ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"15" листопада 2016 р. Справа № 922/2324/16

Колегія суддів у складі: головуючий суддя Терещенко О.І., суддя Сіверін В. І. , суддя Слободін М.М.

при секретарі Новіковій Ю.В.

за участю представників сторін:

апелянта ОСОБА_1, службове посвідчення від 29.03.2016р. №042342;

1-го позивача не зявився;

2-го позивача не зявився;

1-го відповідача - не зявився;

2-го відповідача - не зявився;

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Заступника прокурора Харківської області, м. Харків (вх.№2697Х/1-18)

на рішення господарського суду Харківської області від 15.09.2016р.

у справі № 922/2324/16

за позовом Керівника Первомайської місцевої прокуратури Харківської області в інтересах держави в особі:

1. Харківської обласної державної адміністрації,

2. Катеринівської сільської ради Сахновщанського району Харківської області

до 1-го відповідача ОСОБА_2 районної державної адміністрації

до 2-го відповідача ОСОБА_3 з обмеженою відповідальністю Олександрівське рибне господарство

про внесення змін до договору оренди земельної ділянки

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням господарського суду Харківської області від 15.09.2016р. у справі №922/2324/16 (суддя Пономаренко Т.О.) в позові відмовлено повністю.

Заступник прокурора Харківської області з рішенням суду першої інстанції не погодився та звернувся до Харківського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення господарського суду Харківської області від 15.09.2016р. у справі №922/2324/16 та прийняти нове рішення, яким позов задовольнити.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 07.10.2016р. суддею доповідачем по справі №922/2324/16 визначено суддю Терещенко О.І. та сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Терещенко О.І., суддя Сіверін В.І., суддя Слободін М.М.

Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 10.10.2016р. (колегія суддів у складі: головуючий суддя Терещенко О.І., суддя Сіверін В.І., суддя Слободін М.М.) прийнято апеляційну скаргу до провадження та призначено до розгляду на 25.10.2016р.

24.10.2016р. на адресу суду від Харківської обласної державної адміністрації надійшли пояснення по справі, в яких останній просить апеляційну скаргу задовольнити, оскаржуване рішення місцевого господарського суду скасувати та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги (вх.№10734).

Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 25.10.2016р. розгляд справи відкладено на 15.11.2016р., у звязку з неявкою в судове засідання представників 1-го позивача та відповідачів.

У судовому засіданні 15.11.2016р. присутній представник апелянта підтримав доводи викладені в апеляційній скарзі та просив її задовольнити.

У судове засідання представники 1-го, 2-го позивачів та 1-го та 2-го відповідачів не зявились, хоча належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, про що свідчать повідомлення про вручення поштових відправлень №010, №427, №419, проте не скористалися своїм правом на участь у судовому засіданні.

До суду апеляційної інстанції повернулась копії ухвали від 25.10.2016р. про відкладення розгляду справи, яка була надіслана 2-му відповідачу за адресою, зазначеною в позовній заяві та у апеляційній скарзі, з довідкою працівників УДППЗ Укрпошта: «адресата не знайдено» (177-180).

Відповідно до Витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань (а.с.50), місцезнаходження ОСОБА_3 з обмеженою відповідальністю "Олександрівське рибне господарство": 64552, Харківська область, Сахновщинський район, село Олександравка та саме за цією адресою відповідачу направлялись ухвали суду апеляційної інстанції у справі № 922/2344/16.

У постанові пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26 грудня 2011 року "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" зазначено, що у разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

Крім того, телефонограмою від 26.10.2016р. повідомлено ТОВ «Олександрівське рибне господарство» про час та місце розгляду справи (а.с.172)

Зважаючи на те, що в ході апеляційного розгляду справи судом апеляційної інстанції, у відповідності до ч.3 ст.4-3 ГПК України, було створено сторонам необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства зокрема, було надано достатньо часу та створено відповідні можливості для реалізації кожним учасником своїх процесуальних прав, передбачених ст. 22 ГПК України, колегія суддів вважає за можливе закінчити розгляд апеляційної скарги в даному судовому засіданні.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції обставин справи та доказів на їх підтвердження, колегія суддів встановила наступне.

