ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"23" листопада 2016 р.Справа № 915/920/16
Одеський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого Діброви Г.І.

суддів Принцевської Н.М., Лисенко В.А.,

секретар судового засідання Бендерук Є.О.

за участю представників сторін:

від Товариства з обмеженою відповідальністю АГРОФІРМА ОЛЬВІЯ, с.Бовбасівка Хорольського району Полтавської області ОСОБА_1 за довіреністю від 21.12.2015 року;

від Товариства з обмеженою відповідальністю Науковий інститут Селекції, м.Миколаїв не зявився;

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю Науковий інститут Селекції, м. Миколаїв

на рішення господарського суду Миколаївської області від 06.10.2016 року

по справі № 915/920/16

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю АГРОФІРМА ОЛЬВІЯ, с. Бовбасівка Хорольського району Полтавської області

до Товариства з обмеженою відповідальністю Науковий інститут Селекції, м.Миколаїв

про стягнення 83 632 грн. 00 коп.

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2016 року Товариство з обмеженою відповідальністю АГРОФІРМА ОЛЬВІЯ, с. Бовбасівка Хорольського району Полтавської області звернулось до господарського суду Миколаївської області з позовною заявою про стягнення боргу до Товариства з обмеженою відповідальністю Науковий інститут Селекції, м. Миколаїв, в якій просило суд стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю Науковий інститут Селекції, м.Миколаїв на користь Товариства з обмеженою відповідальністю АГРОФІРМА ОЛЬВІЯ, с. Бовбасівка Хорольського району Полтавської області заборгованість за договором від 12.10.2015 року № 43, санкції за невчасно виконане грошове зобовязання, інфляційні та 3 % річних на загальну суму 67 441 грн. 00 коп., в тому числі: основний борг за договором в сумі 51 000 грн. 00 коп., пеню за несвоєчасно виконане грошове зобовязання 11 220 грн. 00 коп., інфляційні за період прострочки виконання грошового зобовязання 3896 грн. 40 коп., 3% річних за період прострочки виконання грошових зобовязань 1324 грн. 60 коп., а також відшкодувати позивачу за рахунок відповідача судові витрати.

31.08.2016 року від Товариства з обмеженою відповідальністю Науковий інститут Селекції, м. Миколаїв надійшла заява про часткове визнання позову (51000 грн. 00 коп. основної заборгованості, 3896 грн. 40 коп. інфляційних втрат, 1215 грн. 62 коп. 3 % річних) та заява про розстрочку виконання рішення.

29.09.2016 року від позивача до суду першої інстанції надійшла заява про уточнення нормативно-правового обґрунтування позову та заява про збільшення позовних вимог. Так, відповідно до уточненого розрахунку, позивач просив суд стягнути з відповідача заборгованість за договором від 12.10.2015 року № 43, санкції за невчасно виконане грошове зобовязання, інфляційні та 3 % річних на загальну суму 82 632 грн. 00 коп., в тому числі: основний борг за договором в сумі 51 000 грн. 00 коп., пеню за несвоєчасно виконане грошове зобовязання 11 220 грн. 00 коп., інфляційні за період прострочки виконання грошового зобовязання 3896 грн. 40 коп., 3% річних за період прострочки виконання грошових зобовязань 1215 грн. 62 коп., штраф за затримку виконання зобовязання понад 90 днів 153000 грн. 00 коп., а також відшкодувати позивачу за рахунок відповідача судові витрати. Заява про збільшення позовних вимог була прийнята господарським судом Миколаївської області до розгляду.

Рішенням господарського суду Миколаївської області від 06.10.2016 року у справі № 915/920/16 (суддя Смородінова О.Г.) позов задоволено частково, стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю Науковий інститут Селекції, м. Миколаїв на користь Товариства з обмеженою відповідальністю АГРОФІРМА ОЛЬВІЯ, с. Бовбасівка Хорольського району Полтавської області 40400 грн. 00 коп. боргу, 11146 грн. 64 коп. пені, 3896 грн. 40 коп. інфляційних, 1212 грн. 99 коп. 3 % річних, 15300 грн. штрафу, а також відшкодовано судові витрати, пропорційно задоволеним позовним вимогам, в іншій частині позову відмовлено, заяву Товариства з обмеженою відповідальністю Науковий інститут Селекції, м. Миколаїв про розстрочення виконання рішення залишено без розгляду. Додатковим рішенням від 17.10.2016 року суд припинив провадження у справі відносно суми основного боргу 10600 грн. відповідно до пункту 1-1 частини 1 статті 80 Господарського процесуального кодексу України, в звязку з відсутністю предмету спору.

