КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" листопада 2016 р. Справа№ 910/18224/16

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Скрипки І.М.

суддів: Михальської Ю.Б.

Тищенко А.І.

за участю представників сторін:

від позивача: Приходько Я.М. - дов. б/н від 24.05.2016р.

від відповідача-1: Ковтонюк Ю.А. - дов. б/н від 08.11.2016р.

від відповідача-2: Рекотов Д.А. - дов. №31/07/10 від 27.10.2016р.

розглянувши апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі філії "Центр забезпечення виробництва" на ухвалу Господарського суду міста Києва від 07.10.2016р.

за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю "Трейд Коммодіті"

про вжиття заходів забезпечення позову

у справі № 910/18224/16 (суддя Гумега О.В.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Трейд Коммодіті"

до 1)Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця"

в особі філії "Центр забезпечення виробництва"

2) Товариства з обмеженою відповідальністю "Міроіл"

про визнання незаконним та скасування рішень тендерного комітету, визнання незаконними та скасування результатів проведення процедури відкритих торгів на закупівлю товару, визнання недійсним договору поставки №ЦЗВ-14-13316-01 від 26.09.2016

В судовому засіданні 14.11.2016р. відповідно до ст. ст. 85, 99 Господарського процесуального кодексу України оголошено вступну та резолютивну частину постанови.

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 07.10.2016р. у справі №910/18224/16, зокрема, вжито заходи забезпечення позову, а саме заборонено Публічному акціонерному товариству "УКРАЇНСЬКА ЗАЛІЗНИЦЯ" в особі ФІЛІЇ "ЦЕНТР ЗАБЕЗПЕЧЕННЯ ВИРОБНИЦТВА" та Товариству з обмеженою відповідальністю "МІРОІЛ" вчиняти будь-які дії, спрямовані на виконання умов Договору поставки № ЦЗВ-14-03316-01 від 26.09.2016, зокрема, поставляти, приймати та оплачувати товар, найменування, марка і кількість якого встановлені зазначеним договором.

Не погоджуючись з вищезазначеною ухвалою, відповідач-1 звернувся до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить оскаржувану ухвалу в частині вжиття заходів до забезпечення позову скасувати.

Апеляційна скарга обґрунтована порушенням судом норм матеріального та процесуального права. На думку апелянта, суд першої інстанції, приймаючи оскаржувану ухвалу, не врахував, що позивачем не надано жодних належних, допустимих обґрунтувань та доказів, які б підтверджували вчинення відповідачами дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов'язань, яких навіть не існує перед позивачем. Також апелянт вважає, що клопотання позивача про вжиття заходів до забезпечення позову ґрунтується лише на безпідставних припущеннях, що не можуть бути достатньою підставою для його задоволення, у розумінні ст. 66 ГПК України та постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011р. №16 «Про деякі питання практики застосування заходів до забезпечення позову».

Відповідно до автоматизованого розподілу справ між суддями апеляційну скаргу відповідача-1 28.10.2016р. передано на розгляд судді Київського апеляційного господарського суду Скрипці І.М., сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Скрипка І.М., судді Михальська Ю.Б., Тищенко А.І.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 31.10.2016р. колегією суддів у визначеному складі апеляційну скаргу відповідача-1 прийнято до провадження та призначено до розгляду на 14.11.2016р.

Одночасно ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 31.10.2016р. апеляційну скаргу відповідача-2 повернуто без розгляду на підставі п. 2 ч. 1 ст. 97 ГПК України.

Представник відповідача-1 в судовому засіданні апеляційної інстанції 14.11.2016р. підтримав апеляційну скаргу з підстав, викладених у ній, просив її задовольнити, оскаржувану ухвалу скасувати в частині вжиття заходів до забезпечення позову та відмовити у задоволенні заяви про забезпечення позову.

Представник позивача в судовому засіданні апеляційної інстанції 14.11.2016р. заперечував проти доводів апеляційної скарги відповідача-1, просив залишити її без задоволення, а оскаржувану ухвалу залишити без змін з підстав, викладених у відзиві на апеляційну скаргу.

Представник відповідача-2 в судовому засіданні апеляційної інстанції 14.11.2016р. підтримав апеляційну скаргу відповідача-1 з підстав, викладених у відзиві на апеляційну скаргу, просив її задовольнити, оскаржувану ухвалу в частині вжиття заходів до забезпечення позову скасувати та відмовити у задоволенні такої заяви.

