донецький апеляційний господарський суд
Постанова

Іменем України

14.11.2016 справа №913/723/16

Донецький апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: суддів при секретарі судового засідання: за участю представників сторін: від позивача: від відповідача:Будко Н.В. Геза Т.Д., Дучал Н.М. Рудик Т.С. Сутковий А.М. - довіреність №4 від 31.05.2016 р.; не з'явився
розглянувши у судовому засіданніапеляційну скаргуСєвєродонецької міської ради, м.Сєвєродонецьк Луганської області
на рішення господарського суду Луганської області
від15.08.2016 р.
у справі№ 913/723/16
за позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Об'єднане господарство залізничного транспорту", м.Сєвєродонецьк Луганської області Сєвєродонецької міської ради, м.Сєвєродонецьк Луганської області
провизнання недійсною угоди від 08.07.2011 р. до договору оренди землі №99 від 03.09.2007 р. з моменту її укладення

В С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Об'єднане господарство залізничного транспорту», м.Сєвєродонецьк Луганської області звернулося до господарського суду Луганської області з позовом до відповідача - Сєвєродонецької міської ради, м.Сєвєродонецьк Луганської області про визнання недійсною додаткової угоди б/н від 08.07.2011 р. (дата державної реєстрації від 08.07.2011 р. за №00174) до договору оренди землі №99 від 03.09.2007 року з моменту її укладення.

Рішенням господарського суду Луганської області від 15.08.2016р. зазначений позов задоволено повністю; визнано недійсною додаткову угоду б/н від 08.07.2011 р. до договору оренди землі №99 від 03.09.2007 р., яка укладена між Товариством з обмеженою відповідальністю «Об'єднане господарство залізничного транспорту» та Сєвєродонецькою міською радою Луганської області.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, відповідач звернувся до Донецького апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати в частині задоволення позовних вимог рішення господарського суду Луганської області від 15.08.2016 р. та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.

В обґрунтування своєї позиції, апелянт посилається на те, що рішення Сєвєродонецької міської ради № 431 було чинним в певний проміжок часу з 01.07.2011 по 01.04.2014; в момент укладення сторонами додаткової угоди б/н від 2011 року, державна реєстрація від 27.10.2011 року за № 00334, рішення № 431 було чинним, діяло та його дія не була зупинена та/або припинена; скасування акта суб'єкта владних повноважень означає втрату чинності таким актом з моменту набрання чинності відповідним судовим рішенням; в рішеннях судів першої та касаційної інстанцій не сказано, що рішення № 431 скасоване з моменту його прийняття; спірна додаткова угода укладена 08.07.2011, а отже позовна давність щодо визнання її недійсною сплинула 08.07.2014р.

08.11.2016 р. на адресу суду від ТОВ «Об'єднане господарство залізничного транспорту» надійшли відзив на апеляційну скаргу та доповнення до відзиву, в яких позивач заперечив проти доводів апеляційної скарги, вважаючи їх надуманими та необґрунтованими.

Представник позивача у судовому засіданні проти вимог апеляційної скарги заперечив.

Представник відповідача (скаржника) у судове засідання не з'явився. Про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.

Судовий процес в апеляційній інстанції фіксувався за допомогою технічних засобів фіксації в порядку, передбаченому ст. 81-1 ГПК України.

Відповідно до ст.101 Господарського процесуального кодексу України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Додаткові докази приймаються судом, якщо заявник обґрунтував неможливість їх подання суду першої інстанції з причин, що не залежали від нього; апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Заслухавши пояснення представника позивача, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як свідчать матеріали справи, 03.09.2007 р. між Сєвєродонецькою міською радою (орендодавець) та Відкритим акціонерним товариством «Об'єднане господарство залізничного транспорту» (орендар) було укладено договір оренди землі № 99, відповідно до п. 1 якого орендодавець, на підставі рішення сесії Сєвєродонецької міської ради за № 1253 від 16.08.2007 р., надає, а орендар приймає в строкове платне користування земельну ділянку - землі транспорту (під комплекс об'єктів локомотивного депо), яка знаходиться за адресою: м. Сєвєродонецьк, вул. Пивоварова, №5-Б2/1.

