РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.11.2016Справа №910/16671/16

За позовомПублічного акціонерного товариства "УКРТРАНСГАЗ"
До Товариства з обмеженою відповідальністю "ФАВОРИТ СИСТЕМ"
Простягнення 575 074,82 грн.
Суддя Ярмак О.М.

За участю представників:

від позивачаСорохан Д.М. (представник за довіреністю від 23.03.2016)
від відповідачане з'явився

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Публічне акціонерне товариство "УКРТРАНСГАЗ" звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "ФАВОРИТ СИСТЕМ" про стягнення 575 074,82 грн., що складається з 495 544,06 грн. заборгованості за надані послуги за зберігання (закачування, зберігання, відбір) природного газу по договору № від 15.04.2015, 3 655,65 грн. 3% річних, 41 187,02 грн. пені, 34 688,08 грн. 7 % штрафу.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 12.09.2016 за вказаним позовом порушено провадження у справі № 910/16671/16 та призначено розгляд справи на 11.10.2016.

Ухвалою від 11.10.2016 судом відкладено розгляд справи на 08.11.2016.

11.10.2016 від відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву.

В судове засідання 08.11.2016 відповідач в черговий раз уповноваженого представника не направив, про причини неявки суд не повідомив, відзив на позов не подав.

Оскільки відповідач вважається таким, що повідомлений про час і місце розгляду справи судом, про що свідчить конверт повернення поштового відправлення з підстав закінчення встановленого строку зберігання, з метою уникнення порушення процесуального строку розгляду спору, суд вважає за можливе розглянути справу без участі представника відповідача за відсутності його відзиву на позов за наявними матеріалами справи відповідно до ст. 75 ГПК України.

Представник позивача підтримав та обґрунтував позовні вимоги, просив позов задовольнити.

В судовому засіданні судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні дані, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

15.04.2015 р. між Публічним акціонерним товариством «Укртрансгаз» (виконавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фаворит систем» (замовник) був укладений договір на зберігання (закачування, зберігання, відбір) природного газу № (далі - «Договір»), за змістом п. 1 якого виконавець зобов'язується протягом строку, встановленого договором, зберігати в підземному сховищі газу (ПСГ) природний газ, у тому числі страховий запас газу, переданий йому замовником, та повернути замовнику газ у кількості, визначеній у договорі, а замовник зобов'язується внести плату за послуги із зберігання (закачування, зберігання, відбору) у встановлені договором строки.

Відповідно до п. 2.1 Договору в редакції Додаткової угоди № 1 від 14.04.2016 у випадку наявності в ПСГ невикористаної частини (залишку) обсягу газу замовника на кінець сезону зберігання 2015-2016, останній залишає його в ПСГ виконавця на зберігання в сезоні зберігання 2016-2017 років, що оформлюється сторонами відповідно до п. 2.16 договору.

Згідно з п. 2.16 Договору в редакції Додаткової угоди № 1 від 14.04.2016 у випадку, якщо на кінець сезону зберігання 2015-2016 років (15 квітня 2016 року), у ПСГ залишилась невикористана частина (залишок) обсягу газу замовника, останній залишає його в ПСГ виконавця на зберігання в сезоні зберігання 2016-2017 років.

Замовник і виконавець протягом 10-ти днів з дати укладення Договору оформлюють акт про обсяг залишку природного газу в ПСГ.

Замовник зобов'язується оплатити частину вартості послуг із зберігання в ПСГ обсягу залишку газу в сезоні зберігання 2015-2016 (відповідно до п. 4.4 Договору) та в сезоні зберігання 2016-2017 років згідно з пунктом 4.7 Договору.

Відповідно до п. 4.4 Договору в редакції Додаткової угоди № 1 від 14.04.2016 замовник зобов'язується до 20 травня 2016 року сплатити виконавцю частину вартості послуг із зберігання газу, що залишився на подальше зберігання в ПСГ в сезоні 2016-2017 років після закінчення сезону зберігання 2015-2016 років, шляхом перерахування грошових коштів на рахунок виконавця.

На виконання умов Договору 30.04.2016 сторонами були підписані акти №367/05-16 про обсяги залишку природного газу в ПСГ на кінець сезону зберігання 2015/2016, вартість послуг за яким становить 247 772,03 грн., та акт № 368/05-16 про обсяги залишку природного газу в ПСГ на початок сезону зберігання 2016/2017, вартість послуг за яким становить 247 772,03 грн,

Спір у справі виник у зв'язку з тим, що відповідачем в порушення умов договору не було у повному обсязі сплачено вартість наданих послуг зберігання.

Згідно з п. 1 ст. 173 ГК України господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Стаття 936 ЦК України встановлює, що за договором зберігання одна сторона (зберігач) зобов'язується зберігати річ, яка передана їй другою стороною (поклажодавцем), і повернути її поклажодавцеві у схоронності.

Відповідно до п. 1 ст. 946 ЦК України плата за зберігання та строки її внесення встановлюються договором зберігання.

Згідно статті 947 Цивільного кодексу України визначено, що витрати зберігача на зберігання речі можуть бути включені до плати за зберігання.

