ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"15" листопада 2016 р.Справа № 922/2931/16

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Добрелі Н.С.

при секретарі судового засідання Сланова М.Ю.

розглянувши справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Харківгаз Збут", м. Харків
до Інституту тваринництва ОСОБА_1 аграрних наук, с. Кулиничі
про стягнення 46223,69 грн.
за участю представників сторін:

позивача - ОСОБА_2, за довіреністю № 2424 від 05.09.2016 року.

відповідача - ОСОБА_3, за довіреністю від 27.04.2016 року.

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Харківгаз Збут" звернулось до господарського суду Харківської області з позовною заявою до Інституту тваринництва ОСОБА_1 академії аграрних наук України про стягнення заборгованості в сумі 46223,69 грн., з яких 36462,66 грн. основний борг, 7359,28 грн. пеня, 651,55 грн. 3% річних та 1750,21 грн. інфляційні втрати за неналежне виконання умов договору постачання природного газу за регульованим тарифом № 2015ТП-БО-120288 від 06.11.2015 року. Судові витрати позивач просить суд покласти на відповідача.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 05 вересня 2016 року було прийнято вказану позовну заяву, порушено провадження у справі та призначено її розгляд на 19 вересня 2016 року.

Через канцелярію господарського суду Харківської області 19.09.2016 року від представника позивача надійшло клопотання про долучення до матеріалів справи документів (вх. № 30800), які були витребувані судом ухвалою про порушення провадження у справі.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 19.09.2016 року розгляд справи було відкладено на 03.10.2016 року.

Через канцелярію господарського суду Харківської області 03.10.2016 року представник відповідача надав відзив на позов (вх. № 32360), в якому визнав основну суму заборгованості та заперечував проти стягнення 7359,28 грн. пені, 651,55 грн. 3% річних та 1750,21 грн. інфляційних втрат, у зв`язку із відсутністю вини відповідача щодо порушення зобов`язання перед позивачем.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 03.10.2016 року розгляд справи було відкладено на 17.10.2016 року.

Через канцелярію господарського суду Харківської області 17.10.2016 року від представника позивача надійшли заперечення (вх. № 33902) на відзив.

Через канцелярію господарського суду Харківської області 17.10.2016 року від представника позивача надійшло клопотання (вх. № 33999/16) про продовження строку розгляду справи за межами двомісячного строку, встановленого ст. 69 ГПК України.

Через канцелярію господарського суду Харківської області 17.10.2016 року від представника відповідача супровідним листом (вх. № 34025/16) надійшли документи для долучення до матеріалів справи.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 17.10.2016 року було відкладено розгляд справи на 15.11.2016 року.

Через канцелярію господарського суду Харківської області 14.11.2016 року від представника відповідача супровідним листом (вх. № 38645) надійшли документи для долучення до матеріалів справи.

Представник позивача в судовому засіданні 15.11.2016 року підтримав позовні вимоги, просив суд позов задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні 15.11.2016 року визнав основну заборгованість проти нарахування пені, 3 % річних та інфляційних втрат заперечує.

Враховуючи те, що норми ст. 65 Господарського процесуального кодексу України, щодо обов`язку господарського суду витребувати у сторін документи і матеріали, що необхідні для вирішення спору, кореспондуються з диспозитивним правом сторін подавати докази, а п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України визначає одним з принципів судочинства свободу в наданні сторонами суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, суд вважає, що господарським судом, в межах наданих ним повноважень, створені належні умови для надання сторонами доказів та здійснені всі необхідні дії щодо витребування додаткових доказів, та вважає за можливе розглянути справу за наявними у ній та додатково поданими на вимогу суду матеріалами та документами.

Зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, всебічно та повно дослідивши матеріали справи та надані учасниками судового процесу докази, заслухавши пояснення представників сторін, суд встановив наступне.

06 листопада 2015 р. між Товариством з обмеженою відповідальністю "Харківгаз Збут" (позивач, постачальник), Публічним акціонерним товариством «Харківміськгаз» (газорозподільне підприємство) та Інститутом тваринництва ОСОБА_1 академії аграрних наук України (відповідач, споживач) було укладено договір на постачання природного газу за регульованим тарифом № 2015ТП-БО-120288.

Відповідно до умов вищезазначеного договору, позивач зобовязувався поставити природний газ споживачу в обсягах і порядку, передбачених договором, для забезпечення потреб споживача, а споживач зобовязався оплатити вартість газу і наданих послуг у розмірах, строках, порядку та на умовах, передбачених договором.

