номер провадження справи 14/13/16
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

21.11.2016 Справа № 908/597/16

Суддя Дроздова С.С., розглянувши заяву Товариства з обмеженою відповідальністю Мелітопольські теплові мережі про відстрочення виконання судового рішення від 12.04.2016 р. та матеріали справи

за позовом: Публічного акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України (01001 м. Київ, вул. Б. Хмельницького, 6)

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю Мелітопольські теплові мережі (72312 Запорізька область, м. Мелітополь, вул. Луначарського, 61)

про стягнення заборгованості

Представники сторін:

Від позивача: не зявився

Від заявника (відповідач у справі): ОСОБА_1, дов. б/н від 25.07.2016 р.

Рішенням господарського суду Запорізької області 12.04.2016 р. у справі № 908/597/16 частково задоволено позовні вимоги Публічного акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України, м. Київ до Товариства з обмеженою відповідальністю Мелітопольські теплові мережі, Запорізька область.

З Товариства з обмеженою відповідальністю Мелітопольські теплові мережі (72312 м. Мелітополь Запорізької області, вул. Луначарського, б. 61, ) на користь Публічного акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України (01001 м. Київ, вул. Б. Хмельницького, б. 6, ) стягнуто суму основного боргу у розмірі 232 031 (двісті тридцять дві тисячі тридцять одна) грн. 04 коп., пеню у розмірі 2 633 488,37 (два мільйона шістсот тридцять три тисячі чотириста вісімдесят вісім) грн. 37 коп., 3% річних у розмірі 480 375 (чотириста вісімдесят тисяч триста сімдесят пять) грн. 65 коп., інфляційні втрати у розмірі 6 004 313 (шість мільйонів чотири тисячі триста тринадцять) грн. 01 коп., судовий збір у розмірі 197 222 (сто девяносто сім тисяч двісті двадцять дві) грн. 61 коп.

08.11.2016 р. до господарського суду Запорізької області надійшла заява Товариства з обмеженою відповідальністю Мелітопольські теплові мережі про відстрочення виконання судового рішення від 12.04.2016 р. у справі № 908/597/16 строком на шість місяців.

Розпорядженням керівника апарату № П-1095/16 від 08.11.2016 р., враховуючи відпустку головуючого судді у справі ОСОБА_2, відповідно до п. 2.3.3, 2.3.47, 2.3.50 Положення про автоматизовану систему документообігу суду справу № 908/597/16 призначено на повторний автоматизований розподіл.

Відповідно до протоколу повторного автоматичного розподілу справ між суддями від 08.11.2016 р., справу № 908/597/16 передано судді Дроздовій С.С., для розгляду заяви, в порядку ст. 121 ГПК України, про надання відстрочення виконання рішення від 12.04.2016 р. у справі № 908/597/16.

Ухвалою суду від 09.11.2016 р. заяву Товариства з обмеженою відповідальністю Мелітопольські теплові мережі, в порядку ст. 121 ГПК України, про відстрочення виконання судового рішення від 12.04.2016 р. у справі № 908/597/16 прийнято до розгляду суддею Дроздовою С.С. та призначено судове засідання на 21.11.2016 р.

21.11.2016 р. до початку розгляду заяви представник заявника (відповідач у справі) заявив письмове клопотання щодо відмови від здійснення технічної фіксації заяви про відстрочення виконання судового рішення від 12.04.2016 р. у справі № 908/597/16.

У судовому засіданні 21.11.2016 р. заявник (відповідач у справі) підтримав заяву про відстрочення виконання судового рішення від 12.04.2016 р. у справі № 908/597/16 терміном на шість місяців.

В обґрунтування посилається на те, що ТОВ Мелітопольські теплові мережі є товариством, основною діяльністю якого є надання послуг з централізованого опалення всім мешканцям м. Мелітополя. Значна більшість споживачів - державні підприємства та населення, які мають дуже низьку платоспроможність та не можуть вчасно розраховуватися за отриманні послуги.

Станом на 01.11.2016 р. заборгованість всіх категорій споживачів перед ТОВ Мелітопольські теплові мережі склала 23 483 298 грн. 19 коп.

