РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.11.2016Справа №910/17912/16
За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингфінанс»

до 1) Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Банк Михайлівський» ОСОБА_1;

2) Публічного акціонерного товариства «Банк Михайлівський»

про витребування майна.

Суддя Сташків Р.Б.

Представники сторін:

від позивача не зявилися;

від відповідачів ОСОБА_2 (представник за довіреністю).

СУТЬ СПОРУ:

На розгляд Господарського суду міста Києва передано указаний позов, з урахуванням поданої Позивачем 04.11.2016 та прийнятої судом заяви про уточнення формулювання (деталізацію) позовних вимог, про:

- витребування у Публічного акціонерного товариства «Банк Михайлівський» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Банк Михайлівський» ОСОБА_1 майна, а саме Банкомат (АТМ) NCR SelfServ 32, 2014 року випуску у кількості 25 одиниць;

- зобовязання Публічного акціонерного товариства «Банк Михайлівський» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Банк Михайлівський» ОСОБА_1 повернути Позивачу майно, а саме: Банкомат (АТМ) NCR SelfServ 32, 2014 року випуску у кількості 25 одиниць за адресою: м. Київ, вул. Стеценка, 6, в робочий час з 09-00 до 18-00 годин.

Позов мотивований неналежним виконанням Публічним акціонерним товариством «Банк Михайлівський» укладеного між ним та Позивачем договору фінансового лізингу №140116/ФГ-0156 від 16.01.2014, та у звязку з неналежним виконання розірванням цього договору за ініціативою Позивача та отже виникненням у Відповідача-1, в особі Відповідача-2, обовязку повернути майно з лізингу Позивачу.

Відповідачі, в особі направленого ними одного представника, вимоги позову не визнали, вказавши, що у звязку з веденням у банку тимчасової адміністрації задоволення вимог кредиторів, яким є Позивач, не здійснюється, а натомість заявлені у встановленому законом порядку грошові вимоги Відповідачем-1 було включено до реєстру акцептованих вимог кредиторів.

У судовому засіданні 24.10.2016 судом оголошувалась перерва на 09.11.2016.

Позивач у засідання 09.11.2016 представників не направив, хоча про час та дату судового засідання був повідомлений під розписку.

Натомість від Позивача 04.11.2016 через відділ діловодства суду надійшло клопотання про відкладення розгляду справи в звязку з неможливістю забезпечити явку повноважного представника в судове засідання.

Разом з цим суд зазначає, що Позивач, як учасник судового процесу не був позбавлений права та можливості (в матеріалах справи відсутні докази протилежного) забезпечити за необхідності участь у судовому засіданні свого іншого представника, з числа як своїх працівників, так і осіб, не пов'язаних з ним трудовими відносинами.

Неможливість заміни представника і неможливість розгляду справи без участі представника підлягає доведенню учасником судового процесу на загальних підставах (статті 32 - 34 ГПК України), причому відсутність коштів для оплати послуг представника не може свідчити про поважність причини його відсутності в судовому засіданні (п. 3.9.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26 грудня 2011 року № 18).

При цьому суд приймає до уваги, що явка представників сторін у судові засідання обовязковою не визнавалась, та Позивачем не обґрунтовано підстав необхідності прийняття його представником особистої участі в судовому засіданні.

Судом враховано, що відповідно до пункту 3.9.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26 грудня 2011 року № 18, у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Перед судом не доведено обставин, які б перешкоджали чи не дозволяли розглянути спір у даному судовому засіданні та не доведено обставин, що вирішенню спору перешкоджає неявка представника Позивача.

Крім того, суд приймає до уваги, що Позивач не був позбавлений права та можливості (в матеріалах справи відсутні докази протилежного) надати пояснення по суті спору та/або докази, якщо він вважав за необхідне їх подати, заздалегідь в письмовому вигляді через канцелярію суду або направити до суду поштою, курєром.

Відтак, суд дійшов висновку про відсутність встановлених ст. 77 ГПК України підстав для відкладення розгляду справи, тому клопотання Позивача суд відхиляє та здійснює розгляд справи.