Пунктом 2 Договору сторони визначили, що в оренду передається земельна ділянка загальною площею 1,1873 га.

Пунктом 5 Договору визначено, що нормативна грошова оцінка земельної ділянки становить 1098133,77 грн.

Договір укладено на 25 років строком по 16.08.2032 р. включно. Після закінчення строку договору орендар має переважне право поновлення його на новий строк. У цьому разі орендар повинен не пізніше ніж за 60 днів до закінчення строку дії договору повідомити письмово орендодавця про намір продовжити його дію (п.8 Договору).

Відповідно до п. 9 Договору орендна плата вноситься орендарем самостійно у грошовій формі та розмірі 12079,47 грн. на рік, що складає 1,10% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки.

Орендна плата вноситься у такі строки: щомісячно в розмірі 1006,62 грн. протягом 30 календарних днів, наступних за останнім календарним днем звітного місяця (п. 11 Договору).

Відповідно до п.12 Договору розмір орендної плати переглядається щорічно у разі: зміни умов господарювання; зміни розмірів земельного податку, зміни коефіцієнтів індексації, визначених законодавством; погіршення стану орендованої земельної ділянки не з вини орендаря, що підтверджено документами; в інших випадках, передбачених законом.

Земельна ділянка в розмірі 1,1873 га, яка знаходиться у м. Сєвєродонецьк, вул. Пивоварова, №5-Б2/1 була передана Відкритому акціонерному товариству «Об'єднане господарство залізничного транспорту» 14.09.2007 р., що підтверджується актом передачі-прийняття, підписаним сторонами без зауважень.

Пунктом 34 Договору сторони встановили, що зміна умов договору здійснюється у письмовій формі за взаємною згодою сторін. У разі недосягнення згоди щодо зміни умов договору спір розв'язується у судовому порядку.

В подальшому сторонами було укладено кілька додаткових угод, якими вносились зміни стосовно підвищення розмірів орендної плати та нормативної грошової оцінки.

Так, 20.03.2008 р. додатковою угодою № 1 до договору оренди землі № 99 від 03.09.2007 р. сторони внесли зміни до пунктів 5, 9, 11договору, зокрема, п.5 змінили на: Нормативна грошова оцінка земельної ділянки становить 1129122,30 грн.

31.03.2009 р. додатковою угодою №2 до договору оренди землі № 99 від 03.09.2007 р. сторони домовились внести наступні зміни до пунктів 5, 9, 11: 5.Нормативна грошова оцінка земельної ділянки становить 1300805,88 грн.; 9, 11: Орендна плата вноситься орендарем самостійно у грошовій формі в розмірі 65040,29 грн. на рік, що складає 5,00 % від нормативної грошової оцінки. Орендна плата вноситься у такі строки: щомісячно в розмірі 5420,02 грн. протягом 30 календарних днів, наступних за останнім календарним днем звітного місяця.

