ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД СУМСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

16.11.2016 Справа № 920/706/16

За позовом: Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, м. Конотоп Сумської області;

до 1-го відповідача: Підприємства облспоживспілки Конотопського ринку, м. Конотоп Сумської області;

2-го відповідача: Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2, м. Конотоп Сумської області;

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Конотопська міська рада;

про усунення перешкод у користуванні власністю

Головуючий суддя Джепа Ю.А.

Суддя Костенко Л.А.

Суддя Соп'яненко О.Ю.

За участю представників сторін:

від позивача - не прибув

від 1-го відповідача - Борсук С.В (довіреність № 45 від 19.08.2016);

Варванець І.В. (довіреність № 15 від 11.10.2016);

від 2-го відповідача - ОСОБА_2;

від третьої особи - не з'явився;

При секретарі судового засідання Осокіній А.М.

Суть спору: позивач відповідно до вимог поданої позовної заяви просить суд зобов'язати відповідачів усунути перешкоди у користуванні власністю, шляхом знесення тимчасової споруди у вигляді металевого павільйону, належного ФОП ОСОБА_2 та розташованого в АДРЕСА_2, на території підприємства облспоживспілки Конотопський ринок, на відстані близько 1 метру від стіни належного позивачу магазину, розташованого за адресою: АДРЕСА_1, а також покласти на відповідачів судові витрати по справі.

Перший відповідач подав заперечення на позовну заяву (вх. № 7607 від 23.08.2016), проти вимог позивача заперечує, посилаючись на їх безпідставність та необґрунтованість.

13.09.2016 до господарського суду від представника позивача надійшло клопотання (вх. № 2435к) про призначення у справі будівельно-технічної експертизи для вирішення питань відповідності розташування металевого павільйону, належного, на думку позивача, другому відповідачу, діючим вимогам будівельних та протипожежних вимог, а також відповідності розташування тимчасової споруди ФОП ОСОБА_2 межам земельної ділянки, наданої першому відповідачу.

Також від представника позивача надійшло клопотання (вх. № 8152 від 13.09.2016) про долучення до матеріалів справи додаткових документів на підтвердження позовних вимог.

Другим відповідачем було подане до суду клопотання від 13.09.2016 про долучення до матеріалів справи доказів на підтвердження розміщення використовуваного торгівельного місця на земельній ділянці, що перебуває у користуванні першого відповідача.

Ухвалою господарського суду Сумської області від 13.09.2016 у справі №920/706/16 був призначений колегіальний розгляд у складі трьох суддів; згідно з протоколом автоматичного визначення складу колегії суддів від 16.09.2016 головуючим суддею визначено суддю Джепу Ю.А. та суддів Костенко Л.А. та Лиховида Б.І.

Відповідно до протоколу автоматичної зміни складу колегії суддів від 12.10.2016 визначений наступний склад судової колегії: головуючий суддя Джепа Ю.А., судді - Костенко Л.А., Соп'яненко О.Ю.

20.09.2016 до господарського суду надійшли письмові заперечення першого відповідача на клопотання позивача про призначення будівельно-технічної експертизи, у яких зазначено про недоцільність проведення такої експертизи.

Третьою особою - Конотопською міською радою були надані письмові пояснення № 0113/3032 від 03.10.2016 стосовно предмета спору, у яких даний учасник судового процесу просив суд розглядати справу за відсутності його представника у судових засіданнях, не заперечував по суті позовних вимог та проти призначення у справі будівельно-технічної експертизи.

Представник позивача подав до суду додаткові пояснення від 11.10.2016, у яких зазначав, зокрема, що приміщення загальною площею 13,7 кв.м, користуватись яким позивачу заважає металевий павільйон є окремим приміщенням, а не частиною загального приміщення магазину, розташованого по АДРЕСА_1; крім того, представник позивача наголошував, що першим відповідачем не надані докази наявності у нього права користування земельною ділянкою за адресою: АДРЕСА_2.