Відповідно до ч. 2 ст. 102 ГПК України апеляційна скарга на ухвалу місцевого господарського суду розглядається протягом п'ятнадцяти днів з дня постановлення ухвали про прийняття апеляційної скарги до провадження.

Частиною 5 статті 106 ГПК України передбачено, що апеляційні скарги на ухвали місцевого господарського суду розглядаються в порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення місцевого господарського суду.

Згідно частини 2 статті 101 ГПК України, апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність та обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Колегія суддів, обговоривши доводи апеляційної скарги відповідача-1, дослідивши матеріали оскарження, перевіривши правильність застосування господарським судом при винесенні оскаржуваної ухвали норм процесуального права, дійшла висновку про те, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а ухвала - скасуванню в частині вжиття заходів до забезпечення позову, виходячи з наступного.

Товариство з обмеженою відповідальністю "ТРЕЙД КОММОДІТІ" (позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовною заявою до Публічного акціонерного товариства "УКРАЇНСЬКА ЗАЛІЗНИЦЯ" в особі ФІЛІЇ "ЦЕНТР ЗАБЕЗПЕЧЕННЯ ВИРОБНИЦТВА" Публічного акціонерного товариства "УКРАЇНСЬКА ЗАЛІЗНИЦЯ" (відповідач-1) та Товариства з обмеженою відповідальністю "МІРОІЛ" (відповідач-2) з вимогами:

- визнати незаконними та скасувати рішення тендерного комітету ФІЛІЇ "ЦЕНТР ЗАБЕЗПЕЧЕННЯ ВИРОБНИЦТВА" Публічного акціонерного товариства "УКРАЇНСЬКА ЗАЛІЗНИЦЯ" про проведення відкритих торгів на закупівлю товару: код ДК 19.20.2 - паливо рідинне та газ; оливи мастильні (код ЄЗС 09211000-1 Мастильні оливи та мастильні матеріали) та про затвердження тендерної документації, оформлені протоколом тендерного комітету та опубліковані в електронній системі закупівель 24.06.2016 за ідентифікатором №UA-2016-06-24-000117-b;

- визнати незаконними та скасувати результати проведення процедури відкритих торгів на закупівлю товару: код ДК 19.20.2 - паливо рідинне та газ; оливи мастильні (код ЄЗС 09211000-1 Мастильні оливи та мастильні матеріали) (оголошення про проведення відкритих торгів № UA- 2016-06-24-000117-b, опубліковане в електронній системі закупівель 24.06.2016).

- визнати недійним договір поставки № ЦЗВ-14-03316-01 від 26.09.2016, укладений між ФІЛІЄЮ "ЦЕНТР ЗАБЕЗПЕЧЕННЯ ВИРОБНИЦТВА", що діє від імені і інтересах ПАТ "УКРАЇНСЬКА ЗАЛІЗНИЦЯ", та ТОВ "МІРОІЛ" за результатами відкритих торгів № UA-2016-06-24-000117-b.

Одночасно з позовною заявою позивачем подано заяву про вжиття заходів до забезпечення позову, у якій Товариство з обмеженою відповідальністю "ТРЕЙД КОММОДІТІ" просить суд вжити наступні заходи забезпечення позову:

-заборонити Публічному акціонерному товариству "УКРАЇНСЬКА ЗАЛІЗНИЦЯ" в особі ФІЛІЇ "ЦЕНТР ЗАБЕЗПЕЧЕННЯ ВИРОБНИЦТВА" Публічного акціонерного товариства "УКРАЇНСЬКА ЗАЛІЗНИЦЯ" та Товариству з обмеженою відповідальністю "МІРОІЛ" вчиняти будь-які дії, спрямовані на виконання умов Договору поставки № ЦЗВ-14-03316-01 від 26.09.2016, зокрема, поставляти, приймати та оплачувати товар, найменування, марка і кількість якого встановлені зазначеним договором.

Позивач вважає, що невжиття наведених заходів до забезпечення позову матиме наслідком порушення прав позивача та третіх осіб, нецільове витрачання бюджетних коштів, а також призведе до значних матеріальних втрат обох сторін оспорюваного договору, що ускладнить виконання рішення суду у даній справі.

Відповідно до ст. 66 ГПК України господарський суд за заявою сторони, прокурора, який подав позов, або з своєї ініціативи має право вжити, передбачених статтею 67 цього Кодексу, заходів до забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається в будь-якій стадії провадження у справі, якщо невжиття таких заходів може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення господарського суду.

