ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"15" листопада 2016 р.Справа № 922/3098/16

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Пономаренко Т.О.

при секретарі судового засідання Кулабуховій А.В.

розглянувши справу

за позовом Приватної організації "Українська ліга авторських і суміжних прав"
до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1
про стягнення заборгованості в розмірі 16 965,04 грн.
за участю представників сторін:

представник позивача - Гур'єв А.А., довіреність б/н від 20.10.2016 р.;

відповідач - ОСОБА_1 (особисто);

представник відповідача - ОСОБА_3, довіреність №1415 від 27.10.2016 р.

ВСТАНОВИВ:

Позивач - Приватна організація "Українська ліга авторських і суміжних прав", звернувся до Господарського суду Харківської області з позовною заявою до відповідача - Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про стягнення заборгованості в розмірі 16 965,04 грн.

В обґрунтування позову вказує на неналежне виконання відповідачем своїх зобов'язань за Договором №КБР-12/11/13 від 01 листопада 2013 року в частині повного та своєчасного внесення платежів.

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 19 вересня 2016 року позовну заяву було прийнято до розгляду, порушено провадження у справі №922/3098/16.

Ухвалами Господарського суду Харківської області розгляд справи неодноразово відкладався.

03 листопада 2016 через канцелярію Господарського суду Харківської області від представника Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 надійшла заява про долучення додаткових документів до справи (вх. №36803), а саме: копію заяви на отримання довідки про отримані доходи та сплачені податки ФОП ОСОБА_1 за період з 22.10.2012 року по 31.10.2016 року.

07 листопада 2016 року через канцелярію Господарського суду Харківської області від представника Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 надійшло клопотання (вх. №37152) про відкладення розгляду справи в зв'язку з участю представника відповідача в іншому судовому засіданні.

07 листопада 2016 року через канцелярію Господарського суду Харківської області від представника Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 надійшла заява про сплив позовної давності щодо позовних вимог про стягнення нарахованої пені (вх. №37155), в якій просить суд застосувати позовну давність до вимог позивача щодо стягнення пені за період з 27.04.2014 року по 27.03.2016 року в розмірі 2 098,84 грн. та відмовити в задоволенні зазначених вимог позивача.

10 листопада 2016 року через канцелярію Господарського суду Харківської області від представника Приватної організації "Українська ліга авторських і суміжних прав" надійшли письмові пояснення №2 (вх. №38330) в яких зазначив, що жодна із Сторін не повідомляла іншу Сторону про припинення дії Договору, на поточний момент строк дії Договору визначається періодом з 01.11.2013 року по 01.12.2016 р. Належним доказом такого повідомлення можна вважати виключно квитанцію відділення поштового зв'язку та опис вкладення у цінний лист на ім'я позивача. Позивач не отримував від відповідача жодних повідомлень про припинення дії Договору. Тому аргументи відповідача про припинення договору 01.12.2014 року є юридично неспроможними.

Щодо клопотання представника Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про витребування у Київської ОДПІ м. Харкова ГУ ДФС у Харківській області довідки про суми доходів та сплачених податків Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 за період з 22.10.2012 року по 31.10.2016 року., яке прийнято до розгляду в попередньому судовому засіданні, суд зазначає наступне.

Відповідно до ст.38 Господарського процесуального кодексу України, сторона або прокурор у разі неможливості самостійно надати докази вправі подати клопотання про витребування господарським судом доказів. У клопотанні повинно бути зазначено:

1) який доказ витребовується;

2) обставини, що перешкоджають його наданню;

3) підстави, з яких випливає, що цей доказ має підприємство чи організація;

4) обставини, які може підтвердити цей доказ.

Відповідно до ст.34 Господарського процесуального кодексу України , суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Враховуючи викладене та те, що відповідачем не зазначено обставини, які можуть підтвердити саме ці витребувані докази, суд дійшов висновку про відмову в його задоволенні, оскільки вважає його необґрунтованим та безпідставним, оскільки вказані докази не відносяться до предмету спору, а тому не вбачає правових підстав для його задоволення.

В судовому засіданні 15 листопада 2016 року представник відповідача просив суд залишити без розгляду подане клопотання про відкладення розгляду справи.

Суд залишає без розгляду вищезазначене клопотання представника відповідача, в зв'язку з присутністю останнього в судовому засіданні.

Представник позивача в судовому засіданні 15 листопада 2016 року позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив суд задовольнити їх з підстав, викладених у позовній заяві та додаткових поясненнях.