Товариство з обмеженою відповідальністю Науковий інститут Селекції, м.Миколаїв з рішенням суду не погодилось, тому звернулось до Одеського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить суд рішення господарського суду Миколаївської області від 06.10.2016 року у справі № 915/920/16 змінити, виклавши його резолютивну частину в наступній редакції: «Позов Товариства з обмеженою відповідальністю АГРОФІРМА ОЛЬВІЯ, с. Бовбасівка Хорольського району Полтавської області задовольнити частково. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю Науковий інститут Селекції, м. Миколаїв на користь Товариства з обмеженою відповідальністю АГРОФІРМА ОЛЬВІЯ, с.Бовбасівка Хорольського району Полтавської області 40400 грн. 00 коп. боргу, 3896 грн. 40 коп. інфляційних, 1212 грн. 99 коп. 3 % річних, 1 грн. пені, 1 грн. штрафу та 1364 грн. 22 коп. судового збору за розгляд позовної заяви.»

Апеляційна скарга мотивована неправильним застосуванням норм матеріального і процесуального права, а також неповним зясуванням всіх обставин справи в частині стягнення пені та штрафу. Зокрема, скаржник посилається на те, що місцевим господарським судом безпідставно не застосовано до спірних правовідносин норми статті 233 Господарського кодексу України, частину 3 статті 551 Цивільного кодексу України, пункт 3 частини 1 статті 83 Господарського процесуального кодексу України та не зменшено надмірно великі штрафні санкції.

21.11.2016 року від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу з розрахунком, в якому Товариство з обмеженою відповідальністю АГРОФІРМА ОЛЬВІЯ, с. Бовбасівка Хорольського району Полтавської області просить суд рішення господарського суду Миколаївської області залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення. Судовою колегією відзив долучено до матеріалів справи.

В судовому засіданні, яке проводилось в режимі відеоконференції, представник позивача підтримав свої заперечення щодо апеляційної скарги з мотивів, викладених письмово. Представник відповідача в судове засідання не зявився, при цьому 23.11.2016 року через канцелярію суду від Товариства з обмеженою відповідальністю Науковий інститут Селекції, м. Миколаїв надійшло клопотання про розгляд справи без участі представника, яке судовою колегією розглянуто та задоволено.

Колегія суддів Одеського апеляційного господарського суду вважає за необхідне розглянути апеляційну скаргу, оскільки для зясування фактичних обставин справи достатньо матеріалів, що знаходяться в справі № 915/920/16 та наданих представником позивача пояснень.

Апеляційний господарський суд, у відповідності до статті 101 Господарського процесуального кодексу України, на підставі встановлених фактичних обставин повторно розглядає матеріали господарської справи та викладені в скарзі доводи щодо застосування судом при розгляді справи норм матеріального та процесуального права, що мають значення для справи, при цьому суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Заслухавши пояснення представника позивача, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права України, фактичні обставини справи, оцінивши докази на їх підтвердження, надавши правову кваліфікацію відносинам сторін і, виходячи з фактів, встановлених у процесі розгляду справи, правових норм, які підлягають застосуванню, та матеріалів справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю Науковий інститут Селекції, м. Миколаїв підлягає частковому задоволенню, а рішення господарського суду Миколаївської області від 06.10.2016 року у справі № 915/920/16 є неправомірним в частині стягнення штрафу, тому підлягає частковому скасуванню з прийняттям нового рішення про відмову у стягненні штрафу із залишенням без змін рішення в частині стягнення суми основного боргу, інфляційних, 3% річних та пені, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, між Товариством з обмеженою відповідальністю АГРОФІРМА ОЛЬВІЯ, с. Бовбасівка Хорольського району Полтавської області (Продавець) і Товариством з обмеженою відповідальністю Науковий інститут Селекції, м. Миколаїв (Покупець) було укладено договір продажу сільськогосподарської продукції від 12.10.2015 року № 43, відповідно до умов якого Продавець зобовязався в порядку та на умовах, визначених у цьому договорі, поставити та передати у власність Покупця товар, а Покупець зобовязався в порядку та на умовах, визначених у цьому договорі, прийняти та оплатити його.