Також у своїх письмових поясненнях представник позивача вважав за необхідне змінити попередньо подане клопотання про призначення експертизи та заявити клопотання про витребування доказів. Так, представник позивача подав до суду нове клопотання від 11.10.2016 про призначення будівельно-технічної експертизи, відмовившись від попереднього, з вирішенням наступних питань: чи відповідає встановлена фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 тимчасова споруда у вигляді металевого павільйону, розташованого у АДРЕСА_2, перед магазином фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, розташованого за адресою: АДРЕСА_1, діючим вимогам будівельних та пожежних норм? Якщо ні, то в чому полягають невідповідності?

12.10.2016 до суду надійшли: клопотання представника позивача (вх. № 9094) про долучення до матеріалів справи додаткових документів, клопотання (вх. № 9084) про вихід за межі позовних вимог, клопотання (вх. № 2712к ) про витребування доказів у порядку ст. 38 ГПК України.

Ухвалою господарського суду Сумської області від 12.10.2016 клопотання представника позивача про витребування доказів було частково задоволено, зобов'язано першого відповідача (підприємство облспоживспілки «Конотопський ринок») надати документи, що підтверджують правонаступництво підприємства облспоживспілки «Конотопський ринок» за правами та обов'язками спільного підприємства «Конотопський ринок» щодо користування земельною ділянкою, згідно Акту на постійне користування земельною ділянкою № СМ 000034 від 14.11.1996. Також цією ухвалою позивача було повторно зобов'язано надати письмові пояснення щодо правового статусу складу площею 13,7 м2 (окреме приміщення чи частина об'єкту нерухомості) нежитлового приміщення - магазину площею 135,7 м2, розташованого за адресою: АДРЕСА_1, де зазначити, якою самою власністю перешкоджають користуватися йому відповідачі (цією частиною приміщення чи приміщенням в цілому).

На виконання вимог вказаної судової ухвали представником першого відповідача були подані до суду пояснення та додані відповідні докази правонаступництва Підприємства облспоживспілки Конотопський ринок після реорганізації Спільного підприємства «Конотопський ринок», заява про відсутність перешкод з боку відповідачів у користуванні позивачем своєю власністю (приміщенням магазину), заперечення на клопотання про проведення будівельно-технічної експертизи.

Позивач витребуваних судовою ухвалою від 12.10.2016 документів не подав, його представник у судове засідання не прибув.

Від Конотопської міської ради до суду надійшла заява № 0119/3367 від 31.10.2016 про розгляд справи без участі її представника.

Враховуючи, що сторонам пропонувалось подати витребувані документи у строк не пізніше ніж за три дні до наступного судового засідання, явка представників сторін у судове засідання обов'язковою не визнавалась, сторони були попереджені про можливість розгляду за наявними матеріалами, суд відповідно до ст. 75 Господарського процесуального кодексу розглядає справу за наявними у ній документами.

Розглянувши клопотання представника позивача про вихід за межі позовних вимог, суд зазначає наступне.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 83 Господарського процесуального кодексу України господарський суд, приймаючи рішення, має право виходити за межі позовних вимог, якщо це необхідно для захисту прав і законних інтересів позивачів або третіх осіб з самостійними вимогами на предмет спору і про це є клопотання заінтересованої сторони.

З поданого представником позивача клопотання не вбачається, чому для захисту прав позивача суд має вийти за межі позовних вимог, не наведеного жодного обґрунтування необхідності такого виходу і в чому він полягає. У судове засідання 16.11.2016 представник позивача не прибув, будь яких пояснень (хоч би письмових, наданих завчасно до судового засідання) стосовно того, у чому конкретно полягає вихід за межі позовних вимог, представник позивача не подав.

Проаналізувавши зміст позовних вимог, матеріали справи та враховуючи вищезазначені обставини, суд відмовляє у задоволенні відповідного клопотання, оскільки воно не містить жодних підстав та обґрунтувань для вчинення даної процесуальної дії, будь-яких доповнень чи уточнень до цього клопотання від представника позивача не надходило.