Розпорядженням голови Сахновщинської районної державної адміністрації №233 від 20.06.2006 року затверджено проект відведення та одночасно надано в оренду ОСОБА_3 з обмеженою відповідальністю "Олександрівське рибне господарство строком на 49 років земельну ділянку із земель водного фонду на території Катеринівської та Дубовогрядської сільської ради Сахновщинського району Харківської області для рибогосподарських потреб загальною площею 126,4565 га, в тому числі: водне дзеркало - 33,7518 га, гребля - 1,11822 га, прибережна захисна смуга - 91,5225 га.

В подальшому, 18 грудня 2006 року між Сахновщинською районною державною адміністрацією (орендодавець) та ОСОБА_3 з обмеженою відповідальністю "Олександрівське рибне господарство (орендар) був укладений договір оренди земельної ділянки №3, відповідно до умов якого орендодавець надав, а орендар прийняв в строкове платне користування земельну ділянку несільськогосподарського призначення за рахунок земель водного фонду зі ставком, яка знаходиться на території Катеринівської сільської ради (п.1 договору).

Вказаний договір зареєстровано у Сахновщинському районному відділенні Харківської регіональної філії Державного земельного кадастру, про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 28 грудня 2006 року №03.

У п.5 договору оренди сторони погодили, що нормативна грошова оцінка земельної ділянки складає 2 169,22 грн.

Отже, за умовами договору ставка орендної плати складає 0,3 відсотка від нормативної грошової оцінки земельної ділянки.

Орендна плата вноситься орендарем у грошовій формі в розмірі 6,51 грн. (п.9 договору).

Пунктом 10 договору оренди встановлено, що обчислення орендної плати за землю здійснюється з урахуванням індексів інфляції.

Згідно п. 11 договору оренди, орендна плата вноситься у строк до 25 числа місяця по 0,45 грн. Кінцевий розрахунок - до 15 листопада кожного року.

У п.13 договору оренди земельної ділянки сторони погодили, що розмір орендної плати переглядається один раз у 2 роки у разі зміни умов господарювання, передбачених договором; зміни розмірів земельного податку, підвищення цін, тарифів, у тому числі внаслідок інфляції; погіршення стану орендованої земельної ділянки не з вини орендаря, що підтверджено документами; в інших випадках, передбачених законом.

Прокурор при зверненні до суду з відповідним позовом, зазначає про те, що умовами договору оренди земельної ділянки №3 від 18 грудня 2006 року передбачено, що ставка орендної плати складає 0,3%, тобто істотно занижена та, що остання повинна становити не менше 3%.

Посилається на те, що з 01 січня 2011 року, річний розмір орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, який підлягає перерахуванню до бюджету, має відповідати вимогам пункту 288.5 статті 288 Податкового Кодексу та є підставою для перегляду встановленого розміру орендної плати.

Також, зазначає, що згідно Листа №01-24/906 від 15.06.2016 року Сахновщинської районної державної адміністрації Харківської області, ОСОБА_3 з обмеженою відповідальністю Олександрівське рибне господарство не зверталось до Сахновщинської районної державної адміністрації Харківської області з приводу перегляду розміру орендної плати.

Вказує, що для приведення розміру орендної плати у відповідність з вимогами діючого законодавства, в укладений між Сахновщинською районною державною адміністрацією Харківської області та ОСОБА_3 з обмеженою відповідальністю "Олександрівське рибне господарство" договір оренди земельної ділянки №3 від 18 грудня 2006 року, повинні бути внесені відповідні зміни стосовно розміру орендної плати, з огляду зміни на законодавчому рівні мінімального розміру орендної плати за землю (3% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки на рік), тоді як розмір діючої орендної плати за договором становить лише 6,51 грн. на рік, що призводить до недоотримання грошових коштів бюджетом.

15.09.2016р. господарським судом Харківської області прийнято оскаржуване рішення, з підстав наведених вище.