Найменування товару: насіння соняшнику (пункт 1.2 договору). Загальна кількість товару: 1872 кг (пункт 2.2 договору).

За умовами пунктів 4.1. 4.3 договору загальна ціна за одиницю товару: 30 грн. / кг. Загальна вартість товару за цим договором: 56160 грн., в т.ч. ПДВ. Сума ПДВ за цим договором становить 9360 грн. 00 коп.

Згідно з пунктом 5.1 договору Покупець сплачує вартість товару в наступному порядку: оплата всієї вартості товару до 30.10.2015 року шляхом перерахування коштів на розрахунковий рахунок Продавця.

Пунктами 6.4, 6.6 договору визначено, що строки відвантаження товару: не пізніше 7 робочих днів з моменту підписання даного договору. Датою поставки товару вважається дата вручення товару уповноваженому представнику Покупця, що підтверджується видатковою накладною на передачу товару.

Відповідно до пункту 7.1 договору у випадку порушення своїх зобовязань за цим договором, сторони несуть відповідальність, визначену цим договором та чинним в Україні законодавством. Порушенням зобовязання є його невиконання або неналежне виконання, тобто, виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання.

Положеннями пунктів 9.2-9.3 договору визначено, що зміни в цей договір можуть бути внесені за взаємною згодою сторін, що оформляється додатковою угодою до цього договору. Зміни та доповнення, додаткові угоди та додатки до цього договору є його невідємною частиною і мають юридичну силу у разі, якщо вони викладені у письмовій формі та підписані уповноваженими на те представниками сторін.

За пунктом 10.2 договору він набуває чинності з моменту його підписання і діє до завершення розрахунків між сторонами. У всякому разі умови цього договору зберігають чинність до повного виконання сторонами своїх зобовязань за цим договором.

Додатковою угодою від 13.10.2015 року № 1 до договору продажу сільськогосподарської продукції від 12.10.2015 року параграф 7 договору доповнено наступними пунктами:

- пунктом 7.5 у випадку невиконання, неналежного виконання, у тому числі несвоєчасного виконання покупцем обовязків згідно пункту 5.1 договору, покупець зобов'язаний додатково сплатити на користь продавця штраф в сумі 30% від суми договору, якщо затримка перерахування ним грошових коштів за поставлений товар буде понад 90 днів, тобто, сягне 30 січня 2016 року;

- пунктом 7.6 у випадку порушення покупцем терміну розрахунків за договором, визначеному пунктом 5.1., покупець сплачує пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожний день прострочення платежу».

Пункт 10.2 договору викладено в такій редакції: «Цей договір набуває чинності з моменту його підписання і діє до 31.12.2017 року, але не менше, ніж до повного виконання сторонами своїх зобовязань за ним».

В силу приписів статті 655 Цивільного кодексу України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Нормами статей 525, 526 Цивільного кодексу України встановлено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно зі статтею 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до частини 1 статті 662 Цивільного кодексу України продавець зобов'язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу.

На виконання умов договору Товариство з обмеженою відповідальністю АГРОФІРМА ОЛЬВІЯ, с. Бовбасівка Хорольського району Полтавської області передало Товариству з обмеженою відповідальністю Науковий інститут Селекції, м. Миколаїв насіння соняшнику 1,872 т. на загальну суму 56 160 грн. 00 коп., що підтверджується накладною від 12.10.2015 року № 43, підписаною керівниками юридичних осіб та довіреністю від 12.10.2015 року № 11 на право прийняття товару.

За приписами статті 692 Цивільного кодексу України, покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

З даних банківської виписки по рахункам Товариства з обмеженою відповідальністю Науковий інститут Селекції, м. Миколаїв вбачається, що відповідач сплатив за насіння соняшнику 5160 грн. 00 коп. Тобто, на момент звернення до господарського суду Миколаївської області з відповідною позовною заявою сума заборгованості за насіння соняшнику, передане за договором, складала 51 000 грн. 00 коп.