Розглянувши клопотання представника позивача про призначення у справі будівельно-технічної експертизи, суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 41 Господарського процесуального кодексу України для роз'яснення питань, що виникають при вирішенні господарського спору і потребують спеціальних знань, господарський суд призначає судову експертизу. Учасники судового процесу мають право пропонувати господарському суду питання, які мають бути роз'яснені судовим експертом. Остаточне коло цих питань встановлюється господарським судом в ухвалі. Проведення судової експертизи доручається державним спеціалізованим установам чи безпосередньо особам, які відповідають вимогам, встановленим Законом України «Про судову експертизу». Особа, яка проводить судову експертизу (далі - судовий експерт) користується правами і несе обов'язки, зазначені у статті 31 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про судову експертизу» судова експертиза - це дослідження експертом на основі спеціальних знань матеріальних об'єктів, явищ і процесів, які містять інформацію про обставини справи, що перебуває у провадженні органів досудового розслідування чи суду.

Відповідно до пункту 5.1. Науково-методичних рекомендацій з питань підготовки та призначення судових експертиз та експертних досліджень, затверджених наказом Міністерства юстиції України № 53/5 від 08.10.1998 (у редакції наказу Міністерства юстиції України № 1950/5 від 26.12.2012) основними завданнями будівельно-технічної експертизи є: визначення відповідності розробленої проектно-технічної та кошторисної документації вимогам нормативно-правових актів у галузі будівництва; визначення відповідності виконаних будівельних робіт та побудованих об'єктів нерухомого майна (будівель, споруд тощо) проектно-технічній документації та вимогам нормативно-правових актів у галузі будівництва; визначення відповідності виконаних будівельних робіт, окремих елементів об'єктів нерухомого майна, конструкцій, виробів та матеріалів проектно-технічній документації та вимогам нормативно-правових актів у галузі будівництва; визначення, перевірка обсягів і вартості виконаних будівельних робіт та складеної первинної звітної документації з будівництва та їх відповідність проектно-кошторисній документації, вимогам нормативно-правових актів у галузі будівництва; визначення групи капітальності, категорії складності, ступеня вогнестійкості будівель і споруд та ступеня будівельної готовності незавершених будівництвом об'єктів; визначення технічного стану будівель, споруд та інженерних мереж, причин пошкоджень та руйнувань об'єктів та їх елементів; визначення вартості будівельних робіт, пов'язаних з переобладнанням, усуненням наслідків залиття, пожежі, стихійного лиха, механічного впливу тощо; визначення можливості та розробка варіантів розподілу (виділення частки; порядку користування) об'єктів нерухомого майна.

Відповідно до пункту 5.1.4. вищезазначених Рекомендацій будівельно-технічна експертиза призначається для вирішення питань, зокрема, про відповідність об'єктів нерухомого майна проектно-технічній документації на їх будівництво (ремонт, реконструкцію) та вимогам нормативно-правових актів у галузі будівництва (містобудівним, протипожежним, санітарно-гігієнічним тощо).

При цьому, суд зауважує, що у відповідності до Державного класифікатору будівель та споруд ДК 018-2000, затвердженого і введеного в дію Наказом Держстандарту України № 507 від 17.08.2000 споруди - це будiвельнi системи, пов'язанi з землею, якi створенi з будiвельних матерiалiв, напiвфабрикатiв, устаткування та обладнання в результатi виконання рiзних будiвельно-монтажних робiт. Будiвлi - це споруди, що складаються з несучих та огороджувальних або сполучених (несуче-огороджувальних) конструкцiй, якi утворюють наземнi або пiдземнi примiщення, призначенi для проживання або перебування людей, розмiщення устатковання, тварин, рослин, а також предметiв. До будiвель вiдносяться: житловi будинки, гуртожитки, готелi, ресторани, торговельнi будiвлi, промисловi будiвлi, вокзали, будiвлi для публiчних виступiв, для медичних закладiв та закладiв освiти та т. iн.

Відповідно до пункту 1.3 Порядку розміщення тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності, затвердженого Наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України № 244 від 21.10.2011, тимчасова споруда торговельного, побутового, соціально-культурного чи іншого призначення для здійснення підприємницької діяльності (далі - ТС) - одноповерхова споруда, що виготовляється з полегшених конструкцій з урахуванням основних вимог до споруд, визначених технічним регламентом будівельних виробів, будівель і споруд, і встановлюється тимчасово, без улаштування фундаменту.

