ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"15" листопада 2016 р.Справа № 924/928/16

Господарський суд Хмельницької області у складі судді Димбовського В.В., розглянувши матеріали

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю промислово-комерційна фірма „КОНО, м. Червоноград, Львівська область

до виробничо-комерційного підприємства „Явір-Інвест, с. Велика Калинівка, Хмельницький район

про стягнення 91846,87 грн. - 3% річних та 897271,91 грн. інфляційних втрат

Представники сторін:

від позивача: ОСОБА_1 - за довіреністю від 23.09.2015р.

від відповідача: ОСОБА_2 - за довіреністю від 13.01.2015р.; ОСОБА_3 - за довіреністю від 13.01.2016р.

У судовому засіданні відповідно до ч. 2 ст. 85 ГПК України проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Суть спору: позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача 91851,42 грн. - 3% річних та 939700,45 грн. інфляційних втрат.

21.10.2016р. на адресу суду надійшла заява, згідно якої позивач зменшив розмір позовних вимог. Згідно заяви просить стягнути з відповідача 91846,87 грн. - 3% річних та 897271,91 грн. інфляційних втрат.

Частиною 4 ст. 22 ГПК України передбачено право позивача на зменшення розміру позовних вимог до прийняття рішення по справі.

Заява про зменшення розміру позовних вимог нормам чинного законодавства не суперечить, будь-чиїх прав та охоронюваних законом інтересів не порушує, подана у відповідності до вимог чинного законодавства, а тому судом прийнята.

Отже, розміром позовних вимог на дату прийняття рішення, є стягнення з відповідача 91846,87 грн. - 3% річних та 897271,91 грн. інфляційних втрат.

Позовні вимоги заявлено з посиланням на ч. 2 ст. 625 ЦК України та обгрунтовано наявністю боргу з оплати поставленого товару. Позивач посилається на доведеність факту наявності боргу за договором поставки №08/11 від 22.08.2011р. з огляду на наявне рішення господарського суду Хмельницької області від 07.02.2014р. у справі №19/5025/918/12, яке набрало законної сили. Стверджує, що відповідач не виконав в повному обсязі рішення суду від 07.02.2014р. по справі №19/5025/918/12 в частині сплати заборгованості за поставлений товар.

З огляду на викладені обставини, позивачем нараховано та заявлено до стягнення інфляційні втрати (за листопад 2014р. - липень 2016р.) та 3% річних (за період з 24.10.2014р. по 07.09.2016р.).

Відповідач проти позову заперечує та просить відмовити в його задоволенні. На переконання відповідача, заборгованості перед позивачем він не має, і, відповідно, відсутні підстави для нарахування річних та інфляційних втрат.

Обгрунтовуючи свою позицію посилається на ухвалу господарського суду Хмельницької області від 22.02.2016р. по справі №19/5025/918/12, якою визнано наказ в частині стягнення заборгованості таким, що не підлягає виконанню, у звязку із зарахуванням зустрічних однорідних вимог, а державним виконавцем винесено постанову про закінчення виконавчого провадження.

Представник позивача у судовому засіданні наполягав на задоволенні позовних вимог.

Присутній у судовому засіданні представник відповідача наполягав на відмові у позові.

Розглянувши подані документи і матеріали, зясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, дослідивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи по суті, суд встановив:

Рішенням господарського суду Хмельницької області від 07.02.2014р. по справі №19/5025/918/12 частково задоволено позов товариства з обмеженою відповідальністю промислово-комерційна фірма „КОНО про стягнення з виробничо-комерційного підприємства „Явір-Інвест боргу, 3% річних та штрафних санкцій.

Присуджено до стягнення з виробничо-комерційного підприємства „Явір-Інвест на користь товариства з обмеженою відповідальністю промислово-комерційна фірма „КОНО 1661137,66 грн. - боргу, 104748,61 грн. - 3% річних, 1850 857,78 грн. - штрафу, 63492,59 грн. - витрат на оплату судового збору.