Згідно з п. 1 додатку № 3 договору договірний обсяг постачання природного газу у 2015 р. передбачено 20,910 тис. куб. м. (зі змінами внесеними Додатковою угодою від 29.12.2015 р. до Договору). Плановий обсяг у грудні 2015 р. - 10,469 тис. куб. м. (зі змінами внесеними Додатковою угодою від 29.12.2015 р. до Договору).

Відповідно до п. 10.1. договір набуває чинності з дати його підписання, та відповідно до ч. З ст. 631 ЦКУ поширює свою дію на відносини в частині постачання природного газу з 01.11.2015 р. та укладається на строк до 31.12.2015 р.

Згідно з п. 4.6. договору оплата вартості послуг з постачання газу здійснюється споживачем на умовах щомісячної 100% попередньої оплати договірного обсягу постачання газу, визначеного в додатку № 3 договору, не пізніше ніж за три робочих дні до початку розрахункового періоду.

У випадку недоплати вартості послуг з постачання газу за розрахунковий період споживач проводить остаточний розрахунок не пізніше 10 (десятого) числа місяця, наступного за розрахунковим.

Згідно з п. 3.9. договору акти приймання-передачі газу є підставою для остаточних розрахунків споживача з постачальником.

Як вбачається з матеріалів справи, за підсумками надання послуг з газопостачання у грудні 2015 року постачальником було оформлено два акти приймання - передачі природного газу, зокрема:

- ОСОБА_3 приймання-передачі природного газу № Х від 24.12.2015 р. відповідно до якого позивачем у період з 01.12.2015 р. по 24.12.2015 р. були передані відповідачу 10,469 тис.куб.м, природного газу вартістю 93 952,16 гривень,

- ОСОБА_3 приймання-передачі природного газу № ХОЗООО17276 від 31.12.2015 р. відповідно до якого позивачем у період з 25.12.2015 р. по 31.12.2015 р. були передані Відповідачу 4,063 тис.куб.м, природного газу вартістю 36 462,66 гривень.

Таким чином, Позивач на виконання умов Договору надав Відповідачу послуги з постачання природного газу за регульованим тарифом у грудні 2015 р. загальним обсягом14.532 тис.куб.м, на суму 130 414,82 грн.

Відповідно до 2 ст. 712 Цивільного кодексу України, до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю - продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За вимогами ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

25.12.2015р. відповідачем було оплачено вартість природного газу спожитого за період з 01.12.2015 р. по 24.12.2015 р. згідно з Договором № 2015ТП-БО-120288 від

06.11.2015р. на суму 93 952,16 грн. (виписка по особовому рахунку № 8 за період з 01.12.2015 р. по 31.12.2015 р. від 06.01.2016 р. наявна в матеріалах справи).

Як зазначає у позовній заяві позивач, обсяги спожитого природного газу за період з 25 по 31 грудня 2015 року залишились несплаченими.

У зв`язку з чим, за розрахунком позивача, сума основного боргу по вищезазначеному договору складає 36 462,66 грн. за отриманий відповідачем з 25.12.2015 р. по 31.12.2015 р. природний газ у обсязі 4,063 тис.м.куб.

Пункт 3.6. Договору передбачає, що послуги з постачання газу підтверджуються підписаним Постачальником та Споживачем актом приймання-передачі газу, що оформлюється на підставі акта про фактичний обсяг спожитого (протранспортованого) газу (технічного акту приймання-передачі природного газу) за розрахунковий період, складеного Споживачем та Газорозподільним підприємством відповідно до пункту 2.5. розділу II Договору.

На виконання вимог п. 2.9.1. договору між Оператором ГРМ (ПАТ «Харківміськгаз») та відповідачем було оформлено технічний акт про фактичний обсяг розподіленого природного газу за грудень 2015 р.

Отже своїми діями відповідач підтвердив споживання природного газу у обсязі 14.532 тис.куб.м.

Проте, як стверджує позивач, в порушення вимог п.п. 2.9.2., 2.9.3. договору акти приймання - передачі природного газу, які були оформлені ТОВ «Харківгаз Збут» та надані відповідачу для підписання було підписано лише один (№ Х від 31.12.2015 р. за період постачання з 01.12.2015 р. по 24.12.2015 р.), другий ОСОБА_3 № Х від 31.12.2015 р. відповідачем підписано не було.

02.06.2016р. позивачем супроводжувальним листом № 1502 було повторно направлено відповідачу акт приймання-передачі природного газу № Х від 31.12.2015 р. до договору на постачання природного газу № 2015ТП-БО-120288 від 06.11.2015 р. (копія листа № 1502 від 02.06.2016 р. наявна в матеріалах справи).

