КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"15" листопада 2016 р. Справа№ 910/13915/16

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Тищенко А.І.

суддів: Отрюха Б.В.

ОСОБА_1

за участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_2 - представник

від відповідача: ОСОБА_3 - представник

розглянувши апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Центренерго"

на рішення

Господарського суду м. Києва

від 21.09.2016р.

у справі № 910/13915/16 ( суддя Трофименко Т.Ю.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Донснабтехсервис»

до Публічного акціонерного товариства "Центренерго"

про стягнення 71 530,46 грн.

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю ДОНСНАБТЕХСЕРВИС звернулось до Господарського суду м. Києва до Публічного акціонерного товариства Центренерго про стягнення на підставі статті 625 Цивільного кодексу України 3% річних в сумі 6 545,45 грн. за період з 28.04.2015 по 22.02.2016 та 64 985,01 грн. інфляційних втрат за період з 01.04.2015 по 22.02.2016.

Рішенням Господарського суду м. Києва від 21.09.2016р. у справі № 910/13915/16 позов Товариства з обмеженою відповідальністю ДОНСНАБТЕХСЕРВИС задоволено частково, стягнуто з Публічного акціонерного товариства Центренерго на користь Товариства з обмеженою відповідальністю ДОНСНАБТЕХСЕРВИС 3% річних у розмірі 6 526 грн. 85 коп., інфляційних втрат у розмірі 52 229 грн. 89 коп. та судовий збір у розмірі 1 131 грн. 92 коп. В іншій частині позову відмовлено.

Відповідач, не погодившись з прийнятим рішенням, звернувся до суду з апеляційною скаргою, просить рішення скасувати частково в частині стягнення Публічного акціонерного товариства Центренерго 3% річних в сумі 6 526, 85 грн. за період з 28.04.2015 по 21.02.2016 та інфляційних втрат у розмірі 52 229, 89 за період з 01.04.2015 по 22.02.2016 та прийняти нове рішення, яким відмовити Товариству з обмеженою відповідальністю ДОНСНАБТЕХСЕРВИС у стягненні 3% річних за період з 15.09.2015 року по 21.02.2016 та інфляційних втрат за період з 15.09.2015 року по 22.02.216 року.

В обґрунтування апеляційної скарги відповідач посилається на неправильне застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права та неповне зясування обставин справи, що призвело до прийняття необґрунтованого рішення.

Апелянт вважає, що в мотивувальній частині суд першої інстанції дійшов неправильного висновку про те, що зупинення ухвалою Господарського суду м. Києва від 15.09.2015 року у справі №15/76-б-43/624-б стягнення з ПАТ Центренерго на підставі рішення Господарського суду міста Києва від 28.04.2015 року у справі №910/5048/15-г, у свою чергу, не встановлює заборону на нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних.

Крім того, ухвалою Господарського суду м. Києва від 15.09.2015 р. по справі про банкрутство ПАТ Центренерго №15/76-6-43/624-6, відповідно до абз. 1 ч. 1 ст. 12 ЗУ Про відновлення платоспроможності боржником або визнання його банкрутом, було зупинено стягнення з ПАТ Центренерго на підставі рішення Господарського суду м. Києва від 28.04.2015 р. у справі №910/5048/15-г.

Апелянт вважає, що ПАТ Центренерго було позбавлено можливості провести розрахунки за рішенням Господарського суду м. Києва від 28.04.2015р. у справі № 910/5048/15-г у зв'язку із забороною, встановленою нормою Закону України "Про відновлення платоспроможності боржником або визнання його банкрутом", який є спеціальним законом та його норми мають прерогативу над загальними нормами права, а отже у ПАТ "Центренерго" з 15.09.2015 року відсутня вина у простроченні виконання грошового зобов'язання.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, дослідивши наявні матеріали справи у повному обсязі, перевіривши повноту встановлення обставин справи та їх юридичну оцінку, проаналізувавши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, вислухавши пояснення представників позивача та відповідача, колегія встановила наступне.