На сьогоднішній день ТОВ Мелітопольські теплові мережі має дуже тяжкий фінансовий стан. Згідно фінансових результатів за 9 місяців 2016 рік збиток товариства склав більш 90 млн. грн.

Ускладнюючим фактом виконання рішення суду (майже неможливим) є те, що 18.06.2014 р. Кабінетом Міністрів України було прийнято постанову № 217 Про затвердження Порядку розподілу коштів, що надходять на поточні рахунки із спеціальним режимом використання для проведення розрахунків з гарантованим постачальником природного газу, на якого покладено спеціальні обовязки.

Зазначений порядок визначає механізм розподілу коштів з урахуванням розрахунку обєму і вартості газу. Порядок не забезпечує рівноцінні права та інтереси всіх учасників задіяних в процесі виробництва, транспортування та постачання теплової енергії.. Даний порядок не дозволяє забезпечувати життєдіяльність підприємства в повному обсязі. Так, розрахунковий середньозважений норматив відрахування коштів виручки від продажу теплової енергії та послуг з централізованого теплопостачання, які залишаються у розпоряджені ТОВ Мелітопольські теплові мережі складає 8%. Цих коштів не вистачає навіть для виплати заробітної плати та податків.

Встановлений законодавцем порядок розподілу нормативу коштів унеможливлює виконання одночасно рішення суду по даній справ та здійснювати розрахунки за природний газ, а тим більш, ще і нарахованих пені, 3% річних, інфляційних нарахувань, джерело покриття яких відсутнє у структурі тарифу на теплову енергію.

На сьогоднішній день всі рахунки товариства арештовані, арешт банківських рахунків ТОВ «Мелітопольські теплові мережі» призводить до невиплати заробітної плати працівникам товариства, що є порушенням ст. 15, 24 Закону України «Про оплату праці» та ст. 115 Кодексу законів про працю України, до несплати податків та відрахування до Пенсійного фонду України.

Станом на 03.11.2016 р. заборгованість по заробітній платі працівникам Товариства складає 3 288 626,17 грн.

Відстрочка виконання рішення суду сприятиме як можливості відновлення господарської діяльності відповідача, так і зробить реальною можливість отримання боргу позивачем.

Наведене свідчить про те, що ТОВ «Мелітопольські теплові мережі» не має можливості розрахуватися із позивачем одноразово та в короткий строк. Стягнення суми заборгованості за виконавчим документом призведе до арешту рахунків Товариства та зупинення діяльності товариства, що в свою чергу спричинить зменшення надходжень від наданих послуг та може призвести до його повної неплатоспроможності.

Відстрочка виконання рішення суду сприятиме як можливості відновлення господарської діяльності відповідача, так і зробить реальною можливість отримання боргу позивачем.

На підставі викладеного, просить суд відстрочити виконання рішення господарського суду Запорізької області по справі № 908/597/16 на шість місяців.

21.11.2016 р. представник позивача у справі в засідання суду не зявився, про час та місце розгляду заяви був попереджений належним чином, вимог суду не виконав.

21.10.2016 р. надіслав на адресу суду письмові заперечення на заяву відповідача, щодо відстрочення виконання судового рішення.

В обґрунтування своїх заперечень посилається на те, що згідно з вимогами статті 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Відповідно до частини першої статті 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Проте, на думку позивача відповідачем не надано доказів наявності тих виключних обставин, які є підставою для розстрочення виконання рішення суду згідно статті 121 ГПК України та пункту 7.2 Постанови, а саме: відсутності грошових коштів; відсутності майна, на яке можливо звернути стягнення; наявності реальної загрози банкрутства.

Винятковість обставин, які повинні бути встановлені судом щодо надання відстрочки виконання судового рішення, повинні бути підтверджені відповідними засобами доказування.

Аналогічної правової позиції дотримується Вищий господарській суд у справах № 910/17008/14 (постанова від 25.02.15) та № 910/15873/14 (постанова від 24.07.14).

Позивач вважає, що єдиною метою із зверненнями до суду із заявою про відстрочку виконання рішення суду є затягування часу для проведення розрахунків з позивачем.

