номер провадження справи 5/56/16
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.11.2016 Справа № 908/2257/16

За позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю АТ Комп (69035, Запорізька область, м. Запоріжжя, вул. Рекордна, 36)

До відповідача: Концерну Міські теплові мережі в особі філії Концерну МТМ Ленінського району (69091, м. Запоріжжя, бул. Гвардійський, буд. 137)

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача: Товариство з обмеженою відповідальністю УЛІСС-ТУР (69035, м. Запоріжжя, вул. Сталеварів, буд. 17)

про визнання укладеним договору

Суддя Проскуряков К.В.

Представники сторін:

Від позивача: не зявився

Від відповідача: ОСОБА_1, довіреність № б/н від 13.10.2016 р.

ОСОБА_2, довіреність № 228/20-19 від 11.07.2016 р.

ОСОБА_3, довіреність №222/20-19 від 11.07.2016 р.

Від третьої особи: не зявився

СУТНІСТЬ СПОРУ:

26.08.2016 р. до господарського суду Запорізької області надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю АТ Комп до Концерну Міські теплові мережі в особі філії Концерну МТМ Ленінського району про визнання укладеним договору.

Ухвалою суду від 26.08.2016 р. позовну заяву прийнято до розгляду та порушено провадження у справі №908/2257/16, справі присвоєно номер провадження 5/56/16, розгляд якої призначено на 28.09.2016 р. У судовому засіданні 28.09.2016 р. судом було оголошено перерву до 13.10.2016 р.

Ухвалою від 13.10.2016 р. залучено до участі у справу №908/2257/16 у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача: Товариство з обмеженою відповідальністю УЛІСС-ТУР, продовжено строк розгляду справи №908/2257/16 на п'ятнадцять днів до 10.11.2016 р., розгляд справи відкладено на 09.11.2016 р. У судовому засіданні 09.11.2016 р. було оголошено перерву до 10.11.2016 р.

За письмовим клопотанням представників сторін розгляд справи відбувався без фіксації судового процесу за допомогою технічних засобів.

У судове засідання 10.11.2016 р. представник позивача не зявився.

10.11.2016 р. до суду від позивача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи у звязку з тим, що позивач не має можливості забезпечити явку уповноваженого представника ТОВ АТ Комп, оскільки юрист, який представляв інтереси в суді захворів та не вийшов на роботу, а на протязі одного дня у товариства відсутня можливість знайти йому заміну. Крім цього, оскільки 10.11.2016 р. закінчується строк розгляду спору, то у звязку з вказаними перешкодами у розгляді спору просить суд продовжити строк розгляду спору у звязку із необхідністю забезпечити явку представника позивача.

Відповідно до ч.ч. 2, 3 ст. 28 ГПК України керівники підприємств та організацій, інші особи, повноваження яких визначені законодавством або установчими документами, подають господарському суду документи, що посвідчують їх посадове становище.

Представниками юридичних осіб можуть бути також інші особи, повноваження яких підтверджуються довіреністю від імені підприємства, організації. Довіреність видається за підписом керівника або іншої уповноваженої ним особи та посвідчується печаткою підприємства, організації.

Суд зазначає, що Товариство з обмеженою відповідальністю АТ Комп є юридичною особою і не позбавлене права уповноважити будь-яку іншу особу представляти його інтереси в суді.

Крім цього, керівник товариства не обмежений правом зявитися у призначене судове засідання.

З матеріалів справи вбачається, що двомісячний строк розгляду цієї справи передбачений ч. 1 ст. 69 ГПК України спливає 26.10.2016 р., ухвалою суду від 13.10.2016 р. за клопотанням відповідача вже було продовжено строк розгляду справи №908/2257/16 на п'ятнадцять днів, а саме до 10.11.2016 р., отже клопотання позивача є необґрунтованим та не підлягає задоволенню.

