КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"15" листопада 2016 р. Справа№ 910/11804/16

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Шапрана В.В.

суддів: Андрієнка В.В.

Буравльова С.І.

секретар Колеснік М.П.

за участю представників:

від позивача - не з`явився

від відповідача - Опенько Д.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю „Новоархангельський елеватор" на рішення господарського суду міста Києва від 06.09.2016 (суддя Домнічева І.О.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю „Новоархангельський елеватор"

до Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія „Украгролізінг"

про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач ТОВ „Новоархангельський елеватор" звернувся до Господарського суду міста Києва із позовом до ПАТ "Національна акціонерна компанія „Украгролізінг" про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.

Рішенням Господарського суду м. Києва від 06.09.2016 в задоволені позовних вимог відмовлено повністю.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, позивач звернувся з апеляційною скаргою до Київського апеляційного господарського суду, в якій вказує, що рішення суду прийняте при неповному з`ясуванні всіх обставин справи, з порушенням норма матеріального та процесуального права, а тому просить суд скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити повністю.

Відповідно до протоколу автоматичного розподілу справ між суддями апеляційну скаргу було передано для розгляду колегії суддів у складі: головуючий суддя Шапран В.В., судді: Андрієнко В.В., Буравльов С.І.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 03.10.2016 апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю „Новоархангельський елеватор" прийнято до провадження та призначено до розгляду на 25.10.2016.

Ухвалою суду від 25.10.2016 розгляд апеляційної скарги був вікладений відповідно до ст. 77 ГПК України до 15.11.2016.

В судове засідання з`явився представник відповідача та надав усні пояснення стосовно предмету спору.

Представник позивача (апелянта) в судові засідання не з`являвся, про день та час розгляду скарги повідомлявся належним чином, що підтверджується зворотними повідомленнями, наявними в матеріалах справи, причини неявки суду не повідомив, клопотань про відкладення розгляду скарги не подавав.

Колегія суддів, дослідивши наявні матеріали справи, встановивши, що наявні матеріали справи є достатніми для повного, всебічного та об`єктивного розгляду справи, а неявка представника позивача не перешкоджає розгляду справи, ним подавалась апеляційна скарга, в якій він висловив свою позицію щодо прийнятого місцевим судом рішення та виклав доводи непогодження з таким рішенням, а також підстави, на його думку, скасування рішення суду, вирішила розглянути апеляційну скаргу за відсутності представника позивача.

Апеляційний господарський суд, розглянувши доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши наявні матеріали справи, встановив наступне.

23.08.2011 між Товариством з обмеженною відповідальністю "Новоархангельський елеватор (лізингоодержувач) та Державним публічним акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Украгролізинг (лізингодавець) був укладений договір повторного лізингу № 11-11- 15плб/416.

Відповідно до п. 1.1. договору лізингодавець передає лізингоодержувачу у користування на визначений договором строк майно, яке є власністю лізингодавця і визначено у додатку до договору, а лізингоодержувач сплачує за це лізингові платежі на умовах договору.

Пунктом 3.4.3. договору передбачено обов'язок лізигоодержувача своєчасно та в повному обсязі сплачувати лізингові платежі відповідно до умов договору.

Відповідно до п. 4.3. договору термін сплати кожного лізингового платежу встановлюється числом дати підписання акту. Перший лізинговий платіж сплачується через три місяці з дати підписання акта, подальші платежі - через кожні 3 (три) місяці.

В забезпечення зобов'язань, що випливають з договору повторного лізингу №11- 11-15 плб/416 від 23.08.2011 між сторонами 25.08.2011 був укладений договір іпотеки.

Згідно вказаного договору, лізигоодержувач передав лізингодавцю нерухоме майно: нежитлову будівлю загальною площею 1291,54 кв.м., що знаходиться за адресою: Кіровоградська обл., Новоархангельський р-н, смт. Новоархангельск, вул. Чкалова,131-б; комплекс будівль та споруд зерносховища загальною місткістю 6780 т, за знаходиться за адресою Кіровоградська обл., Новоархангельський р-н, смт. Новоархангельск, вул. Чкалова,131-а, загальною площею 17,7 кв.м.

