ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"08" листопада 2016 р.Справа № 922/3387/16

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Пономаренко Т.О.

при секретарі судового засідання Кулабуховій А.В.

розглянувши справу

за позовом Публічного акціонерного товариства "Кредобанк"
до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1
про стягнення коштів в розмірі 13 960,02 грн.
за участю представників сторін:

не з'явились.

ВСТАНОВИВ:

Позивач - Публічне акціонерне товариство "Кредобанк", звернувся до Господарського суду Харківської області з позовною заявою до відповідача - Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про стягнення заборгованості та пені за невиконання зобов'язань за кредитним договором.

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 10 жовтня 2016 року позовну заяву було прийнято до розгляду, порушено провадження у справі №922/3387/16.

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 27 жовтня 2016 року розгляд справи було відкладено на 08 листопада 2016 року.

07 листопада 2016 року електронною поштою від представника Публічного акціонерного товариства "Кредобанк" надійшло клопотання (вх. №2170) про розгляд справи без участі представника позивача.

В призначене на 08 листопада 2016 року представник позивача не з'явився. Суд, дослідивши подане клопотання, задовольняє його та продовжує розгляд справи без участі представника позивача. Також, до матеріалів справи долучені письмові пояснення останнього (вх. №34994 від 24.10.2016 р.), відповідно до яких позивач просить суд позовну заяву задовольнити.

Відповідач у судове засідання 08 листопада 2016 року не з'явився, правом на участь представника в судовому засіданні не скористався, про причини неявки суд не повідомив, вимоги попередніх ухвал суду не виконав.

Суд зазначає, що ухвала Господарського суду Харківської області від 27 жовтня 2016 року повернулась на адресу Господарського суду Харківської області 08 листопада 2016 року з довідкою ф. 20 УДППЗ "Укрпошта" "За закінченням терміну зберігання".

Судом перевірено адресу відповідача, згідно з Витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань станом на час розгляду справи, місцезнаходження відповідача - 61162, АДРЕСА_1, та саме на цю адресу судом надсилались процесуальні документи, а позивачем позовну заяву.

Відповідно до статті 10 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань" - якщо документи та відомості, що підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, внесені до нього, такі документи та відомості вважаються достовірними і можуть бути використані у спорі з третьою особою.

Як визначено у пункті 3.9.1 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 року, особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 64 та статті 87 ГПК. За змістом цієї норми, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

Таким чином, суд вважає, що ним вжито всі заходи для належного повідомлення відповідача про час та місце розгляду справи.

Судом також враховано, що в силу вимог частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов'язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

Обов'язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням частини 1 статті 6 даної Конвенції (§ 66 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 у справі "Смірнова проти України").

Враховуючи те, що норми ст. 65 Господарського процесуального кодексу України, щодо обов`язку господарського суду витребувати у сторін документи і матеріали, необхідні для вирішення спору, кореспондуються з диспозитивним правом сторін подавати докази, п.4 ч.3 ст.129 Конституції України визначає одним з принципів судочинства свободу в наданні сторонами суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, суд вважає, що господарським судом в межах наданих ним повноважень створені належні умови для надання сторонами доказів та здійснені всі необхідні дії щодо витребування додаткових доказів, та вважає, згідно ст. 75 Господарського процесуального кодексу України, за можливе розгляд справи за позовної заявою позивача за наявними у справі і додатково наданими на вимогу суду матеріалами і документами.

Розглянувши надані учасниками судового процесу документи і матеріали, всебічно та повно з'ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

Між Публічним акціонерним товариством "Кредобанк" (Банк) та Фізичної особою-підприємцем ОСОБА_1 (Клієнт) було укладено Договір банківського рахунку (картковий рахунок) (юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців) НОМЕР_2 від 17 квітня 2014 року (надалі - Договір), предметом якого є послуги, що надаються Банком Клієнту, які пов'язані із відкриттям та веденням карткового рахунку, виготовлення банківської платіжної картки (БПК), здійсненням операцій з її застосуванням (пункт 1.1. Договору, т. 1, арк. с. 9-12).

Строк дії договору - з дня його підписання і до 17 квітня 2015 року (пункт 9.1. Договору).

17 квітня 2014 року між Банком та Клієнтом було укладено Додатковий договір №1 (далі - Додатковий договір) про встановлення ліміту кредитування до договору банківського рахунку (картковий рахунок) (юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців) НОМЕР_2 від 17 квітня 2014 року.

Згідно з умовами вказаного додаткового договору, Банк зобов'язався в разі перевищення суми видаткових операцій Клієнта за банківською платіжною карткою (БПК) над залишком коштів по картковому рахунку (картрахунок), надати Клієнту короткостроковий кредит (овердрафт) в межах встановленого цим договором ліміту кредитування, тобто, надати у його власність грошові кошти у національній валюті для здійснення операцій, визначених договором банківського рахунку (картковий рахунок) (юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців), а Клієнт зобов'язався повернути його і сплатити проценти та комісії за користуванням ним (пункт 1 Додаткового договору).

Ліміт кредитування -10 000,00 грн. під процентну ставку 0,01% та 2,5% комісії від дебетового обороту кредитних ресурсів по картрахунку (п. 2.1.1, 2.1.2 та 2.1.3 Додаткового договору).

Відповідно до пункту 2.2 Додаткового договору, дата останнього повернення овердрафту - 16 квітня 2015 року.

У пункті 2.3. додаткового договору визначено, що овердрафт надається шляхом дебетування картрахунку Клієнта понад залишок коштів Клієнта на цьому рахунку за рахунок кредитних ресурсів банку, в межах ліміту кредитування визначеного цим договором.

