донецький апеляційний господарський суд
Постанова

Іменем України

16.11.2016 справа № 913/981/16

Донецький апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: суддівТатенко В.М., Колядко Т.М., Марченко О.А.
за участю представників сторін:
від позивача:Не з'явився
від відповідача: від третьої особи:Селезньова О.О. - за довіреністю Не з'явився
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Завод сталевої дробі», м. Київ
на рішення господарського суду Луганської області
від10.10.2016 року
по справі№ 913/981/16 (суддя Фонова О.С.)
за позовомТовариства з обмеженою відповідальністю «Завод сталевої дробі», м. Київ
до відповідача за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідачаТовариства з обмеженою відповідальністю «Луганське енергетичне об'єднання», м. Луганськ Публічного акціонерного товариства «Алчевський металургійний комбінат», м. Сєвєродонецьк, Луганська область
провизнання недійсним договору про постачання електричної енергії

В С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Завод сталевої дробі», м. Київ (далі - «Позивач») звернулося до господарського суду Луганської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Луганське енергетичне об'єднання», м. Луганськ (далі - «Відповідач»), за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - Публічного акціонерного товариства «Алчевський металургійний комбінат», м. Сєвєродонецьк, Луганська область (далі - «Третя особа) про визнання недійсним договору про постачання електричної енергії.

Рішенням господарського суду Луганської області від 10.10.2016 року у справі № 913/981/16 у задоволені позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Завод сталевої дробі» - відмовлено.

Зазначене рішення вмотивоване тим, що спірний договір відповідає вимогам чинного законодавства, а отже, правові підстави для визнання його недійсним - відсутні.

Не погодившись з прийнятим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення господарського суду Луганської області від 10.10.2016 року у справі № 913/981/16 та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Завод сталевої дробі» про визнання недійсним договору на поставку електроенергії від 01.02.2007 року.

Заявник апеляційної скарги вважає, що рішення господарського суду Луганської області у цій справі не можна вважати законним і обґрунтованим, оскільки воно ґрунтується на помилкових висновках суду і є таким, що прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права.

В основу заперечень скаржника покладено твердження про те, у спірному договорі відсутні положення про встановлення екологічної броні для позивача, що є підставою для визнання договору таким, що суперечить положенням Закону України «Про електроенергетику» та Правилам користування електричною енергією.

Крім того, заявник апеляційної скарги вважає, що Товариством з обмеженою відповідальністю «Луганське енергетичне об'єднання» було введено позивача в оману, у зв'язку з відсутністю у договорі обов'язку відповідача на підтримання належного технічного стану та технічного обслуговування електричних мереж.

У зв'язку з перебуванням на лікарняному судді Скакуна О. А. на дату слухання справи -16.11.2016 року, відповідно до пункту 2.3.25 Положення про автоматизовану систему документообігу суду було здійснено автоматичну зміну складу колегії суддів по справі № 913/981/16, яким змінено колегію суддів на: головуючого - Татенко В. М., судді - Колядко Т. М., Марченко О. А..

Сторони були належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи.

Представник позивача до судового засідання не з'явився, проте 16.11.2016 року через канцелярію Донецького апеляційного господарського суду надіслав клопотання про відкладення розгляду справи № б/н від 15.11.2016 року, у зв'язку з неможливістю уповноваженого представника бути присутнім у судовому засіданні. Колегія суддів Донецького апеляційного господарського суду дійшла висновку залишити зазначене клопотання без задоволення.

14.11.2016 року через канцелярію Донецького апеляційного господарського суду представник Відповідача надав відзив на апеляційну скаргу № б/н від 11.11.2016 року та в судовому засіданні підтримав доводи, викладені в зазначеному відзиві, просить рішення господарського суду Луганської області від 10.10.2016 року у справі № 913/981/16 залишити без змін, апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Завод сталевої дробі», м. Київ - без задоволення.

Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача до судового засідання не з'явився, поважність причин неявки Донецькому апеляційному господарському суду не повідомив.

Відповідно до статей 4-4, 81-1 Господарського процесуального кодексу України фіксацію судового процесу було здійснено технічними засобами та складено протокол судового засідання.

Відповідно до статті 101 Господарського процесуального кодексу України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

На підставі ст. 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає рішення господарського суду винесеним законним, а апеляційну скаргу такою, що не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, 01.02.2007 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Завод сталевої дробі» (далі - «Споживач») та Товариством з обмеженою відповідальністю «Луганське енергетичне об'єднання» (далі - «Постачальник») було укладено договір № А2245 про постачання електричної енергії (далі - «Договір»).