Статтею 67 ГПК України визначені заходи забезпечення позову, серед яких є:

заборона відповідачеві вчиняти певні дії;

заборона іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору.

Також вказаною статтею передбачено, що види забезпечення позову повинні бути співвідносними із заявленими позивачем вимогами; не допускається забезпечення позову заходами, не передбаченими цим Кодексом.

Отже перелік встановлених статтею 67 ГПК України заходів до забезпечення позову є вичерпним.

Згідно п. 1 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011р. №16 "Про деякі питання практики застосування заходів до забезпечення позову" (надалі - постанова пленуму №16) особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення із заявою про забезпечення позову. З цією метою та з урахуванням загальних вимог, передбачених статтею 33 ГПК, обов'язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов'язується застосування певного заходу до забезпечення позову.

У вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв'язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв'язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Обґрунтовуючи підстави для вжиття заходів забезпечення позову, місцевий господарський суд посилається на п. 3 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011р. №16 зазначаючи, що достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов'язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов'язання після пред'явлення вимоги чи подання позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов'язання тощо). Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Колегія суддів не погоджується з висновками місцевого господарського суду, виходячи з наступного.

Згідно п. 9 постанови пленуму Вищого господарського суду України №16 від 26.12.2011р. виносячи ухвалу про заборону відповідачеві вчиняти певні дії, господарський суд повинен точно визначити, які саме дії забороняється вчиняти. Такі правила повинні застосовуватись і до інших осіб, яким на підставі статті 67 ГПК забороняється вчинення дій щодо предмета спору. Господарський суд не повинен вживати таких заходів до забезпечення позову, які фактично є тотожними задоволенню заявлених позовних вимог, якщо при цьому спір не вирішується по суті.

Відповідно до пункту третього зазначеної постанови пленуму Вищого господарського суду України умовою застосування заходів до забезпечення позову за вимогами майнового характеру є достатньо обґрунтоване припущення, що майно (в тому числі грошові суми, цінні папери тощо), яке є у відповідача на момент пред'явлення позову до нього, може зникнути, зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю на момент виконання рішення.

Тобто, пункт 3 постанови пленуму Вищого господарського суду України №16 від 26.12.2011р. регулює застосування заходів до забезпечення позову у разі подання позову саме з вимогами майнового характеру, тоді як, позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів-1,2 з вимогами немайнового характеру, у зв'язку з чим, застосування пункту 3 вказаної постанови у даному випадку, прямо суперечить його змісту.

Як вбачається зі змісту заяви про забезпечення позову, посилаючись на статті 66, 67 ГПК України, позивач зазначає, що невжиття вказаних ним заходів до забезпечення позову матиме наслідком порушення прав позивача та третіх осіб, нецільове витрачання бюджетних коштів, а також призведе до значних матеріальних втрат обох сторін оспорюваного договору, що ускладнить виконання рішення суду у даній справі.

При цьому, місцевий господарський суд, приймаючи оскаржувану ухвалу, не врахував, що позивачем не надано жодних належних та допустимих доказів наявності фактичних обставин, з якими пов'язується застосування обраного ним заходу до забезпечення позову, а саме доказів порушення прав позивача та третіх осіб, нецільового витрачання бюджетних коштів, що призведе до значних матеріальних втрат обох сторін оспорюваного договору, що ускладнить виконання рішення суду у даній справі.

Крім того, місцевим господарським судом не враховано майнових наслідків заборони відповідачам вчиняти будь-які дії на виконання умов Договору поставки № ЦЗВ-14-03316-01 від 26.09.2016.

Відповідач-1 - філія "ЦЗВ" ПАТ "Українська залізниця" є відокремленим підрозділом ПАТ "Українська залізниця", яка не має статусу юридичної особи.

Філія діє від імені ПАТ "Українська залізниця" та в його інтересах, здійснює делеговані ним функції, відповідно до мети, завдань та предмету діяльності ПАТ "Українська залізниця".

Метою діяльності філії "ЦЗВ" ПАТ "Українська залізниця" є забезпечення потреб ПАТ "Українська залізниця" матеріально-технічними ресурсами, надання послуг, що здійснюються філією, забезпечення ефективного функціонування та розвитку виробничо-технологічного комплексу залізничного транспорту України.

Одними з основних завдань філії є забезпечення потреб ПАТ "Українська залізниця" паливно-мастильними матеріалами, матеріалами верхньої будови колій, обладнанням, запасними частинами, машинами, механізмами та іншими матеріально-технічними ресурсами (МТР), укладання договорів, контрактів, угод на постачання МТР з юридичними та фізичними особами.