В ході судового розгляду справи, відповідачем було погашено частково суму заборгованості за договором на загальну суму 10 600 грн. 00 коп., про що свідчать платіжне доручення від 30.08.2016 року № 91 на суму 5 600 грн. 00 коп. і платіжне доручення від 30.09.2016 року № 95 на суму 5 000 грн. 00 коп.

Враховуючи те, що відповідач, відповідно до вимог статей 33, 34, 36 Господарського процесуального кодексу України, не надав письмових належних та допустимих доказів оплати позивачу за насіння соняшнику за договором у повному обсязі та з урахуванням документального підтвердження часткових оплат, судова колегія погоджується з висновком місцевого господарського суду про задоволення позовних вимог в частині стягнення з відповідача на користь позивача суми боргу у розмірі 40 400 грн. 00 коп., оскільки такі позовні вимоги є доведеними та такими, що підлягають задоволенню, через неналежне виконання відповідачем його договірних зобовязань всупереч вимогам чинного законодавства України.

Статтею 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Наслідки прострочення боржником грошового зобовязання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та 3% річних не є фінансовими санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів (девальвації грошової одиниці України) та отриманні компенсації від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ця міра відповідальності нараховуються незалежно від наявності вини боржника, оскільки передбачена законом і є частиною грошового зобовязання боржника до моменту його припинення згідно норм матеріального права України.

В уточненій позовній заяві Товариство з обмеженою відповідальністю АГРОФІРМА ОЛЬВІЯ, с. Бовбасівка Хорольського району Полтавської області просило суд про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю Науковий інститут Селекції, м. Миколаїв інфляційних нарахувань за період з 01.11.2015 року по 31.07.2016 року у сумі 3 896 грн. 40 коп.

Інфляційні нарахування це збільшення суми основного боргу в період прострочки виконання відповідачем його грошового зобовязання з причини девальвації грошової одиниці України протягом місяця і визначається державою як середньомісячний індекс, який розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому на місяць; сума, що внесена за період з 1 по 15 число відповідного місяця, індексується за період з урахуванням цього місяця, а якщо з 16 по 31 число, то розрахунок починається з наступного місяця.

Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобовязання. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

В період прострочки виконання боржником його грошового зобовязання може мати місце як збільшення суми основного боргу (інфляція), так і зменшення суми основного боргу (дефляція) і для застосування до боржника судом цього виду виключної відповідальності, встановленої законом в звязку з неналежним виконанням грошового зобовязання, необхідні умови існування у боржника простроченого грошового зобовязання протягом місяця. Причому саме визначена сума боргу повинна не змінюватись протягом місяця. Якщо відповідачем здійснювались часткові оплати боргу, то застосовується відповідальність у вигляді інфляційних тільки до тієї суми боргу, що не була сплачена та існувала певний час протягом місяця.

Судова колегія, перевіривши розрахунок інфляційних нарахувань з листопада 2015 року по липень 2015 року, наданий позивачем, дійшла висновку, що місцевим господарським судом правомірно задоволено позовні вимоги про стягнення інфляційних втрат в сумі 3 896 грн. 40 коп., оскільки розрахунок є вірним.

Також в уточненій позовній заяві Товариство з обмеженою відповідальністю АГРОФІРМА ОЛЬВІЯ, с. Бовбасівка Хорольського району Полтавської області просило суд про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю Науковий інститут Селекції, м. Миколаїв 3 % річних за період з 31.10.2015 року по 15.08.2016 року у сумі 1215 грн. 62 коп.

За своєю правовою природою 3% річних є мірою виключної відповідальності за прострочку виконання грошового зобовязання у вигляді плати боржника за користування чужими грошовими коштами в період прострочки виконання ним грошового зобовязання перед кредитором.

Перевіривши розрахунок 3 % річних за період прострочки виконання відповідачем його договірного грошового зобовязання з 31.10.2015 року по 15.08.2016 року, судова колегія дійшла висновку про правомірність часткового задоволення місцевим господарським судом позовних вимог про стягнення 3 % річних у сумі 1212 грн. 99 коп. та відмовою у задоволенні позовних вимог про стягнення 3 % річних у сумі 2 грн. 63 коп., у звязку з помилковістю розрахунку позивача.