Як вбачається з матеріалів справи, позивач направив відповідачу вимогу № 1528 щодо сплати у семиденний строк суми заборгованості, яка утворилася за договором № 2015ТП-БО-120288 від 06.11.2015 р.

Проте на даний час заборгованість відповідачем не погашена, у зв`язку з чим позивач був змушений звернутись до суду з відповідним позовом.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, суд виходить із наступного.

Згідно зі ст.43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Відповідно до вимог ст. 32 ГПК України: доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

В силу вимог ст. 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Згідно ст. 509 Цивільного кодексу України, ст.173 Господарського кодексу України зобов'язання є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 Цивільного кодексу України та ст. 174 Господарського кодексу України.

Названі норми передбачають, що господарські зобов'язання можуть виникати безпосередньо з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

За змістом ст. 193 Господарського кодексу України та ст. 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом не допускається.

Частиною 3 статті 509 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Згідно зі ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

За приписами ст.193 Господарського кодексу України та ст. 526 Цивільного кодексу України, яка містить аналогічні положення, зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до закону, інших актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Враховуючи, що у відповідності до ст. 526 ЦК України та ст. 193 ГК України зобов`язання повинні виконуватись сторонами у встановлених договором або законом порядку і строках, приймаючи до уваги викладені обставини; доведеність з боку позивача факту порушення відповідачем умов договору та діючого законодавства, - суд визнає вимоги позивача щодо стягнення з відповідача заборгованості за договором поставки природного газу за регульованим терифом № 2015ТП-БО-120288 від 06.11.2015 року у розмірі 36462,66 грн. за період з 25.12.2015 по 31.12.2015 року обґрунтованими та такими що підлягають задоволенню.

Щодо стягнення з відповідача, нарахованих позивачем 651,55 грн. 3% річних та 1750,21 грн. інфляційних втрат, суд зазначає наступне.

Відповідач в обґрунтування своїх заперечень проти нарахування 3% річних та інфляційних втрат посилається на відсутність вини останнього у невчасному здійсненні розрахунку за спожитий газ.

Відповідно до п. 3.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" від 17.12.2013 № 14, інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 ЦК України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті.

За змістом ч. 2 ст. 625 ЦК нарахування інфляційних витрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобовязання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобовязання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові (постанови Верховного Суду України від 6 червня 2012 р. у справі № 6-49цс12, від 24 жовтня 2011 р. у справі № 6-38цс11). Отже, проценти, передбачені ст. 625 ЦК, не є штрафними санкціями (постанова Верховного Суду України від 17 жовтня 2011 р. у справі 6-42цс11).

Відповідно до приписів ст. 111-28 ГПК України, рішення Верховного Суду України, прийняте за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов`язковим для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України.

Враховуючи вищенаведені норми законодавства, суд зазначає, що нарахування позивачем інфляційних втрат та 3% річних не є штрафними санкціями, а виступає способом захисту майнового права та інтересу, а тому наявність вини відповідача не є необхідною умовою для їх стягнення.

Отже в даному випадку вина відповідача у неможливості здійснити вчасно розрахунок за спожитий газ, не звільняє останнього від сплати ним 3% річних та інфляційних втрат за порушення строків оплати.

Приймаючи до уваги встановлений факт прострочення відповідачем виконання основного грошового зобов'язання, вимога про стягнення 3% річних у сумі 651,55 грн. та інфляційні втрати в сумі 1750,21 грн. заявлені позивачем обґрунтовано, доведені матеріалами справи, вірно нараховані та підлягають задоволенню.

Щодо стягнення з відповідача, нарахованих позивачем 7359,28 грн. пені, суд зазначає наступне.

Відповідно до п. 6.2.2. договору, у разі порушення споживачем строків оплати, передбачених розділом IV договору, споживач сплачує постачальнику пеню в розмірі подвійної облікової ставки ОСОБА_1 банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу, за кожен день прострочення платежу.

Заперечуючи проти стягнення пені відповідач посилається на відсутність вини останнього, у зв`язку із підписанням додаткової угоди щодо зменшення споживання природного газу.

Проте суд не погоджується із такими твердженнями відповідача, оскільки додаткова угода була підписана сторонами лише 29.12.2015 року, в той час як поставка газу відбувалась з 25.12.2015 року по 31.12.2015 року (період за який не було здійснено оплату відповідачем).

Крім того, як вбачається із листа відповідача та не заперечується представником в судовому засіданні, ініціатором підписання вказаної додаткової угоди був Інститут тваринництва ОСОБА_1 академії аграрних наук України.

