ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

16.11.2016 р. Справа № 914/386/16 Господарський суд Львівської області у складі головуючого судді Трускавецького В.П., судді Коссака С.М., судді Фартушка Т.Б., при секретарі судового засідання Краєвському І.В., розглянув у відкритому судовому засіданні

заяву: Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія ЛЦ", м. Львів,
про:затвердження мирової угоди.
У справі
за позовом: Приватного підприємства "Левус", м. Білгород-Дністровський, Одеська обл.,
до відповідача:Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія ЛЦ", м. Львів,
про: стягнення заборгованості.

Представники:
стягувача:ОСОБА_1 представник (договір від 15.02.2016 р.),
боржника:не зявився.
ВСТАНОВИВ:

На розгляд Господарського суду Львівської області 05 серпня 2016 року за вх.№3922/16 від Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія ЛЦ" надійшла заява про затвердження мирової угоди у справі №914/386/16 на стадії виконання рішення.

Ухвалою Господарського суду Львівської області від 08.08.2016 р. заяву прийнято до розгляду, розгляд такої призначено на 07.09.2016 р. Рух справи відображено в попередніх ухвалах та протоколах суду.

Ухвалою Господарського суду Львівської області від 29.09.2016 року призначено колегіальний розгляд справи у складі трьох суддів. За допомогою автоматизованої системи документообігу суду до складу колегії суддів включено суддів Іванчук С.В. та Коссака С.М.

Ухвалою Господарського суду Львівської області від 03.10.2016 р. розгляд заяви про затвердження мирової угоди призначено на 02.11.2016 р. Ухвалою суду розгляд справи відкладався на 16.11.2016 р. Згідно з протоколом автоматичної зміни складу суддів від 16.11.2016 р. у звязку з перебуванням у відпустці судді Іванчук С.В. до складу колегії суддів включено суддю Фартушка Т.Б.

В судове засідання представники заявника (боржника) не з'явилися, причин неприбуття не повідомили, хоча були належно повідомлені про час та місце розгляду заяви. Доводи за заявою боржник обґрунтовує тим, що між сторонами укладено мирову угоду у справі 914/386/16. Вказана мирова угода укладена 27.04.2016 р. Тому суд просить затвердити таку мирову угоду.

В судове засідання представник стягувача зявився, подав відзив на заяву, в якому просить повністю відмовити у її задоволенні. Викладену позицію мотивує тим, що згідно з нормами статті 121 ГПК України та частини третьої статті 12 Закону України "Про виконавче провадження" господарський суд вправі затверджувати мирові угоди, які укладені сторонами виконавчого провадження у процесі виконання судового рішення та стосуються тільки закінчення вже відкритого виконавчого провадження. Крім того, ПП "Левус" має інтерес щодо виконання рішення суду у справі №914/386/16.

Вислухавши представників сторін, проаналізувавши матеріали справи, суд установив наступне.

Рішенням Господарського суду Львівської області від 25.04.2016 р. позовні вимоги задоволено частково, стягнуто з ТзОВ «Компанія ЛЦ» на користь ПП «Левус» 100.000,00 грн. основного боргу, 7.778,64 грн. пені, 53.095,89 грн. триста процентів річних та 2.413,12 грн. судового збору.

10 травня 2016 року на примусове виконання рішення суду від 25.04.2016 р. видано наказ.

Державним виконавцем Шевченківського відділу ДВС міста Львова ГТУЮ у Львівській області 26.07.2016 р. відкрито виконавче провадження за наказом господарського суду №914/386/16 від 10.05.2016 р.

Постановою державного виконавця від 26.07.2016 р. ВП №51773559 накладено арешт на все майно ТзОВ "Компанія ЛЦ".

Постановами державного виконавця від 08.08.2016 р. ВП №51773559 стягнуто з боржника 154,12 грн. витрат на проведення виконавчих дій, а також 16.328,77 грн. виконавчого збору.

Державним виконавцем 08.08.2016 р. накладено арешт на кошти у межах 179.770,54 грн., що належить боржнику та містяться на усіх відкритих рахунках у АТ "ОСОБА_2 Аваль" у м. Києві.

Сторони подали на затвердження мирову угоду від 27.04.2016 р., згідно з умовами якої погодили, що позивач відмовляється від своїх позовних вимог у повному обсязі; відповідач зобовязується добровільно перерахувати на рахунок позивача 1.500,00 гривень у звязку з мирним врегулюванням спору; з наслідками, передбаченими ст.ст. 78,80 ГПК України сторони ознайомлені; судові витрати по даній справі, які були сплачені кожною з сторін, не відшкодовуються іншою стороною; мирова угода набирає чинності з дати її затвердження судом.