Також пунктом 7.2 Постанови передбачено врахування ступінь вини відповідача у виникненні спору.

Так з відповідача підлягає стягненню основний борг у розмірі 232 031,04 грн, пеня у розмірі 2 633 488,37 грн, 3% річних у розмірі 480 375,65 грн, інфляційні втрати у розмірі 6 004 313,01 грн за невиконання Відповідачем умов договору купівлі-продажу природного газу від 16.12.2013 № 742/14-ТЕ-13.

Пунктом 6.1. Договору було передбачено, що оплата за газ здійснюється Покупцем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14 числа місяця наступного за місяцем поставки газу.

Як вбачається з доданих до матеріалів справи Актів приймання-передачі природного газу (а.с. 27-33), які підписані уповноваженими представниками Сторін та скріплені печатками Підприємств, за період січень-грудень 2014 року ПАТ «НАК «Нафтогаз України» поставлено ТзОВ «Мелітопольські теплові мережі» природний газ на загальну суму 31 784 972,31 грн.

Отже остаточно розрахуватись за отриманий газ відповідач повинен був до 14.01.2015. При цьому, на момент розгляду справи по суті, прострочення виконання основного зобов'язання все ще тривало, що відповідно становить прострочення більше одного календарного року.

Також позивач надає фінансову звітність, відповідно до якої дебіторська заборгованість за продукцію, товари, роботи, послуги контрагентів (код рядка Балансу 1125) перед позивачем у першому півріччі 2016 році склала 32 820 471 тис. грн.

Також позивач у справі повідомляє, що внаслідок зовнішньополітичних чинників, у зв'язку із втратою контролю над ПАТ «Чорноморнафтогаз» та інших підприємств, що знаходяться на території АР Крим, Позивач відобразив в своїй звітності знецінення інвестицій у вказаних підприємствах в сумі 899 806,00 тис. грн., знецінення запасів природного газу, розташованого у підземних сховищах АР Крим у сумі 1 903 484 тис. грн., у тому числі у складі витрат за 9 місяців, що закінчились 30.09.2014, у сумі 1 708 365 тис. грн.

Стосовно Луганської та Донецької областей - позивач провів знецінення інвестицій у частці підприємств в сумі 61 179 тис. грн. Також збитки, понесені на окупованих територіях за 9 місяців, що закінчились 30.09.2014, складають 1 886 247 тис. грн.

Крім цього, довів до відома суду, що на вересень місяць 2016 року тільки на виконанні відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України перебувало 290 виконавчих документів на загальну суму стягнення близько 23 млрд. грн.

Згідно з вимогами Закону України «Про виконавче провадження» на зазначений орган ДВС покладається виконання рішень за якими сума зобов'язання становить десять та більше мільйонів гривень. З вказаної кількості за 119 виконавчими документами стягненню підлягає більше 11 млрд. грн. з боржників, які розташовані на території Луганської, Донецької областей та АР Крим.

Враховуючи вищевикладені обставини, об'єктивно позивач вважає, що він не має фінансової можливості відстрочувати та/або розстрочувати виконання зобов'язань своїх контрагентів, оскільки його фінансовий стан є досить тяжким.

Протягом 2013-2015 років в державі відбулись інфляційні процеси, наслідком яких стало здешевлення національної валюти майже втричі.

Вказана обставина є суттєвою, оскільки Публічне акціонерне товариство «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» як державне підприємство є об'єктом, що має стратегічне значення для економіки і безпеки держави. Позивач для безперервного постачання газу споживачам, повинен постійно проводити розрахунки за отриманий газ з іноземними постачальниками природного газу, що нерозривно пов'язано з оплатою вартості газу вітчизняними споживачами на її користь.

Внаслідок недоотримання та несвоєчасного проведення розрахунків за спожитий природний газ Позивач змушений залучати комерційні кредити за ринковими відсотковими ставками, що складають 20-24% річних.

Звертає також увагу суду, що господарська діяльність позивача у відповідності до звіту про фінансовий стан на 30 червня 2016 року (копія додається) обтяжена комерційними кредитами у розмірі 29 155 650 тис. грн (код рядка 1510) та 12 432 524 тис. гри (код рядка 1600).