Згідно з п. 1.1 договору, постачальник продає електричну енергію споживачу для забезпечення потреб електричних установок споживача з загальною приєднаною потужністю 9500,00 кВт, величини якої по площадках вимірювання та точках продажу визначені відповідно додатками до договору «Відомості про розрахункові засоби обліку електричної енергії Споживача» та «Однолінійна схема електропостачання площадки вимірювання Споживача», а споживач оплачує постачальнику вартість використаної (купленої) електричної енергії та здійснює інші платежі згідно з умовами договору та додатками до договору (далі - «Додатки»), що є його невід'ємною частиною.

Відповідно п. 6.1.4 договору, електропостачання споживача може бути обмежено або припинено постачальником з повідомленням споживача не пізніше ніж за три робочих дні у разі:

- відсутності у споживача персоналу для обслуговування електричних установок або договору на обслуговування електроустановок;

- недопущення споживачем до власних електроустановок, пристроїв релейного захисту, автоматики і зв'язку, які забезпечують регулювання навантаження в енергосистемі, та/або розрахункових засобів обліку електричної енергії посадових осіб органів виконавчої влади та/або постачальника, на яких покладено згідно з законодавством України та/або договором відповідні обов'язки;

- несплати споживачем спожитої електричної енергії в строки, встановлені додатком «Порядок розрахунків»;

- несплати за недораховану електричну енергію, визначену відповідно до складеного в установленому порядку акту порушень;

- несплати рахунків, виставлених відповідно до умов договору;

- невиконання обґрунтованих вимог посадових осіб органів виконавчої влади та/або постачальника щодо приведення розрахункових засобів обліку в технічний стан відповідно до вимог нормативних документів;

- закінчення терміну дії, розірвання або не укладення між суб'єктами господарювання договорів наявність яких передбачено ПКЕЕ;

- порушення споживачем під час виконання робіт або провадження іншої діяльності поблизу електричних мереж Правил охорони електричних мереж унаслідок незабезпечення збереження електричних мереж, створення неналежних умов експлуатації зазначених електричних мереж, створення умов, наслідком яких можуть стати нещасні випадки від впливу електричного струму. Відключенню підлягають електроустановки та струмоприймачі споживача, для електрозабезпечення яких використовуються електричні мережі, щодо яких споживачем порушуються правила охорони електричних мереж.

Згідно п. 6.2 договору, якщо споживач має на підставі законодавства та додатку «Акт екологічної, аварійної та технологічної броні електропостачання Споживача» погоджену екологічну броню електропостачання, обмеження електропостачання застосовується до рівня екологічної броні.

Якщо споживач має на підставі законодавства та додатку «Акт екологічної, аварійної та технологічної броні електропостачання Споживача», погоджені технологічну та аварійну броню електропостачання, обмеження електропостачання застосовується до рівня, за який внесено авансовий платіж.

Як передбачено ст. 509 Цивільного кодексу України, ст.173 Господарського кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно приписів ст. ст. 11, 509 Цивільного кодексу України зобов'язання виникають, зокрема, з договору.

Статтею 626 Цивільного кодексу України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ст.ст. 6, 627 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

За договором енергопостачання енергопостачальне підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду споживачеві (абоненту), який зобов'язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується (ст. 275 Господарського процесуального кодексу).

Відповідно до ч. 2 ст. 275 Господарського кодексу України окремим видом договору енергопостачання є договір про постачання електричної енергії споживачу. Особливості постачання електричної енергії споживачам та вимоги до договору про постачання електричної енергії встановлюються Законами України "Про засади функціонування ринку електричної енергії України" та «Про електроенергетику».

Договір про купівлю-продаж електричної енергії - це домовленість двох сторін (постачальник електричної енергії за нерегульованим тарифом і споживач), що є документом певної форми, який встановлює зміст та регулює правовідносини між сторонами під час продажу постачальником за нерегульованим тарифом електричної енергії споживачу за вільними цінами (п. 1.2 Правил користування електричною енергією, які затверджено Постановою № 28 від 31.07.1996 Національної комісії з питань регулювання електроенергетики України).

Предметом договору енергопостачання є окремі види енергії з найменуванням, передбаченим у державних стандартах або технічних умовах.