В матеріалах справи міститься письмова уточнена позовна заява від 09.11.2016 р., відповідно до якої позивач уточнив пункт 31 договору про купівлю-продаж теплової енергії в гарячій воді та надання послуг централізованого постачання гарячої води щодо строків укладання цього договору, а саме замість редакції, яка викладена у позовній заяві: « 31. Цей договір укладається строком на три роки, і набирає чинності з дня його укладення. Договір вважається щороку продовженим, якщо за місяць до закінчення строку його дії однією із сторін не буде письмово заявлено про його розірвання або необхідність перегляду.», просить суд викласти вказаний пункт у наступній редакції: «Цей договорі набирає чинності з дня його підписання. У відповідності до ст. 631 Цивільного кодексу України сторони погодилися, що умови договору застосовуються до відносин між Споживачем і Теплопостачальною організацією, які виникли до його укладання з 23.03.2016 р. Цей договір вважається пролонгованим на кожний наступний рік.»

Відповідно до ч. 4 ст. 22 ГПК України позивач вправі до прийняття рішення по справі збільшити розмір позовних вимог за умови дотримання встановленого порядку досудового врегулювання спору у випадках, передбачених статтею 5 цього Кодексу в цій частині, відмовитись від позову або зменшити розмір позовних вимог. До початку розгляду господарським судом справи по суті позивач має право змінити предмет або підставу позову шляхом подання письмової заяви.

Згідно з п. 3.11. постанови пленуму Вищого господарського суду України Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції від 26.12.2011 р. №18, ГПК, зокрема статтею 22 цього Кодексу, не передбачено права позивача на подання заяв (клопотань) про "доповнення" або "уточнення" позовних вимог, або заявлення "додаткових" позовних вимог і т.п. Тому в разі надходження до господарського суду однієї із зазначених заяв (клопотань) останній, виходячи з її змісту, а також змісту раніше поданої позовної заяви та конкретних обставин справи, повинен розцінювати її як: подання іншого (ще одного) позову, чи збільшення або зменшення розміру позовних вимог, чи об'єднання позовних вимог, чи зміну предмета або підстав позову.

Відповідно до п. 3.12. постанови пленуму Вищого господарського суду України Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції від 26.12.2011 р. №18, право позивача на зміну предмета або підстави позову може бути реалізоване лише до початку розгляду господарським судом справи по суті та лише у суді першої інстанції шляхом подання до суду відповідної письмової заяви, яка за формою і змістом має узгоджуватися із статтею 54 ГПК з доданням до неї документів, зазначених у статті 57 названого Кодексу. Невідповідність згаданої заяви вимогам цих норм процесуального права є підставою для її повернення з підстав, передбачених частиною першою статті 63 ГПК. Заяви про зміну предмета або підстави позову, які відповідають вимогам статей 54 і 57 ГПК, проте подані після початку розгляду господарським судом справи по суті, залишаються без розгляду і приєднуються до матеріалів справи, про що суд зазначає в описовій частині рішення, прийнятого по суті спору (або в ухвалі, якою закінчується розгляд справи).

З огляду на викладене, суд розцінює вказану уточнену позовну заяву як заяву про зміну предмету позову, однак оскільки вона подана до суду 09.11.2016 р., тобто вже після початку розгляду справи по суті 28.09.2016 р., то суд не приймає її до розгляду та залишає без розгляду.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач посилається на те, що Концерн «МТМ» здійснює постачання теплової енергії в гарячій воді в нежитлове приміщення першого поверху та підвалу загальною площею 177,2 кв.м. по пр. Леніна у будинку №175, яке знаходиться на праві користування у ТОВ АТ Комп з січня 2012 р., що підтверджується договором оренди від 09.01.2012 р., який є фактичним споживачем житлово-комунальних послуг за вказаною адресою. ТОВ АТ Комп неодноразово зверталось до Концерну «МТМ» з пропозицією укласти договір про надання купівлі-продажу теплових енергії в гарячій воді. Однак, відповідач ігнорує пропозиції підприємства та не укладає відповідний договір. На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 627, 638 Цивільного кодексу України, ст.ст. 275, 179, 187 Господарського кодексу України, ч. 1 ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», просить суд визнати укладеним договір про купівлю-продаж теплової енергії гарячої води, надання послуг централізованого постачання гарячої води між Товариством з обмеженою відповідальністю АТ Комп та Концерном Міські теплові мережі в особі директора філії Концерну МТМ Ленінського району на обєкти нежитлового приміщення першого поверху та підвалу загальною площею 177,2 кв.м., що розташоване за адресою: м. Запоріжжя, пр. Леніна, буд. 175 в редакції позивача.