Єдиним джерелом часткової компенсації понесених позивачем втрат є стягнення з боржників передбачених законами України та умовами договорів всіх можливих штрафних санкцій, а також 3% річних та інфляційних втрат.

Позивач також наголошує на тому, що несплата боргів перед іноземними постачальниками газу може потягнути за собою взагалі зупинення постачання природного газу на територію України, що майже і сталося 1 січня 2006 року, відбулось 1 січня 2009 року та 16 червня 2014 року.

Бюджетом України та фінансовим планом позивача, який затверджений Кабінетом міністрів України, не передбачені фінансові можливості для кредитування споживачів природного газу.

Враховуючи вищевикладене, вважає, що обставини, на які посилається відповідач в своїй заяві не є тими виключними обставинами (в розумінні статті 121 ГПК України та Постанови) для надання відстрочки, а є лише способом для затягування виконання рішення суду у справі № 908/597/16.

Надавши відстрочку виконання вказаного рішення суд не стимулює процедуру погашення заборгованості, а сприяє відповідачу в подальшому порушувати свої зобов'язання, оскільки при наданні попередньої відстрочки у виконанні рішення суду Відповідач не здійснив жодних дій для погашення заборгованості, а тому надана відстрочка буде істотно порушувати майнові інтереси Позивача, внаслідок надзвичайно тривалого перенесення терміну виконання зобов'язання Відповідача у спірних правовідносинах. В тому числі враховуючі стрімкі інфляційні процеси в державі.

Згідно з правовою позицією Європейського суду з прав людини, несвоєчасне виконання рішення суду може бути мотивоване наявністю певних обставин, відстрочка виконання рішення суду не повинна шкодити сутності права, гарантованого частиною першою статті 6 Конвенції про захист прав людини та основних свобод, згідно якої «кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи у продовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру..», а у системному розумінні даної норми та національного закону, суд не повинен перешкоджати ефективному поновленню у правах, шляхом виконання судового рішення, тобто довготривале невиконання рішення суду може набути форми порушення права на справедливий судовий розгляд, що не може бути виправдано за конкретних обставин справи. Крім того, довготривале невиконання рішення суду порушує право на повагу до власності та на вільне володіння власністю у зв'язку з тим., що рішення набуває ознак довготривалого невиконання.

Відповідно до ч. 1 ст. 4-7 та ст. 4 ГПК України - судове рішення (в т.ч. ухвали) приймається суддею за результатами обговорення усіх обставин справи та у відповідності з нормами матеріального і процесуального права та фактичними обставинами справи, з достовірністю встановленими господарським судом.

Відповідно до п. 4 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 23.03.12 № 6 «Про судове рішення» - господарським судам слід виходити з того, що рішення може грунтуватись лише на тих доказах, які були предметом дослідження і оцінки судом. При цьому необхідно мати на увазі, що згідно зі статтею 43 ГПК наявні докази підлягають оцінці у їх сукупності і жодний доказ не має для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Відхиляючи будь-які доводи сторін чи спростовуючи подані стороною докази, господарські суди повинні у мотивувальній частині рішення навести правове обгрунтування і ті доведені фактичні обставини, з огляду на які ці доводи або докази не взято до уваги судом. Викладення у рішенні лише доводів та доказів сторони, на користь якої приймається рішення, є порушенням вимог статті 42 ГПК щодо рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом. У звязку з викладеним позивач просить суд відмовити Товариству з обмеженою відповідальністю Мелітопольські теплові мережі у задоволені заяви про надання відстрочки виконання рішення у справі № 908/597/16 щодо стягнення з ТзОВ «Мелітопольські теплові мережі» на користь ПАТ «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» суму основного боргу у розмірі 232 031,04 грн, пеню у розмірі 2 633 488,37 грн, 3% річних у розмірі 480 375,65 грн. інфляційні втрати у розмірі 6 004 313,01 грн та судовий збір у розмірі 197 222,61 грн.