Постановою Рівненського апеляційного господарського суду від 09.04.2014р. та постановою Вищого господарського суду України від 23.07.2014р. рішення від 07.02.2014р. в частині стягнення з виробничо-комерційного підприємства „Явір-Інвест на користь товариства з обмеженою відповідальністю промислово-комерційна фірма „КОНО боргу, 3% річних, штрафу та витрат на оплату судового збору залишено без змін.

У подальшому, рішення від 07.02.2014р. по справі №19/5025/918/12 переглядалося за нововиявленими обставинами.

Так, за результатами перегляду, згідно рішення господарського суду Хмельницької області від 11.12.2014р., рішення від 07.02.2014р. скасовано з прийняттям нового рішення, зокрема, про часткове задоволення первісного позову шляхом стягнення з відповідача на користь позивача 3% річних в сумі 10977,48 грн. В решті вимог первісного позову відмовлено.

Однак, постановою Рівненського апеляційного господарського суду від 27.02.2015р. рішення від 11.12.2014р. у справі №19/5025/918/12 було скасовано, відмовлено у задоволенні заяви про перегляд за нововиявленими обставинами рішення господарського суду Хмельницької області від 07.02.2014р. в даній справі та вказане рішення залишено без змін.

У свою чергу, Вищий господарський суд України постановою від 09.06.2015р. скасував і рішення господарського суду Хмельницької області від 11.12.2014р., і постанову Рівненського апеляційного господарського суду від 27.02.2015р. та передав справу №19/5025/918/12 на розгляд господарського суду Хмельницької області зі стадії прийняття до провадження заяви про перегляд за нововиявленими обставинами рішення господарського суду Хмельницької області від 07.02.2014р.

Ухвалою суду від 06.07.2015р. відхилено клопотання про поновлення строку звернення до суду із заявою про перегляд за нововиявленими обставинами рішення господарського суду Хмельницької області від 07.02.2014р. за №19/5025/918/12, як пропущеного з поважних причин. Заяву виробничо-комерційного підприємства „Явір-Інвест про перегляд за нововиявленими обставинами рішення господарського суду Хмельницької області від 07.02.2014р. за №19/5025/918/12 повернуто заявникові.

Повторно, заява про перегляд за нововиявленими обставинами рішення від 07.02.2014р. подана у травні 2016 року. Однак, на даний час, ухвалою від 15.06.2016р. провадження у справі зупинено.

Як вбачається з рішення від 07.02.2014р., судом встановлено наявність у відповідача перед позивачем боргу за поставлений товар згідно договору поставки №08/11 від 22.08.2011р. в сумі 1661137,66 грн. та наявність правових підстав для стягнення 3% річних та штрафу.

На виконання рішення господарського суду Хмельницької області від 07.02.2014р. щодо стягнення з відповідача боргу, 3% річних, штрафу та витрат по оплаті судового збору видано наказ №19/5025/918/12 від 10.06.2014р., який предявлено до виконання.

Рішення суду про стягнення з відповідача боргу за поставлений товар в повному обсязі не виконано. Так, згідно розпорядження головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень ДВС №44839952/5 від 16.11.2015р. вирішено перерахувати кошти в сумі 191,72 грн., що надійшли з арештованих рахунків відповідача.

22.04.2016р. винесено постанову про закінчення виконавчого провадження. Вказана постанова була винесена на підставі ухвал суду по справі №19/5025/918/12, зокрема, ухвали господарського суду Хмельницької області від 22.02.2016р., залишеною без змін Рівненським апеляційним господарським судом (постанова від 13.04.2016р.).

Вказаною вище ухвалою суду наказ в частині стягнення з відповідача боргу визнано таким, що не підлягає виконанню. За результатами перегляду за нововиявленими обставинами, ухвала від 22.02.2016р. залишена без змін.

Ухвала про визнання наказу таким, що не підлягає виконанню від 22.02.2016р. була мотивована рішенням господарського суду Львівської області від 14.05.2015р. по справі №914/260/15, залишеним без змін постановою Львівського апеляційного господарського суду від 02.02.2016р.

Згідно вказаного рішення, визнано припиненим зобовязання відповідача перед позивачем у розмірі 1888998,90 грн. за укладеним між ними договором поставки №08/11 від 22.08.2011р. у звязку із зарахуванням зустрічних однорідних вимог; визнано відсутнім у позивача права на стягнення з відповідача боргу в сумі 1661137,66 грн. за поставлений товар згідно договору поставки №08/11 від 22.08.2011р.