Представники відповідача підтримали доводи, викладені у відзиві від 09.11.2016 р. на позовну заяву, у якому зазначено, що в тексті позовної заяви викладено редакцію типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, Однак, тарифи Концерну «МТМ» на послуги з централізованого опалення, затверджуються Національною комісією, що здійснює державне регулювання ринку комунальних послуг України, встановлюються до відповідних категорій споживачів бюджетні установи, релігійні організації, населення (житловий фонд), інші споживачі (крім населення). Отже, нарахування за теплову енергію, поставлену у приміщення позивача повинні проводитись за тарифами, визначеними постановою НКРРЕКП про становлення тарифів на теплову енергію, її виробництво, транспортування, постачання для потреб інших споживачі (крім населення). Умови Типового договору, затвердженого Постановою КМУ від 21.07.2005 р. за №630, регулюють взаємовідносини між теплопостачальною організацією та споживачами послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення. В розділі тарифи на послуги та їх загальна вартість визначається вартість централізованого опалення в гривнях за кв. метр, а Постановами НКРРЕКП №1376 від 30.04.2015 р., №1757 від 29.09.2016 р. були встановлені тарифи на теплову енергію, її виробництво, транспортування, постачання для потреб юридичних осіб в гривнях за Гкал. Таким чином, Концерн «МТМ» як виконавець послуг з централізованого опалення та послуг з централізованого постачання гарячої води для обєктів усіх форм власності, запропонував окремі положення Типового договору викласти в редакції відповідача.

Представник Товариства з обмеженою відповідальністю УЛІСС-ТУР у судове засідання не зявився.

В матеріалах справи містяться письмові пояснення від 09.11.2016 р. по суті спору ТОВ УЛІСС-ТУР, у яких зазначено, що заявлені позовні вимоги про визнання укладеним договору купівлі-продажу теплової енергії є обґрунтованими, оскільки фактичним споживачем послуг з опалення спірних приміщень є позивач, так як саме він займає вказані приміщення на підставі договору та відповідно споживає послуги із постачання теплової енергії у займаному ним приміщенні. Користування тепловою енергією споживачем можливе лише на договірних засадах шляхом укладення договору на постачання цієї послуги з теплопостачальною організацією. Нежитлове приміщення, до якого постачається теплова енергія належить на праві приватної власності ТОВ «УЛІСС-ТУР» відповідно до договору купівлі-продажу обєкту комунальної власності №166 від 20.09.2007 р. Фактично вказані приміщення не обігріваються за рахунок централізованого теплопостачання та рахунки за постачання теплової енергії теплопостачальною організацією не виставлялися. Вперше питання про необхідність укласти договір на постачання теплової енергії виникло у 2014 р., коли представники теплопостачальної організації здійснювали обслідування приміщень, у звязку з підготовкою будинку до майбутнього опалювального сезону. Однак, оскільки трубопроводи системи теплопостачання були ізольовані теплоізолюючим матеріалом й не здійснювалось постачання теплової енергії, то не було жодних зауважень зі сторони теплопостачальної організації про необхідність укладання договору на постачання теплової енергії, а тому ТОВ «УЛІСС-ТУР» і не укладало такого договору.