Відповідно до п. 13 іпотечного договору іпотекодержатель (Національна акціонерна компанія "Украгролізинг") набуває право звернути стягнення на предмет іпотеки в разі невиконання іпотекодавцем (ТОВ "Новоархангельський елеватор") основного зобов'язання повністю або частково, у тому числі якщо іпотекодавець не сплатить лізингові платежі, пеню іншу заборгованість, не сплатить платежі та штрафи, що передбачені та/або випливають з основного зобов'язання, у тому числі у випадку одноразового прострочення основного зобов'язання.

Пунктом 14 іпотечного договору встановлено способи звернення стягнення на предмет іпотеки та задоволення вимог іпотекодержателя, зокрема право на звернення до нотаріуса для вчинення виконавчого напису.

Зважаючи на те, що лізингоодержувач своєчасно не вносив лізингові платежі на виконання умов договору повторного лізингу, лізингодавець звернувся до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Кірюхової Н.С. з заявою від 16 травня 2016 року про вчинення виконавчого напису.

18.05.2016 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу був вчинений виконавчий напис, яким звернуто стягнення на нежитлову будівлю та комплекс будівель та споруд зерносховища, що були предметом договору іпотеки.

Позивач, звертаючись із даним позовом до суду, мотивує свої вимоги тим, що він не погоджується із визначеною відповідачем сумою боргу та розміром штрафних санкцій, а нотаріусом, при вчинені виконавчого напису не було перевірено всіх необхідних первинних бухгалтерських документів на підтвердження розміру боргу, визначено позивачем.

Відповідач, заперечуючи проти заявленого позову, зазначає, що приватним нотаріусом при вчиненні виконавчого напису було дотримано всіх вимог чинного законодавства, що регулює питання в даній сфері правовідносин, а вимоги позивача є безпідставними та необґрунтованими.

Згідно зі ст. 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки; підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ст. 174 ГК України господарські зобов'язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Згідно із ч. 1, 2 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 статті 292 Господарського кодексу України лізинг - це господарська діяльність, спрямована на інвестування власних чи залучених фінансових коштів, яка полягає в наданні за договором лізингу однією стороною (лізингодавцем) у виключне користування другій стороні (лізингоодержувачу) на визначений строк майна, що належить лізингодавцю або набувається ним у власність (господарське відання) за дорученням чи погодженням лізингоодержувача у відповідного постачальника (продавця) майна, за умови сплати лізингоодержувачем періодичних лізингових платежів.

Згідно ч.1 статті 806 Цивільного кодексу України за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобов'язується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі).

Відповідно до статті 1 Закону України «Про фінансовий лізинг» фінансовий лізинг - це вид цивільно-правових відносин, що виникають із договору фінансового лізингу.

Частиною 3 ст. 7 Закону України «Про фінансовий лізинг» визначено, що відмова від договору лізингу є вчиненою з моменту, коли інша сторона довідалася або могла довідатися про таку відмову.

Як вбачається з матеріалів справи, лізингодавець виконав свої зобов'язання належним чином, передав лізингоодержувачу за актом приймання-передачі від 08 листопада 2011 року: зерносховище СМВУ 2.73.К.2Н.4Т.ЗС500.АР-П в кількості 1 шт., зерносховище СМВУ 110К.4Н.2Т.30-100 в кількості 1 шт., зерносховище СМВУ 110К.4Н.2Т.30-100 кількості 1 шт., зерносховище СМВУ 110.14К.45.В12 в кількості 2 шт., зерносховище СМВУ 110К.4Н.2Т.30-100 в кількості 2 шт., зерносховище СМВУ 73.12К 45В12 в кількості 2 шт., загальною вартістю 4 825 691,66 грн.