18.04.2014 між Товариством з обмеженою відповідальністю ДОНСНАБТЕХСЕРВИС ( виконавець за договором) та Публічним акціонерним товариством Центренерго (замовник за договором) було укладено договір про закупівлю послуг №15/76.

Відповідно до умов укладеного договору виконавець зобовязався надати послуги/роботи в строки, на умовах і в порядку, передбаченому цим договором, а замовник прийняти і оплатити ці роботи, найменування, вид та характеристики яких визначені в додатках №1 та №2 до договору (пункти 1.1.-1.2. договору).

У додатках до договору сторони погодили вартість робіт, умови розрахунків, строк та місце виконання (додаток №1), калькуляцію на капітальний ремонт горизонтально-розточувального верстата 2622В (додаток №3), технічні вимоги до послуг (робіт) Ремонтування та технічне обслуговування машин і устаткування спеціальної призначеності (згідно ДК 016-2010, код 33.12.2).

Сторонами договору пунктом 4.1. погоджено, що розрахунки за договором проводяться в безготівковій формі у національній валюті України в порядку, передбаченому додатком № 1 до договору на підставі рахунку виконавця.

Відповідно до пункту 5.3. договору факт виконання робіт за цим договором підтверджується актом виконаних робіт, який підписується уповноваженими представниками сторін та скріплюється їх печатками по закінченню певного етапу (періоду) виконання робіт або по закінченню надання всього комплексу робіт.

Датою виконання зобовязань виконавця за даним договором є дата підписання замовником акта виконаних робіт (пункт 5.9. договору).

Згідно пункту 2 додатку №1 до договору загальна вартість робіт становить 344 700,00 грн., в т.ч. ПДВ.

Умови розрахунків з виконавцем за виконані роботи встановлені пунктом 3 додатку №1 до договору, а саме: 100% оплата після здачі на нормоточність і підписання акта виконаних робіт протягом 10 банківських днів.

Договір діє з моменту його підписання обома сторонами та скріплення печатками сторін і до 31.12.2014 включно, а в частині розрахунків до повного виконання зобовязань сторонами (пункт 12. додатку №1 договору).

Позивач відповідно до умов договору виконав роботи, а відповідач на підставі довіреності від 08.10.2014 №345 вказані роботи отримав, що підтверджується актом виконаних робіт від 13.10.2014 №ОУ-00000034 на суму 287 250,00 грн., підписаним та скріпленим печатками сторін без будь-яких зауважень. Проте, відповідач свої зобовязання з оплати робіт за договором виконав частково на суму 80 000,00 грн., у звязку з чим в останнього наявна заборгованість перед позивачем у розмірі 264 700,00 грн.

Вищенаведені обставини встановлені рішенням Господарського суду міста Києва від 28.04.2015 у справі №910/5048/15-г, яке залишене без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 20.07.2015 у справі №910/5048/15-г.

Вищезазначеним рішенням Господарського суду міста Києва від 28.04.2015 у справі №910/5048/15-г позов Товариства з обмеженою відповідальністю ДОНСНАБТЕХСЕРВИС задоволено частково, стягнуто з Публічного акціонерного товариства Центренерго на користь позивача 264 700 грн. 00 коп. основного боргу, 3708 грн. 61 коп. 3% річних, 69 642 грн. 66 коп. інфляційних втрат, 6 761 грн. 03 коп. судового збору. В іншій частині позову відмовлено.

Відповідно до частини 3 статті 35 Господарського процесуального кодексу України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Згідно статті 115 Господарського процесуального кодексу України рішення, ухвали, постанови господарського суду, що набрали законної сили, є обов'язковими на всій території України.

У рішенні від 25.07.2002 по справі Совтрансавто-Холдинг проти України Європейський суд з прав людини зазначив, що одним з основних елементів верховенства права є принцип правової певності, який серед іншого передбачає, що у будь-якому спорі рішення суду, яке набрало законної сили, не може бути поставлено під сумнів.