Як передбачено п. п. 5.5, 5.6 Правил користування електричною енергією, які затверджено Постановою № 28 від 31.07.1996 Національної комісії з питань регулювання електроенергетики України договір про постачання електричної енергії містить такі умови, що є істотними та обов'язковими для цього виду домовленостей:

- найменування постачальника електричної енергії та споживача;

- місце і дату укладення договору про постачання електричної енергії;

- договірні величини споживання електричної енергії, договірні величини споживання електричної потужності (помісячно);

- величини дозволеної та приєднаної потужності;

- клас напруги споживача за точкою продажу, порядок застосування тарифів на електричну енергію, що використовується на потреби струмоприймачів різних тарифних груп тощо;

- режим роботи електроустановки споживача.

Невід'ємними частинами договору про постачання електричної енергії є:

- акт (акти) про розмежування балансової належності та експлуатаційної відповідальності сторін;

- відомості про розрахункові засоби обліку активної та реактивної електричної енергії (точка встановлення, тип, покази на момент укладання договору тощо);

- схема електропостачання споживача із зазначенням ліній, що живлять електроустановки споживача, і точок їх приєднання;

- повідомлення про граничні величини споживання електричної потужності та години контролю максимального навантаження енергосистеми;

- за необхідності до договору про постачання електричної енергії додаються:

§ акти екологічної, аварійної та технологічної броні електропостачання споживача;

§ порядок розрахунку технічних втрат електричної енергії в електричних мережах;

§ перелік випадків, коли постачання електричної енергії може бути обмежене споживачу, та порядок обмеження.

Як встановлено судом апеляційної інстанції та вбачається з матеріалів справи за умовами спірного договору, сторонами було погоджено порядок розрахунків за перетікання реактивної електроенергії, розмежування балансової належності електромереж та експлуатаційної відповідальності сторін, схему електроустановки та точки розподілу мереж, розрахунок втрат електроенергії в мережі споживача, порядок участі споживача в графіках обмеження електроспоживання на графіках відключень, однолінійну схему електропостачання, тощо. Спірний договір набирає чинності з дня його підписання та укладається на строк до 01.01.2008 року. Правочин вважається продовженим на кожен наступний рік, якщо за місяць до закінчення терміну дії договору жодної зі сторін не буде заявлено про припинення його дії (п. 9.3 договору).

Згідно з приписами ст. 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 даного кодексу, а саме: зміст правочину не може суперечити цьому кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Беручи до уваги вищевикладене, недійсність правочину зумовлюється наявністю дефектів його елементів: дефекти (незаконність) змісту правочину; дефекти (недотримання) форми; дефекти суб'єктного складу; дефекти волі - невідповідність волі та волевиявлення.

Як визначено п. 2.1. Постанови № 11 від 29.05.2013 Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними" вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов'язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків.

Згідно приписів ч. 1 ст. 207 Господарського кодексу України господарське зобов'язання, що не відповідає вимогам закону, або вчинено з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, або укладено учасниками господарських відносин з порушенням хоча б одним з них господарської компетенції (спеціальної правосуб'єктності), може бути на вимогу однієї із сторін, або відповідного органу державної влади визнано судом недійсним повністю або в частині.

У відповідності до Постанови № 9 від 06.11.2009 Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" відповідність чи невідповідність правочину вимогам законодавства має оцінюватися судом відповідно до законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину.

Отже, приймаючи до уваги положення Цивільного кодексу України, Господарського кодексу України та Господарського процесуального кодексу України, позивачем при зверненні до суду з вимогами про визнання договору недійсним повинно бути доведено наявність тих обставин, з якими закон пов'язує визнання угод недійсними.

Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги, позивач зазначає, що у спірному договорі відсутні положення про встановлення екологічної броні для споживача, що на думку заявника, свідчить про введення останнього відповідачем в оману та, як наслідок - порушення вимог чинного законодавства України під час укладання договору, а отже і наявність підстав для визнання його недійсним.

Однак, 06.06.2007 року між позивачем та відповідачем складено «Акт екологічної, аварійної та технологічної броні електропостачання споживача», затверджений обома сторонами, відповідно до якого позивачеві не встановлено технологічну та аварійну броню через відсутність для цього підстав.

Таким чином, беручи до уваги все вищевикладене, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що позовні вимоги задоволенню не підлягають, через недоведеність омани з боку Відповідача.

Відповідно до ч. 3 ст.6 Цивільного кодексу України передбачено, що сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд.