Як вбачається з матеріалів справи, представник позивача подав до суду клопотання від 11.10.2016 про призначення будівельно-технічної експертизи з вирішенням наступних питань: чи відповідає встановлена фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 тимчасова споруда у вигляді металевого павільйону, розташованого у АДРЕСА_2, перед магазином фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, розташованого за адресою: АДРЕСА_1, діючим вимогам будівельних та пожежних норм? Якщо ні, то в чому полягають невідповідності?

Однак, на підставі вищенаведених положень нормативно-правових актів, суд зазначає про відсутність правових підстав для задоволення вищезазначеного клопотання представника позивача, оскільки, будівельно-технічною експертизою не вирішується питання відповідності вимогам будівельних та протипожежних норм металевого павільйону чи іншої тимчасової споруди через невідповідність предмета дослідження (не є будівлею, спорудою чи іншим об'єктом нерухомості). Крім того, позивачем не доведено і в матеріалах справи відсутні докази належності ФОП ОСОБА_6 чи самостійного встановлення (спорудження) останнім зазначеного об'єкта саме як тимчасової споруди, оскільки відповідно до договору № 19 від 01.04.2016 ФОП ОСОБА_6 Споживчим товариством «Конотопське» лише надане право використання торгівельного місця № 113 та послуги з його обслуговування.

Відтак, суд відмовляє у задоволенні клопотання представника позивача про призначення у справі будівельно-технічної експертизи.

Розглянувши матеріали справи, оцінивши наявні в матеріалах справи докази, суд

ВСТАНОВИВ:

05.08.2002 між Зовнішньоекономічною виробничо-торговою фірмою «Комерсант» та ОСОБА_1 був укладений договір купівлі-продажу нежитлового приміщення, за умовами якого позивач придбала у власність магазин № 53 площею 122,0 кв.м, що знаходиться у будинку АДРЕСА_1.

19.08.2011 між Конотопською міською радою та Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 був укладений договір купівлі-продажу земельної ділянки, за умовами якого позивач отримала у власність на підставі рішення Конотопської міської ради від 22.06.2011 земельну ділянку несільськогосподарського призначення, що розташована у АДРЕСА_1, загальною площею 0,0207 га, відповідно до плану земельної ділянки, розміщену на землях, що знаходяться у відведенні Конотопської міської ради, надану ФОП ОСОБА_1 для комерційного використання - обслуговування будівлі магазину. Кадастровий номер земельної ділянки НОМЕР_1.

Право власності позивача на вказану земельну ділянку підтверджується Державним актом на право власності на земельну ділянку № 492699, виданим 12.04.2012.

Як власник магазину, позивач у 2014 році здійснила реконструкцію вбудованого складу під магазин продовольчих товарів по пл. Конотопських дивізій у м. Конотоп, за наслідками якої приміщення вбудованого складу було реконструйоване під торгівельну залу загальною площею 13,7 кв.м.

Доказів реєстрації даного об'єкту як окремого об'єкта нерухомості позивачем всупереч вимогам суду, викладеним в ухвалах від 13.09.2016 та 12.10.2016, надано не було.

Судом також встановлено, що на підставі Державного акту на право постійного користування землею НОМЕР_2 від 14.11.1996, виданого на підставі рішення Конотопської міської ради № 213 від 02.07.2016 перший відповідач як правонаступник Спільного підприємства «Конотопський ринок» є користувачем земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_2, загальною площею 1,61 га.

Відповідно до Акту прийомки-передачі межових знаків на зберігання від 10.04.2014 встановлені межі між земельною ділянкою, яка перебуває у постійному користуванні першого відповідача та земельними ділянками, закріпленими за суміжними землекористувачами. Як вбачається із зазначеного акту позивачем (як одним із власників (користувачів) суміжної земельної ділянки) претензій до існуючих меж заявлено не було. З абрису земельної ділянки землевласника (землекористувача), розташованої у АДРЕСА_2, доданого до акту прийомки-передачі межових знаків на зберігання, вбачається, що позивач є власником суміжної земельної ділянки (згідно опису меж суміжних землевласників - від Г до Д), і межа земельних ділянок позивача та першого відповідача проходить по стіні будівлі належного позивачу магазину (№№ кутів повороту 11-14, 18-19).

Відповідно до частини 1 статті 92 Земельного кодексу України право постійного користування земельною ділянкою - це право володіння і користування земельною ділянкою, яка перебуває у державній або комунальній власності, без встановлення строку.