На виконання рішення сесії Сєвєродонецької міської ради № 431 від 29.03.2011 "Про затвердження нормативної грошової оцінки земель населених пунктів міста Сєвєродонецьк, селища Синецький, селища Павлоград, селища Лісова Дача, села Воєводівка", керуючись рішенням сесії міської ради "Про затвердження коефіцієнтів орендної плати за земельні ділянки, які передаються в оренду з земель міської ради" від 28.04.2011р. за №516, відповідно довідки про грошову оцінку земельної ділянки від 17.05.2011р. сторони уклали оскаржувану додаткову угоду б/н від 08.07.2011 р. (державна реєстрація від 08.07.2011 р. за №00174), якою внесли наступні зміни в п.п. 5, 9, 11: 5.Нормативна грошова оцінка земельної ділянки кадастровий №:04:001:0087 становить: 2309773,42 грн.; п.п. 9, 11: Орендна плата вноситься орендарем самостійно у грошовій формі в розмірі: з 01.07.2011р. по 31.12.2011р. - 69293,20 грн. на рік, що складає 3,00% від нормативної грошової оцінки; з 01.01.2012р. по 31.12.2012р. - 80842,07 грн. на рік, що складає 3,50% від нормативної грошової оцінки; з 01.01.2013р. по 31.12.2013р. - 92390,94 грн. на рік, що складає 4,00% від нормативної грошової оцінки; з 01.01.2014р. по 31.12.2014р. - 103939,80 грн. на рік, що складає 4,50% від нормативної грошової оцінки; з 01.01.2015р. - 115488,67 грн. на рік, що складає 5,00% від нормативної грошової оцінки. Орендна плата вноситься у такі строки: щомісячно в розмірі з 01.07.2011р. по 31.12.2011р. - 5774,43 грн., з 01.01.2012р. по 31.12.2012р. - 6736,84 грн., з 01.01.2013р. по 31.12.2013р. - 7699,24 грн., з 01.01.2014р. по 31.12.2014р. - 8661,61 грн., з 01.01.2015р. - 9624,06 грн. протягом 30 календарних днів, наступних за останнім календарним днем звітного місяця.

Ця додаткова угода є невід'ємною частиною договору і діє з 01.07.2011 р. (п. 3 додаткової угоди).

Зазначена додаткова угода була зареєстрована Управлінням Держкомзему у місті Сєвєродонецьк Луганської області 08.07.2011 р. за №00174.

Пунктом 4 рішення сесії міської ради "Про затвердження нормативної грошової оцінки земель населених пунктів міста Сєвєродонецьк, селища Синецький, селища Павлоград, селища Лісова Дача, села Воєводівка" від 29.03.2011 №431 визнано таким, що втратило чинність з 01.07.2011р. рішення Сєвєродонецької міської ради від 19.01.1998р. №1212 "Про затвердження грошової оцінки земель населених пунктів міста Сєвєродонецька, селища Синецький, селища Павлоград, села Воєводівка, селища Лісова Дача".

Постановою Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 03.08.2012р. у справі № 2а/1227/380/2012 за позовом ТОВ ВКФ "ЛІА" ЛТД до Сєвєродонецької міської ради про визнання протиправним та скасування рішення, позовні вимоги задоволено, рішення двадцятої (чергової) сесії шостого скликання Сєвєродонецької міської ради № 431 від 29.03.2011р. № 431 "Про затвердження нормативної грошової оцінки земель населених пунктів міста Сєвєродонецьк, селища Синецький, селища Павлоград, селища Лісова Дача, селища Воєводівка" визнано протиправним та скасоване.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01.04.2014 р. №К/9991/65360/12 постанову Сєвєродонецького суду Луганської області від 03.08.2012р. залишено в силі.

Відповідно до ч. 3 ст. 35 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Матеріалами справи підтверджено, що на час звернення позивача до господарського суду є такою, що залишена в силі ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01.04.2014 постанова Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 03.08.2012, яку раніше було скасовано постановою Донецького апеляційного адміністративного суду від 11.10.2012 по справі № 1227/3807/2012 за адміністративним позовом ТОВ ВКФ "ЛІА" ЛТД до Сєвєродонецької міської ради про визнання незаконним рішення № 431 від 29.03.2011 р. та його скасування.

При цьому, слід зазначити, що правовою підставою для укладання додаткової угоди б/н від 08.07.2011 р. було, зокрема, рішення сесії Сєвєродонецької міської ради № 431 від 29.03.2011.

За таких обставин позивач просив суд визнати недійсною додаткову угоду б/н від 08.07.2011 р. до договору оренди земельної ділянки №99 від 03.09.2007 р.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що рішення Сєвєродонецької міської ради № 431 було визнано протиправним та скасовано постановою Сєвєродонецького міського суду Луганської області, що набрала чинності 01.04.2014р. Рішення № 431 було скасовано як протиправне, відтак з моменту прийняття воно, як нелегітимне, не може продовжувати жодних правових наслідків, у тому числі у вигляді внесення змін до договорів оренди в частині встановлення розміру нормативно-грошової оцінки землі, та, відповідно, розміру орендної плати.