Перевіривши матеріали справи, правильність їх юридичної оцінки та застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Після ратифікації Верховною радою України Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, остання, відповідно до статті 9 Конституції України набула статусу частини національного законодавства.

З прийняттям у 2006 році Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», Конвенція та практика Суду застосовується судами України як джерело права.

Відповідно до частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

У рішеннях Європейського суду з прав людини у справах «Ryabykh v.Russia» від 24.07.2003 року, «Svitlana Naumenko v. Ukraine» від 09.11.2014 року зазначено, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване частиною 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачитись у світлі Преамбули Конвенції, яка проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін.

Відповідно до ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов'язки виникають з дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Зокрема, підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є договори та інші правочини.

Відповідно до ч. 1 ст. 174 Господарського кодексу України господарський договір є підставою виникнення господарських зобовязань.

Відповідно до ст. ст. 627, 628, 629 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, зміст договору складається з умов, які визначаються на розсуд та за погодженням сторін, та умов, які є обовязковими відповідно до актів цивільного законодавства, договір укладений (підписаний сторонами) є обов'язковим для виконання кожної із сторін.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 Конституції України земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, що знаходяться на території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об'єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених Конституцією України.

Статтею 13 Закону України "Про оренду землі" встановлено, що договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Загальні умови укладення договорів визначені статтею 179 Господарського кодексу України, частиною 3, якою, зокрема, передбачено, що укладення господарського договору є обовязковим для сторін, у випадку, якщо існує пряма вказівка закону щодо обовязковості укладання договору для певних категорій субєктів господарювання.

Статтею 21 Закону України "Про оренду землі" передбачено, що орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою. Розмір, форма і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди.

Приписами статті 93 Земельного кодексу України передбачено, що право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності.

Відповідно до п.36 спірного договору оренди землі, який кореспондується із приписами ст. 30 Закону України "Про оренду землі", зміна умов договору здійснюється у письмовій формі за взаємною згодою сторін. У разі недосягнення згоди щодо зміни умов договору оренди землі спір вирішується в судовому порядку.

Згідно ст. 187 Господарського кодексу України спори, що виникають при укладанні господарських договорів за державним замовленням, або договорів, укладення яких є обов'язковим на підставі закону та в інших випадках, встановлених законом, розглядаються судом.

Сторона договору, яка одержала пропозицію про зміну чи розірвання договору, у двадцятиденний строк після одержання пропозиції повідомляє другу сторону про результати їх розгляду. У разі якщо сторони не досягли згоди щодо зміни (розірвання) договору або у разі неодержання відповіді у встановлений строк з урахуванням часу поштового обігу, заінтересована сторона має право передати спір на вирішення суду (ч. 3, 4 ст. 188 ГК України).

Так, місцевий господарський суд, як на підставу відмови у задоволенні позову, дійшов висновку про те, що ОСОБА_2 районна державна адміністрація, як сторона договору, могла надіслати ОСОБА_3 з обмеженою відповідальністю Олександрівське рибне господарство пропозицію щодо внесення відповідних змін до спірного договору оренди земельної ділянки.

Вказані висновки суду є помилковими, з огляду на наступне.

Статтею 651 Цивільного кодексу України встановлено, що зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

Таким чином, нормами чинного законодавства України передбачено можливість зміни умов договору за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у випадках, встановлених договором або законом, і оскільки укладений між сторонами договір передбачає можливість зміни розміру орендної плати, а орендна плата за земельні ділянки державної та комунальної власності є регульованою ціною, тому законодавча зміна граничного розміру цієї плати є підставою для перегляду розміру орендної плати, встановленого умовами договору.