Щодо позовних вимог про стягнення з відповідача пені за несвоєчасно виконане грошове зобовязання за період з 31.10.2015 року по 15.08.2016 року у сумі 11 220 грн. 00 коп., судова колегія зазначає наступне.

Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (стаття 610 Цивільного кодексу України).

У розумінні статті 230 Господарського кодексу України пеня є господарською санкцією у вигляді грошової суми, яку учасник господарських відносин зобовязаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання.

Частиною 4 статті 231 Господарського кодексу України передбачено, що у разі, якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов'язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов'язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів.

Відповідно до частини шостої статті 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано, якщо інше не встановлено умовами договору.

Суд апеляційної інстанції погоджується з висновком місцевого господарського суду щодо часткового задоволення позовних вимог про стягнення пені за прострочення виконання грошового зобовязання за період з 31.10.2015 року по 30.04.2016 року, оскільки умовами договору сторони не передбачили іншого порядку нарахування пені, ніж визначеного частиною 6 статті 232 Господарського кодексу України, згідно якої нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобовязання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобовязання мало бути виконаним. Таким чином, рішення місцевого господарського суду про стягнення пені в розмірі 11146 грн. 64 коп. за період прострочки виконання відповідачем його грошового договірного зобовязання з відмовою у задоволенні позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивача пені у сумі 73 грн. 36 коп. є правильним.

Проте, місцевий господарський суд неправомірно задовольнив позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача штрафу за затримку виконання зобовязання понад 90 днів у сумі 15 3000 грн. 00 коп., виходячи з наступного.

Товариство з обмеженою відповідальністю АГРОФІРМА ОЛЬВІЯ, с.Бовбасівка Хорольського району Полтавської області при зверненні до суду з позовною заявою у серпні 2016 року не просило суд про стягнення штрафу з відповідача взагалі. В заяві про збільшення та уточнення позовних вимог від 26.09.2016 року (зареєстрована судом 29.09.2016 року) позивач просив суд, крім іншого, про стягнення штрафу у сумі 15 300 грн. 00 коп.

До початку розгляду господарським судом справи по суті позивач має право змінити предмет або підставу позову шляхом подання письмової заяви.

Пунктом 3.11 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 року № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" роз'яснено, що Господарським процесуальним кодексом України, зокрема статтею 22 цього Кодексу, не передбачено права позивача на подання заяв (клопотань) про "доповнення" або "уточнення" позовних вимог, або заявлення "додаткових" позовних вимог і т.п. Тому в разі надходження до господарського суду однієї із зазначених заяв (клопотань) останній, виходячи з її змісту, а також змісту раніше поданої позовної заяви та конкретних обставин справи, повинен розцінювати її як:

- подання іншого (ще одного) позову, чи

- збільшення або зменшення розміру позовних вимог, чи

- об'єднання позовних вимог, чи

- зміну предмета або підстав позову.

У будь-якому з таких випадків позивачем має бути додержано правил вчинення відповідної процесуальної дії, а недотримання ним таких правил тягне за собою процесуальні наслідки, передбачені Господарським процесуальним кодексом та зазначені в цій постанові.

Збільшено (чи зменшено) може бути лише розмір вимог майнового характеру. Якщо в заяві позивача йдеться про збільшення розміру немайнових вимог (наприклад, про визнання недійсним ще одного акта крім того, стосовно якого відповідну вимогу вже заявлено), то фактично також йдеться про подання іншого позову.

В даному випадку позивач не збільшив розмір позовних вимог, а змінив предмет позову, оскільки у первісному позові взагалі не було вимоги про стягнення штрафу і така вимога є новою позовною вимогою у розумінні чинного законодавства.

Абзацами 1, 3, 4-6 пункту 3.12 зазначеної постанови Пленуму також роз'яснено, що право позивача на зміну предмета або підстави позову може бути реалізоване лише до початку розгляду господарським судом справи по суті та лише у суді першої інстанції шляхом подання до суду відповідної письмової зави, яка за формою і змістом має узгоджуватися із статтею 54 Господарського процесуального кодексу України з доданням до неї документів, зазначених у статті 57 названого Кодексу.