Колегія суддів Донецького апеляційного господарського суду погоджується з висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Статтею 16 Цивільного кодексу України та ст. 20 Господарського кодексу України передбачені способи захисту цивільних прав та інтересів, до яких в т.ч. відноситься і визнання правочину недійсним.

Предметом розгляду даної справи є питання недійсності правочину - додаткової угоди б/н від 08.07.2011 р. до договору оренди земельної ділянки №99 від 03.09.2007 р. Правовідносини, пов'язані з визнанням правочинів (господарських договорів) недійсними, регулюються ЦК України, ГК України, Земельним кодексом України, ЗУ «Про оренду землі» тощо. Правочин може бути визнаний недійсним з підстав, передбачених законом.

Згідно ст. 202 Цивільного кодексу України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав і обовязків.

Статтею 203 Цивільного кодексу України передбачено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Згідно ч.1 ст.215 Цивільного кодексу України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5, 6 ст.203 цього Кодексу.

Відповідно до ч.3 ст.215 Цивільного кодексу України якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Згідно правової позиції, викладеної у п. 2.9 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013 №11 "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними", у розгляді позовів про визнання недійсними правочинів, при вчиненні яких було застосовано нормативно-правові акти державних та інших органів, у подальшому скасовані (визнані нечинними або недійсними) згідно з судовими рішеннями, що набрали законної сили, господарським судам необхідно виходити з того, що сам лише факт такого скасування (визнання нечинним або недійсним) не може вважатися достатньою підставою для задоволення відповідних позовів без належного дослідження господарським судом обставин, пов'язаних з моментом вчинення правочину та з його можливою зміною сторонами з метою приведення у відповідність із законодавством.

Відповідність чи невідповідність правочину вимогам закону має оцінюватися господарським судом стосовно законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину.

Виходячи із зазначеного, предметом дослідження у даній справі є з'ясування відповідності спірної додаткової угоди вимогам законодавства, що діяло на момент її укладення, а також питання дійсності(чинності) на цей момент рішення №431 від 29.03.2011р.

Відповідно до ст.13 Закону України "Про оренду землі" договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Згідно з абзацом 2 ч.1 ст.15 Закону України "Про оренду землі" істотними умовами договору оренди землі є: об'єкт оренди (кадастровий номер, місце розташування та розмір земельної ділянки).

Розмір орендної плати за землю визначається сторонами у договорі, в тому числі може визначатися шляхом встановлення відсоткового відношення до нормативної грошової оцінки земельної ділянки, що відповідає чинному законодавству України, зокрема, приписам ч.1 ст.15, ст.21 Закону України "Про оренду землі".

Також, за пп.14.1.147 п.14.1 ст.14 Податкового кодексу України плата за землю - загальнодержавний податок, який справляється у формі земельного податку та орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності.

Згідно з п.п.288.1., 288.4. ст.288 Податкового кодексу України підставою для нарахування орендної плати за земельну ділянку є договір оренди такої земельної ділянки. Розмір та умови внесення орендної плати встановлюються у договорі оренди між орендодавцем (власником) і орендарем.

Пунктом 288.4., пп.288.5.1., 288.5.2. п. 288.5. ст.288 Податкового кодексу України (в редакції на момент вчинення спірного правочину) розмір та умови внесення орендної плати встановлюються у договорі оренди між орендодавцем (власником) і орендарем. Розмір орендної плати встановлюється у договорі оренди, але річна сума платежу не може бути меншою: для земель сільськогосподарського призначення - розміру земельного податку, що встановлюється цим розділом, для інших категорій земель - трикратного розміру земельного податку, що встановлюється цим розділом, та не може перевищувати: а) для земельних ділянок, наданих для розміщення, будівництва, обслуговування та експлуатації об'єктів енергетики, які виробляють електричну енергію з відновлюваних джерел енергії, включаючи технологічну інфраструктуру таких об'єктів (виробничі приміщення, бази, розподільчі пункти (пристрої), електричні підстанції, електричні мережі), - 3 відсотки нормативної грошової оцінки; б) для інших земельних ділянок, наданих в оренду, - 12 відсотків нормативної грошової оцінки.

Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" у зв'язку з прийняттям Податкового кодексу України від 02.12.2010 №2756-VI, який набрав чинності з дня набрання чинності Податковим кодексом України, до частини другої статті 21 Закону України Про оренду землі внесені зміни, в силу яких розмір, форма і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди (крім строків внесення орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, які встановлюються відповідно до Податкового кодексу України).

Таким чином, з наведених вище положень Податкового кодексу України, Закону України «Про оренду землі» вбачається, що зазначені законодавчі акти не встановлюють конкретний розмір орендної плати за земельну ділянку, який має бути зазначений у договорі оренди.

Податковий кодекс України передбачає лише порядок визначення орендної плати за землю та граничні розміри орендної плати. Також, договором оренди землі мають визначатись форма, умови внесення орендної плати, при цьому строки внесення орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності повинні встановлюватись відповідно до Податкового кодексу України.

Виходячи з аналізу зазначених законодавчих приписів, орендна плата за користування земельними ділянками державної та комунальної власності є регульованою ціною, яка розраховується від нормативної грошової оцінки земель, а її розмір встановлюється в договорі.

Відповідно до ч.2 ст.18 Закону України "Про оцінку земель" нормативна грошова оцінка земельних ділянок, розташованих у межах населених пунктів, незалежно від їх цільового призначення, проводиться не рідше ніж один раз на 5-7 років; ч.ч.1, 2 ст.20 Закону України "Про оцінку земель" визначено, що за результатами бонітування ґрунтів, економічної оцінки земель та нормативної грошової оцінки земельних ділянок складається технічна документація, а за результатами проведення експертної грошової оцінки земельних ділянок складається звіт. Дані про нормативну грошову оцінку окремої земельної ділянки оформляються як витяг з технічної документації з нормативної грошової оцінки земель.

Відповідно до положень ст.144 Конституції України органи місцевого самоврядування в межах повноважень, визначених законом, приймають рішення, які є обов'язковими до виконання на відповідній території.

Пунктом 34 ст.26 Закону України "Про місцеве самоврядування" передбачено, що виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються відповідно до закону питання регулювання земельних відносин. Приписами частини 1 ст.73 Закону України "Про місцеве самоврядування" встановлено, що акти ради, сільського, селищного, міського голови, голови районної в місті ради, виконавчого комітету сільської, селищної, міської, районної у місті (у разі її створення) ради, прийняті в межах наданих їм повноважень, є обов'язковими для виконання всіма розташованими на відповідній території органами виконавчої влади, об'єднаннями громадян, підприємствами, установами та організаціями, посадовими особами, а також громадянами, які постійно або тимчасово проживають на відповідній території.

Відповідно до ч.1 ст.632 Цивільного кодексу України ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін. У випадках, встановлених законом, застосовуються ціни (тарифи, ставки тощо), які встановлюються або регулюються уповноваженими органами державної влади або органами місцевого самоврядування.

Орендна плата за земельні ділянки державної та комунальної власності є регульованою ціною, оскільки розмір орендної плати є похідним від розміру земельного податку за базовий податковий період, у зв'язку з чим, законодавча зміна граничного розміру цієї плати спричиняє зміну та перегляд розміру орендної плати, встановленої умовами договору.

В силу норм Податкового кодексу України, врегульовано визначення граничного розміру земельного податку - у відсотковому відношенні до нормативної грошової оцінки землі, розмір якої встановлюється органами місцевого самоврядування. Таким чином, без визначення та встановлення чинної нормативної грошової оцінки земельної ділянки, відсутні й підстави для перегляду чи зміни розміру земельного податку та орендної плати, встановленої умовами договору.