У відповідності до пункту 2.6. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції від 26.12.2011 №18 не потребують доказування преюдиціальні обставини, тобто встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, - при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. При цьому не має значення, в якому саме процесуальному статусі виступали відповідні особи у таких інших справах - позивачів, відповідачів, третіх осіб тощо.

Враховуючи вищезазначене, факт порушення відповідачем договірних зобовязань повторного доведення не потребує.

Чинне законодавство не заперечує звернення кредитора до господарського суду з вимогою щодо стягнення з боржника суми, на яку заборгованість за грошовим зобов'язанням підвищена в порядку індексації, а також процентів річних від простроченої суми за період після прийняття судом рішення про стягнення відповідної заборгованості (пункт 2 інформаційного листа Вищого господарського суду України від 20.11.2008 № 01-8/685 Про практику застосування у вирішенні спорів деяких норм чинного законодавства (за матеріалами справ, розглянутих Верховним Судом України),

Водночас, як зазначено у пункті 7.1. постанови Пленуму Вищого господарського суду від 17.12.2013 № 14 Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань, саме лише прийняття господарським судом рішення про задоволення вимог кредитора, якщо таке рішення не виконано в установленому законом порядку, не припиняє зобов'язальних відносин сторін і не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання передбачених частиною другою статті 625 ЦК України сум. Отже, якщо судове рішення про стягнення з боржника коштів фактично не виконано, кредитор вправі вимагати стягнення з нього в судовому порядку сум інфляційних нарахувань та процентів річних аж до повного виконання грошового зобов'язання.

Порушенням зобов'язання, у відповідності до статті 610 Цивільного кодексу України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно ст. 611 Цивільного кодексу України в разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання; боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Вимагати сплати суми боргу з врахуванням індексу інфляції є правом кредитора, яке він може реалізувати, а може від нього відмовитися.

Вказана стаття також передбачає можливість стягувати за прострочення виконання грошового зобов'язання проценти річних.

Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє зобов'язальних правовідносин сторін договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України, оскільки право кредитора вимагати сплату боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способом захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредитору.

Рішення Господарського суду міста Києва від 28.04.2015 у справі №910/5048/15-г про стягнення з відповідача заборгованості за Договором у розмірі 264 700,00 грн. фактично було виконано лише 22.02.2016, що підтверджується банківською випискою від 25.07.2016, яка залучена до матеріалів справи.

Оскільки грошове зобов'язання відповідача перед позивачем в сумі 264 700,00 грн. припинилось 22.02.2016, отже має місце прострочення його виконання, що згідно статті 625 Цивільного кодексу України є підставою для застосування до відповідача відповідальності за порушення грошового зобовязання у вигляді стягнення 3% річних та інфляційних втрат.

Згідно розрахунку позивача інфляційні втрати за період прострочення з квітня 2015 року по лютий 2016 року включно складають 64 985,01 грн. та нараховані на суму 329 342,66 грн. (сума основного боргу у розмірі 264 700,00 грн. + інфляційні втрати у розмірі 69 642,66 грн., присуджені до стягнення згідно рішення Господарського суду міста Києва від 28.04.2015 у справі № 910/5048/15-г).

Колегія погоджується з висновком місцевого суду про те, що нарахування позивачем інфляційного збільшення не тільки на основну суму заборгованості, а й на інфляційне збільшення суперечить вимогам частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України та є безпідставним.

За таких обставин, за розрахунком місцевого господарського суду, з яким суд апеляційної інстанції повністю погоджується, з врахуванням зазначеного позивачем періоду нарахування інфляційних втрат стягненню підлягають інфляційні втрати в розмірі 52 229,89 грн., нараховані на основну суму заборгованості у розмірі 264 700,00 грн. за період заборгованості з 01.04.2015 по 22.02.2016. В іншій частині вимог щодо заявленої до стягнення суми інфляційних втрат в сумі 12 755,12 грн. слід відмовити за безпідставністю.