Також, відповідно до змісту п. 2.19. постанови пленуму Вищого господарського суду України від 17.05.2011 р. № 6 "Про деякі питання практики розгляду справ у спорах, що виникають із земельних відносин" , статтею 30 Закону України "Про оренду землі" передбачено, що зміна умов договору оренди землі здійснюється за взаємною згодою сторін. У разі недосягнення згоди щодо зміни умов договору оренди землі спір вирішується в судовому порядку. Оскільки орендна плата за земельні ділянки державної та комунальної власності є регульованою ціною, то законодавча зміна граничного розміру цієї плати може бути підставою для перегляду розміру орендної плати, встановленої умовами договору. При цьому надсилання відповідачеві пропозицій щодо внесення змін до договору оренди є правом, а не обов'язком позивача, тому недотримання останнім вимог частини другої статті 188 ГК України щодо надсилання іншій стороні пропозицій про зміну умов договору не позбавляє його права звернутися до господарського суду з позовом про зміну умов договору.

Крім того, в п. 3.1 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 29 травня 2013 року № 12 "Про деякі питання практики застосування законодавства про оренду (найм) майна" зазначено, що з урахуванням частини другої статті 124 Конституції України та Рішення Конституційного Суду України від 09.07.2002 N 15-рп/2002 у справі N 1-2/2002 приписи статті 188 ГК України та статті 11 ГПК України не позбавляють сторону договору права на звернення до суду з вимогою про зміну або розірвання договору оренди без дотримання порядку досудового врегулювання спору.

Отже, нормами чинного законодавства України передбачено можливість зміни умов договору за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у правовідносинах, що розглядаються.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду України від 20.11.2012р. у справі №28/5005/640/2012, від 20.08.2013р. у справі №5009/3430/12.

А тому, посилання місцевого господарського суду на недотримання позивачем порядку встановленого статтею 188 Господарського кодексу України щодо внесення змін до договору є недоречними.

Так, обрання певного засобу правового захисту, у тому числі і досудового врегулювання спору, є правом, а не обов'язком особи, яка добровільно, виходячи з власних інтересів, його використовує.

Отже, надсилання 2-му відповідачу пропозицій про внесення змін до спірного договору оренди є виключно правом, а не обов'язком позивача, тому недотримання позивачем вимог статті 188 Господарського кодексу України щодо обов'язку надсилання іншій стороні пропозицій про зміну умов договору оренди земельної ділянки не позбавляє його права звернутися до суду з позовом до відповідача про зміну умов договору за наявності спору.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Вищого господарського суду України від 17.02.2016р. у справі №916/1047/15-г.

Крім того, місцевий господарський суд, відмовляючи в задоволенні позову зазначив, зокрема, про те, що для внесення змін до договору оренди землі необхідне відповідне рішення Харківської обласної державної адміністрації про затвердження технічної документації з нормативної грошової оцінки земельної ділянки та встановлення нового розміру орендної плати.

Колегія суддів з такими висновками місцевого господарського суду погодитись не може та враховує наступне.

Так, як вже зазначалось, умовами укладеного між сторонами договору передбачено, що ставка орендної плати складає 0,3%.

Однак, з 01 січня 2001 року набрав чинності Податковий кодекс України, відповідно до пункту 288.5 статті 288 якого розмір орендної плати встановлюється у договорі оренди, але річна сума платежу не може бути меншою 3 відсотків нормативної грошової оцінки та не може перевищувати 12 відсотків нормативної грошової оцінки.

Розмір та умови внесення орендної плати встановлюються у договорі оренди між сторонами, а підставою для нарахування орендної плати за земельну ділянку є договір оренди такої земельної ділянки, що визначено приписами п.288.1 статті 288 Податкового кодексу України.

Згідно ст. 15 Закону України "Про оренду землі", однією із істотних умов договору оренди землі є орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, форм платежу, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату.

Згідно з ст. 289 Податкового кодексу України для визначення розміру податку та орендної плати використовується нормативна грошова оцінка земельних ділянок.

Згідно із частиною 1 статті 13 Закону України "Про оцінку земель", нормативна грошова оцінка земельних ділянок проводиться у разі, зокрема, визначення розміру орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності.

Стаття 1 Закону України "Про оцінку земель" визначає нормативну грошову оцінку земельних ділянок як капіталізований рентний дохід із земельної ділянки, визначений за встановленими і затвердженими нормативами.