За наслідками розгляду заяви Позивача про забезпечення позову суд дійшов висновку про відсутність підстав для її задоволення, оскільки Позивачем, всупереч ст. 66-67 ГПК України, не доведено суду (не надано письмових та інших доказів), що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення господарського суду у даній справі, а одні лише припущення Позивача щодо дій Відповідача належними доказами не являються. Судовий збір за розгляд заяви Позивачу не відшкодовується.

Клопотання Відповідача-1 про припинення провадження щодо нього, оскільки Позивач не заявляє вимог до Відповідача-1 (предмет спору відсутній) судом розглянуто та відхилено, оскільки з урахуванням поданої Позивачем 04.11.2016 та прийнятої судом заяви про уточнення формулювання (деталізацію) позовних вимог, Позивач заявляє вимоги до Відповідача-2 в особі Відповідача-1 про витребування майна та зобовязання вчинити дії.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, які приймали участь у судових засіданнях, дослідивши надані докази та оцінивши їх в сукупності, суд

ВСТАНОВИВ:

На підставі договору фінансового лізингу №140116/ФГ-0156 від 16.01.2014 (далі Договір) з урахуванням договорів про внесення змін від 21.03.2014 та від 15.08.2014 Позивачем, як лізингодавцем, було передано Відповідачу-2, як лізингоодержувачу, за актом приймання-передачі від 21.03.2014 обумовлене Договором та додатками до нього майно банкомат (АТМ) NCR SelfServ 32, 2014 року випуску у кількості 25 одиниць (далі Банкомати).

Як убачається з залучених до справи письмових доказів, та що визнається обома сторонами, Відповідачем-2 не було перераховано Позивачу 27й Лізинговий платіж за Договором у сумі 254875,68 грн.

За умовами п. 16.2 Договору, на вимогу лізингодавця Договір може бути достроково розірваний в односторонньому порядку, зокрема, у випадку коли лізингоодержувач не сплачує лізингові платежі протягом 1го місяця з дня настання строку платежу, встановленого графіком (додаток № 3 до Договору).

Судом встановлено, що для 27го Лізингового платежу за Договором у сумі 254875,68 грн. термін оплати настав 08.06.2016, а для наступного 28го платежу 08.07.2016, однак 27й платіж станом на 08.07.2016 та після цього сплачений не був; матеріали справи не містять доказів протилежного.

З огляду на прострочення сплати 27го лізингового платежу на 1 місяць, Позивач звернувся до Відповідача-2 08.07.2016 з повідомленням про розірвання Договору на підставі його п. 16.2 та у звязку з розірванням Договору вимагав повернути предмет лізингу - банкомати (АТМ) NCR SelfServ 32, 2014 року випуску у кількості 25 одиниць за адресою: м. Київ, вул. Стеценка, 6, в робочий час з 09-00 до 18-00 годин.

У звязку з невиконанням Відповідачем-2 вимоги Позивача добровільно, останній звернувся до суду з даним позовом про витребування майна повернення Банкоматів.

Однак до таких доводів Позивача суд ставиться критично, з огляду на наступне.

На підставі рішення НБУ від 23.05.2016 № 14/БТ «Про віднесення Публічного акціонерного товариства «Банк Михайлівський» до категорії неплатоспроможних» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 23.05.2016 №812 «Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ «Банк Михайлівський» та делегування повноважень тимчасового адміністратора банку», яким було запроваджено тимчасову адміністрацію з 23.05.2016 до 22.06.2016 включно.

Пізніше, виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб було прийнято рішення від 13.06.2016 № 991 відповідно до якого продовжено строки тимчасової адміністрації у ПАТ «Банк Михайлівський» з 23.06.2016 до 22.07.2016 включно.

Тобто, станом на дату настання строку сплати 27го лізингового платежу за Договором у сумі 254875,68 грн. (08.06.2016), та станом на дату звернення (08.07.2016) Позивачем до Відповідачу-2 з повідомленням на підставі п. 16.2 Договору про його розірвання з огляду на прострочення сплати 27го лізингового платежу на 1 місяць, у Відповідача-2 (ОСОБА_3) було запроваджено тимчасову адміністрацію.

