УХВАЛА

15.11.2016Справа № 910/4468/16

За заявою Публічного акціонерного товариства "Київенерго";

про відстрочку виконання рішення.

За позовом: Публічного акціонерного товариства "Акціонерна компанія "Київводоканал"; до Публічного акціонерного товариства "Київенерго";

про стягнення 40 863 253,83 грн.

Суддя Мандриченко О.В.

Представники:

Від позивача: Драчова М.С., представник, довіреність № 193 від 03.10.2016 р.;

Богач О.Є., представник, довіреність № 200 від 03.10.2016 р.;

Від відповідача: Палій Ю.В., представник, довіреність № 91/2016/10/17-20 від 17.10.2016 р.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Публічне акціонерне товариство "Акціонерна компанія "Київводоканал" звернулося до Господарського суду міста Києва з позовними вимогами до Публічного акціонерного товариства "Київенерго" про стягнення з останнього 40 790 161,23 грн. заборгованості, 990,94 грн. інфляційних втрат, 72 101,66 грн. трьох відсотків річних та 206 700,00 грн. витрат по сплаті судового бору з мотивів, вказаних у позовній заяві.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем своїх зобов'язань за договором № 12477/5-01 про надання послуг з централізованого постачання холодної води, що призначена для виробництва послуг з централізованого постачання гарячої води від 07.08.2014 року в частині своєчасної оплати за надані послуги.

Рішенням Господарського суду міста Києва припинено провадження у справі в частині стягнення 5 071 668,40 грн. В іншій частині позов задоволено частково. Стягнуто з Публічного акціонерного товариства "Київенерго" на користь Публічного акціонерного товариства "Акціонерна компанія Київводоканал" 35 718 492 (тридцять п'ять мільйонів сімсот вісімнадцять тисяч чотириста дев'яносто дві) грн. 83 коп. боргу, 990 (дев'ятсот дев'яносто) грн. 48 коп. інфляційних втрат, 72 101 (сімдесят дві тисячі сто одну) грн. 66 коп. 3 % річних та 206 700 (двісті шість тисяч сімсот) грн. судового збору.

До Господарського суду міста Києва від Публічного акціонерного товариства "Київенерго" надійшла заява про відстрочення виконання рішення, в якій заявник просить відстрочити виконання рішення Господарського суду міста Києва від 27.10.2016 р. строком на 18 місяців.

Відповідно до статті 121 ГПК України при наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим, за заявою сторони, державного виконавця, за поданням прокурора чи його заступника або за своєю ініціативою господарський суд, який видав виконавчий документ, у десятиденний строк розглядає це питання у судовому засіданні з викликом сторін.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 28.10.2016 р. призначено слухання заяви на 08.11.2016 р.

У судовому засіданні 08.11.2016 р. оголошено перерву в слуханні заяви до 15.11.2016 р.

Представник заявника у судовому засіданні 15.11.2016 р. надав усні пояснення по суті поданої заяви, відповідно до яких просив суд задовольнити її в повному обсязі.

Представник стягувача у даному судовому засіданні надав письмове заперечення на подану заяву, в якому просить відмовити в заяві про відстрочення виконання рішення Господарського суду м. Києва від 27.10.2016 р. у справі № 910/4468/16 .

Розглянувши заяву про відстрочку виконання рішення суду, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, господарський суд прийшов до висновку, що подана заява задоволенню не підлягає з огляду на наступне.

Відповідно до постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 9 від 17.10.2012 р. "Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України" (далі - Постанова) у застосуванні приписів статті 121 ГПК господарським судам необхідно мати на увазі таке.

Господарський суд на підставі статті 121 ГПК має право за заявою сторони, державного виконавця, прокурора чи його заступника або за власною ініціативою у виняткових випадках залежно від обставин справи відстрочити, розстрочити виконання рішення, ухвали, постанови (далі - рішення), змінити спосіб та порядок їх виконання.

Оскільки згадана стаття не обмежує відповідне право господарського суду певним строком, воно може бути реалізоване у будь-який час після набрання рішенням законної сили і до його фактичного повного виконання, в межах строку пред'явлення наказу до виконання. Також не обмежується право заявника на повторне звернення з відповідною заявою, якщо вона вже розглядалася судом.

