ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ІВАНО-ФРАНКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 листопада 2016 р. Справа № 909/917/16

Господарський суд Івано-Франківської області у складі судді Максимів Т. В. , секретар судового засідання Масловський А.Ю., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом: фізичної особи - підприємця ОСОБА_1, вул. Стефаника, 1,м. Снятин,Івано-Франківська область,78300

до відповідача: управління праці та соціального захисту населення Косівської РДА, вул. Незалежності, 41,м. Косів,Косівський район, Івано-Франківська область,78600

про стягнення 3428893,01 грн.,

за участю:

від позивача: ОСОБА_2 - представник, (довіреність №1613 від 20.10.16),

від відповідача: представник не з"явився.

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа - підприємець ОСОБА_1 звернувся в суд із позовом до управління праці та соціального захисту населення Косівської РДА про стягнення 3428893,01грн. Позовні вимоги обґрунтовані невиконанням зобов"язання щодо оплати виконаних позивачем підрядних робіт згідно Акта приймання виконаних підрядних робіт за жовтень 2013 року.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі з підстав, викладених в позовній заяві. Представник позивача зазначив, що позивач у жовтні 2013 виконав підрядні роботи на суму 1708300,00 грн., що підтверджується Актом приймання виконаних підрядних робіт за жовтень 2013 року, підписаним представниками замовника та підрядника і скріпленого печатками сторін 22.10.13.

Представник відповідача в судове засідання не з"явився, проте через канцелярію суду подав відзив на позов вх.№16273/16 від 15.11.16, в якому підтвердив наявність заборгованості перед позивачем в сумі 1708300,00 грн., чим визнав позов та просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог про стягнення 3% річних та інфляційних нарахувань. Також просив про розгляд справи за відсутності представника управління праці та соціального захисту населення Косівської РДА.

Розглянувши матеріали справи із врахуванням вимог Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод стосовно розгляду справи упродовж розумного строку, всебічно і повно з"ясувавши всі обставини, на яких ґрунтуються вимоги та заперечення, давши оцінку доказам, які мають значення для справи, вислухавши представника позивача, суд вважає за правильне взяти до уваги наступне.

Предметом даного спору є матеріально-правова вимога про стягнення заборгованості в сумі 3428893,01грн., що виникла внаслідок невиконання відповідачем зобов"язання в частині оплати вартості виконаних підрядних робіт на підставі Акта приймання виконаних підрядних робіт за жовтень 2013 року.

В підтвердження виконання робіт на суму 1708300,00 грн. позивачем надано Акт приймання виконаних будівельних робіт ф. КБ-2в за жовтень 2013 року №1, оригінал якого оглянуто в судовому засіданні, копію долучено до матеріалів справи.

В порушення прийнятих на себе договірних зобов"язань, виконані позивачем роботи в сумі 1708300,00 грн. відповідачем не оплачено.

За змістом ст.11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є договори та інші правочини.

Статтею 202 цього ж Кодексу встановлено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

У відповідності зі ст. 627 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору, з врахуванням вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно з частиною першою статті 181 Господарського кодексу України, господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами та скріпленого печатками. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.

Таким чином, підписання акта здачі-приймання виконаних робіт свідчить про укладення договору підряду у спрощений спосіб, і цей договір є підставою для виникнення у його сторін майново-господарських зобов'язань (правова позиція, викладена у постанові Вищого господарського суду України від 11.05.2012 № 21/5005/14068/2011).

Згідно зі ст. 173 ГК України господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених ГК України, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші тощо), а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом. Наведена правова норма кореспондується зі статтею 509 Цивільного кодексу України, згідно якої зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до вимог ст.629 ЦК України, договір є обовязковий для виконання сторонами.

За своєю правовою природою правовідносини, що виникли між сторонами згідно підписаного Акта виконаних будівельних робіт є такими, що випливають із договору підряду, тому до них слід застосовувати відповідні положення Цивільного кодексу України.

В силу ст.837 Цивільного кодексу України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу.

За договором будівельного підряду підрядник зобов'язується збудувати і здати у встановлений строк об'єкт або виконати інші будівельні роботи відповідно до проектно-кошторисної документації, а замовник зобов'язується надати підрядникові будівельний майданчик (фронт робіт), передати затверджену проектно-кошторисну документацію, якщо цей обов'язок не покладається на підрядника, прийняти об'єкт або закінчені будівельні роботи та оплатити їх. Договір будівельного підряду укладається на проведення нового будівництва, капітального ремонту, реконструкції (технічного переоснащення) підприємств, будівель (зокрема житлових будинків), споруд, виконання монтажних, пусконалагоджувальних та інших робіт, нерозривно пов'язаних з місцезнаходженням об'єкта (ч. 1,2 ст. 875 ЦК України).

Згідно ч.4 ст.882 ЦК України, передання робіт підрядником і прийняття їх замовником оформляється актом, підписаним обома сторонами.

Акти приймання виконаних будівельних робіт є документами, що підтверджують належну якість робіт, оскільки, відповідно до ч.1 ст.853 ЦК України прийняття робіт свідчить про те, що відповідач оглянув роботи, виконані позивачем відповідно до договору підряду, та не виявив допущених у роботі відступів від умов договору або інших недоліків.

Акт приймання виконаних будівельних робіт також є первинним документом в розумінні Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", в силу того, що містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Згідно приписів ч.4 ст. 879 ЦК України, оплата робіт провадиться після прийняття замовником збудованого об'єкта (виконаних робіт), якщо інший порядок розрахунків не встановлений за погодженням сторін.