Згідно з пунктом 4.1. Додаткового договору, Клієнт зобов'язався здійснити повернення позивачу овердрафту у повному обсязі не пізніше останнього робочого дня кожного місяця, та забезпечити для цього надходження на рахунок коштів в сумі достатній для погашення овердрафту, процентів, комісій та інших належних до сплати платежів за договором.

Відповідно до п. 4.7 Додаткового договору, банк, у випадках, передбачених п.2.5 цього договору, вправі вимагати дострокового повернення овердрафту, процентів, комісій та інших належних до сплати платежів за цим договором, про що письмово повідомляє клієнта.

Клієнт зобов'язаний протягом 10 робочих днів з моменту отримання письмової вимоги банку (п. 4.7 Додаткового договору) достроково повернути овердрафт, проценти, комісії та інші, належні до сплати платежі за договором (п. 4.8 Додаткового договору).

Позивачем взяті на себе зобов'язання були виконанні у повному обсязі та належним чином, що підтверджується копіями відповідних виписок про рух коштів відповідача по рахунку НОМЕР_2.

В свою чергу, відповідач свої зобов'язання належним чином не виконував, овердрафт в порядку і в терміни, передбачені додатковим договором, не сплачував, у зв'язку із чим у нього виникла заборгованість, що станом на 01.09.2016 становить 13 960,02 грн., з яких:

- 12 294,17 грн. - неповернутої суми кредиту;

- 0,70 грн. - прострочених відсотків;

- 1 665,15 грн. - простроченої суми за адміністрування кредиту.

У зв'язку з неналежним виконанням відповідачем його грошових зобов'язань за кредитним договором позивач 06.09.2016 р. направив на адресу відповідача вимогу вих. №2016/09/06-6 про виконання грошових зобов'язань за кредитним договором.

Проте, відповідач ніяким чином на вказану претензію не відреагував, заборгованість не сплатив.

Такі обставини, на думку позивача, свідчать про порушення його прав та охоронюваних законом інтересів і є підставою для їх захисту у судовому порядку.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, з урахуванням правових підстав позовних вимог, суд виходить з наступного.

За загальним положенням цивільного законодавства, зобов'язання виникають з підстав, зазначених у статті 11 Цивільного кодексу України. За приписами частини 2 цієї статті підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини, інші юридичні факти. Підставою виникнення цивільних прав та обов'язків є дії осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також дії, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки.

У відповідності до статті 173 Господарського кодексу України та статті 509 Цивільного кодексу України, господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утримуватися від певних дій, а інший суб'єкт (управлена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Згідно частини 7 статті 179 Господарського кодексу України, господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Матеріали справи свідчать про те, що за своєю правовою природою між сторонами у справі виникли зобов'язання за кредитним договором, згідно якого, в силу статті 1054 Цивільного кодексу України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

У відповідності до пункту 1 статті 1048 Цивільного кодексу України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.

Пунктом 1 частини 1 статті 1049 Цивільного кодексу України, передбачено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до статті 629 Цивільного кодексу України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно статті 525 Цивільного кодексу України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до статті 598 Цивільного кодексу України, зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом та припинення зобов'язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених законом або договором, а згідно статті 599 Цивільного кодексу України, зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно частини 1 статті 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно частини 1 статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно ст. 34 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Відповідно до ст. 43 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Враховуючи, що відповідач в порушення вищенаведених норм, а також положень додаткового договору №1 про встановлення ліміту кредитування від 17 квітня 2014 року до договору банківського рахунку (картковий рахунок) (юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців) НОМЕР_2 від 17 квітня 2014 року у встановлені строки та станом на момент звернення з даною позовною заявою свої зобов'язання не виконав, позовні вимоги про стягнення заборгованості в розмірі 13 960,02 грн., яка складається з: 12 294,17 грн. неповернутої суми кредиту, 0,70 грн. прострочених відсотків, 1 665,15 грн. простроченої суми комісії за адміністрування кредиту, обґрунтовані та підлягають задоволенню в повному обсязі.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд керується статтею 49 Господарського процесуального кодексу України, України, покладаючи судові витрати в даній справі на відповідача.

На підставі викладеного та керуючись статтями 6, 8, 19, 124, 129 Конституції України, статтями 1, 4, 12, 32, 33, 43, 44, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов Публічного акціонерного товариства "Кредобанк" до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про стягнення заборгованості та пені за невиконання зобов'язань за кредитним договором - задовольнити.

Стягнути з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, індивідуальний податковий номер НОМЕР_1) на користь Публічного акціонерного товариства "Кредобанк" (79026, місто Львів, вул. Сахарова, буд. 78, ) суму заборгованості за Додатковим договором №1 про встановлення ліміту кредитування до Договору банківського рахунку (картковий рахунок) юридичних осіб, фізичних осіб від 17.04.2014 року в розмірі 13 960,02 грн., з яких 12 294 (дванадцять тисяч двiстi дев`яносто чотири) грн. 17 коп. - неповернута сума кредиту, 0,70 грн. - прострочені відсотки, 1 665 (одна тисяча шiстсот шiстдесят п`ять) грн. 15 коп. - прострочена сума комісії за адміністрування кредиту та витраті зі сплати судового збору в розмірі 1 378 (одна тисяча триста сiмдесят вiсiм) грн. 00 коп.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду може бути оскаржене до Харківського апеляційного господарського суду протягом десяти днів. У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення, зазначений строк обчислюється з дня підписання рішення, оформленого відповідно до статті 84 цього Кодексу.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо воно не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 14.11.2016 р.

Суддя Т.О. Пономаренко

справа №3387/16