ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
У Х В А Л А

"07" листопада 2016 р. Справа № 911/3564/16

Суддя Бацуца В. М. розглянувши позовну заяву та додані до неї матеріали

за позовом Виконуючого обовязки керівника Білоцерківської місцевої прокуратури Київської області, м. Біла Церква

до:

1) Приватного підприємства „Автошкола „Круїз, м. Біла Церква;

2) Управління комунальної власності та концесії Білоцерківської міської ради, м. Біла Церква

про визнання недійсним договору оренди та зобовязання повернути приміщення

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Виконуючий обовязки керівника Білоцерківської місцевої прокуратури Київської області звернувся в господарський суд Київської області із позовом до ПП „Автошкола „Круїз, Управління комунальної власності та концесії Білоцерківської міської ради про визнання недійсним договору оренди нежитлового приміщення № 207 від 29.04.2016 р., укладеного між Управлінням комунальної власності та концесії Білоцерківської міської ради та ПП „Автошкола „Круїз, та зобовязання ПП „Автошкола „Круїз звільнити та повернути балансоутримувачу Білоцерківській ОСОБА_1 ступенів № 20 нежитлове приміщення передане в оренду згідно договору № 207 від 29.04.2016 р. загальною площею 74, 90 кв. м., яке розташоване за адресою: Київська область, м. Біла Церква, вул. Некрасова, 121 (1-й поверх).

Вказана позовна заява не може бути прийнята до провадження з наступних підстав.

Згідно з ч. 1 ст. 56 Господарського процесуального кодексу України позивач, прокурор чи його заступник зобовязані при поданні позову надіслати сторонам копії позовної заяви та доданих до неї документів відповідно до кількості відповідачів та третіх осіб листом з описом вкладення.

Відповідно до п. 2) ч. 1 ст. 57 цього ж кодексу до позовної заяви додаються документи, що підтверджують відправлення відповідачеві копії позовної заяви і доданих до неї документів.

До вказаної позовної заяви в якості доказу, що підтверджує відправлення відповідачу і третій особі копії позовної заяви і доданих до неї документів, додано фіскальний чек № 0884 від 02.11.2016 р. про відправлення рекомендованого листа № 998 та фіскальний чек № 0885 від 02.11.2016 р. про відправлення рекомендованого листа № 963.

Отже, фіскальний чек № 0884 від 02.11.2016 р. та фіскальний чек № 0885 від 02.11.2016 р. підтверджують відправлення відповідачеві і третій особі копії позовної заяви і доданих до неї документів рекомендованим листом, а не цінним листом із описом вкладення до нього, що не відповідає вимогам ч. 1 ст. 56 Господарського процесуального кодексу України.

Належних та допустимих доказів, що б підтверджували відправлення відповідачеві і третій особі копії позовної заяви і доданих до неї документів, позивачем до позовної заяви не додано.

Відповідно до п. 3) ч. 1 ст. 57 Господарського процесуального кодексу України до позовної заяви додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі.

Згідно з п.п. 1) п. 2 ч. 2 ст. 4 Закону України „Про судовий збір розмір ставки судового збору із позовних заяв майнового характеру, що подаються до господарського суду, становить 1, 5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 150 розмірів мінімальної заробітної плати, а згідно з п.п. 2) п. 2 ч. 2 ст. 4 цього ж закону розмір ставки судового збору із позовних заяв немайнового характеру, що подаються до господарського суду, становить 1 розмір мінімальної заробітної плати.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 цього ж закону судовий збір справляється у відповідному розмірі від мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, встановленої законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Частиною 3 ст. 6 цього ж закону передбачено, що за подання позовної заяви, що має одночасно майновий і немайновий характер, судовий збір сплачується за ставками, встановленими для позовних заяв майнового та немайнового характеру.

У разі коли в позовній заяві обєднано дві і більше вимог немайнового характеру, судовий збір сплачується за кожну вимогу немайнового характеру.

За подання позовної заяви про розірвання шлюбу з одночасним поділом майна судовий збір справляється за розірвання шлюбу і за поділ майна.