Представник відповідача та відповідач проти задоволення позову заперечували, просили суд застосувати позовну давність щодо позовних вимог про стягнення нарахованої пені та відмовити в цій частині в задоволенні позову. Щодо іншої частини позовних вимог, просили суд задовольнити позов у сумі 3 043,09 грн. відповідно до контррозрахунку суми борги з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву.

Присутні в судовому засіданні 15 листопада 2016 представники сторін не виявили наміру подати додаткові докази та письмові пояснення в обґрунтування позовних вимог та заперечень проти них.

За висновками суду, в матеріалах справи № 922/3098/16 достатньо документів, які мають значення для правильного вирішення спору та є необхідними для прийняття повного і обґрунтованого судового рішення.

З'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення проти них, всебічно та повно дослідивши матеріали справи та надані учасниками судового процесу докази, заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, суд встановив наступне.

Приватна організація "Українська ліга авторських і суміжних прав" є організацією колективного управління майновими правами суб'єктів авторського права і (або) суміжних прав відповідно до свідоцтва Державного департаменту інтелектуальної власності Міністерства освіти і науки України про облік організації колективного управління від 24.01.2011 № 19/2011(т. 1, арк. с. 32).

Між Приватною організацією "Українська ліга авторських і суміжних прав" (УЛАСП) та Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 (Користувач) було укладено Договір №КБР-12/11/13 від 01 листопада 2013 року (надалі - Договір), відповідно до предмету якого Користувач здійснює використання в комерційній діяльності музичних творів (Твори) шляхом їх публічного виконання, а УЛАСП надає Користувачу, на умовах, визначених Договором, дозвіл (невиключне право) на таке використання, в тому числі, усі необхідних майнових прав для використання творів, а також здійснює збір винагороди (роялті). Користувач зобов'язується виплачувати винагороду (роялті) на поточний рахунок УЛАСП відповідно до умов цього Договору та Закону України "Про авторське право і суміжні права".

За умовами п. 2.3. Договору, Користувач зобов'язується перерахувати на поточний рахунок УЛАСП винагороду (роялті), узгоджену Сторонами у відповідних додатках до цього договору, не пізніше ніж за 5 (п'ять) днів до початку місяця за який здійснюється платіж, після чого надати позивачу акт про виплату роялті згідно з п. 2.5. даного договору.

Не зважаючи на дату укладання договору, Користувач здійснює виплату винагороди за весь місяць (календарний період), в якому було укладено Договір. Платіж здійснюється не пізніше трьох календарних днів після підписання цього договору.

Відповідно до п. 2.4. Договору, Користувач зобов'язується не пізніше 20-го числа місяця наступного за звітним кварталом, надавати УЛАСП звіт про використані Твори за формою наведеною у додатку № 3 до даного договору.

Пунктом 2.5. Договору визначено, що сторони підтверджують сплату та збір винагороди (роялті) шляхом підписання щоквартального Акту про виплату роялті. У разі необхідності підтвердження виплати винагороди (роялті) щомісячно, обов'язок щодо складання відповідного акту покладається на Користувача.

За змістом п. 3.3. Договору, користувач зобов'язується протягом п'яти днів письмово повідомити УЛАСП про припинення використання творів в закладах користувача, зазначених у додатках до цього договору. У разі несвоєчасного повідомлення про настання зазначених вище обставин, Користувач зобов'язується сплатити винагороду, узгоджену сторонами у відповідних додатках, у повному обсязі і за весь період.

Пунктом 5.1. Договору визначено, що цей договір набирає чинності з моменту його підписання Сторонами і діє до "01" грудня 2014 року, а в частині невиконаних фінансових зобов'язань, фінансових санкцій, та будь-яких інших зобов'язань до їх повного виконання.

Сторони домовились, що всі зміни та додатки до даного Договору мають юридичну силу та є його невід'ємними частинами, якщо вони укладені у письмовій формі та підписані уповноваженими представниками сторін (п. 5.7 Договору).

Додатком № 1 до Договору є "Перелік закладів, в яких Користувач здійснює використання Творів", зокрема, таким закладом визначено Кафе "ІНФОРМАЦІЯ_1", за адресою: АДРЕСА_2.

У додатку № 2 до Договору сторонами погоджено розмір щомісячної винагороди (роялті) за використання Творів, загальна сума якої з дня набуття чинності договору становить 400,00 грн.