Розглянувши та дослідивши матеріали справи, заслухавши представників відповідача, суд

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Запорізької міської ради „Про створення Комунальних підприємств теплових мереж" від 11.01.2002 р. № 17 створено Концерн „Міські теплові мережі".

Основним предметом діяльності Концерну „Міські теплові мережі» є виробництво теплової енергії, розподілення теплової енергії для обігріву житла, а також побутових потреб населення та підприємств, установ, організацій і її збут.

Концерн "МТМ", відповідно до Закону України „Про природні монополії", відноситься до суб'єктів природної монополії. Як монополіст такої природної монополії, згідно ст. 19 Закону України „Про теплопостачання", Концерн „Міські теплові мережі" не має права відмовити споживачу теплової енергії у забезпеченні його тепловою енергією за наявності можливостей на приєднання споживача до теплової мережі.

Як вбачається з матеріалів справи, 20.09.2007 р. між Управлінням у справах приватизації Запорізької міської ради (далі Орган приватизації) та Товариством з обмеженою відповідальністю «УЛІСС-ТУР» укладено договір №166 купівлі-продажу обєкта права комунальної власності.

Відповідно до п.1.1. предметом цього договору є передача права власності на комунальне майно м. Запоріжжя, яке на підставі Свідоцтва про право власності на нерухоме майно серія САВ №494891 та Свідоцтва про право власності на нерухоме майно серія САВ №494892 є власністю територіальної громади м. Запоріжжя в особі Запорізької міської ради та перебуває на балансі Комунального підприємства «ВРЕЖО №13» шляхом приватизації способом викупу на підставі рішення Запорізької міської ради від 20.04.2005 р. №8 (в редакції міської ради від 28.03.2007 р. №31) та відповідно до наказів Органу приватизації від 26.06.2007 р. №512, від 31.07.2007 р. №650, від 23.08.2007 р. №711 (далі Обєкт приватизації).

Згідно з п. 1.2. вказаного договору, Обєктом приватизації є нежитлове приміщення (літера А-5) загальною площею за внутрішніми замірами 177,2 кв.м., а саме:

- приміщення №118 першого поверху та підвалу (№№ 1-10) площею 174,9 кв.м., що складає 9/20 частин приміщення №18 першого поверху та підвалу (літера А-5);

- приміщення №120 першого поверху площею 2,3 кв.м., що знаходиться за адресою: 69032, м. Запоріжжя, пр. Леніна, 175.

Пунктом 1.3. цього договору передбачено, що Орган приватизації зобовязується передати у власність Покупця Обєкт приватизації, вказаний у п.12. договору, а Покупець зобовязується прийняти Обєкт приватизації, сплатити повну вартість Обєкта приватизації відповідно до умов, що визначені в цьому договорі.

Відповідно до п. 5.6.1. договору, на протязі трьох місяців з дати нотаріального посвідчення та державної реєстрації цього договору: Покупець зобовязаний укласти (переукласти) договори на комунальне обслуговування Обєкта приватизації.

Відповідно до Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно №16796115 від 26.11.2007 р. нежитлове приміщення, підвалу та першого поверху літ. А-5 за адресою: м. Запоріжжя, пр. Леніна, буд. 175, прим. 118 належить на праві приватної власності Товариству з обмеженою відповідальністю УЛІСС-ТУР на підставі договору купівлі-продажу від 20.09.2007 р.

Судом встановлено, що в порушення пункту 5.6.1 договору №166 купівлі-продажу обєкта права комунальної власності від 20.09.2007 р., ТОВ «УЛІСС-ТУР» договір купівлі-продажу теплової енергії в гарячій воді з теплопостачальною організацією не укладався.

09.01.2012 р. між ТОВ «УЛІСС-ТУР» (далі Орендодавець) та ТОВ АТ Комп (далі Орендар) укладено договір №09/01-12 оренди нежитлового приміщення, відповідно до пункту 1.1. якого Орендодавець передає, а Орендар приймає в строкове платне користування (оренду) нежитлові приміщення №118, 120 першого поверху будівлі А-5 загальною площею 177,2 кв.м., яке знаходиться за адресою: пр. Леніна, буд. №175.