З приписів ст. 627 Цивільного кодексу України вбачається, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Конституційним Судом України у рішенні від 11.07.2014 №7-рп/2013 по справі за конституційним зверненням громадянина ОСОБА_5 щодо офіційного тлумачення положень другого речення преамбули Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" наголошено, що свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства.

Згідно з п. 5.4 Правил користування електричною енергією, які затверджено Постановою № 28 від 31.07.1996 Національної комісії з питань регулювання електроенергетики України, для укладення договору про постачання електричної енергії, договору про технічне забезпечення електропостачання споживача або договору про спільне використання технологічних електричних мереж заявник (споживач, власник технологічних електричних мереж (основний споживач) або субспоживач) має надати відповідній організації такі документи:

- заяву щодо укладення відповідного договору із зазначенням роду виробничої діяльності, місцезнаходження та банківських реквізитів заявника;

- акти про розмежування балансової належності та експлуатаційної відповідальності сторін (у разі укладення відповідного договору щодо об'єктів, які вводяться в експлуатацію вперше);

- однолінійну схему електропостачання об'єкта (у разі укладення відповідного договору щодо об'єктів, які вводяться в експлуатацію вперше);

- відомості щодо розрахункових засобів обліку (тип, марка, технічні характеристики тощо) (у разі укладення відповідного договору щодо об'єктів, які вводяться в експлуатацію вперше);

- заявку на очікуваний обсяг споживання електричної енергії та величини споживання електричної потужності у години контролю максимального навантаження енергосистеми (за необхідності), довідку про укладені державні контракти (за наявності), відомості про величину приєднаної потужності і категорії надійності електропостачання струмоприймачів;

- акти екологічної, аварійної та технологічної броні споживача (за наявності);

- копію свідоцтва про державну реєстрацію та виписку з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців (для юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців);

- копію документа, яким визначено право власності чи користування на об'єкт (приміщення) або копію документа, що підтверджує право власності чи користування на земельну ділянку (у разі відсутності на відповідній земельній ділянці об'єкта);

- копію належним чином оформленої довіреності на право укладати договори особі, яка уповноважена підписувати договори;

- копію акта допуску про підключення електроустановки та у визначених законодавством випадках - сертифіката відповідності, що видається Держархбудінспекцією та її територіальними органами відповідно до Постанови №923 від 08.10.2008 Кабінету Міністрів України "Про Порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів" (із змінами) (для новозбудованих та реконструйованих електроустановок);

- паспортні дані силових трансформаторів, кабельних та/або повітряних ліній передачі електричної енергії (для споживачів, у яких розрахункові засоби обліку встановлені не на межі балансової належності) (у разі укладення відповідного договору щодо об'єктів, які вводяться в експлуатацію вперше);

- довідку про перелік субспоживачів (у разі їх наявності), дані (зазначені у підпункті 4 цього пункту) розрахункових засобів обліку субспоживачів (у разі укладення відповідного договору щодо об'єктів, які вводяться в експлуатацію вперше).

З вищевказаного вбачається, що для укладання договору на постачання електроенергії саме споживач надає всі необхідні документи. Наведене вказує, що дані, які вносяться до договору, визначаються саме на підставі представлених потенційним споживачем документів.

Отже, проаналізувавши та дослідивши матеріали справи, суд апеляційної інстанції цілком погоджується з висновком місцевого господарського суду про те, що спірний договір укладений сторонами за принципом розумності та свободи договору та не суперечить нормам діючого законодавства.

Таким чином, при укладенні оспорюваного договору про постачання електричної енергії, сторонами додержано всі загальні вимоги, додержання яких є необхідним для дійсності правочину, у розумінні ст. 203 Цивільного кодексу України.

Оскільки доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку, що під час розгляду справи місцевим господарським судом допущені порушення норм матеріального або процесуального права, які передбачені ст.ст. 103, 104 ГПК України як підстави для скасування рішення, колегія суддів апеляційного господарського суду вважає за необхідне відхилити апеляційну скаргу.

Керуючись ст. ст. 49, 99, 101, 103, 105 ГПК України, Донецький апеляційний господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Завод сталевої дробі», м. Київ - залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Луганської області від 10.10.2016 року у справі № 913/981/16 - залишити без змін

Головуючий суддя: В.М. Татенко

Судді: Т.М. Колядко

О.А. Марченко

Надруковано примірників:

1 - позивачу;

1 - відповідачу;

1 - третій особі;

1 - у справу;

1 - ГСЛО;

1 - ДАГС.