Однак, Вищий господарський суд України постановою від 19.04.2016р. скасував рішення господарського суду Львівської області від 14.05.2015р. та постанову Львівського апеляційного господарського суду від 02.02.2016р., відмовивши у позові. Серед іншого, судом встановлено, що стягнення заборгованості за договором поставки №08/11 від 22.08.2011р. та штрафних санкцій за неналежне виконання умов укладеного між сторонами договору було предметом розгляду у справі №19/5025/918/12 господарського суду Хмельницької області.

Вищим господарським судом зроблено висновок, що після початку судового розгляду спору між сторонами всі заперечення відповідача, в тому числі щодо зарахування зустрічних однорідних вимог, могли бути заявлені у судовому провадженні щодо спору у справі №19/5025/918/12. Порушення провадження в справі №914/260/15 створює можливість для порушення права позивача визнаного судом у провадженні №19/5025/918/12, суперечить принципу правової певності, спрямованого на забезпечення стабільності та загальнообовязковості судового рішення, яке набрало законної сили, створює ситуацію неодноразового розгляду спору та повязаного з цим можливого конфлікту судових актів, призводить до можливості перегляду остаточного судового рішення у спосіб, що не відповідає визначеному законом процесуальному порядку перегляду судового рішення, що набрало законної сили.

У звязку з несплатою боргу за поставлений товар позивачем зроблено розрахунок та заявлено до стягнення 897271,91 грн. інфляційних втрат (за листопад 2014р. - липень 2016р.) та 91846,87 грн. - 3% річних (за період з 24.10.2014р. по 07.09.2016р.).

При цьому, слід зазначити про наявність рішення господарського суду Хмельницької області від 03.06.2015р. по справі №924/1620/14, в якому сума інфляційних на борг відповідача за поставлений товар була розрахована по вересень 2014 року, а сума 3% річних по 23.10.2014р.

Досліджуючи надані докази, оцінюючи їх в сукупності, судом береться до уваги наступне.

Зобовязання припиняється на підставах, встановлених законом, зокрема, виконанням, здійсненим належним чином (ст. 599 Цивільного кодексу України).

Статтею 610 ЦК України встановлено, що порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання).

Боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (ч. 2 ст. 625 ЦК України). У застосуванні індексації можуть враховуватися рекомендації щодо порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ, викладені в листі Верховного Суду України від 03.04.1997р. №62-97р.

Виходячи із положень зазначеної норми, наслідки прострочення боржником грошового зобовязання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та трьох процентів річних виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Прийняття господарським судом рішення про задоволення вимог кредитора, якщо таке рішення не виконано в установленому законом порядку, не припиняє зобовязальних відносин сторін і не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобовязання та не позбавляє кредитора права на отримання передбачених ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України коштів.

Таким чином, якщо судове рішення про стягнення з боржника коштів фактично не виконано, кредитор вправі вимагати стягнення з нього в судовому порядку сум інфляційних нарахувань та процентів річних аж до повного виконання грошового зобовязання.

Як вбачається з матеріалів справи, рішенням суду від 07.02.2014р. по справі №19/5025/918/12 встановлено факт наявності боргу відповідача перед позивачем за поставлений товар. Вказане рішення набрало законної сили та на даний час є чинним і, згідно статті 129-1 Конституції України, є обовязковим до виконання.

Матеріали справи не містять доказів виконання рішення суду щодо сплати боргу в повному обсязі на день розгляду даної справи.

Ухвала про визнання наказу таким, що не підлягає виконанню, на яку посилається відповідач, не спростовує факт наявності боргу за чинним рішенням суду, не свідчить про відсутність боргу та не звільняє відповідача від відповідальності за його несплату.