Розглянувши заяву Товариства з обмеженою відповідальністю Мелітопольські теплові мережі про відстрочення виконання судового рішення від 12.04.2016 р. у справі № 908/597/16 на шість місяців, в порядку статті 121 ГПК України, господарський суд не знаходить підстав для її задоволення, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 121 ГПК України, при наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим, за завою сторони, державного виконавця, за подання прокурора чи його заступника або за своєю ініціативою господарський суд, який видав виконавчий документ, у десятиденний строк розглядає це питання у судовому засіданні з викликом сторін, прокурора чи його заступника і у виняткових випадках, залежно від обставин справи, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, ухвали, постанови, змінити спосіб та порядок їх виконання.

Згідно, Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 9 від 17.10.2012 р. господарський суд на підставі статті 121 ГПК має право за заявою сторони, державного виконавця, прокурора або за власною ініціативою у виняткових випадках залежно від обставин справи відстрочити, розстрочити виконання рішення, ухвали, постанови (далі - рішення), змінити спосіб та порядок їх виконання.

В обґрунтування заяви відповідач (боржник) посилається на ст. 121 Господарського процесуального кодексу України, мотивує її наступним:

Основною діяльністю підприємства є надання послуг з централізованого опалення всім мешканцям м. Мелітополя. Значна більшість споживачів - державні підприємства та населення, які мають дуже низьку платоспроможність та не можуть вчасно розраховуватися за отриманні послуги.

Станом на 01.11.2016 р. заборгованість всіх категорій споживачів перед ТОВ Мелітопольські теплові мережі склала 23 483 298 грн. 19 коп.

На сьогоднішній день ТОВ Мелітопольські теплові мережі має дуже тяжкий фінансовий стан. Згідно фінансових результатів за 9 місяців 2016 рік збиток товариства склав більш 90 млн. грн.

Ускладнюючим фактом виконання рішення суду (майже неможливим) є те, що 18.06.2014 р. Кабінетом Міністрів України було прийнято постанову № 217 Про затвердження Порядку розподілу коштів, що надходять на поточні рахунки із спеціальним режимом використання для проведення розрахунків з гарантованим постачальником природного газу, на якого покладено спеціальні обовязки.

Зазначений порядок визначає механізм розподілу коштів з урахуванням розрахунку обєму і вартості газу. Порядок не забезпечує рівноцінні права та інтереси всіх учасників задіяних в процесі виробництва, транспортування та постачання теплової енергії.. Даний порядок не дозволяє забезпечувати життєдіяльність підприємства в повному обсязі. Так, розрахунковий середньозважений норматив відрахування коштів виручки від продажу теплової енергії та послуг з централізованого теплопостачання, які залишаються у розпоряджені ТОВ Мелітопольські теплові мережі складає 8%. Цих коштів не вистачає навіть для виплати заробітної плати та податків.

Встановлений законодавцем порядок розподілу нормативу коштів унеможливлює виконання одночасно рішення суду по даній справ та здійснювати розрахунки за природний газ, а тим більш, ще і нарахованих пені, 3% річних, інфляційних нарахувань, джерело покриття яких відсутнє у структурі тарифу на теплову енергію.

На сьогоднішній день всі рахунки товариства арештовані, арешт банківських рахунків ТОВ «Мелітопольські теплові мережі» призводить до невиплати заробітної плати працівникам товариства, що є порушенням ст. 15, 24 Закону України «Про оплату праці» та ст. 115 Кодексу законів про працю України, до несплати податків та відрахування до Пенсійного фонду України.

Станом на 03.11.2016 р. заборгованість по заробітній платі працівникам Товариства складає 3 288 626,17 грн.

Відстрочка виконання рішення суду сприятиме як можливості відновлення господарської діяльності відповідача, так і зробить реальною можливість отримання боргу позивачем.

Наведене свідчить про те, що ТОВ «Мелітопольські теплові мережі» не має можливості розрахуватися із позивачем одноразово та в короткий строк. Стягнення суми заборгованості за виконавчим документом призведе до арешту рахунків Товариства та зупинення діяльності товариства, що в свою чергу спричинить зменшення надходжень від наданих послуг та може призвести до його повної неплатоспроможності.