У відповідності до статті 18 Закону України "Про оцінку земель" нормативна грошова оцінка земельних ділянок проводиться відповідно до державних стандартів, норм, правил, а також інших нормативно-правових актів на землях усіх категорій та форм власності. Нормативна грошова оцінка земельних ділянок розташованих у межах населених пунктів незалежно від їх цільового призначення проводиться не рідше ніж один раз на 5-7 років.

Відповідно до статті 20 Закону України "Про оцінку земель" за результатами бонітування ґрунтів, економічної оцінки земель та нормативної грошової оцінки земельних ділянок складається технічна документація, а за результатами проведення експертної грошової оцінки земельних ділянок складається звіт. Дані про нормативну грошову оцінку окремої земельної ділянки оформляються як витяг з технічної документації з нормативної грошової оцінки земель.

Статтею 23 Закону України "Про оцінку земель" передбачено, що технічна документація з бонітування ґрунтів, економічної оцінки земель та нормативної грошової оцінки земельних ділянок у межах населених пунктів затверджується відповідною сільською, селищною, міською радою. Технічна документація з бонітування ґрунтів, економічної оцінки земель та нормативної грошової оцінки земельних ділянок, розташованих за межами населених пунктів, затверджується районними радами.

П.п. 288.5.1 та 288.5.2 п. 288.5 ст. 288 Податкового кодексу України встановлено, що розмір орендної плати встановлюється у договорі оренди, але річна сума платежу не може бути меншою 3 відсотків нормативної грошової оцінки та не може перевищувати 12 відсотків нормативної грошової оцінки.

Зі змісту листа ОСОБА_2 районної державної адміністрації №93 від 15.06.2016р. вбачається, що в прийнятих рішеннях на пленарних засіданнях сесії ОСОБА_2 районної ради стосовно затвердження нормативно грошової оцінки земель від ТОВ «Олександрівське рибне господарство» упродовж 2006-2016 років не було.

Згідно статті 271 Податкового кодексу України базою оподаткування є нормативна грошова оцінка земельних ділянок з урахуванням коефіцієнта індексації.

Пунктом 10 договору встановлено, що обчислення орендної плати за землю здійснюється з урахуванням індексів інфляції.

Між тим, як було зазначено вище, згідно п. 9 спірного договору, орендна плата вноситься у грошовій формі у розмірі 6,51 грн., а відповідно до п. 5 договору грошова оцінка земельної ділянки складає 2169,22 грн.

Отже, ставка орендної плати в п. 9 спірного договору істотно занижена та не відповідає вимогам п. 288 Податкового кодексу України.

Відповідно до пункту 11 договору орендна плата вноситься у строк до 25 числа місяця по 0,54 грн. (45 коп.). Кінцевий розрахунок - до 15 листопада кожного року.

Згідно пункту 13 договору оренди землі розмір орендної плати переглядається один раз у 2 роки у разі: зміни умов господарювання, передбачених договором; зміни розмірів земельного податку, підвищення цін, тарифів, у тому числі внаслідок інфляції; погіршення стану орендованої земельної ділянки не з вини орендаря, що підтверджено документами; в інших випадках, передбачених законом.

Як вказано вище, згідно договору оренди землі ставка орендної плати складає 0,3%, тобто істотно занижена, так як остання повинна становити не менше 3% згідно статті 288 Податкового кодексу України.

Таким чином, орендна плата 2-м відповідачем сплачується у 100 разів менше граничного законодавчо встановленого розміру, що свідчить про суттєве недоотримання бюджетом коштів.

Тобто, цивільний обов'язок орендаря земельної ділянки платити не менше 3% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки виник з акту цивільного законодавства і не залежить від волі сторін договору оренди, які зобов'язані привести зміст договору до вимог приписів Закону.

Відповідно до п.п. 16.1.4 п. 16.1 ст. 16 Податкового кодексу України, платник податків зобов'язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, установлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.

А отже, беручи до уваги те, що укладений між сторонами договір передбачає можливість зміни розміру орендної плати, а орендна плата за земельні ділянки державної та комунальної власності є регульованою ціною, законодавча зміна граничного розміру цієї плати є підставою для перегляду розміру орендної плати, встановленого умовами договору.