Відповідно до п.2.1.1 договору Орендодавець зобовязаний передати Орендарю Обєкт оренди у платне строкове користування в технічно-справному стані на умовах договору на підставі ОСОБА_1 приймання-передачі Обєкта оренди.

У пункті 2.3.2.1 договору визначено, що Орендар зобовязаний переукласти договори на комунальне обслуговування (електро-, водо-, теплопостачання та ін.) та сплачувати рахунки за надані комунальні послуги.

На підставі ОСОБА_1 приймання-передачі до договору оренди нежитлових приміщень від 09.01.2012 р., на виконання умов договору оренди нежитлових приміщень, укладеного 09.01.2009 р. ТОВ «УЛІСС-ТУР» передало ТОВ АТ Комп наступні приміщення: №№ 118, 120 першого поверху будівлі А-5 загальною площею 177,2 кв.м., яке знаходиться за адресою: пр. Леніна, буд. №175, м. Запоріжжя.

Суд зазначає, що за цим ОСОБА_1 приймання-передачі приміщення від 09.01.2012 р. було передано приміщення на підставі договору оренди нежитлових приміщень від 09.01.2009 р., а отже вказаний ОСОБА_1 в розумінні статті 33 ГПК України не є належним та допустимим доказом передачі ТОВ АТ Комп зазначених у договорі від 09.01.2012 р. приміщень.

Таким чином, враховуючи вищезазначене, суд приходить до висновку, що позивач не є ані власником, ані орендарем зазначених приміщень та не може виступати як споживач теплової енергії у договорі купівлі-продажу теплової енергії.

Згідно з ч. 3 ст. 179 Господарського Кодексу України, укладення господарського договору є обов'язковим для сторін, якщо він заснований на державному замовленні, виконання якого є обов'язком для суб'єкта господарювання у випадках, передбачених законом, або існує пряма вказівка закону щодо обов'язковості укладення договору для певних категорій суб'єктів господарювання чи органів державної влади або органів місцевого самоврядування.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 275 ГК України за договором енергопостачання енергопостачальне підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду (далі - енергію) споживачеві (абоненту), який зобов'язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується. Відпуск енергії без оформлення договору енергопостачання не допускається.

Згідно ч.ч. 1, 4 ст. 19 Закону України Про житлово-комунальні послуги відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. Виконавцем послуг з централізованого опалення та послуг з централізованого постачання гарячої води для об'єктів усіх форм власності є суб'єкт господарювання з постачання теплової енергії (теплопостачальна організація).

Статтею 24 Закону України Про теплопостачання передбачений обовязок споживача своєчасно укласти договір з теплопостачальною організацією на постачання теплової енергії.

Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 20 Закону України Про житлово-комунальні послуги споживач зобов'язаний укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору.

Взаємовідносини між теплопостачальними організаціями та споживачами теплової енергії визначаються „Правилами користування тепловою енергією", затвердженими Постановою КМУ від 03.10.2007 р. № 1198 (далі-Правила). Правила є обов'язковими для виконання усіма теплопостачальними організаціями незалежно від форми власності, споживачами, організаціями.

Відповідно до п. 4 Правил, користування тепловою енергією допускається лише на підставі договору купівлі - продажу теплової енергії між споживачем і теплопостачальною організацією (далі - договір), крім підприємств, що виробляють та використовують теплову енергію для цілей власного виробництва. Договори укладаються відповідно до типових договорів. Форми типових договорів затверджуються центральним органом виконавчої влади у сфері теплопостачання.

Загальний порядок укладання господарських договорів передбачений статтею 181 Господарського кодексу України.