Позовні вимоги про стягнення 3 % річних у розмірі 6 545,45 грн. за період з 28.04.2015 по 22.02.2016 підлягають частковому задоволенню згідно уточненого розрахунку місцевого суду, проведеного з огляду на необхідність виключення дня платежу з періоду прострочення відповідно до пункту 1.9. постанови Пленуму Вищого господарського суду України Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань від 17.12.2013 № 14 день фактичної сплати суми заборгованості не повинен включатися в період часу, за який здійснюється стягнення інфляційних нарахувань та пені, з яким суд апеляційної інстанції повністю погоджується та розмір яких складає 6 526,85 грн. за період з 28.04.2015 по 21.02.2016.

В частині вимог щодо заявленої позивачем до стягнення суми 3% річних у розмірі 18,60 грн. слід відмовити за безпідставністю.

На підставі вищевикладеного колегія приходить до висновку про те, що з Публічного акціонерного товариства Центренерго на користь Товариства з обмеженою відповідальністю ДОНСНАБТЕХСЕРВИС підлягає стягненню 3% річних у розмірі 6 526,85 грн. та інфляційні втрати у розмірі 52 229,89 грн.

Колегія не приймає до уваги доводи апеляційної скарги про те, що позивачем невірно вказано період нарахування інфляційних втрат та 3% річних, оскільки ухвалою Господарського суду міста Києва від 15.09.2015 у справі про банкрутство ПАТ Центренерго №15/76-6-43/624-6 було зупинено стягнення з ПАТ Центренерго на підставі рішення Господарського суду міста Києва від 28.04.2015 у справі №910/5048/15-г у звязку із чим нарахування позивачем 3% річних та інфляційного збільшення за період з 15.09.2016 по 22.02.2016 є незаконним, виходячи з наступних підстав.

Виходячи із змісту статті 625 Цивільного кодексу України норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов'язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов'язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника. Зазначене правило ґрунтується на засадах справедливості і виходить з неприпустимості безпідставного збереження грошових коштів однією стороною зобовязання за рахунок іншої.

Зупинення ухвалою Господарського суду міста Києва від 15.09.2015 у справі №15/76-6-43/624-6 стягнення з ПАТ Центренерго на підставі рішення Господарського суду міста Києва від 28.04.2015 у справі №910/5048/15-г у свою чергу, не встановлює заборону на нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних.

Крім того, сплата відповідачем 22.02.2016 заборгованості за рішенням суду у справі №910/5048/15-г була здійснена у добровільному порядку.

Відповідно до ст. 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Згідно ст. 43 ГПК України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили. Визнання однією стороною фактичних даних і обставин, якими інша сторона обґрунтовує свої вимоги або заперечення, для господарського суду не є обов'язковим.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів апеляційної інстанції приходить до висновку, що доводи, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують правильності висновків господарського суду першої інстанції та не можуть бути підставою для скасування рішення місцевого суду.

Відповідно до статей 33, 34 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу, а господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи, обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Оцінюючи вищенаведені обставини, колегія приходить до висновку, що рішення Господарського суду м. Києва обґрунтоване, відповідає обставинам справи і чинному законодавству, а отже, підстав для його скасування не вбачається, у звязку з чим апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Судові витрати за розгляд апеляційної скарги у зв'язку з відмовою в її задоволенні на підставі ст. 49 Господарського процесуального кодексу України покладаються на апелянта.

Враховуючи вищевикладене, керуючись ст. 99, 101, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Центренерго" на рішення Господарського суду м. Києва від 21.09.2016р. у справі № 910/13915/16 залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду м. Києва від 21.09.2016р. у справі № 910/13915/16 залишити без змін.

Матеріали справи № 910/13915/16 повернути до Господарського суду м. Києва.

Головуючий суддя А.І. Тищенко

Судді Б.В. Отрюх

ОСОБА_1