Лізингоодержувач, порушуючи умови договору, не в повному обсязі сплатив лізингові платежі, заборгованість за якими складає 679 905,44 грн., що підтверджується відповідними копіями рахунків, наявними в матеріалах справи.

За порушення умов договору, у відповідності до п. 7.1 договору, ч. 2 ст. 625 ЦК України, станом на 02.12.2015 відповідачем нараховано пеню у розмірі 167748,31 грн., інфляційних втрат у розмірі 80189,38 грн. та 3% річних від простроченої суми у розмірі 13 361,93 грн. отже, загальний розмір заборгованості лізигоодержувача перед лізингодавцем складає 941205,06 грн.

Зважаючи на наявність заборгованості у позивача в досить значному розмірі та не сплата її протягом тривалого часу та з порушенням строків, визначених умовами договору повторного лізингу, відповідачем на поштову адресу Товариством з обмеженою відповідальністю "Новоархангельський елеватор" 16 березня 2016 року було направлено вимогу про погашення заборгованості за №ЮД-872.

У зазначеній вимозі лізингодавець попередив лізингоодержувача, про те, що в разі невиконання вимоги він буде змушений здійснювати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки.

Даний факт підтверджується фіскальним чеком КМА УДППЗ "Укрпошта" № 1093 від 16.03.2016.

Проте, зазначена вимога стягувача залишилась без відповіді та задоволення з боку позивача.

Позивач не заперечував факт отримання такої вимоги від відповідача, в той же час, подаючи позовну заяву про визнання виконавчого напису недійсним, зазначає, що приватним нотаріусом не було досліджено всіх первинних бухгалтерських документів, на підтвердження розміру заборгованості, а отже не був встановлений факт безспірності такої заборгованості.

Проте, колегія суддів не погоджується із такою позицією позивача (апелянта), з огляду на наступне.

Як зазначалось вище, оскільки, позивач не виконав у визначений строк вимогу відповідача про сплату боргу по лізинговим платежам, останній звернувся до приватного нотаріуса для вчинення виконавчого напису та задоволення своїх вимог за рахунок предмету іпотеки.

18.05.2016 приватним нотаріусам Київського міського нотаріального округу вчинено виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за номером 846, яким звернуто стягнення на предмет іпотеки за іпотечним договором, а саме: нежитлову будівлю та комплекс будівель та споруд зерносховища.

Відповідно до ст. 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» передбачено, що нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року.

Згідно з п.п. 1.1, 1.2 глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України № 296/5 від 22.02.2012, для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість, або на правочинах, що передбачають звернення стягнення на майно на підставі виконавчих написів. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, установлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до п. 2.3 глави 16 Порядку, вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов'язання та (або) умов іпотечного договору здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надісланих іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Повідомлення вважається надісланим, якщо є відмітка іпотекодавця на письмовому повідомленні про його отримання або відмітка поштового відділення зв'язку про відправлення повідомлення на вказану в іпотечному договорі адресу.

Відповідно до п. 1-1 постанови Кабінету Міністрів України "Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів" № 1172 від 29.06.1999, передбачено, що для стягнення заборгованості за іпотечними договорами, що передбачають право звернення стягнення на предмет іпотеки у разі прострочення платежів за основним зобов'язанням до закінчення строку виконання основного зобов'язання, подаються: оригінал нотаріально посвідченого іпотечного договору; оригінал чи належним чином засвідчена копія договору, що встановлює основне зобов'язання; засвідчена стягувачем копія письмової вимоги про усунення порушення виконання зобов'язання, що була надіслана боржнику та майновому поручителю (в разі його наявності), з відміткою стягувача про непогашення заборгованості; г) оригінали розрахункового документа про надання послуг поштового зв'язку та опису вкладення, що підтверджують надіслання боржнику письмової вимоги про усунення порушення виконання зобов'язання; довідка фінансової установи про ненадходження платежу.