Як зазначає апелянт, продукція, закупівлю якої здійснює філія "ЦЗВ" ПАТ "Українська залізниця" є стратегічно важливою для залізничного транспорту та потребує значних фінансових витрат. Питання вчасного забезпечення регіональних філій (залізниць України) МТР тісно пов'язане із питанням безпеки руху на залізничному транспорті в цілому. Не поставка продукції загрожує зривом плану пасажирських та вантажних перевезень, ремонту рухомого складу (пасажирських вагонів) та верхньої будови колії на залізницях України, що в свою чергу може привести до негативних наслідків.

Апелянт також зазначає, що продукція, яка поставляється за Договором поставки №ЦЗВ-14-03316-01 від 26.09.2016 є стратегічно важливою для забезпечення безперебійної роботи всього залізничного транспорту і, зокрема, проведення робіт щодо відновлення залізничних колій, які були знищені в ході проведення терористичних дій на Донеччині та Луганщині.

Таким чином, через заборону вчиняти будь-які щодо виконання оспорюваного договору, як наслідок - через недостатність дизельного палива та оливи, ПАТ "Українська залізниця" не має можливості виконати договори перевезення залізничним транспортом військових пасажирів та перевезень військових вантажів в зону АТО, що призводить до зупинення залізничного руху та виконання стратегічно важливих для України договорів, зокрема, Договору про надання послуг з перевезення залізничним транспортом військових пасажирів та надані послуги від 04.04.2016р. №341/10/2/16-24/2016-ЦЮ та Договору про організацію перевезень військових пасажирів та проведення розрахунків за перевезення та надані послуги від 04.04.2016р. №341/10/10/16-31/2016-ЦЮ, що укладені між ПАТ "Українська залізниця" та Міністерством оборони України.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції щодо задоволення заяви про вжиття заходів до забезпечення позову, зроблені при неповному з'ясуванні обставин, що мають значення для справи і є такими, що не відповідають фактичним обставинам справи.

За змістом статті 67 ГПК України суд має право заборонити іншим особам вчиняти лише ті дії, що стосуються предмета спору.

Обраний позивачем вид забезпечення позову суперечить вимогам ст. 67 ГПК України, оскільки предметом спору є визнання незаконним та скасування рішень тендерного комітету, визнання незаконними та скасування результатів проведення процедури відкритих торгів на закупівлю товару, визнання недійсним договору поставки, а забезпечення позову стосується заборони відповідачам вчиняти будь-які дії, спрямовані на виконання умов оспорюваного Договору поставки, що є неприпустимим і таким, що суперечить принципам обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову та може привести до порушення прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Як вбачається з матеріалів справи, клопотання позивача про вжиття заходів до забезпечення позову ґрунтується лише на припущеннях, що не можуть бути достатньою підставою для його задоволення, у розумінні ст. 66 ГПК України.

Таким чином, позивачем не надано жодних належних та допустимих доказів наявності фактичних обставин порушення прав позивача та третіх осіб, нецільового витрачання бюджетних коштів, що призведе до значних матеріальних втрат обох сторін оспорюваного договору, що ускладнить виконання рішення суду у даній справі, з якими пов'язується застосування обраного ним заходу до забезпечення позову.

Зважаючи на вищевикладені обставини справи в їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі філії "Центр забезпечення виробництва" з підстав, викладених у ній, підлягає задоволенню, а ухвала Господарського суду міста Києва від 07.10.2016р. у справі № 910/18224/16 підлягає скасуванню в частині задоволення заяви про вжиття заходів до забезпечення позову.

Враховуючи викладене, керуючись ст. ст. 85, 99, 101-106 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі філії "Центр забезпечення виробництва" на ухвалу Господарського суду міста Києва від 07.10.2016р. у справі № 910/18224/16 задовольнити.

2. Ухвалу Господарського суду міста Києва від 07.10.2016р. у справі №910/18224/16 в частині задоволення заяви про вжиття заходів до забезпечення позову - скасувати.

3. У задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю "Трейд Коммодіті" про вжиття заходів до забезпечення позову - відмовити.

4. Матеріали оскарження у справі №910/18224/16 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена до Вищого господарського суду України протягом двадцяти днів з дня її прийняття.

Повний текст постанови підписано 24.11.2016р. після виходу головуючого судді з лікарняного.

Головуючий суддя І.М. Скрипка

Судді Ю.Б. Михальська

А.І. Тищенко