При постановленні ухвали суд виходив з наступного.

Судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України (стаття 124 Конституції України).

Відповідно до частини першої статті 121 Господарського процесуального кодексу України мирова угода, укладена сторонами у процесі виконання судового рішення, подається на затвердження господарського суду, який прийняв відповідне судове рішення незалежно від наявності виконавчого провадження. Про затвердження мирової угоди господарський суд виносить ухвалу.

Як вбачається з матеріалів справи, сторони подали на затвердження мирову угоду від 27.04.2016 р., згідно з умовами якої погодили, зокрема, що позивач відмовляється від своїх позовних вимог у повному обсязі; відповідач зобовязується добровільно перерахувати на рахунок позивача 1.500,00 гривень у звязку з мирним врегулюванням спору.

Відповідно до розяснень, наданих у постанові Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" від 26.11.2011 р. №18 господарський суд не затверджує мирову угоду, якщо вона не відповідає закону, або за своїм змістом вона є такою, що не може бути виконана у відповідності з її умовами, або якщо така угода остаточно не вирішує спору чи може призвести до виникнення нового спору. Мирова угода не може вирішувати питання про права і обов'язки сторін, які можуть виникнути у майбутньому, а також стосуватися прав і обов'язків інших юридичних чи фізичних осіб, які не беруть участі у справі або, хоча й беруть таку участь, але не є учасниками мирової угоди. Укладення мирової угоди неможливе і в тих випадках, коли ті чи інші відносини однозначно врегульовані законом і не можуть змінюватись волевиявленням сторін. Умови мирової угоди повинні безпосередньо стосуватися предмета позову, що виключає зазначення в ній дій, коштів чи майна, які не відносяться до цього предмета. У зв'язку з цим, зокрема, не можуть включатися до мирової угоди умови щодо застосування неустойки (штрафу, пені) за невиконання її умов.

З правового аналізу наведеної норми вбачається, що умови мирової угоди повинні безпосередньо стосуватися предмета позову, що виключає зазначення в ній дій, коштів чи майна, які не відносяться до цього предмета. Із матеріалів справи вбачається, що позивач просить затвердити мирову угоду в процесі виконання рішення Господарського суду Львівської області від 25.04.2016 р. про стягнення з ТзОВ «Компанія ЛЦ» на користь ПП «Левус» 100.000,00 грн. основного боргу, 7.778,64 грн. пені, 53.095,89 грн. триста процентів річних та 2.413,12 грн. судового збору. Відтак умови мирової угоди мають стосуватися виконання вказаного рішення суду. Тому не достатнім є вказівка про відмову від позовних вимог. За таких обставин, суд відмовляє Товариству з обмеженою відповідальністю "Компанія ЛЦ" у задоволенні заяви про затвердження мирової угоди у справі №914/386/16.

Також, слід зазначити, що мирова угода укладена 27.04.2016 р., тобто після прийняття судом рішення у справі (12.04.2016 р.). Однак, як вже було зазначено вище, у мировій угоді вказано зокрема, що позивач відмовляється від своїх позовних вимог у повному обсязі, що також є підставою для відмови у затвердженні такої мирової угоди, укладеної сторонами у процесі виконання судового рішення, оскільки позивач може відмовитись від позовних вимог до прийняття рішення судом у справі, а у цьому випадку рішення у справі вже прийняте судом.

Крім того, суд звертає увагу заявника на позицію викладену в узагальненні Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.07.2015 р. "Про практику розгляду судами процесуальних питань, пов'язаних із виконанням судових рішень у цивільних справах". Зокрема, згідно з пунктом 8 вказаного узагальнення питання щодо визнання судом мирової угоди або відмови стягувача від примусового виконання може вирішуватися судом лише в межах виконавчого провадження, тобто після винесення державним виконавцем постанови про відкриття виконавчого провадження. Отже, суд не може визнавати мирові угоди або відмови стягувача від примусового виконання, укладені в проміжок часу між набранням законної сили рішенням суду і до моменту відкриття виконавчого провадження, після закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа стягувачеві, зокрема у випадках, коли виконавчого провадження немає чи воно вже перебуває в архіві органу державної виконавчої служби.

Враховую наведене, керуючись статтями 32, 33, 34, 86, 121 Господарського процесуального кодексу України, суд

У Х В А Л И В:

Відмовити у задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія ЛЦ" про затвердження мирової угоди у справі №914/386/16.

Головуючий суддя: Трускавецький В.П.

Судді: Коссак С.М.

ОСОБА_3