Пунктом 2.2.1. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 7 від 21.02.2013 р. „Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судовий збір з позовної заяви про визнання права власності на майно, витребування або повернення майна у позадоговірних зобовязаннях (у тому числі в звязку з вимогами, заснованими на приписах частини п'ятої статті 216, статті 1212 Цивільного кодексу України тощо), - як рухомих речей, так і нерухомості, - визначається з урахуванням вартості спірного майна, тобто як зі спору майнового характеру. При цьому суд не повинен визначати вартість майна за відповідними вимогами, оскільки за змістом пункту 3 частини другої статті 54 і статті 55 ГПК такий обовязок покладається на позивача (в тому числі і в тих випадках, коли правові наслідки у вигляді повернення майна застосовуються з ініціативи господарського суду, наприклад, при визнанні договору недійсним - пункт 1 статті 83 ГПК). На виняток з цього правила лише у випадках неправильного зазначення ціни позову вона визначається суддею (частина третя статті 55 ГПК); з цією метою суд вправі витребувати додаткові документи і матеріали як в учасників даного судового процесу, так і в інших підприємств та організацій (стаття 38, пункт 4 статті 65 ГПК), а в разі необхідності призначити відповідну судову експертизу (проведення експертної оцінки майна), у випадку ж відмови позивача від здійснення оплати такої експертизи - залишити позов без розгляду на підставі пункту 5 частини першої статті 81 ГПК.

Пунктом 2.10. цієї ж Постанови передбачено, що у випадках обєднання в одній заяві вимог як майнового, так і немайнового характеру судовий збір згідно з частиною третьою статті 6 Закону підлягає сплаті як за ставками, встановленими для позовів майнового характеру, так і за ставками, встановленими для розгляду позовних заяв зі спорів немайнового характеру.

Пунктом 2.13. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 11 від 29.05.2013 р. „Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними встановлено, що вимога про застосування наслідків недійсності правочину може бути заявлена як самостійно, так і, з урахуванням припису частини першої статті 58 ГПК, бути об'єднана з вимогою повернути одержане за цим правочином у натурі або про відшкодування його вартості (якщо повернення у натурі неможливе). В разі заявлення вимоги про повернення одержаного за правочином відповідач має право подати зустрічний позов (стаття 60 ГПК) про витребування належного йому майна або відшкодування вартості останнього. Якщо такий позов не подано, господарський суд з огляду на припис частини пятої статті 216 ЦК України та з урахуванням конкретних обставин справи може з власної ініціативи застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину також і щодо позивача.

За умови, що позовну вимогу заявлено про визнання правочину недійсним без застосування наслідків такої недійсності, судовий збір сплачується як з немайнового спору. За позовною вимогою про застосування наслідків недійсності правочину судовий збір сплачується залежно від вартості майна (суми коштів), стосовно якого (якої) заявлено вимогу. У випадку обєднання відповідних вимог судовий збір піддягає сплаті з вимог як немайнового, так і майнового характеру.

Пунктом 15 Інформаційного листа Вищого господарського суду України № 01-08/530 від 29.09.2009 р. „Про деякі питання, порушені у доповідних записках господарських судів України у першому півріччі 2009 року щодо застосування норм Господарського процесуального кодексу України на запитання „Які дії слід вчиняти господарському суду у разі встановлення суттєвої недоплати суми державного мита при поданні позову? зазначено, що згідно з частиною першою статті 46 ГПК державне мито сплачується чи стягується в доход державного бюджету України в порядку і розмірі, встановлених законодавством України. За змістом пункту 4 частини першої статті 63 названого Кодексу неподання доказів сплати державного мита у встановлених порядку та розмірі є підставою для повернення позовної заяви незалежно від того, чи є сума недоплати „суттєвою.

Як вбачається із матеріалів справи, відповідно до умов договору оренди нежитлового приміщення № 207 (пункт 1.2. договору) від 29.04.2016 р., укладеного між Управлінням комунальної власності та концесії Білоцерківської міської ради та ПП „Автошкола „Круїз, вартість нежитлового приміщення станом на 31 березня 2016 року становить 258 276, 00 грн, відповідно до Звіту про незалежну оцінку.

До вказаної позовної заяви додано платіжне доручення № 2134 від 04.10.2016 р. про сплату судового збору на суму 2 756, 00 грн, розмір якого не відповідає п. 2 ч. 2 ст. 4 Закону України „Про судовий збір. Належного доказу, що б підтверджував сплату позивачем судового збору у встановлених порядку і розмірі, позивачем до позовної заяви не додано.

Згідно з ст. 63 Господарського процесуального кодексу України суддя повертає позовну заяву і додані до неї документи без розгляду, якщо не подано доказів надсилання відповідачеві копії позовної заяви і доданих до неї документів, якщо не подано доказів сплати судового збору у встановлених порядку та розмірі, а також з інших підстав.

За таких обставин зазначена позовна заява підлягає поверненню без розгляду з вказаних підстав.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст. ст. 54, 56, 57, 63, 86 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

1. Повернути Виконуючому обовязки керівника Білоцерківської місцевої прокуратури Київської області позовну заяву № 33-9477 від 31.10.2016 р. (вх. № 3701/16 від 03.11.2016 р.) та додані до неї матеріали без розгляду.

2. Повернення позовної заяви не перешкоджає повторному зверненню з нею до господарського суду в загальному порядку після усунення допущенного порушення.

Суддя В.М.Бацуца