У разі подання позивачем заяви, направленої на одночасну зміну предмета і підстав позову, господарський суд повинен відмовити в задоволенні такої заяви і, приєднавши її до матеріалів справи та зазначивши про цю відмову в описовій частині рішення (або в ухвалі, якою закінчується розгляд справи), розглянути по суті раніше заявлені позовні вимоги, якщо позивач не відмовляється від позову. Позивач при цьому не позбавлений права звернутися з новим позовом у загальному порядку.

З протоколу судового засідання від 06.09.2016 року у даній справі вбачається, що господарський суд Миколаївської області 06.09.2016 року розпочав розгляд справи по суті позовних вимог, тому прийняття до розгляду заяви позивача про збільшення і уточнення позовних вимог, яка за своєю правовою природою є заявою про зміну предмета позову, після початку розгляду справи по суті, є неправомірним.

Судова колегія зазначає, що збільшення вимог майнового характеру полягає у збільшенні розміру вимоги, яку вже було заявлено за рахунок збільшення періоду, уточнення існуючого розрахунку тощо. В даному випадку позивач при зверненні до суду з первісним позовом взагалі не просив про стягнення штрафу ні в якому розмірі.

Отже, позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача штрафу за затримку виконання зобовязання понад 90 днів у сумі 15 3000 грн. 00 коп. не підлягають задоволенню, оскільки їх було заявлено після початку розгляду справи по суті. У звязку з цим, рішення місцевого господарського суду в частині задоволення позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивача штрафу у сумі 15 3000 грн. 00 коп. підлягає скасуванню з прийняттям нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог про стягнення штрафу за затримку виконання зобовязання понад 90 днів у сумі 15 3000 грн. 00 коп.

Доводи позивача щодо заявлення ним вимог про стягнення санкцій, а тому нібито і про стягнення всіх штрафних санкцій судовою колегією розглянуті та відхилені, оскільки вони не відповідають нормам чинного процесуального законодавства (штраф і пеня є окремими видами юридичної відповідальності боржника і не є однією штрафною санкцією в розумінні норм саме господарського законодавства України).

Доводи апеляційної скарги щодо нібито безпідставного незменшення місцевим господарським судом штрафних санкцій, судовою колегією розглянуті та відхилені, з огляду на таке.

Відповідно до частини 3 статті 551 Цивільного кодексу України, розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

В силу приписів статті 233 Господарського кодексу України, якщо штрафні санкції, що підлягають сплаті дуже великі у порівнянні зі збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій.

Так, з приписів названих статей вбачається, що при зменшенні розміру санкцій повинно бути взято до уваги ступінь виконання зобов'язання боржником, майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні, не лише майнові, а й інші інтереси, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов'язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд за клопотанням сторони або за власною ініціативою може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Суд може за власною ініціативою зменшити розмір штрафних санкцій, оскільки це є правом суду відповідно до норм господарського процесуального законодавства України. Водночас, суд повинен користуватись цим правилом у разі, якщо сума штрафних санкцій є надмірно великою. Так як пеня є різновидом неустойки, яка має подвійну правову природу: одночасно є засобом забезпечення договірних зобов'язань для стимулювання їх виконання і мірою відповідальності за неналежне виконання зобов'язання (санкцією), як правового наслідку його порушення (статті 611 Цивільного кодексу України), вона має компенсаційний характер та її розмір повинен бути відповідним розміру понесених позивачем збитків.

В даному випадку відповідач у суді першої інстанції клопотання про зменшення штрафних санкцій до 1 грн. не заявляв, доказів на підтвердження того, що штрафні санкції, що підлягають сплаті, дуже великі у порівнянні зі збитками кредитора, не надавав. При цьому, представником відповідача подавались інші клопотання до місцевого господарського суду, а також представник Товариства з обмеженою відповідальністю Науковий інститут Селекції, м. Миколаїв приймав участь у засіданнях господарського суду Миколаївської області з даної справи. Тобто, відповідач мав можливість скористатись своїм процесуальним правом на подання до суду заяви про зменшення штрафних санкцій з огляду на тяжке матеріальне становище і така заява була б розглянута місцевим господарським судом, проте відповідач відповідним правом не скористався при розгляді справи у суді першої інстанції.