Крім того, в пункті 3 Додатку № 2 до Договору сторонами погоджено, що виплата винагороди проводиться з урахуванням офіційного річного рівня інфляції (тобто загальна сума платежу на кожен наступний рік збільшується шляхом множення на офіційний індекс інфляції попереднього року і т.д.).

Звертаючись до суду з даним позовом про стягнення з відповідача заборгованості на підставі Договору за період з травня 2014 року по серпень 2016 року, позивач вказав, що за перші шість місяців (з листопада 2013 року по квітень 2014 року) використання невиключних прав за Договором, відповідач сплатив на користь позивача винагороду (роялті) в загальній сумі 2 400,00 грн.

Позивач також зазначив, що оскільки жодна з сторін не повідомляла іншу сторону про припинення дії Договору в порядку пункту 5.2. Договору , то станом на дату звернення до суду з позовною заявою строк дії Договору визначається періодом з 01.11.2013 по 01.12.2016.

Позивач зазначив, що за період з травня 2014 року по серпень 2016 року оплата відповідачем за використання невиключних прав за Договором не здійснювалась, тому заборгованість відповідача за вказаний період склала 11 200,00 грн., у зв'язку з чим позивач і звернувся до Господарського суду Харківської області з відповідним позовом. Також, просить суд стягнути з відповідача 3 265,44 грн. інфляційних нарахувань, 400,76 грн. 3% річних за прострочення грошового зобов'язання за Договором та пеню в розмірі 2 098,84 грн.

В обґрунтування своїх заперечень проти позову відповідач посилається на те, що у квітні 2014 року Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 припинила господарську діяльність - діяльність ресторанів, надання послуг мобільного харчування та відповідно припинила використання в комерційній діяльності музичних творів, дозвіл на публічне використання яких був наданий йому позивачем за умовами спірного Договору. 25 квітня 2014 року відповідач надіслав позивачу лист, яким повідомив УЛАСП про припинення використання музичних творів у закладі "ІНФОРМАЦІЯ_1". Враховуючи те, що позивач фактично не виконував умови договору та не вимагав їх виконання від відповідача, не прикладав жодних зусиль для виконання своїх обов'язків перед авторами творів щодо виплати винагороди, а також приймаючи до уваги те, що бездіяльність позивача щодо з'ясування причин затримки виконання відповідачем зобов'язань за Договором протягом 2,5 років суперечить принципам добросовісності, розумності та справедливості. Відповідач зазначає, що спірний Договір безпідставно вважається позивачем продовженим на період з 01.12.2014 року до 01.12.2016 року та вважає, що строк дії спірного Договору закінчився 01 грудня 2014 року.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді у судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню з наступних підстав.

Частиною 1 ст. 418 Цивільного кодексу України визначено, що право інтелектуальної власності це право особи на результат інтелектуальної, творчої діяльності або на інший об'єкт права інтелектуальної власності, визначений Цивільним кодексом України та іншим законом.

Право інтелектуальної власності становлять особисті немайнові права інтелектуальної власності та (або) майнові права інтелектуальної власності, зміст яких щодо певних об'єктів права інтелектуальної власності визначається цим Кодексом та іншим Законом (ч. 2 ст. 418 Цивільного кодексу України).

Перелік об'єктів права інтелектуальної власності визначений приписами ч. 1 ст. 420 Цивільного кодексу України. Зокрема, об'єктами права інтелектуальної власності є літературні та художні твори, які в свою чергу є об'єктами авторського права (ч. 1 ст. 433 Цивільного кодексу України), до складу яких входять музичні твори (з текстом або без тексту) (п. 1 ч. 1 ст. 433 Цивільного кодексу України), а також виконання, фонограми, відеограми, передачі (програми) організацій мовлення, які в свою чергу є об'єктами суміжних прав (ч. 1 ст. 449 Цивільного кодексу України).

Відповідно до статті 422 Цивільного кодексу України право інтелектуальної власності виникає (набувається) з підстав, встановлених цим Кодексом, іншим законом чи договором.

До майнових прав інтелектуальної власності на твір відповідно до ч. 1 ст. 440 Цивільного кодексу України відносяться: право на використання твору; виключне право дозволяти використання твору; право перешкоджати неправомірному використанню твору, в тому числі забороняти таке використання; інші майнові права інтелектуальної власності, встановлені законом.