Відстрочка виконання рішення суду сприятиме як можливості відновлення господарської діяльності відповідача, так і зробить реальною можливість отримання боргу позивачем.

Відповідно ж до п.7.2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України» №9 від 17.10.2012 р. визначено, що підставою для відстрочки, розстрочки, зміни способу та порядку виконання рішення можуть бути конкретні обставини, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим у визначений строк або встановленим господарським судом способом. При цьому слід мати на увазі, що згоди сторін на вжиття заходів, передбачених статтею 121 ГПК, ця стаття не вимагає, і господарський суд законодавчо не обмежений будь-якими конкретними термінами відстрочки чи розстрочки виконання рішення.

Проте, вирішуючи питання про відстрочку чи розстрочку виконання рішення, зміну способу і порядку виконання рішення, господарський суд повинен враховувати матеріальні інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів у економіці держави та інші обставини справи, зокрема, щодо фізичної особи громадянина) - тяжке захворювання її самої або членів її сім'ї, скрутний матеріальний стан, стосовно юридичної особи - наявну загрозу банкрутства, відсутність коштів на банківських рахунках і майна, на яке можливо було б звернути стягнення, щодо як фізичних, так і юридичних осіб - стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Відповідно до п. 3 Розяснень президії Вищого арбітражного суду України від 12.09.1996 р. № 02-5/333 із змінами та доповненнями Про деякі питання практики застосування статті 121 Господарського процесуального кодексу України, заява про відстрочку виконання рішення суду розглядається за загальними правилами ГПК.

Відстрочка означає відкладення чи перенесення виконання рішення на новий строк, який визначається господарським судом.

Вказана правова позиція викладена в п. 1 Розяснень президії Вищого арбітражного суду України від 12.09.1996 р. № 02-5/333 із змінами та доповненнями Про деякі питання практики застосування статті 121 Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до п. 7.2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17 жовтня 2012 року № 9 "Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України" підставою для відстрочки виконання рішення можуть бути конкретні обставини, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим у строк або встановленим господарським судом способом.

Відповідно до п. 10 Постанови Пленуму Верховного ОСОБА_2 України від 26.12.2003 року № 14 Про практику розгляду судами скарги на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження, при вирішенні заяви державного виконавця чи сторони про відстрочку або розстрочку виконання рішення суду потрібно мати на увазі, що відповідно до статті 121 ГПК України їх задоволення можливе лише у виняткових випадках, які суд визначає виходячи з особливого характеру обставин, що ускладнюють або унеможливлюють виконання рішення (хвороба боржника або членів його сім'ї, відсутністю у нього майна, яке має бути передано стягувачу, стихійне лихо, інші надзвичайні події, тощо).

Поряд з цим, зазначена стаття не обмежує право господарського суду певними обставинами, при наявності яких господарський суд може відстрочити виконання прийнятого ним рішення, проте визначальним фактором при наданні відстрочки є винятковість цих випадків та їх об'єктивний вплив на виконання судового рішення..

Відповідно до п. 10 Постанови Пленуму Верховного ОСОБА_2 України від 26.12.2003 року № 14 Про практику розгляду судами скарги на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження, при вирішенні заяви державного виконавця чи сторони про відстрочку або розстрочку виконання рішення суду потрібно мати на увазі, що відповідно до статті 121 ГПК України їх задоволення можливе лише у виняткових випадках, які суд визначає виходячи з особливого характеру обставин, що ускладнюють або унеможливлюють виконання рішення (хвороба боржника або членів його сім'ї, відсутністю у нього майна, яке має бути передано стягувачу, стихійне лихо, інші надзвичайні події, тощо).

Тяжкий фінансовий стан відповідача, виплати заробітної плати та бюджетних платежів, за змістом ст. 121 ГПК України, не є підставою для відстрочення виконання рішення

Крім того, на теперішній час в державі інтенсивні інфляційні процеси в економіці, і зараз кошти, які підлягають стягненню з відповідача на підставі судового рішення від 12.04.2016 р. можуть знецінитися до мінімуму, що явно є не прийнятним у сьогоденні.