Реалізовуючи виключні повноваження в земельних правовідносинах, Сєвєродонецька міська рада прийняла рішення № 431 від 29.03.2011р., на підставі якого спірною додатковою угодою позивачу було збільшено розмір орендної плати. При цьому, вказане рішення було визнане протиправним та скасоване відповідно до постанови Вищого адміністративного суду, яка набрала чинності 01.04.2014р.

Колегія суддів враховує, що у п.10.2. постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України від 20.05.2013 року №7 "Про судове рішення в адміністративній справі" зазначено, що із змісту статті 162 КАС України випливає, що в разі задоволення позову про визнання протиправним рішення суб'єкта владних повноважень чи його окремих положень суд повинен зазначити про це в судовому рішенні та одночасно застосувати один із встановлених законом способів захисту порушеного права позивача: про скасування або визнання нечинними рішення чи окремих його положень.

Скасування акта суб'єкта владних повноважень як способу захисту порушеного права позивача застосовується тоді, коли спірний акт не породжує жодних правових наслідків від моменту прийняття такого акта.

Визнання ж акта суб'єкта владних повноважень нечинним означає втрату чинності таким актом з моменту набрання чинності відповідним судовим рішенням або з іншого визначеного судом моменту після прийняття такого акта.

Суд визначає, що рішення суб'єкта владних повноважень є нечинним, тобто втрачає чинність з певного моменту лише на майбутнє, якщо на підставі цього рішення виникли правовідносини, які доцільно зберегти.

Оскільки рішення № 431 від 29.03.2011р. було скасовано як протиправне, відтак з моменту прийняття воно, як нелегітимне, не може породжувати жодних правових наслідків, у тому числі у вигляді внесення змін до договорів оренди в частині встановлення розміру нормативно-грошової оцінки землі, та, відповідно, розміру орендної плати.

Тобто розмір орендної плати, яка була зазначена у додатковій угоді і яка є регульованою ціною, було визначено не вірно, на підставі грошової оцінки земельної ділянки, затвердження якої в подальшому було скасовано. При цьому, скасовуючи рішення, судом, зокрема, було встановлено, що відповідач Сєвєродонецька міська рада Луганської області не дотримав вимог закону про захист охоронюваних прав та інтересів всіх землекористувачів міста Сєвєродонецька у сфері публічного-правових відносин на підставі повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, встановлення нового розміру орендної плати у зазначених розмірах не відповідають вимогам чинного на той час законодавства.

Колегія суддів апеляційної інстанції зауважує, що зобов'язання за визнаним недійсним договором оренди припиняються на майбутнє (ст.207 ГК України), проте недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю (ч.1 ст.216 ЦК України) та в разі визнання його недійсним судом, є недійсним з моменту його вчинення (ч.1 ст.236 ЦК України).

Згідно приписів ст.236 Цивільного кодексу України нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення.

Відповідно до правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду України від 01.07.2015р. у справі №3-195гс15, частиною 3 ст.207 Господарського кодексу України передбачено, що господарське зобов'язання, визнане судом недійсним, також вважається недійсним з моменту його виникнення. Якщо ж за змістом зобов'язання воно може бути припинено лише на майбутнє, таке зобов'язання визнається недійсним з моменту його виникнення і припиняється на майбутнє, а не з моменту укладення.

Колегія суддів зазначає, що договір оренди земельної ділянки може бути припинений лише на майбутнє, оскільки неможливо повернути вже здійснене за ним користування земельною ділянкою.