Аналогічної правової позиції дійшов Верховний Суд України у постановах від 06.12.2010 року у справі №2-1/10068-2008 та від 27.12.2010 р. у справі № 27/15-10.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що позовні вимоги про внесення змін до п. 9 спірного договору щодо розміру орендної плати є законними, обґрунтованими та такими, що підлягають до задоволення.

Крім того, відповідно до ч. 3 ст. 653 ЦК України та ч. 5 ст. 188 ГК України, якщо договір змінюється або розривається у судовому порядку, зобов'язання змінюється або припиняється з моменту набрання рішенням суду про зміну або розірвання договору законної сили.

Таким чином, висновок господарського суду першої інстанції про те, що позов прокурора є передчасним, у звязку з тим, що в матеріалах справи відсутні докази звернення ОСОБА_2 районної державної адміністрації, як сторони договору до ОСОБА_3 з обмеженою відповідальністю «Олександрівське рибне господарство» про внесення змін в договір, а також, відсутні рішення Харківської обласної державної адміністрації про затвердження технічної документації з нормативної грошової оцінки земельної ділянки, Витяг з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки та розрахунок на підтвердження методики розрахунку орендної плати відповідної земельної ділянки є безпідставним.

Отже, висновок місцевого господарського суду першої інстанції щодо відмови в задоволенні позовних вимог не відповідає принципам справедливого судового розгляду у контексті частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Також, є помилковим висновок господарського суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позову, оскільки прокурором подано позов в інтересах Харківської обласної державної адміністрації та Катеринівської сільської ради, які не є сторонами договору.

Місцеві державні адміністрації в межах відповідної адміністративно-територіальної одиниці відповідно до вимог статтей 2, 13 Закону України "Про місцеві державні адміністрації" забезпечують підготовку та виконання відповідних бюджетів, вирішення питання щодо використання землі, природних ресурсів, охорони довкілля.

Згідно пункту 3 статті 16 України "Про місцеві державні адміністрації" місцеві державні адміністрації в межах, визначених Конституцією і законами України, здійснюють на відповідних територіях державний контроль за використанням та охороною земель, лісів, надр, води та інших природних ресурсів.

Відповідно до частини 5 статті 122 Земельного кодексу України, обласні державні адміністрації на їхній території передають земельні ділянки із земель державної власності, крім випадків, визначених частинами третьою, четвертою і восьмою цієї статті, у власність або у користування у межах міст обласного значення та за межами населених пунктів, а також земельні ділянки, що не входять до складу певного району, або у випадках, коли районна державна адміністрація не утворена, для всіх потреб.

Згідно статті 2 Господарського процесуального кодексу України прокурор, який звертається до господарського суду в інтересах держави, в позовній заяві самостійно визначає, в чому полягає порушення інтересів держави, та обґрунтовує необхідність їх захисту, а також вказує орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до господарського суду прокурор зазначає про це в позовній заяві.

Відповідно до статті 23 Закону України "Про прокуратуру" прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб'єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.

Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 08 квітня 1999 року у справі № З-рп/99 по справі про офіційне тлумачення положень статті 2 Господарського процесуального кодексу України (пункт 2 резолютивної частини) під поняттям орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах, треба розуміти орган державної влади чи орган місцевого самоврядування, якому законом представлені повноваження органу виконавчої влади. ГПК України не обмежує прокурора в здійсненні своєї діяльності принципом територіальності.

Крім того, відповідно до умов спірного договору, грошова плата за договором земельної ділянки №3 від 18.12.2006 року вноситься на рахунок загального фонду Катеринівської сільської ради Сахновщанського району.

Таким чином, колегія суддів вважає, що прокурор вправі звернутися до суду з відповідним позовом в інтересах держави в особі Харківської обласної державної адміністрації, як субєкта, уповноваженого передавати у власність або у користування земельні ділянки державної власності, а також Катеринівської сільської ради Сахновщанського району як отримувача бюджетних коштів за договором оренди земельної ділянки.