Перший відповідач як користувач земельної ділянки, розташованої у АДРЕСА_2, на виконання своїх статутних завдань, укладає договори з фізичними особами-підприємцями на закріплення за такими особами торгівельних місць та надання послуг з їх утримання.

При цьому, як пояснювали представники першого відповідача, господарську діяльність ПО Конотопський ринок здійснює з урахуванням положень статті 404 Цивільного кодексу України.

Даний спір виник внаслідок того, що, на думку позивача, перший відповідач при укладанні договорів з підприємцями на обслуговування торгівельних місць та розміщенні на земельній ділянці торгівельних павільйонів порушує його право на користування належним на праві власності приміщенням магазину шляхом недопущення позивача до приміщення магазину з тильної сторони (з боку ринку).

З наданих сторонами у справі документів вбачається, що вхід до одного з приміщень (реконструйованого під торгівельну залу складу загальною площею 13,7 кв.м) належного позивачу магазину, розташованого у АДРЕСА_1, розташований з боку земельної ділянки, яка перебуває у постійному користування першого відповідача. При цьому, межа земельних ділянок позивача та першого відповідача проходить по стіні будівлі належного позивачу магазину.

Відповідно до частин 1-3 статті 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов'язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Відповідно до частини 1 статті 316 вищезазначеного Кодексу правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Власник речі за змістом статті 317 ЦК України має права щодо володіння, розпорядження та розпорядження своїм майном.

Згідно частини 1 статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

За приписами статті 391 вказаного Кодексу власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Позивач просить суд усунути перешкоди у користуванні своєю власністю, шляхом знесення тимчасової споруди у вигляді металевого павільйону, належного ФОП ОСОБА_2 та розташованого в АДРЕСА_2, на території підприємства облспоживспілки Конотопський ринок, на відстані близько 1 метру від стіни належного позивачу магазину, розташованого за адресою: АДРЕСА_1, а також покласти на відповідачів судові витрати по справі.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідачі при здійсненні ними своєї господарської діяльності порушують права позивача на розпорядження та користування своєю власністю, а також порушують вимоги будівельних та протипожежних норм.

При цьому, як доказ правомірності позовних вимог позивачем надана відповідь № 333 від 04.09.2013 Конотопського міськрайонного відділу Управління ДСНС України у Сумській області на звернення позивача щодо дотримання першим відповідачем вимог нормативних актів з питань протипожежної безпеки. Так, з даної відповіді вбачається, що при проведенні перевірки були встановлені наступні порушення вимог протипожежної безпеки: 1) металеві павільйони, які розміщені на території ринку, поруч з тильною стороною магазину, що належить гр-ці ОСОБА_1, не внесені до схеми ринку проведенням подальшого її погодження з місцевим органом державного пожежного нагляду (пп. 3.1, 3.2 Правил пожежної безпеки на ринках України, затверджених наказом Міністерства України з питань надзвичайних ситуацій № 30 від 17.01.2005); 2) відстань між металевими павільйонами, які розміщені на території ринку, поруч з тильною стороною магазину, що належить гр-ці ОСОБА_1 та торгівельним рядом, який розташований напроти становить менше 2 м (у просвіті), (п. 5.6.1 Правил пожежної безпеки на ринках України, затверджених наказом Міністерства України з питань надзвичайних ситуацій № 30 від 17.01.2005); 3) металевий павільйон, якій розміщений на території ринку захаращує евакуаційний вихід з магазину, що належить гр-ці ОСОБА_1 (п. 4,3.1 Правил пожежної безпеки в Україні, затверджених наказом Міністерства України з питань надзвичайних ситуацій № 126 від 19.10.2004 ); 4) відстань між металевими павільйонами, які розміщені на території ринку та тильною стороною магазину, що належить гр-ці ОСОБА_1 становить менше 10 м (п. 4.1.16 Правил пожежної безпеки в Україні, затверджених наказом Міністерства України з питань надзвичайних ситуацій № 126 від 19.10.2004).