До того ж, покладене в основу даної ухвали рішення суду по справі №914/260/15 скасовано касаційною інстанцією. Поміж іншого, Вищий господарський суд України, скасовуючи рішення, зробив висновок, що порушення провадження по справі №914/260/15 створює можливість для порушення права позивача визнаного судом у провадженні №19/5025/918/12, суперечить принципу правової певності, спрямованого на забезпечення стабільності та загальнообовязковості судового рішення, яке набрало законної сили, створює ситуацію неодноразового розгляду спору та повязаного з цим можливого конфлікту судових актів, призводить до можливості перегляду остаточного судового рішення у спосіб, що не відповідає визначеному законом процесуальному порядку перегляду судового рішення, що набрало законної сили.

З огляду на чинність рішення, яким встановлено наявність боргу відповідача перед позивачем, підтвердження факту несплати даного боргу, позивач не позбавлений права вимагати застосування до відповідача відповідальності, передбаченої ч. 2 ст. 625 ЦК України, аж до повного виконання грошового зобовязання.

З врахуванням викладеного, доводи відповідача про відсутність заборгованості у зв'язку з ухвалою про визнання наказу таким, що не підлягає виконанню, та, відповідно про безпідставність нарахування 3% річних і інфляційних втрат не приймаються до уваги.

Як вбачається з розрахунку позивача, нарахування річних та інфляційних втрат проведено в межах суми основного боргу. Також, суд погоджується із загальним періодом нарахування, визначеним позивачем, а саме: інфляційних втрат (за листопад 2014р. - липень 2016р.) та 3% річних (за період з 24.10.2014р. по 07.09.2016р.). Однак, не погоджується з датою часткового погашення боргу.

Позивач датою часткового погашення боргу визначив 24.11.2015р., посилаючись на те, що в цей день відбулось зарахування коштів боржника в сумі 191,72 грн. на його рахунок. Однак, жодних доказів, які б свідчили саме про дату вказану позивачем, не надано. Тому, суд виходить з дати розпорядження державного виконавця, а саме: 16.11.2015р., яким перераховано кошти боржника сумі 191,72 грн. позивачу.

Відповідно, за перерахунком суду, з врахуванням дати часткового погашення боргу - 16.11.2015р., 3% річних складають 91846,74 грн., а інфляційні втрати 890381,67 грн.

Приймаючи до уваги викладене вище, позовні вимоги підлягають задоволенню частково в частині стягнення з відповідача 91846,74 грн. 3% річних та 890381,67 грн. - інфляційних втрат.

У частині позовних вимог про стягнення з відповідача 0,13 грн. 3% річних та 6890,24 грн. інфляційних втрат належить відмовити.

Згідно ст. 49 ГПК України, витрати по оплаті судового збору покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Крім того, за ухвалою суду, на підставі п. 1 ч. 1 ст. 7 Закону України „Про судовий збір, позивачу за його заявою підлягає поверненню сума судового збору в розмірі переплаченої суми у звязку із зменшенням розміру позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 44, 49, 82, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов товариства з обмеженою відповідальністю промислово-комерційна фірма „КОНО, м. Червоноград, Львівська область до виробничо-комерційного підприємства „Явір-Інвест, с. Велика Калинівка, Хмельницький район про стягнення 91846,87 грн. - 3% річних та 897271,91 грн. інфляційних втрат, задовольнити частково.

Стягнути з виробничо-комерційного підприємства „Явір-Інвест (Хмельницький район, с. Велика Калинівка; поштова адреса: м. Хмельницький, вул. Пілотська, 14; код 21319929) на користь товариства з обмеженою відповідальністю промислово-комерційна фірма „КОНО (АДРЕСА_1, код 13818328) 91846,74 грн. (девяносто одну тисячу вісімсот сорок шість гривень 74 коп.) 3% річних, 890381,67 грн. (вісімсот девяносто тисяч триста вісімдесят одну гривню 67 коп.) - інфляційних втрат, 14733,43 грн. (чотирнадцять тисяч сімсот тридцять три гривні 43 коп.) - витрат по оплаті судового збору.

Видати наказ.

У частині позовних вимог про стягнення з відповідача 0,13 грн. 3% річних та 6890,24 грн. інфляційних втрат відмовити.

Повне рішення складено 17 листопада 2016 року.

Суддя В.В. Димбовський

Віддруковано 3 примірника:

1 - до справи,

2 - позивачу ,

3 - відповідачу.