Згідно з ч.ч. 1-4 статті 181 ГК України господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів. Проект договору може бути запропонований будь-якою з сторін. У разі якщо проект договору викладено як єдиний документ, він надається другій стороні у двох примірниках. Сторона, яка одержала проект договору, у разі згоди з його умовами оформляє договір відповідно до вимог частини першої цієї статті і повертає один примірник договору другій стороні або надсилає відповідь на лист, факсограму тощо у двадцятиденний строк після одержання договору. За наявності заперечень щодо окремих умов договору сторона, яка одержала проект договору, складає протокол розбіжностей, про що робиться застереження у договорі, та у двадцятиденний строк надсилає другій стороні два примірники протоколу розбіжностей разом з підписаним договором.

Згідно з ч.3 ст.184 Господарського кодексу України укладення господарських договорів на основі примірних і типових договорів повинно здійснюватися з додержанням умов, передбачених статтею 179 цього Кодексу, не інакше як шляхом викладення договору у вигляді єдиного документа, оформленого згідно з вимогами статті 181 цього Кодексу та відповідно до правил, встановлених нормативно-правовими актами щодо застосування примірного або типового договору.

Укладення господарських договорів за рішенням суду регулюється ст. 187 Господарського кодексу України, відповідно до якої судом розглядаються спори, що виникають при укладанні господарських договорів за державним замовленням, або договорів, укладення яких є обовязковим на підставі закону та в інших випадках, встановлених законом.

Отже, із аналізу перелічених норм законодавства слідує, що обовязковою умовою укладання господарського договору є одержання від однієї сторони проекту договору іншою стороною, якій запропоновано його укласти.

В матеріалах справи міститься лист від 19.10.2015 р., відповідно до якого ТОВ АТ Комп звернувся до Концерну «МТМ» в особі філії Концерну «МТМ» Орджонікідзевського району щодо укладення договору на постачання теплової енергії, однак вказаний лист не приймається судом до уваги, оскільки відповідно до його змісту ТОВ АТ Комп посилається на договір оренди від 01.03.2009 р. нежитлових приміщень загальною площею 346,5 кв.м., що розташовані за адресою: м. Запоріжжя, вул. Сорок Років Радянської України, буд. 37, які не є предметом розгляду цієї справи.

Разом з тим, ТОВ АТ Комп до матеріалів справи надало пропозицію від 10.03.2016 р. щодо укладання договору купівлі-продажу теплової енергії з зазначенням додаток: договір купівлі-продажу теплової енергії у двох примірниках, яка була направлена на адресу Концерну «МТМ» в особі філії Концерну «МТМ» Ленінського району, що підтверджується фіскальним чеком, оригінал якого було досліджено у судовому засіданні.

Однак, до вказаної пропозиції позивачем не було надано суду додатку до нього, а саме проект договору купівлі-продажу теплової енергії, не надано опису вкладення у цінний лист як доказ направлення на адресу відповідача вказаного договору та доказів отримання зазначеної кореспонденції відповідачем.

Представники Концерну «МТМ» пояснили, що проект договору купівлі-продажу теплової енергії від ТОВ «АТ Комп» не отримували.

Згідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Відповідно до ст. 34 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

На підставі викладеного, враховуючи, що ТОВ «АТ Комп» та ТОВ «УЛІСС-ТУР» не надано суду належних та допустимих доказів передачі в оренду приміщень за адресою пр. Леніна, буд. №175, м. Запоріжжя відповідно до пункту 2.1.1 договору №09/01-12 оренди нежитлового приміщення від 09.01.2012 р., проект договору купівлі-продажу теплової енергії відповідачем не отриманий, а отже позивачем порушено порядок укладення договорів, який передбачений вказаними вище нормами законодавства, то суд приходить до висновку в задоволенні заявлених позовних вимог відмовити.

Згідно зі ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору покладаються на позивача.

Керуючись ст. ст. 49, 82-84 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову відмовити повністю.

Суддя К.В. Проскуряков

Рішення господарського суду набирає чинності протягом 10 днів із дня його підписання

Рішення оформлено у повному обсязі та підписано 15.11.2016.