Отже в даному випадку, суд дійшов висновку, що вина стосовно виникнення розбіжностей у даті здійснення оплати за спірним договором наявна у обох сторін, у зв`язку із тим, що додаткову угоду було підписано після споживання відповідачем газу.

Пунктом 3 ч. 1 ст. 83 ГПК України встановлено, що господарський суд, приймаючи рішення, має право: зменшувати у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання.

Пленум Вищого господарського суду України в п. 3.17.4 постанови від 26.12.2011 року № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" роз'ясняє, що вирішуючи, в тому числі й з власної ініціативи, питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання (п. 3 ст. 83 ГПК), господарський суд повинен об'єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов'язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов'язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов'язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо. У зазначеній нормі ГПК йдеться про можливість зменшення розміру саме неустойки (штрафу, пені). Крім того, ця процесуальна норма може застосовуватись виключно у взаємозв'язку (сукупності) з нормою права матеріального, яка передбачає можливість зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), а саме частиною третьою статті 551 ЦК України і статтею 223 Господарського кодексу України.

Пунктом 1 ст. 233 ГК України закріплено, що суд має право зменшити розмір санкцій, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Згідно ч. 3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. При цьому відсутність чи невисокий розмір збитків може бути підставою для зменшення судом розміру неустойки, що стягується з боржника. Вирішуючи питання про зменшення розміру пені, яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання, суд повинен з'ясувати наявність значного перевищення розміру неустойки перед розміром боргу, ступеня виконання зобов'язань, причини неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення у виконанні зобов'язання, невідповідності розміру пені наслідкам порушення, негайного добровільного усунення винною стороною порушення та його наслідків.

В даному випадку причиною неналежного виконання відповідачем зобов`язань стало підписання сторонами додаткової угоди щодо зменшення споживання відповідачем газу, укладеної 29.12.2015 року, у зв`язку з чим у позивача з відповідачем виникли розбіжності щодо дати здійснення останнім оплати.

Враховуючи викладені обставини та те, що вина щодо невчасної оплати відповідачем поставленого позивачем газу наявна у обох сторін, суд дійшов висновку про зменшення розміру пені на 50%.

Судом було зроблено перерахунок розміру нарахованої позивачем пені у зв'язку зі зменшенням розміру неустойки на 50%, і з урахуванням перерахунку, підлягає стягненню сума пені в розмірі 3679,64 грн., а в іншій частині пені в сумі 3679,64 грн. слід відмовити.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат суд керується ст. 49 ГПК України. У спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Суми, які підлягають сплаті за проведення судової експертизи, послуги перекладача, адвоката та інші витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються: при задоволенні позову - на відповідача; при відмові в позові - на позивача; при частковому задоволенні позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно приписів п.4.3 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 21.02.2013 року № 7 "Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України", у разі коли господарський суд на підставі пункту 3 статті 83 ГПК зменшує розмір неустойки (штрафу, пені), витрати позивача, пов'язані зі сплатою судового збору, відшкодовуються за рахунок відповідача у сумі, сплаченій позивачем за позовною вимогою, яка підлягала б задоволенню, якби зазначений розмір судом не було зменшено.

Таким чином, судовий збір у даній справі покладається на відповідача в сумі 1378,00 грн.

Враховуючи викладене та керуючись ст. ст. 6, 8, 19, 124, 129 Конституції України; ст.ст. 11, 526, 549, 611, 612, 623-629, 712 Цивільного кодексу України; ч. 1 ст. 174, ст. 193 Господарського кодексу України; ст.ст. 1, 4, 12, 33, 43, 44, 47-49, 65, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити частково.

Стягнути з Інституту тваринництва ОСОБА_1 академії аграрних наук України (62404, Харківська область, смт. Кулиничі, вул. 7-ї Гвардійської армії, буд. 3, п/р 4829 у ГУДКСУ у Харківській області, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Харківгаз Збут" (61004, м. Харків, вул. Москалівська, 57/59, п/р 8 в АТ "Кліринговий дім" м. Київ, МФО 300647, ) 36462,66 грн. основної заборгованості, 651,55 грн. 3% річних, 1750,21 грн. інфляційних втрат, 3679,64 грн. пені та 1378,00 грн. витрат зі сплати судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

В частині стягнення 3679,64 грн. пені в задоволенні позову відмовити.

Повне рішення складено 17.11.2016 р.

Суддя ОСОБА_4

922/2931/16