РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.08.2016Справа №910/13155/16
Господарський суд міста Києва у складі судді Чебикіної С.О., розглянувши справу за позовом Приватного акціонерного товариства "Страхова група "Ю.БІ.АЙ" до Приватного акціонерного товариства "Українська транспортна страхова компанія" про відшкодування шкоди в порядку регресу 14 266,03 грн., за участю представників позивача ОСОБА_1, довіреність №237/16 від 01.08.2016 року, відповідача ОСОБА_2, довіреність № 4 від 20.04.2016 року,

ВСТАНОВИВ:

У липні 2016 року позивач звернувся до господарського суду міста Києва з позовом до відповідача про стягнення страхового відшкодування в порядку регресу у розмірі 14 266,03 грн.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 15.08.2012 року в м. Києві на перехресті вул. Міська вул. В. Кільцева дорога, сталась дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля НОМЕР_1 (застрахований транспортний засіб) під керуванням ОСОБА_3 та автомобіля НОМЕР_2, яким керував ОСОБА_4

Позивачем 10.09.2012 року було виплачено страхове відшкодування в розмірі 14 266,03 грн.

Цивільну відповідальність винної особи у ДТП - гр. ОСОБА_4 було застраховано в Приватному акціонерному товаристві "Українська транспортна страхова компанія".

Ухвалою господарського суду міста Києва від 20.07.2016 року порушено провадження у справі та призначено до розгляду на 03.08.2016 року.

03.08.2016 року відповідачем через канцелярію суду надано заяву про застосування строків позовної давності, в якому він просив суд відмовити в позові у звязку із пропуском строку позовної давності.

Заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, всебічно і повно зясувавши всі фактичні дані, на яких ґрунтується позов, обєктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з довідки відділу ДАІ Подільського РУ ГУ МВС України в м. Києві та постанови Подільського районного суду міста Києва від 13.09.2012 року у справі №2607/10453/2012, 15.08.2012 року в м. Києві на перехресті вул. Міська вул. В. Кільцева дорога, ОСОБА_4, керуючи автомобілем НОМЕР_2, не врахував дорожню обстановку, внаслідок чого здійснив зіткнення з автомобілем НОМЕР_1, що призвело до пошкодження транспортних засобів.

Постановою Подільського районного суду міста Києва від 13.09.2012 року у справі №2607/10453/2012 ОСОБА_4 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КпАП України та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу.

Внаслідок вказаної ДТП було пошкоджено автомобіль НОМЕР_1.

Пошкоджений автомобіль був застрахований у позивача на підставі договору добровільного страхування автотранспорту № 202-26/12 КЦСП від 23.05.2012 року.

Відповідно до звіту №08.12.15 від 21.08.2012 року, загальна вартість відновлювального ремонту, матеріальний збиток, завданий власникові автомобіля НОМЕР_1, в результаті його пошкодження при ДТП склав 14 466,03 грн.

Як вбачається з страхового акту від 10.09.2012 року позивачем встановлено факт настання страхового випадку та вирішено виплати страхове відшкодування на загальну суму 14 266,03 грн.

Зазначені кошти в розмірі 14 266,03 грн. позивачем було виплачено, що підтверджується платіжним дорученням №46 від 10.09.2012 року на суму 14 266,03 грн., яке міститься в матеріалах справи.

Статтею 27 Закону України Про страхування та статтею 993 ЦК України визначено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Як вбачається з матеріалів справи, транспортним засобом автомобілем НОМЕР_2 який спричинив ДТП та заподіяв збитки автомобілю НОМЕР_1, керував ОСОБА_4

Частинами першою та другою статті 1187 Цивільного кодексу України встановлено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

За змістом вказаної норми у відносинах між кількома володільцями джерел підвищеної небезпеки відповідальність будується на загальному принцип вини.

Вина особи, яка керувала автомобілем НОМЕР_2, ОСОБА_4 встановлена у судовому порядку.

Тому, ОСОБА_4 є особою, відповідальною за збиток, заподіяний автомобілю НОМЕР_1, у результаті пошкодження цього автомобіля при ДТП.

Відповідно до статті 1166 ЦК України шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно з статтею 1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Судом встановлено, що між відповідачем та ОСОБА_4 було укладено договір (поліс) № АВ/0314414 обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, відповідно до якого відповідач взяв на себе зобовязання відшкодувати шкоду заподіяну, зокрема, майну третім особам під час ДТП, яка сталася за участю забезпеченого транспортного засобу Хюндай д.н. НОМЕР_3, і внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність заподіювача шкоди.

Проте, згідно ст. 257 Цивільного кодексу України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (ст. 256 ЦК України).

У відповідності до ст. 261 Цивільного кодексу України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Статтею 27 Закону України Про страхування та статтею 993 ЦК України визначено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Відповідно до частини другої статті 512 ЦК України кредитор у зобов'язанні може бути замінений у випадках, встановлених законом.

Такий випадок встановлено статтею 993 ЦК України та статтею 27 Закону України "Про страхування" згідно із якими до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Частиною шостою статті 261 ЦК України передбачено, що за регресними зобов'язаннями перебіг позовної давності починається від дня виконання основного зобов'язання.

За таких обставин, за регресними зобов'язаннями перебіг строку позовної давності починається від дня виконання основного зобов'язання, а саме з дня виплати страхового відшкодування.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 25.02.2015 року у справі №910/177/14.

Враховуючи те, що страховий випадок настав 15.08.2012, виплата страхового відшкодування була здійснена 10.09.2012 року, а позов був поданий до суду 14.07.2016, тобто з пропуском строку позовної давності.

Відповідно до ч. 3 статті 267 Цивільного кодексу України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Відповідач подав клопотання про застосування строків позовної давності та просив суд застосувати до спірних правовідносин положення щодо наслідків спливу строку позовної давності.

Позивач клопотання про поновлення строків позовної давності не подав.

Згідно ч. 4 статті 267 Цивільного кодексу України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Враховуючи, що позивач звернувся з позовом до суду лише 14.07.2016 року, тобто після спливу строку позовної давності, в позові про стягнення страхового відшкодування за страховою виплатою, яка була виплачена платіжним дорученням №46 від 10.09.2012 року на суму 14 266,03 грн. слід відмовити.

Судові витрати відповідно до вимог статті 49 Господарського процесуального кодексу України покладаються на позивача.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 33, 49, 82 - 85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

У позові відмовити.

Рішення набирає законної сили відповідно до вимог ст. 85 ГПК України.

Повне рішення складено 05.08.2016р.

Суддя С.О. Чебикіна