Питання виведення неплатоспроможного банку з ринку урегульоване положеннями Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Позивач у розумінні ст. 2 указаного Закону з огляду на укладений між ним та Відповідачем-2 Договір фінансового лізингу є кредитором банку по невиконаним за цим договором лізингу зобовязанням.

Відповідно до ст. 36 «Наслідки запровадження тимчасової адміністрації» указаного Закону (тут і надалі Закон у редакції станом на час введення тимчасової адміністрації), з дня початку процедури виведення Фондом банку з ринку призупиняються всі повноваження органів управління банку та органів контролю та фонд набуває всі ці повноваження з дня початку тимчасової адміністрації і до її припинення.

Відповідно до п. 1 ч. 5 вказаної статті Закону, під час тимчасової адміністрації не здійснюється, зокрема, задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку.

При цьому, відповідно до п. 2 ч. 6 вказаної статті Закону, обмеження, встановлене пунктом 1 частини 5 цієї статті, не поширюється на зобов'язання банку щодо витрат, пов'язаних із забезпеченням його господарської діяльності відповідно до частини 4 цієї статті.

За приписами ч. 4 указаної статті Закону, початок тимчасової адміністрації не є підставою для припинення, розірвання або невиконання договорів про надання послуг (виконання робіт), які забезпечують господарську діяльність банку, зокрема договорів про оренду нерухомого майна, надання комунальних послуг, послуг зв'язку, охорони.

Договір фінансового лізингу у розумінні ч. 4 указаної статті Закону не є договором, який забезпечує господарську діяльність банку, позаяк до таких договорів у розумінні Закону віднесені договори про оренду нерухомого майна, надання комунальних послуг, послуг зв'язку, охорони. Протилежного Позивач перед судом не довів.

Тому обмеження, встановлене п. 1 ч. 5 вказаної статті Закону, що під час тимчасової адміністрації не здійснюється, зокрема, задоволення вимог інших кредиторів банку, поширюється на зобовязання банку, як лізингоодержувача, за Договором лізингу.

Відтак, несплата Відповідачем-2 27го лізингового платежу за Договором у сумі 254875,68 грн., термін оплати якого настав 08.06.2016, відбулась правомірно на підставі п. 1 ч. 5 статті 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», тому розірвання договору за ініціативою Позивача є таким, що не відбулось, оскільки не було порушення умов Договору з боку Відповідача невиконання вимог кредитора (Позивача) відбулося не з волі Відповідача-2, а в силу зобовязань, покладених на нього п. 1 ч. 5 статті 36 вказаного Закону, яким прямо вказано, що під час тимчасової адміністрації задоволення вимог кредиторів банку не здійснюється.

Оскільки Договір фінансового лізингу не є розірваним (розірвання у встановленому п. 16.2 Договору випадку не відбулось), то підстави для витребування предмет лізингу та зобовязання Відповідача-2 в особі Відповідача-1 повернути предмет лізингу (банкомати (АТМ) NCR SelfServ 32, 2014 року випуску у кількості 25 одиниць) у суду відсутні.

При цьому, судом прийнято до уваги, що відповідно до наданого Уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Банк Михайлівський» ОСОБА_1 витягу з переліку акцептованих вимог кредиторів банку, Фондом вже було акцептовано кредиторські вимоги Позивача у сумі 2505172,53 грн. (дорівнює заявленій сумі вимог) на підстави заяви Позивача № 73-РК/П від 12.08.2016 та Договору фінансового лізингу №140116/ФГ-0156 від 16.01.2014.

Інші доводи та заперечення сторін судом досліджені, проте до уваги при вирішені спору не приймаються як такі, що на результат вирішення спору (відмову у позові з наведених вище підстав) впливу не мають.

Судовий збір відповідно до ст. 49 ГПК України покладається на Позивача.

Виходячи з викладеного та керуючись ст.ст. 32-34, 43, 44, 49, 82-85 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 14.11.2016

Суддя Сташків Р.Б.