Підставою для відстрочки, розстрочки, зміни способу та порядку виконання рішення можуть бути конкретні обставини, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим у строк або встановленим господарським судом способом. Вирішуючи питання про відстрочку чи розстрочку виконання рішення, господарський суд враховує матеріальні інтереси обох сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів у економіці держави та інші обставини.

Статтею 124 Конституції України передбачено, що судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України. Відповідно до статті 115 Господарського процесуального кодексу України рішення, ухвали, постанови господарського суду, що набрали законної сили, є обов'язковими на всій території України і виконуються в порядку, встановленому Законом України «Про виконавче провадження».

Згідно з п. 1 статті 121 Господарського процесуального кодексу України при наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим, за заявою сторони, державного виконавця, за поданням прокурора чи його заступника або за своєю ініціативою господарський суд, який видав виконавчий документ, у десятиденний строк розглядає це питання у судовому засіданні з викликом сторін, прокурора чи його заступника і у виняткових випадках, залежно від обставин справи, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, ухвали, постанови, змінити спосіб та порядок їх виконання.

Відповідно до п. 2 розяснення президії Вищого арбітражного суду України № 02-5/333 від 12.09.1996 р. Про деякі питання практики застосування статті 121 Господарського процесуального кодексу України підставою для відстрочки, розстрочки, зміни способу та порядку виконання рішення можуть бути конкретні обставини, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим у строк або встановленим господарським судом способом. Вирішуючи питання про відстрочку чи розстрочку виконання рішення, зміну способу і порядку виконання рішення, господарський суд повинен враховувати матеріальні інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів у економіці держави та інші обставини справи. Виходячи із наведеного, законодавець та судова практика пов'язує розстрочення виконання судового рішення у судовому порядку з об'єктивними, непереборними, іншими словами - виключними обставинами, що ускладнюють вчасне виконання судового рішення. Фінансова криза в державі становить один із можливих ризиків підприємницької діяльності і не є незвичайною і не прогнозованою обставиною в умовах ринкової економіки та носить загальний характер і у повній мірі стосується обох договірних сторін. Наведені відповідачем підстави для відстрочення виконання судового рішення, не є тими виключними обставинами, які б давали підстави для відстрочення виконання судового рішення, оскільки кожна із сторін договору приймає на себе відповідні ризики можливого погіршення економічної ситуації та фінансового становища свого підприємства, підприємств своїх контрагентів та країни в цілому. Учасник договору не повинен відповідати за прорахунки суб'єкта підприємницької діяльності, що уклав з ним цей договір.

Згідно зі статтею 96 Цивільного кодексу України, передбачено, що однією з ознак юридичної особи є можливість самостійно відповідати за своїми зобовязаннями. З можливістю відповідати за своїми зобовязаннями усім належним їй майном повязана можливість визнання юридичної особи банкрутом у випадку неплатоспроможності юридичної особи, тобто неможливості виконати свої зобовязання перед кредиторами. Юридична особа відповідає як за цивільні зобовязання, що виникли з договору, а також за заподіяння шкоди, в тому числі і її працівниками, такі за виконання податкових та інших зобовязань.

Юридична особа відповідає за своїми зобовязаннями усім належним їй майном, яке належить їй на праві власності.

Крім того, господарський суд Запорізької області нагадує заявнику, що ухвалою суду у даній справі від 08 серпня 2016 р. було надано судом відстрочення виконання судового рішення строком на три місяці до 08 листопада 2016 р.

Проаналізувавши підстави, викладені у заяві Товариства з обмеженою відповідальністю Мелітопольські теплові мережі про відстрочення виконання судового рішення від 12.04.2016 р. у справі № 908/597/16, в порядку статті 121 ГПК України, суд відмовляє у задоволенні заяви щодо відстрочення виконання судового рішення строком на шість місяців.

Керуючись ст. ст. 22, 86, 121 Господарського процесуального кодексу України, суд

У Х В А Л И В:

Відмовити Товариству з обмеженою відповідальністю Мелітопольські теплові мережі у задоволенні заяви про відстрочення виконання судового рішення від 12.04.2016 р. у справі № 908/597/16 строком на шість місяців.

Суддя С.С. Дроздова