Відповідно до статті 32 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у встановленому законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Стаття 33 Господарського процесуального кодексу України встановлює, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Приписами статті 34 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Гарантуючи право на справедливий судовий розгляд, стаття 6 Конвенції в той же час не встановлює жодних правил щодо допустимості доказів або їх оцінки, що є предметом регулювання в першу чергу національного законодавства та оцінки національними судами (рішення Європейського суду з прав людини у справі Трофимчук проти України, no. 4241/03 від 28.10.2010р.)

Питання справедливості розгляду не обовязково постає у разі відсутності будь-яких інших матеріалів на підтвердження отриманих доказів, слід мати на увазі, що у разі, якщо доказ має дуже вагомий характер і якщо відсутній ризик його недостовірності, необхідність у підтверджувальних доказах відповідно зменшується (рішення Європейського суду з прав людини у справі Яременко проти України, no. 32092/02 від 12.06.2008р.)

Доводи, викладені в апеляційній скарзі є обґрунтованими та такими, що підлягають до задоволення.

Таким чином, колегія суддів вважає, що господарський суд першої інстанції неповно зясував обставини, що мають значення для справи та дійшов висновків, які не відповідають фактичним обставинам справи, а тому рішення господарського суду Харківської області від 15.09.2016 року у справі №922/2324/16 підлягає скасуванню, з прийняттям нового рішення, яким позов слід задовольнити.

Окрім того, як вбачається з матеріалів справи, по платіжному дорученню №1192 від 16.06.2016р. (а.с.23) та платіжному дорученню №2045 від 27.09.2016р. (а.с. 148) з рахунку прокуратури Харківської області сплачено, відповідно, 1378,00 грн. та 1515,80 грн. судового збору, тобто 2893,80 грн., який згідно ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, покладається на 1-го та 2-го відповідачів.

Враховуючи викладене та керуючись ст.ст. 49, 99, 101, ч. 2 ст. 103, ч.ч. 1, 3 ст. 105 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Заступника прокурора Харківської області, м. Харків задовольнити.

Рішення господарського суду Харківської області від 15.09.2016 року у справі №922/2324/16 скасувати.

Прийняти нове рішення.

Позов задовольнити.

Внести зміни до договору оренди землі № 3 від 18.12.2006 року, укладеного між Сахновщинською районною державною адміністрацією та ОСОБА_3 з обмеженою відповідальністю «Олександрівське рибне господарство» про надання в довгострокове платне користування земельну ділянку несільськогосподарського призначення за рахунок земель водного фонду зі ставком на території Катеринівської сільської ради Сахновщинського району Харківської області, загальною площею 1,5476 гектарів землі, зареєстрованого у Сахновщинському районному відділенні Харківської регіональної філії Державного земельного кадастру, про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 28 грудня 2006 року за №03, виклавши пункт 9 договору в наступній редакції:

"п.9. Орендна плата вноситься орендарем у грошовій формі та у розмірі 3 % від нормативної грошової оцінки землі".

Стягнути з ОСОБА_2 районної державної адміністрації (64501, Харківська область, Сахновщанський район, смт. Сахновщина, вул. Шмідта, буд.10, ) на користь Прокуратури Харківської області, м. Харків (61050, м. Харків, вул. Богдана Хмельницького, 4; код одержувача 02910108, № рахунку 7171, банк одержувача - Держказначейська служба України, МФО 820172) 1446,90 грн. судового збору.

Стягнути з ОСОБА_3 з обмеженою відповідальністю Олександрівське рибне господарство (64552, Харківська область, Сахновщанський район, с. Олександрівка, ) на користь Прокуратури Харківської області, м. Харків (61050, м. Харків, вул. Богдана Хмельницького, 4; код одержувача 02910108, № рахунку 7171, банк одержувача - Держказначейська служба України, МФО 820172) 1446,90 грн. судового збору.

Доручити господарському суду Харківської області видати відповідні накази.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів до Вищого господарського суду України.

Повний текст постанови складено 18.11.2016 року.

Головуючий суддя Терещенко О.І.

Суддя Сіверін В. І.

Суддя Слободін М.М.