Статтею 193 Господарського кодексу України передбачено, що субєкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобовязання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобовязання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до ст.ст.525,526 ЦК України одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобовязання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 530 ЦК України передбачено, що у разі, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

05.08.14 позивач звернувся до відповідача з листом вимогою №5 про сплату 1708300,00 грн. суми боргу. Дана вимога залишена відповідачем без задоволення.

Згідно із ст.599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання).

Згідно пункту 1 ст. 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Пунктом 2 ст. 614 Цивільного кодексу України встановлено, що відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобовязання.

Статтею 33 ГПК України покладено обов"язок на кожну зі сторін довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідач не надав суду жодних доказів на підтвердження обґрунтованої відмови від прийняття виконаних позивачем робіт за Актом приймання виконаних будівельних робіт; з повідомленнями про недоліки виконаних робіт, як того вимагають положення статті 853 ЦК України, відповідач до позивача не звертався. Натомість, за результатами роботи комісії щодо визначення заборгованості за виконані роботи із капітального ремонту приміщення управління праці та соціального захисту населення Косівської РДА від 04.10.16, визначено що проведеним обстеженням приміщення встановлено, що роботи відображені в Акті приймання виконаних будівельних робіт ф. КБ-2в на 1708300,00 грн., приватним підприємцем ОСОБА_1 виконані у повному обсязі, відповідно до проектно-кошторисної документації.

Таким чином, суд вважає, що Акт приймання виконаних будівельних робіт ф. КБ-2в за жовтень 2013 №1 є належним доказом підтвердження виконання позивачем робіт на суму 1708300,00 грн., тоді як відповідач не виконав обов'язку щодо їх оплати.

З огляду на встановлення судом факту порушення відповідачем прийнятого на себе зобов"язання , вимога позивача в частині стягнення з відповідача 1708300,00 грн. боргу є обґрунтованою та підлягає до задоволення.

Приписами ст. 611 Цивільного кодексу України встановлено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних, якщо інший розмір процентів не встановлений договором. Передбачена цією статтею сплата суми боргу за грошовим зобов'язанням з урахуванням встановленого індексу інфляції, а так само трьох процентів річних з простроченої суми, здійснюється незалежно від тієї обставини, чи був передбачений договором відповідний захід відповідальності.

На підставі вказаної норми закону, враховуючи порушення строків виконання грошового зобов"язання, позивачем за період з 23.10.13 по 12.10.16 нараховані 3% річних в сумі 152373,61 грн. та інфляційні втрати в сумі 1568219,40 грн. за період жовтень 2013 року по вересень 2016 року.

Відповідно до вимог частини 1 статті 4-7 Господарського процесуального кодексу України щодо прийняття судового рішення за результатами обговорення усіх обставин справи та частини 1 статті 43 Господарського процесуального кодексу України стосовно всебічного, повного і об'єктивного розгляду в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, суд повинен перевірити обґрунтованість і правильність здійсненого позивачем нарахування таких сум, і в разі, якщо їх обчислення помилкове - зобов'язати позивача здійснити перерахунок відповідно до закону чи договору або зробити це самостійно.

Судом, на підставі ст. 55 Господарського процесуального кодексу України, беручи до уваги строк виконання зобов"язання, який настав 15.08.14 ( в семиденний строк з дня отримання вимоги №5 від 05.08.14), перевірено правильність нарахування позивачем 3% річних та інфляційних нарахувань, які згідно арифметичного розрахунку, проведеного судом за допомогою ІПС "Законодавство" менші за суму заявлену позивачем до стягнення, тому суд задовольняє вимоги щодо стягнення 3% річних у сумі 110672,37 грн. за період з 15.08.14 по 12.10.16. та інфляційних нарахувань в сумі 1195871,35 грн. за період серпень 2014-вересень 2016. В решті суми нарахованих 3% та інфляційних втрат слід відмовити.

За таких обставин, позов підлягає до часткового задоволення в сумі 3014843,72 грн., з яких: 1708300,00 грн.- основного боргу, 110672,37 грн. - 3% річних та 1195871,35 грн. - інфляційних втрат.

Відповідно до приписів, встановлених ст. 49 ГПК України, судові витрати понесені позивачем в зв"язку з розглядом справи, слід покласти на відповідача, пропорційно до задоволених вимог.

На підставі вищевикладеного, у відповідності до ст.ст. 124, 129 Конституції України, ст. ст.11, 96, 202, 525, 526, 530, 599, 610, 612, 614, 627, 629, 837, 853, 875, 879, 882 ЦК України, ст.ст. 173, 193, 181 ГК України, керуючись ст.ст. 33, 49, керуючись ст. 82 - 85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

позов фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення Косівської РДА про стягнення 3428893,01грн. задовольнити частково.

Стягнути з Управління праці та соціального захисту населення Косівської РДА (вул. Незалежності, 41, м. Косів, Косівський район, Івано-Франківська область,78600, код 03193442) на користь фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 (вул. Стефаника, 1, м.Снятин, Снятинський район, Івано-Франківська область, 78300, код НОМЕР_1) 1708300 (один мільйон сімсот вісім тисяч триста гривень) заборгованості, 110672,37 (сто десять тисяч шістсот сімдесят дві гривні тридцять сім копійок) - 3% річних, 1195871,35(один мільйон сто дев"яносто п"ять тисяч вісімсот сімдесят одну гривню тридцять п"ять копійок) - інфляційних нарахувань та 45222,30 (сорок п"ять тисяч двісті двадцять дві гривні тридцять копійок ) судового збору.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

В частині позовних вимог про стягнення 41701,24 (сорока однієї тисячі семиста однієї гривні двадцяти чотирьох копійок) 3% річних та 372348,05 (трьохсот сімдесяти двох тисяч трьохсот сорока восьми гривень п"яти копійок) інфляційних втрат - відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 21.11.16

Суддя Максимів Т. В.