Підставою для відстрочки, розстрочки, зміни способу та порядку виконання рішення можуть бути конкретні обставини, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим у визначений строк або встановленим господарським судом способом. При цьому слід мати на увазі, що згоди сторін на вжиття заходів, передбачених статтею 121 ГПК, ця стаття не вимагає, і господарський суд законодавчо не обмежений будь-якими конкретними термінами відстрочки чи розстрочки виконання рішення. Проте, вирішуючи питання про відстрочку чи розстрочку виконання рішення, зміну способу і порядку виконання рішення, господарський суд повинен враховувати матеріальні інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів у економіці держави та інші обставини справи, зокрема, щодо фізичної особи (громадянина) - тяжке захворювання її самої або членів її сім'ї, скрутний матеріальний стан, стосовно юридичної особи - наявну загрозу банкрутства, відсутність коштів на банківських рахунках і майна, на яке можливо було б звернути стягнення, щодо як фізичних, так і юридичних осіб - стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Суд відзначає, що особа, яка подала заяву про розстрочку або відстрочку виконання рішення, повинна довести наявність обставин, що ускладнюють або роблять неможливим виконання рішення господарського суду у даній справі, тобто тягар доказування покладається саме на особу, яка подала заяву про розстрочку виконання рішення. Доказування повинно здійснюватися за загальними правилами відповідно до статей 32, 33 Господарського процесуального кодексу України.

Так, за змістом статті 32 Господарського процесуального кодексу України, наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору встановлюються на підставі доказів - фактичних даних.

Докази, у відповідності зі статтею 34 Господарського процесуального кодексу України, повинні відповідати, зокрема, вимогам належності та допустимості.

Заявник зазначає, що обставиною яка ускладнює та унеможливлює виконання рішення суду є та обставина, що відповідач перебуває у складному фінансовому стані.

Між тим, всупереч положенням статті 32, 33 Господарського процесуального кодексу України, заявник під час вирішення питання про можливість відстрочки виконання рішення суду не надав належних доказів, які підтверджують відсутність коштів.

Також суд приймає до уваги, що згідно приписів статті 9 Конституції України, статті 19 Закону України "Про міжнародні договори України" і статті 4 Господарського процесуального кодексу України господарські суди у процесі здійснення правосуддя мають за відповідними правилами керуватися нормами міжнародних договорів, ратифікованих законами України.

Згідно з вимогами статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

У зв'язку з ратифікацією Конвенції, протоколів до неї та прийняттям Верховною Радою України Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" господарським судам у здійсненні судочинства зі справ, віднесених до їх підвідомчості, слід застосовувати судові рішення та ухвали Суду з будь-якої справи, що перебувала в його провадженні (абз. 3 п. 2 інформаційного листа Вищого господарського суду України № 01-8/1427 від 18.11.2003 "Про Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та юрисдикцію Європейського суду з прав людини").

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, "державний орган або інша юридична особа не може посилатися на відсутність коштів, щоб не виплачувати борг, підтверджений судовим рішенням. У такому випадку не може прийняти аргумент Уряду, що визначає таку відсутність як "виняткові обставини" (див. § 40 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Півень проти України" від 29.06.2004).

При цьому, Європейський суд з прав людини допускає, що "затримки у виконанні рішення можуть бути обґрунтовані за окремих обставин, проте державні органи не можуть довільно посилатись на відсутність коштів як на вибачення за невиплату боргу за рішенням, а затримки не можуть бути такими, що зводять нанівець право, що захищається пунктом 1 статті 6 Конвенції" (див. § 24 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Бакай та інші проти України" від 09.11.2004).

Тобто, в будь-якому випадку відсутність коштів, тяжкий фінансовий стан боржника не є винятковими обставинами, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим та не є підставою для відстрочки або розстрочки виконання рішення.

У відповідності до п. 2 ст. 218 Господарського кодексу України не вважаються обставинами, які звільняють боржника від відповідальності, зокрема, відсутність у боржника необхідних коштів.

Тоді як, згідно ст. 124 Конституції України судові рішення є обов'язковими до виконання на всій території України.

Враховуючи викладене господарський суд вважає, що причини з яких відповідач не має можливості виконати рішення, не є поважними, а тому заява про відстрочку виконання рішення Господарського суду міста Києв від 27.10.2016 у справі 910/4468/16 задоволенню не підлягає.

Враховуючи викладене та керуючись ст.ст. 86, 121 ГПК України, -

У Х В А Л И В:

У задоволенні заяви Публічного акціонерного товариства "Київенерго" про відстрочку виконання рішення Господарського суду міста Києва від 27.10.2016 р. у справі 910/4468/16 відмовити повністю.

Суддя О.В. Мандриченко