До майнових прав інтелектуальної власності на об'єкт суміжних прав відповідно до ч. 1 ст. 452 Цивільного кодексу України відносяться: право на використання об'єкта суміжних прав; виключне право дозволяти використання об'єкта суміжних прав; право перешкоджати неправомірному використанню об'єкта суміжних прав, в тому числі забороняти таке використання; інші майнові права інтелектуальної власності, встановлені законом.

Як передбачено ст. 1 Закону України "Про авторське право і суміжні права" виключним правом є майнове право особи, яка має щодо твору, виконання, постановки, передачі організації мовлення, фонограми чи відеограми авторське право і (або) суміжні права, на використання цих об'єктів авторського права і (або) суміжних прав лише нею і на видачу лише цією особою дозволу чи заборону їх використання іншим особам у межах строку, встановленого цим Законом.

Згідно частини другої статті 426 Цивільного кодексу України, особа, яка має виключне право дозволяти використання об'єкта права інтелектуальної власності, може використовувати цей об'єкт на власний розсуд з додержанням при цьому прав інших осіб.

Частиною третьою статті 426 Цивільного кодексу України встановлено, що використання об'єкта права інтелектуальної власності іншою особою здійснюється з дозволу особи, яка має виключне право дозволяти використання об'єкта права інтелектуальної власності, крім випадків правомірного використання без такого дозволу, передбачених Цивільним кодексом України та іншим законом.

Відповідно до частин четвертої і п'ятої статті 32 Закону України "Про авторське право і суміжні права", за авторським договором про передачу невиключного права на використання твору автор (чи інша особа, яка має авторське право) передає іншій особі право використовувати твір певним способом і у встановлених межах. При цьому за особою, яка передає невиключне право, зберігається право на використання твору і на передачу невиключного права на використання твору іншим особам. Право на передачу будь-яким особам невиключних прав на використання творів мають організації колективного управління, яким суб'єкти авторського права передали повноваження на управління своїми майновими авторськими правами.

В силу положень статті 33 Закону України "Про авторське право і суміжні права" договори про передачу прав на використання творів укладаються у письмовій формі. В усній формі може укладатися договір про використання (опублікування) твору в періодичних виданнях (газетах, журналах тощо). Договір про передачу прав на використання творів вважається укладеним, якщо між сторонами досягнуто згоди щодо всіх істотних умов (строку дії договору, способу використання твору, території, на яку поширюється передаване право, розміру і порядку виплати авторської винагороди, а також інших умов, щодо яких за вимогою однієї із сторін повинно бути досягнено згоди). Авторська винагорода визначається у договорі у вигляді відсотків від доходу, отриманого від використання твору, або у вигляді фіксованої суми чи іншим чином. При цьому ставки авторської винагороди не можуть бути нижчими за мінімальні ставки, встановлені Кабінетом Міністрів України.

Згідно статті 43 Закону України "Про авторське право і суміжні права", допускається без згоди виробників фонограм (відеограм), фонограми (відеограми) яких опубліковані для використання з комерційною метою, і виконавців, виконання яких зафіксовані у цих фонограмах (відеограмах), але з виплатою винагороди, таке пряме чи опосередковане комерційне використання фонограм і відеограм та їх примірників: а) публічне виконання фонограми або її примірника чи публічну демонстрацію відеограми або її примірника; б) публічне сповіщення виконання, зафіксованого у фонограмі чи відеограмі та їх примірниках, в ефір; в) публічне сповіщення виконання, зафіксованого у фонограмі чи відеограмі та їх примірниках, по проводах (через кабель).

Збирання винагороди за використання фонограм (відеограм), що зазначені у частині першій цієї статті, і контроль за їх правомірним використанням здійснюються визначеними Установою уповноваженими організаціями колективного управління. Зібрані кошти розподіляються між організаціями колективного управління, які є на обліку в Установі, на основі договорів, які уповноважені організації укладають з усіма організаціями колективного управління. Одержана від уповноваженої організації винагорода розподіляється відповідною організацією колективного управління у таких пропорціях: виконавцям - 50 відсотків, виробникам фонограм (відеограм) - 50 відсотків.

Розмір винагороди за використання фонограм (відеограм), що зазначені у частині першій цієї статті, порядок та умови її виплати визначаються Кабінетом Міністрів України.

Особи, які використовують фонограми, відеограми чи їх примірники, повинні надавати організаціям, зазначеним у частині другій цієї статті, точні відомості щодо їх використання, необхідні для збирання і розподілу винагороди.