Посилання Товариства з обмеженою відповідальністю Науковий інститут Селекції, м. Миколаїв в апеляційній скарзі на те, що суд може вирішувати питання про зменшення штрафних санкцій, в тому числі й з власної ініціативи, судовою колегією не приймаються до уваги, оскільки за нормами діючого законодавства зменшення штрафних санкцій з власної ініціативи є правом суду, а не його обовязком і не застосування місцевим господарським судом свого субєктивного права зменшення штрафних санкцій з власної ініціативи при повному і всебічному розгляді справи не може бути підставою для скасування апеляційною інстанцією рішення суду першої інстанції в порядку статті 104 Господарського процесуального кодексу України.

Водночас, судова колегія при повторному розгляді справи позбавлена можливості зменшити пеню до 1 грн., з огляду на те, що відповідачем в порядку статті 101 Господарського процесуального кодексу України не обґрунтовано неможливість заявлення відповідного клопотання у суді першої інстанції.

Місцевий господарський суд в порушення норм пункту 5 частини 1 статті 81 Господарського процесуального кодексу України залишив без розгляду заяву відповідача про розстрочення виконання рішення, оскільки норми цього пункту застосовуються до позивача у справі, приписами означеної статті не передбачено можливості залишення без розгляду заяв в звязку з наданням клопотання заявником про залишення її без розгляду (відповідач надав клопотання в порядку норм статті 22 Господарського процесуального кодексу України), а обовязкового виклику особи для розгляду цієї заяви у попередніх ухвалах суду не міститься. Вирішення цього питання повинно було бути здійснено судом першої інстанції не в резолютивній частині рішення, а в мотивувальній, шляхом зазначення того, що подана заява судом не розглядається за нормами статті 22 Господарського процесуального кодексу України в частині права особи, яка подала клопотання, відмовитися від його розгляду. Тому слід виключити з резолютивної частини рішення пункт 4.

З урахуванням вищевикладеного, судова колегія Одеського апеляційного господарського суду дійшла висновку, що відповідно до вимог статті 43 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду Миколаївської області від 06.10.2016 року у справі №915/920/16 частково не відповідає нормам матеріального та процесуального права України, тому підлягає скасуванню в частині задоволення позовних вимог про стягнення штрафу з прийняттям нового рішення про відмову у стягненні штрафу, в частині залишення без розгляду заяви відповідача про розстрочення виконання рішення із залишенням без змін рішення в іншій частині, а апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Керуючись статтями 99, 101, 103, пунктом 4 частини 1 статті 104, статтею 105 Господарського процесуального кодексу України, Одеський апеляційний господарський суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю Науковий інститут Селекції, м. Миколаїв на рішення господарського суду Миколаївської області від 06.10.2016 року у справі № 915/920/16 задовольнити частково.

Рішення господарського суду Миколаївської області від 06.10.2016 року у справі № 915/920/16 скасувати частково.

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю АГРОФІРМА ОЛЬВІЯ, с. Бовбасівка Хорольського району Полтавської області до Товариства з обмеженою відповідальністю Науковий інститут Селекції, м. Миколаїв про стягнення 83 632 грн. 00 коп. задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю Науковий інститут Селекції, 54001, АДРЕСА_1, на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Агрофірма Ольвія, 37861, Полтавська область, Хорольський район, село Бовбасівка, основний борг у сумі 40400 грн. 00 коп., інфляційні нарахування у сумі 3896 грн. 40 коп., 3% річних у сумі 1212 грн. 99 коп., пеню в сумі 11146 грн. 64 коп.

Відмовити Товариству з обмеженою відповідальністю АГРОФІРМА ОЛЬВІЯ, с. Бовбасівка Хорольського району Полтавської області у задоволенні позовних вимог до Товариства з обмеженою відповідальністю Науковий інститут Селекції, м. Миколаїв про стягнення штрафу у сумі 15300 грн. 00 коп.

Виключити з резолютивної частини рішення господарського суду Миколаївської області від 06.10.2016 року у справі № 915/920/16 пункт 4.

В іншій частині рішення господарського суду Миколаївської області від 06.10.2016 року у справі № 915/920/16 залишити без змін.

Доручити господарському суду Миколаївської області видати наказ.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, направляється сторонам по справі в триденний строк та може бути оскаржена до Вищого господарського суду України через Одеський апеляційний господарський суд у двадцятиденний строк.

Головуючий Г.І. Діброва

Судді Н.М. Принцевська

ОСОБА_2