Згідно з п. 3.5 глави 16 вищевказаного Порядку, при вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України № 1172 від 29.06.1999.

Відповідно до глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012, № 296/5, (в редакції, що діяла на момент вчинення виконавчого напису), а саме п. 3.1 нотаріус вчиняє виконавчі написи якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем; за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року.

Як зазначалося вище, у зв`язку із порушенням позивачем свого зобов`язання по сплаті лізингових платежів, відповідач направив йому вимогу про погашення такої заборгованості, яка була залишена без відповіді позивачем.

З матеріалів справи вбачається, що на виконання зазначених вимог відповідач надав нотаріусу наступні документи:

оригінал договору повторного лізингу №11-11-15 плб/416 від 23.08.2011, оригінал іпотечного договору, розрахунки заборгованості, копія вимоги про погашення заборгованості за № ЮД-872 від 16.03.2016 та оригінал фіскального чеку КМА УДППЗ "Укрпошта" № 1093 від 16.03.2016 про направлення вимоги позивачу про сплату заборгованості.

Твердження позивача проте, що відповідачем не виконані вимоги чинного законодавства України, а саме не надано нотаріусу на дослідження первинних бухгалтерських документів щодо сплати позивачем лізингових платежів, які необхідні для встановлення точної суми заборгованості, не приймаються до уваги колегією суддів, оскільки як вбачається із переліку документів, що подавались відповідачем приватному нотаріусу разом із заявою про вчинення виконавчого напису, останнім до неї долучено як розрахунок заборгованості так і рахунки на сплату № 9567 від 15.03.2016, № 9566 від 15.03.2016 та № 9565 від 15.03.2016, які виставлялись позивачу та не були оплачені останнім.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно із ст. 43 ГПК України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи і їх сукупності, керуючись законом.

Пунктом 13 іпотечного договору визначено, що іпотекодержатель (Національна акціонерна компанія "Украгролізинг") набуває право звернути стягнення на предмет іпотеки в разі невиконання Іпотекодавцем (ТОВ "Новоархангельський елеватор") основного зобов'язання повністю або частково, у тому числі якщо іпотекодавець не сплатить лізингові платежі, пеню іншу заборгованість, не сплатить платежі та штрафи, що передбачені та/або випливають з основного зобов'язання, у тому числі у випадку одноразового прострочення основного зобов'язання.

Тобто, умовами іпотечного договору визначено право відповідача на задоволення своїх вимог шляхом здійснення звернення стягнення на предмет іпотеки навіть у випадку одноразового прострочення сплати позивачем лізингового платежу, що, в свою чергу, означає відсутність у нотаріуса необхідності точно вираховувати загальну суму заборгованості на час вчинення виконавчого напису, при наявності достатніх доказів прострочення сплати боржником хоча б одного лізингового платежу та, відповідно наявність доказів направлення вимоги кредитором боржнику у такому випадку, та наявність доказів відсутність будь-яких дій боржника в з приводу погашення такої заборгованості на час здійснення виконавчого напису.

Крім того, як вбачається із долучених до матеріалів справи представником відповідача доказів, позивач має заборгованість по сплаті коштів за договором лізингу, що в цілому не оспорювалось і позивачем.

Матеріалами справи у повному обсязі підтверджений факт перебігу передбаченого законом тридцятиденного строку з моменту надсилання позивачеві вимоги про погашення заборгованості до моменту вчинення нотаріусом виконавчого напису на іпотечному договорі.

Таким чином, твердження позивача про те, що при вчиненні оскаржуваного виконавчого напису, відповідачем не було підтверджено безспірності заборгованості позичальника за повторним договором лізингу, у зв'язку з чим вказаний напис підлягає визнанню таким, що не підлягає виконанню є безпідставними, а позивачем в процесі судового розгляду справи не надано належних та допустимих доказів на підтвердження того, що пакет документів, наданий відповідачем нотаріусу для вчинення виконавчого напису, не відповідав Переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 1172 від 29.06.1999.