Статтею 45 Закону України "Про авторське право і суміжні права" передбачено, що суб'єкти авторського права і суміжних прав можуть управляти своїми правами особисто, через свого повіреного або через організацію колективного управління.

Згідно з частиною четвертою статті 47 цього Закону особи, які використовують твори, виконання, програми мовлення, примірники фонограм (відеограм), зобов'язані надавати організаціям колективного управління точний перелік використаних (усіх) творів, виконань, примірників фонограм (відеограм), програм мовлення разом з документально підтвердженими даними про одержані прибутки від їх використання та повинні виплачувати організаціям колективного управління винагороду в передбачений термін і в обумовленому розмірі.

Відповідно до частин третьої та четвертої статті 48 Закону "Про авторське право і суміжні права" повноваження на колективне управління майновими правами передаються організаціям колективного управління авторами та іншими суб'єктами авторського права і (або) суміжних прав на основі договорів, укладених у письмовій формі; організації колективного управління можуть управляти на території України майновими правами іноземних суб'єктів авторського права і (або) суміжних прав на основі договорів з аналогічними іноземними організаціями, в тому числі й про взаємне представництво інтересів.

За змістом пункту "в" частини сьомої статті 48 Закону України "Про авторське право і суміжні права" є можливість певного управління організацією колективного управління майновими правами й осіб, які не передали організації повноважень відповідно до частини третьої цієї статті.

Так, частинами п'ятою і шостою статті 48 Закону України "Про авторське право і суміжні права" встановлено, що:

- на основі одержаних повноважень організації колективного управління надають будь-яким особам шляхом укладання з ними договорів невиключні права на використання об'єктів авторського права і (або) суміжних прав;

- організація колективного управління має право вимагати від осіб, які використовують об'єкти авторського права і суміжних прав, надання їм документів, що містять точні відомості про використання зазначених об'єктів, необхідні для збирання і розподілу винагороди.

Згідно з приписами пункту "в" частини першої статті 49 Закону України "Про авторське право і суміжні права" до функцій організацій колективного управління належать збір, розподіл і виплата зібраної винагороди за використання об'єктів авторського права і (або) суміжних прав суб'єктам авторського права і (або) суміжних прав, правами яких вони управляють, а також іншим суб'єктам прав відповідно до цього Закону.

Відповідно до приписів частини другої цієї статті суб'єкти авторського права і (або) суміжних прав, які не передали організаціям колективного управління повноважень на управління своїми правами, в тому числі щодо збирання винагороди, мають право вимагати від організацій колективного управління, які таку винагороду за використання їхніх творів і об'єктів суміжних прав зібрали, виплати цієї винагороди, а також вимагати вилучення своїх творів і об'єктів суміжних прав із дозволів на використання, які надаються організаціями колективного управління шляхом укладання договорів з особами, які використовують ці об'єкти.

У пункті 49.1 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 17 жовтня 2012 року N 12 „Про деякі питання практики вирішення спорів, пов'язаних із захистом прав інтелектуальної власності" зазначено наступне. Отже, надавши організаціям колективного управління можливість дозволяти використання об'єктів авторського права, які й не перебувають в їх управлінні (але не вилучені з нього в установленому порядку), законодавець врахував специфіку діяльності суб'єктів господарювання, які здійснюють постійне використання великої кількості різноманітних об'єктів авторського права, завчасне визначення переліку яких (із встановленням правовласників та одержанням необхідного дозволу від кожного з них) є надмірно складним або взагалі неможливим (телерадіоорганізації; особи, що здійснюють ретрансляцію телерадіопрограм; власники закладів, де відбувається публічне виконання творів, тощо).

Такий підхід водночас забезпечує дотримання прав суб'єктів авторського права (як щодо дозволу на використання творів, так і стосовно отримання винагороди) та дозволяє суб'єктам господарювання здійснювати використання необмеженого переліку творів (зокрема, музичних) без порушення майнових авторських прав, уклавши відповідний договір з однією організацією колективного управління.

Згідно приписів статей 6, 627, 628, 638 Цивільного кодексу України сторони вільні в укладенні договору, виборі контрагента та визначені умов договору, з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Наявні в матеріалах справи докази свідчать, що між позивачем та відповідачем укладено Договір №КБР-12/11/13 від 01 листопада 2013 року.

Судом встановлено, що до 01 грудня 2014 року жодна із сторін не повідомляла письмово іншу сторону про припинення дії договору, тому суд приходить до висновку, що договір автоматично пролонгувався до 01 грудня 2015 року та до 01 грудня 2016 року.

