не має.

При цьому колегія суддів зауважує, що суд першої інстанції, прийшовши до висновку про недійсність договору відступлення права вимоги в мотивувальній частині рішення, повинен був визнати його недійсним в порядку п. 1 ч. 1 ст. 83 ГПК України, зазначивши про це в резолютивній частині свого рішення.

У звязку з викладеним, рішення суду першої інстанції слід змінити, апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Відповідно до вимог ст. 49 ГПК України витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на позивача по справі.

Керуючись ст. ст. 49, 99, 101, 103, 105 ГПК України, Дніпропетровський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «УТБ-2» залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Дніпропетровської області від 07.07.2016 по справі № 904/4009/16 змінити, виклавши резолютивну частину рішення в наступній редакції:

Визнати недійсним договір № 1-цс відступлення права вимоги від 07.12.2015 укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю «Укртехбізнес» (ідентифікаційний код 10) та Товариством з обмеженою відповідальністю «УТБ-2» (ідентифікаційний код 31).

В задоволенні позову відмовити.

Постанову апеляційної інстанції може бути оскаржено у касаційному порядку до Вищого господарського суду України.

Повний текст постанови складено 18.11.2016

Головуючий Ю.Б. Парусніков

Судді: Т.А. Верхогляд

ОСОБА_2