Однак суд зауважує, що Правила пожежної безпеки в Україні, затверджені наказом Міністерства України з питань надзвичайних ситуацій № 126 від 19.10.2004, на порушенні першим відповідачем яких наголошує позивач, втратили чинність на підставі наказу Міністерства внутрішніх справ України № 1417 від 30.12.2014.

Щодо порушень першим відповідачем вимог Державних будівельних норм «Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень» ДБН 360-92**, затверджених наказом Держкоммістбудування № 44 від 17.04.1992, на які також посилається позивач як на підставу позову, суд зазначає наступне.

Із змісту зазначених будівельних норм вбачається, що вони використовуються при проектуванні будівництві, переплануванні тощо будівель і споруд, а також інших об'єктів селищного, виробничого, ландшафтно-рекреаційного призначення.

У відповідності до Державного класифікатору будівель та споруд ДК 018-2000, затвердженого і введеного в дію Наказом Держстандарту України № 507 від 17.08.2000 споруди - це будiвельнi системи, пов'язанi з землею, якi створенi з будiвельних матерiалiв, напiвфабрикатiв, устаткування та обладнання в результатi виконання рiзних будiвельно-монтажних робiт. Будiвлi - це споруди, що складаються з несучих та огороджувальних або сполучених (несуче-огороджувальних) конструкцiй, якi утворюють наземнi або пiдземнi примiщення, призначенi для проживання або перебування людей, розмiщення устатковання, тварин, рослин, а також предметiв. До будiвель вiдносяться: житловi будинки, гуртожитки, готелi, ресторани, торговельнi будiвлi, промисловi будiвлi, вокзали, будiвлi для публiчних виступiв, для медичних закладiв та закладiв освiти та т. iн.

Враховуючи, що в матеріалах справи відсутні докази того, що металевий павільйон, розташований на земельній ділянці, яка перебуває у користуванні першого відповідача, який, на думку позивача, належить ФОП ОСОБА_2, не містить ознак будівлі чи споруди, суд дійшов висновку, що на дане торгівельне місце не поширюються вимоги ДБН 360-92**.

Крім зазначеного, позивачем протягом розгляду справи взагалі не доведений факт того, що металевий павільйон, який, на думку позивача, перешкоджає йому користуватись своєю власністю, належить на праві власності чи праві користування другому відповідачу. Матеріали даної судової справи містять лише копію заяви другого відповідача про надання на центральному ринку АДРЕСА_2, місця для торгівлі (МАФ № 33), що не є будівлею чи спорудою без подальшого виділення у власність земельної ділянки, копію проекту на встановлення тимчасової споруди, а також договори, укладені між відповідачами у справі, про закріплення торгівельного місця і надання послуг по його обслуговуванню.

Таким чином, суд вважає недоведеним той факт, що другий відповідач - ФОП ОСОБА_6 шляхом здійснення торгівельної діяльності з металевого павільйону, який йому відповідно до матеріалів справи не належить на праві власності, розташованого з тильного боку нежитлового приміщення, належного позивачу, порушує право власності останнього на вказане нежитлове приміщення.

Факт порушення першим відповідачем Порядку розміщення тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності, затвердженого Наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України № 244 від 21.10.2011 суд також вважає недоведеним.

Так, відповідно до пункту 1.1 вказаного Порядку він визначає механізм розміщення тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності.

За положеннями пункту 1.3 даного Порядку тимчасова споруда торговельного, побутового, соціально-культурного чи іншого призначення для здійснення підприємницької діяльності - одноповерхова споруда, що виготовляється з полегшених конструкцій з урахуванням основних вимог до споруд, визначених технічним регламентом будівельних виробів, будівель і споруд, і встановлюється тимчасово, без улаштування фундаменту.

Відповідно до абзацу 2 пункту 1.9 Порядку розміщення тимчасових споруд на території ринку як торговельного об'єкта визначається планувальною документацією території цього ринку або проектною документацією його споруди.

У матеріалах справи міститься План М 1:500 території Центрального ринку по пл. Конотопських дивізій, 23 у м. Конотоп Сумської області, на якому відображено розміщення тимчасових споруд на території ринку. Із наданого Плану вбачається, що на території ринку розміщені торгівельні місця (контейнери, кіоски, лотки, холодильні вітрини, павільйони тощо), однак вказані торгівельні місця розміщені виключно у межах земельної ділянки, яка перебуває у користуванні першого відповідача.