За змістом п. 3.3. Договору, користувач зобов'язується протягом п'яти днів письмово повідомити УЛАСП про припинення використання творів в закладах користувача, зазначених у додатках до цього договору. У разі несвоєчасного повідомлення про настання зазначених вище обставин, Користувач зобов'язується сплатити винагороду, узгоджену сторонами у відповідних додатках, у повному обсязі і за весь період.

Виходячи зі змісту вказаного пункту договору, у випадку припинення використання творів в закладах користувача, зазначених у відповідних додатках до вищевказаного договору, користувач наділений правом на повідомлення УЛАСП про існування цих обставин з метою припинення сплати погодженої суми винагороди. В протилежному випадку, невнесення плати за період невикористання об'єктів суміжних прав є порушенням зобов'язання.

Статтею 614 Цивільного кодексу України передбачено, що особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов'язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов'язання.

Таким чином, на відповідача у випадку порушення зобов'язання щодо внесення винагороди за час фактичного нездійснення використання творів у власних закладах покладається обов'язок вжиття всіх залежних від нього заходів щодо недопущення порушення, яким є повідомлення позивача про припинення використання об'єктів суміжних прав.

Вказані умови договору надають відповідачу належні умови для можливості захисту своїх прав та вибору способу поведінки у спірних правовідносинах.

Як визначено пунктом 5.2. Договору, у випадку якщо жодна з сторін не повідомить письмово іншу сторону про припинення дії Договору протягом місяця до настання зазначеної в пункті 5.1. дати ("01" грудня 2014 року) дія Договору вважається продовженою на той самий строк і на тих же умовах. Повідомлення про припинення дії цього Договору має бути надіслане засобами поштового зв'язку (рекомендованим листом) при цьому належним доказом направлення повідомлення є квитанція відділу поштового зв'язку із зазначенням вказаних в цьому Договорі поштових реквізитів сторони, на адресу якої направлено листа, а також документ з відтиском (печаткою) поштового відділу, який посвідчує відправлення зазначеного вище повідомлення

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідачем не надано до суду доказів повідомлення позивача про припинення використання творів в закладах Користувача, як того вимагає пункт 3.2. спірного Договору.

За встановлених обставин, в спірний період з травня 2014 року по серпень 2016 року Договір №КБР-12/11/13 від 01 листопада 2013 року був чинним, недійсним не визнавався, а тому був обов'язковим для виконання сторонами (стаття 629 Цивільного кодексу України).

Згідно зі статтею 14 Цивільного кодексу України цивільні обов'язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (526 Цивільного кодексу України).

В силу положень статті 525 Цивільного кодексу України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно частини 1 статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

За умовами п. 2.3. Договору, Користувач зобов'язується перерахувати на поточний рахунок УЛАСП винагороду (роялті), узгоджену Сторонами у відповідних додатках до цього договору, не пізніше ніж за 5 (п'ять) днів до початку місяця за який здійснюється платіж, після чого надати позивачу акт про виплату роялті згідно з п. 2.5. даного договору.

У додатку № 2 до Договору сторонами погоджено розмір щомісячної винагороди (роялті) за використання Творів, загальна сума якої з дня набуття чинності договору становить 400,00 грн.

Відповідно до статті 598 Цивільного кодексу України, зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом та припинення зобов'язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених законом або договором, а згідно статті 599 Цивільного кодексу України, зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно зі ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання.

У відповідності до частини 1 статті 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідач в спірний період дії Договору не виконав належним чином зобов'язання щодо виплати винагороди (роялті) відповідно умов Договору.

За матеріалами справи судом встановлено, що неоплаченим періодом, за який позивач заявляє позовні вимоги згідно з Договором, є період з травня 2014 року по серпень 2016 року, заборгованість за який складає 11 200,00 грн. Докази здійснення відповідачем оплати винагороди (роялті) за вказані періоди в матеріалах справи відсутні та відповідачем до матеріалів справи не залучені.

Згідно ст. 34 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Відповідно до ст. 43 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Зважаючи на встановлені факти та вимоги вищезазначених норм, а також враховуючи, що Фізичною особою-підприємцем в установленому статтями 32, 33 Господарського процесуального кодексу України порядку обставини, які повідомлені позивачем не спростовано, не надано суду доказів сплати позивачу грошових коштів у сумі 11 200,00 грн. , суд дійшов висновку, що позовні вимоги Приватної організації "Українська ліга авторських і суміжних прав" в частині стягнення заборгованості за Договором обґрунтовані, підтверджуються наявними у матеріалах справи доказами та підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних з простроченої суми, якщо законом або договором не встановлений інший розмір процентів.