Пунктом 2.7. постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними" від 29.05.2013 р. №11 визначено, що частиною третьою статті 207 ГК України передбачена і можливість припинення господарського зобов'язання лише на майбутнє. Отже, якщо зі змісту господарського договору випливає, що зобов'язання за цим договором може бути припинено лише на майбутнє, оскільки неможливо повернути усе одержане за ним (наприклад, вже здійснене користування за договором майнового найму (оренди), користування електроенергією, спожиті послуги, зберігання, здійснене за відповідним договором, тощо), то господарський суд одночасно з визнанням господарського договору недійсним (за наявності підстав для цього) зазначає в резолютивній частині рішення, що зобов'язання за договором припиняється лише на майбутнє. При цьому слід враховувати, що зобов'язання припиняються на майбутнє не на підставі відповідної вказівки в рішенні суду, а в силу закону, тому при визнанні недійсним правочину (господарського договору) зобов'язання його сторін припиняються на майбутнє з моменту набрання чинності рішення суду про визнання правочину (договору) недійсним, хоча б у судовому рішенні й не було зазначено про таке припинення.

Таким чином, зобов'язання за додатковою угодою б/н від 08.07.2011 р. до договору оренди землі №99 від 03.09.2007 припиняється на майбутнє, незважаючи на відсутність відповідної вказівки в резолютивній частині рішенні господарського суду Луганської області від 15.08.2016, адже вказане випливає з правової природи спірного правочину та закону.

Судова колегія зазначає, що посилання скаржника на те, що рішення Сєвєродонецької міської ради №431 було чинним в певний проміжок часу з 01.07.2011р. (дати набрання рішенням чинності) по 01.04.2014р. (дати постановлення ухвали Вищим адміністративним судом України) є необґрунтованим, оскільки воно було скасоване як протиправне, а відтак з моменту його прийняття воно, як нелегітимне, не може породжувати жодних правових наслідків, у тому числі у вигляді внесення змін до договорів оренди землі в частині встановлення розміру нормативно-грошової оцінки землі, та відповідно, розміру орендної плати.

З приводу доводів апелянта щодо пропуску позивачем строку позовної давності суд зазначає наступне.

Відповідно до ч.1 ст. 261 Цивільного кодексу України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила, а відтак, днем початку перебігу вказаного строку є дата набрання законної сили постановою суду, якою скасовано рішення № 431 від 29.03.2011, що було підставою для укладення спірної додаткової угоди, а саме - 01.04.2014 (дата прийняття Вищим адміністративним судом України ухвали, якою залишено в силі постанову Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 03.08.2012 про скасування рішення № 431 від 29.03.2011).

З огляду на викладене, позивач звернувся до господарського суду із позовною заявою 14 червня 2016 року (згідно реєстраційного штампу канцелярії на позовній заяві), тобто, в межах встановленого ст.257 Цивільного Кодексу України трирічного строку позовної давності.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів апеляційного господарського суду зазначає, що судом першої інстанції в повному обсязі досліджені обставини, що мають значення для справи, а викладені в оспорюваному судовому рішенні висновки відповідають фактичним обставинам справи. Однак, колегія суддів вбачає необхідність частково змінити рішення першої інстанції, виклавши п. 2 резолютивної частини в наступній редакції: «Визнати недійсною додаткову угоду б/н від 08.07.2011 р. до договору оренди землі №99 від 03.09.2007 р., яка укладена між Товариством з обмеженою відповідальністю «Об'єднане господарство залізничного транспорту» та Сєвєродонецькою міською радою Луганської області з моменту її укладення» В іншому рішення підлягає залишенню без змін, як законне та обгрунтоване

Доводи апеляційної скарги спростовуються матеріалами справи та приписами чинного законодавства, тому судовою колегією до уваги не приймаються.

Враховуючи викладене, керуючись ст. ст. 91, 99, 101, 102, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Донецький апеляційний господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Сєвєродонецької міської ради Луганської області, м.Сєвєродонецьк Луганської області на рішення господарського суду Луганської області від 15.08.2016р. по справі № 913/723/16 - залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Луганської області від 15.08.2016р. по справі №913/723/16 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанову апеляційної інстанції може бути оскаржено до Вищого господарського суду України протягом двадцяти днів з дати набрання постановою апеляційного господарського суду законної сили.

Головуючий суддя Н.В. Будко

Судді: Т.Д. Геза

Н.М. Дучал