Обов'язковість надання інших документів для вчинення виконавчого напису у випадку звернення стягнення на предмет іпотеки законодавством не передбачено, а відтак у нотаріуса не існувало підстав для відмови у вчинені спірної нотаріальної дії.

Крім того, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що в даному випадку, при вчиненні виконавчого напису для звернення стягнення на предмет іпотеки, враховуючи норми чинного законодавства України та положення іпотечного договору, укладеного між сторонами, приватний нотаріус має встановити факт безспірності існування заборгованості, тобто факт існування заборгованості взагалі, (відсутність спору існування заборгованості як такої), яка надає право кредитору задовольняти свої вимоги за рахунок предмету іпотеки, а не встановлювати точний розмір такої заборгованості, оскільки умовами договору іпотеки, як вже зазначалось, кредитор наділений правом звернення стягнення на предмет іпотеки за наявності доказів одноразової несплати боржником лізингових платежів за договором повторного лізингу.

Позивач, фактично не заперечував наявність у нього заборгованості перед відповідачем по лізинговим платежам за договором повторного лізингу від 23.08.2011, оспорюючи лише розмір такої заборгованості та розмір нарахованих штрафних санкцій.

До того ж, представником відповідача в суді апеляційної інстанції до матеріалів справи була долучена копія договору № 619 про розрахунки від 20.09.2016, що укладений між позивачем та відповідачем.

Відповідно до тексту даного договору сторони погодили та підтвердили факт наявності у боржника (позивача по справі) заборгованості за договором фінансового лізингу від 23.08.2011 № 11-11-15пбл/416 на певну суму, яка крім суми основного боргу та штрафних санкцій, включає в себе також витрати кредитора по вчиненню виконавчих написів, зокрема і в тому числі, за спірним виконавчим написом від 18.05.2016.

Також вказаним договором сторони погодили строк до якого боржник має сплатити заборгованість кредитору.

Вказаний договір підписаний вповноваженими представниками сторін та скріплений печатками товариств.

Згідно наданих представником відповідача доказів, позивачем, на виконання умов вказаного договору розрахунків, на користь кредитора здійснено сплату боргу на загальну суму 916646,58 грн., що підтверджується відповідними банківськими виписками.

Зазначений договір, як належний та допустимий доказ, приймається до уваги колегією суддів, не дивлячись на те, що він не був долучений до матеріалів справи в суді першої інстанції, оскільки як вбачається, такий договір був укладений 20.09.2016, в той час як оскаржуване рішення постановлене 06.09.2016.

Таким чином, суд встановив, що заборгованість позивача перед відповідачем на час вчинення виконавчого напису була безспірною, та нотаріус діяв у межах норм чинного законодавства України.

Враховуючи вищевказане, вимоги позивача про визнання виконавчого напису від 18.05.2016 таким, що не підлягає виконанню, правомірно були визнані місцевим судом безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню.

Зважаючи на все вище зазначене, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції повно, всебічно і об'єктивно з`ясовано обставини справи, винесено рішення у відповідності до норм матеріального і процесуального права, з повним з`ясування обставин, що мають значення для справи, правомірно відмовлено в задоволені позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю „Новоархангельський елеватор", а тому апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю „Новоархангельський елеватор" не підлягає задоволенню.

Зважаючи на те, що колегією суддів апеляційна скарга з Товариства з обмеженою відповідальністю „Новоархангельський елеватор" залишається без задоволення, судові витрати, відповідно до ст. 49 ГПК України покладаються на позивача.

Керуючись ст. ст. 49, 99, 101, 102, п. 1 ч. 1 ст. 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю „Новоархангельський елеватор" залишити без задоволення, а рішення Господарського суду міста Києва від 06.09.2016 у справі № 910/11804/16 - без змін.

Матеріали справи № 910/11804/16 повернути до Господарського суду міста Києва.

Головуючий суддя В.В. Шапран

Судді В.В. Андрієнко

С.І. Буравльов