Суд зазначає, що передбачене законом право кредитора вимагати сплату боргу з урахуванням процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Перевіривши наданий позивачем нарахування 3% річних, суд приходить до висновку, що даний розрахунок не суперечать вимогам чинного законодавства, розрахований вірно, з урахуванням чого позовні вимоги в цій частині є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Щодо інфляційних нарахувань, суд зазначає наступне.

Відповідно до Розділу XIV Методологічних положень щодо організації статистичного спостереження за змінами цін (тарифів) на споживчі товари (послуги) і розрахунку індексу споживчих цін, затверджених Наказом Держкомстату України від 14 листопада 2006 р. N 519, у публікаціях та офіційних повідомленнях дані щодо індексів споживчих цін наводяться з одним десятковим знаком після коми.

Таким же чином, з одним десятковим знаком після коми, застосовуються дані щодо індексів споживчих цін "Рекомендаціях відносно порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ" згідно листа Верховного Суду України №62-97р від 03.04.1997 р. (застосовуються в силу приписів п. 3.2. постанови Пленуму Вищого господарського суду України №14 від 17.12.2013 р.).

В розрахунку інфляційних позивач застосовує сукупні індекси інфляції без дотримання вказаного правила.

За розрахунком суду станом на 19 серпня 2016 року (як зазначено позивачем) сума інфляційних втрат складає 2 984,31 грн. В інший частині (281,13 грн.) інфляційні втрати нараховані неправомірно, а тому в задоволенні позову в цій частині необхідно відмовити.

В силу ч. 2 ст. 20 Господарського кодексу України захист прав і законних інтересів суб'єктів господарювання здійснюється, зокрема, шляхом застосування до особи, яка порушила право, штрафних санкцій, а також іншими способами, передбаченими законом.

Пунктом 3 частини першої статті 611 ЦК України передбачено, що в разі порушення зобов'язання настають правові наслідки у вигляді сплати неустойки.

Пеня, за визначенням частини третьої статті 549 ЦК України, - це вид неустойки, що забезпечує виконання грошового зобов'язання і обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожний день прострочення виконання.

Відповідно до статті 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань", розмір пені обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період за який сплачується пеня.

Частиною шостою статті 232 Господарського кодексу України, визначено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Відповідно до п. 2.6. договору, у разі прострочення користувачем виконання грошового зобов'язання по договору, УЛАСП має право нарахувати пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у відповідний період, за кожен день такого прострочення, за кожен день такого прострочення

Згідно з поданим розрахунком, за несвоєчасну сплату винагороди відповідачеві нарахована пеня в сумі 2 098,84 грн. з урахуванням строків розрахунків, визначених договором, виходячи з суми боргу помісячно за період з травня 2013 року по серпень 2016 року, враховуючи положення частини шостої статті 232 Господарського кодексу України.

Відповідач наполягає на застосуванні позовної давності при вирішенні спору щодо заявлених позовних вимог про стягнення пені.

Відповідно до статті 256 Цивільного кодексу України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 Цивільного кодексу України).

Перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 Цивільного кодексу України).

За зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. За зобов'язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред'явити вимогу про виконання зобов'язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку (частина п'ята статті 261 Цивільного кодексу України).

Відповідно до частини другої статті 258 Цивільного кодексу України, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується спеціальна позовна давність в один рік.

З огляду на правову природу пені, яка нараховується за кожен день прострочення, право на позов про стягнення пені за кожен окремий день виникає щодня на відповідну суму, а позовна давність за позовом про стягнення пені відповідно до ст. 253 ЦК України обчислюється по кожному дню, за який нараховується пеня, окремо, починаючи з дня, коли кредитор дізнався або повинен був дізнатися про порушення права.

Позивач звернувся до суду з позовом 15 вересня 2016 року.