Представники першого відповідача протягом розгляду справи неодноразово наголошували, що ПО «Конотопський ринок» жодним чином не вчиняє перешкод у користуванні позивачем належним їй приміщенням магазину, а навпаки, у порядку ст. 404 Цивільного кодексу України надає ФОП ОСОБА_1 можливість вільного проходу по його земельній ділянці. Представники першого відповідача також зауважували, що зверненням до суду з даним позовом позивач лише має намір на власний розсуд встановити порядок користування чужою земельною ділянкою.

Позивач протягом розгляду справи не довів належними та допустимим доказами, що металеві павільйони, розміщені на території ринку, перешкоджають праву вільного доступу позивача до приміщення магазину на площі Конотопських дивізій, 19, а також на вимогу суду не надав доказів того, що приміщення реконструйованого складу площею 13,7 кв.м є окремим зареєстрованим об'єктом нерухомості, а тому вихід з нього є основним і інакше, ніж через земельну ділянку першого відповідача не вбачається можливим. Не надано позивачем й доказів того, що вихід з реконструйованого приміщення площею 13,7 кв.м є аварійним виходом з приміщення магазину, розташованого у АДРЕСА_1, площею 135,7 кв.м, на що, як на порушення правил пожежної безпеки є посилання в листі Конотопського міськрайонного відділу Управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Сумській області від 04.09.2013 (вих. № 333).

Відповідно до Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (дата формування 20.01.2015) ОСОБА_7 належить наступний об'єкт нерухомості - вбудоване приміщення магазину площею 135,7 кв.м за адресою АДРЕСА_1. Згідно з даними технічного паспорта на магазин по площі Конотопських дивізій № 19, виготовленого 02.09.2014, торгівельна зала площею 13,7 кв.м є частиною об'єкта нерухомості - приміщення магазину площею 135,5 кв.м., а тому позивач не був позбавлений права при проведенні реконструкції в 2014 році улаштувати вихід з даного приміщення площею 13,7 кв.м не з тильної сторони магазину, що фактично є користуванням чужою земельною ділянкою, та має право встановити своє користування земельною ділянкою першого відповідача у встановлений законодавством спосіб (зокрема оформлення сервітуту тощо).

Крім того, як вже було встановлено судом, позивач не довела факт належності металевого павільйону другому відповідачу, як зазначено нею у резолютивній частині позову, чітко не визначившись який самий й чий об'єкт перешкоджає реалізації її прав власника.

Крім іншого, суд звертає увагу на передчасність захисту прав власника саме шляхом заявлення позовної вимоги про знесення об'єкту з підстав порушення пожежних та будівельних норм, враховуючи той факт, що позивачем не надано належних доказів у вигляді результатів перевірок контролюючих органів у сфері контролю за пожежною безпекою та у сфері питань державного архітектурно-будівельного контролю та нагляду, та у разі встановлення за результатами їх проведення наявності (як вважає позивач) порушень - здійснення такими органами заходів реагування, винесення приписів про приведення до відповідності нормам досліджуваних об'єктів, фактів невиконання приписів про усунення порушень відповідачами, що відповідно до норм чинного законодавства (зокрема, Положення про Державну службу України з надзвичайних ситуацій, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16.12.2015 № 1052, Положення про Державну архітектурно-будівельну інспекцію України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 09.07.2014 № 294, Порядку розміщення тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності, затвердженого наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 21.11.2011 № 244) є дискреційними повноваженнями таких органів й у випадку невиконання їх вимог є підставою звернення до суду.

Стаття 33 Господарського процесуального кодексу України встановлює, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Приписами статті 34 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Статтею 43 названого Кодексу визначено, що господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

З огляду на зазначене, суд дійшов висновку про передчасність позову, безпідставність та недоведеність вимог позивача, а тому визнає їх такими, що не підлягають задоволенню.

Керуючись ст. ст. 44, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд,

В И Р І Ш И В :

1. У позові - відмовити.

Повне рішення складено 21.11.2016.

Головуючий суддя Ю.А.Джепа

Суддя Л.А.Костенко

Суддя О.Ю.Соп'яненко