Відповідно до ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Отже, з урахуванням положень ст. 530 Цивільного кодексу України, враховуючи приписи описаних вище положень Договору відповідач повинен був сплатити на користь позивача вартість послуг зі зберігання до 20 травня 2016 року.

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Згідно із статтями 525, 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

На підставі викладеного, оскільки строк оплати послуг зберігання настав 20.05.2016, а доказів їх оплати відповідачем за актами від 30.04.2015 надано не було, суд доходить висновку, що позовні вимоги про стягнення заборгованості у розмірі 495 544,06 грн. є правомірними та обґрунтованими.

При цьому суд враховує, що доказів на спростування обставин заборгованості перед позивачем відповідачем надано не було.

Поряд з викладеним, позивачем заявлено вимоги про стягнення з відповідача 41 187,02 грн пені, 34 688,08 7% штрафу та 3 655,65 грн 3% річних за прострочення виконання грошового зобов'язання у період з 21.05.2016 по 18.08.2016.

Судом встановлено, що відповідач у встановлений Договором строк свого обов'язку по перерахуванню коштів не виконав, допустивши прострочення виконання грошового зобов'язання (в т.ч. у період, який вказано позивачем), тому дії відповідача є порушенням договірних зобов'язань (ст. 610 Цивільного кодексу України), і він вважається таким, що прострочив (ст. 612 Цивільного кодексу України), відповідно є підстави для застосування встановленої законом відповідальності.

Стаття 611 Цивільного кодексу України передбачає, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, якими зокрема є сплата неустойки.

Відповідно до ч. 3 ст. 549 Цивільного кодексу України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно із п. 1 ст. 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Одночасне стягнення з учасника господарських відносин, який порушив господарське зобов'язання за договором, штрафу та пені не суперечить статті 61 Конституції України, оскільки згідно зі статтею 549 Цивільного кодексу України пеня та штраф є формами неустойки, а відповідно до статті 230 Господарського кодексу України - видами штрафних санкцій, тобто не є окремими та самостійними видами юридичної відповідальності. У межах одного виду відповідальності може застосовуватися різний набір санкцій.

Викладене підтверджується постановами Верховного Суду України від 28.02.2011 у справі №23/225 та 27.04.2012 у справі №06/5026/1052/2011.

Пунктом 5.2 Договору в редакції Додаткової угоди № 1 від 14.04.2016 визначено, що у разі порушення замовником строків оплати, передбачених пунктами 4.1, 4.2, 4.3, 4.4, 4.7 договору, із замовника стягується пеня в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу.

За змістом ч. 2 ст. 231 Господарського кодексу України у разі якщо порушено господарське зобов'язання, в якому хоча б одна сторона є суб'єктом господарювання, що належить до державного сектора економіки, або порушення пов'язане з виконанням державного контракту, або виконання зобов'язання фінансується за рахунок Державного бюджету України чи за рахунок державного кредиту, штрафні санкції застосовуються, якщо інше не передбачено законом чи договором, у таких розмірах:

за порушення умов зобов'язання щодо якості (комплектності) товарів (робіт, послуг) стягується штраф у розмірі двадцяти відсотків вартості неякісних (некомплектних) товарів (робіт, послуг);

за порушення строків виконання зобов'язання стягується пеня у розмірі 0,1 відсотка вартості товарів (робіт, послуг), з яких допущено прострочення виконання за кожний день прострочення, а за прострочення понад тридцять днів додатково стягується штраф у розмірі семи відсотків вказаної вартості.

Таким чином, умовами Договору та Господарського кодексу України передбачено цивільно-правову (господарсько-правову) відповідальність за порушення умов Договору у вигляді сплати пені та штрафу.

Відповідно до частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Суд перевірив наданий позивачем розрахунок щодо арифметичної правильності та визначення періодів прострочення, за наслідками чого вважає правомірним стягнути з відповідача 41 187,02 грн. пені, 34 688,08 грн. штрафу, 3 655,65 грн 3% річних.

За вказаних обставин суд приходить до висновку про необхідність повного задоволення позовних вимог з мотивів їх доведеності, обґрунтованості та неспростовності відповідачем.

Відповідно до вимог ст. 49 Господарського процесуального кодексу України судові витрати покладаються на відповідача.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити повністю.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Фаворит систем" (03151, м. Київ, вул. Ушинського, 40, оф. 219; ідентифікаційний код 38077415) на користь Публічного акціонерного товариства "Укртрансгаз" (01201, м. Київ, Кловський узвіз, 9/1; ідентифікаційний код 30019801) 495 544 (чотириста дев'яносто п'ять тисяч п'ятсот сорок чотири) грн. 06 коп. заборгованості, 41 187 (сорок одну тисячу сто вісімдесят сім) грн. 02 коп. пені, 34 688 (тридцять чотири тисячі шістсот вісімдесят вісім) грн. 08 коп. штрафу, 3 655 (три тисячі шістсот п'ятдесят п'ять) грн. 65 коп. 3% річних та 8 626 (вісім тисяч шістсот двадцять шість) грн. 12 коп. судового збору.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено: 24.11.2016

Суддя О.М. Ярмак