Пеня за несвоєчасну сплату відповідачем винагороди за період з травня 2014 року по серпень 2015 року нарахована протягом наступних періодів:

- за несвоєчасну сплату винагороди за травень 2014 року з 26.04.2014 по 25.10.2014;

- за несвоєчасну сплату винагороди за червень 2014 року з 27.05.2014 по 26.11.2014;

- за несвоєчасну сплату винагороди за липень 2014 року з 26.06.2014 по 25.12.2014;

- за несвоєчасну сплату винагороди за серпень 2014 року з 27.07.2014 по 26.01.2015;

- за несвоєчасну сплату винагороди за вересень 2014 року з 27.08.2014 по 26.02.2015;

- за несвоєчасну сплату винагороди за жовтень 2014 року з 26.09.2014 по 25.03.2015;

- за несвоєчасну сплату винагороди за листопад 2014 року з 27.10.2014 по 26.04.2015;

- за несвоєчасну сплату винагороди за грудень 2014 року з 26.11.2014 по 25.05.2015;

- за несвоєчасну сплату винагороди за січень 2015 року з 27.12.2014 по 26.06.2015;

- за несвоєчасну сплату винагороди за лютий 2015 року з 27.01.2015 по 26.07.2015;

- за несвоєчасну сплату винагороди за березень 2015 року з 24.02.2015 по 23.08.2015;

- за несвоєчасну сплату винагороди за квітень 2015 року з 27.03.2015 по 26.09.2015;

- за несвоєчасну сплату винагороди за травень 2015 року з 26.04.2015 по 25.10.2015;

- за несвоєчасну сплату винагороди за червень 2015 року з 27.05.2015 по 26.11.2015;

- за несвоєчасну сплату винагороди за липень 2015 року з 26.06.2015 по 25.12.2015;

- за несвоєчасну сплату винагороди за серпень 2015 року з 27.07.2015 по 26.01.2016;

- за несвоєчасну сплату винагороди за вересень 1205 року з 27.08.2015 по 26.02.2016

Таким чином, перебіг позовної давності для позовних вимог про стягнення пені за несвоєчасну сплату відповідачем винагороди за період з травня 2014 року по березень 2015 року та за період з квітня 2015 року по вересень 2015 року до 14.09.2015 р. включно, з урахуванням вищевказаних норм чинного законодавства, сплив до звернення позивача з позовом до суду.

З огляду на викладене, суд відмовляє у задоволенні позовних вимог щодо стягнення з відповідача пені в сумі 1 180,13 грн. у зв'язку зі спливом строку позовної давності для позовних вимог про стягнення пені за несвоєчасну сплату відповідачем винагороди за період з травня 2014 року по березень 2015 року та за період з квітня 2015 року по вересень 2015 року до 14.09.2015 року включно. Крім того, позивачем не надано суду доказів наявності поважних причин її пропуску.

Враховуючи викладене, позовні вимоги Приватної організації "Українська ліга авторських і суміжних прав" підлягають частковій відмові.

Виходячи з фактичних обставин даної справи, враховуючи, що спір між сторонами виник в результаті неправомірних дій відповідача, відповідно до статей 44, 49 Господарського процесуального кодексу України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню витрати зі сплати судового збору в розмірі 1 378,00 грн.

На підставі викладеного та керуючись статтями 6, 8, 19, 124, 129 Конституції України, ст. ст. 1, 4, 12, 26, 32, 33, 43, 44, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

В позові Приватної організації "Українська ліга авторських і суміжних прав" до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - відмовити частково.

Стягнути з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (61001, АДРЕСА_1, індивідуальний податковий номер НОМЕР_1) на користь Приватної організації "Українська ліга авторських і суміжних прав" (02002, м. Київ, вул. Євгена Сверстюка, буд. 23, офіс 1016, ) основний борг у сумі 11 200 (одинадцять тисяч двiстi) грн. 00 коп., інфляційні втрати в розмірі 2 984 (двi тисячi дев`ятсот вiсiмдесят чотири) грн. 31 коп., 3% річних у сумі 400 (чотириста) грн. 76 коп., пеню в розмірі 918 (дев`ятсот вiсiмнадцять) грн. 71 коп. та витрати зі сплати судового збору в розмірі 1 378 (одна тисяча триста сiмдесят вiсiм) грн. 00 коп.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

В частині стягнення інфляційних втрат у розмірі 281,13 грн. та пені в розмірі 1180,13 грн. - відмовити.

Рішення господарського суду може бути оскаржене до Харківського апеляційного господарського суду протягом десяти днів. У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення, зазначений строк обчислюється з дня підписання рішення, оформленого відповідно до статті 84 цього Кодексу.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо воно не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 21.11.2016 р.

Суддя Т.О. Пономаренко

справа №922/3098/16