донецький апеляційний господарський суд
Постанова

Іменем України

15.11.2016 справа №17/5009/5413/11

Донецький апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий: судді Склярук О.І. Агапов О.Л., Дучал Н.М.

При секретарі Поляковій О.А.

за участю представників сторін:
за участю прокурора: від позивача: від відповідача 1:Хряк О.О., за посвідченням - прокуратура Харків.обл. не з'явився не з'явився
від відповідача 2: від відповідача 3: від третьої особи:не з'явився Сушко А.С., за довіреністю не з'явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргуПриватного акціонерного товариства «Приазовкурорт», м. Бердянськ Запорізької області
на рішення господарського суду Запорізької області
від21.11.2011р.
у справі№ 17/5009/5413/11 (суддя Корсун В.Л.)
за позовомЗаступника прокурора Запорізької області в інтересах держави в особі органу, уповноваженого державою здійснювати відповідні функції в спірних правовідносинах - Фонду державного майна України, м.Київ
до відповідачів: 1. Виконавчого комітету Запорізької міської ради, м.Запоріжжя 2.Приватне акціонерне товариство лікувально-оздоровчих закладів профспілок України «Укрпрофоздоровниця», м. Київ 3.Приватного акціонерного товариства «Приазовкурорт», м. Бердянськ Запорізької області

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача:Орендне підприємство «Запорізьке міжміське бюро технічної інвентаризації», м. Запоріжжя

провизнання недійсним та скасування рішення виконавчого комітету Запорізької міської ради ; визнання права власності та витребування майна із чужого незаконного володіння

В С Т А Н О В И В:

09.09.2011р. до господарського суду Запорізької області звернувся заступник прокурора прокуратури Запорізької області в інтересах держави в особі органу, уповноваженого державою здійснювати відповідні функції в спірних правовідносинах - Фонду державного майна України (надалі ФДМУ) до Запорізької міської ради (відповідач 1), Приватного акціонерного товариства лікувально-оздоровчих закладів профспілок України "Укрпрофоздоровниця" (відповідач 2), Приватного акціонерного товариства "Приазовкурорт" (відповідач 3) про: визнання недійсним з моменту прийняття та скасування рішення виконавчого комітету Запорізької міської ради від 29.07.2003р. № 238/5 "Про оформлення права власності на об'єкти нерухомості по вул. Ленській 45, вул. 40 років Жовтня, 1а; 48а; 50а; вул. Зеленій, 45а; 46а; 47; 48; 49; 49а за закритим акціонерним товариством "Приазовкурорт" (надалі ЗАТ "Приазовкурорт"); визнання права власності держави в особі Фонду державного майна України на об'єкти нерухомості по вул. Ленській 45, вул. 40 років Жовтня, 1а; 48а; 50а; вул. Зеленій, 45а; 46а; 47; 48; 49; 49а Приватного акціонерного товариства "Приазовкурорт" (далі - ПрАТ "Приазовкурорт"); витребування із чужого незаконного володіння Приватного акціонерного товариства "Приазовкурорт" спірних об'єктів нерухомості у власність держави в особі Фонду державного майна України.

Ухвалою від 09.09.2011р. судом порушено провадження в справі № 17/5009/5413/11. Цією ж ухвалою судом залучено до участі у справі у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - орендне підприємство "Запорізьке міжміське бюро технічної інвентаризації".

В судовому засіданні 21.09.2011р. судом задоволено клопотання прокурора від 20.09.2011р. № 05/1-2446-11 про заміну відповідача 1 - Запорізької міської ради на належного відповідача - виконавчий комітет Запорізької міської ради.

Заявою від 20.09.2011р. № 05/1-2446-11 про уточнення позовних вимог, яка прийнята судом до розгляду, прокурор просить суд:

- визнати недійсним та скасувати рішення виконавчого комітету Запорізької міської ради від 29.07.2003р. № 238/5 "Про оформлення права власності на об'єкти нерухомості по вул. Ленській, 45; вул. 40 років Жовтня, 1а; 48а; 50а; вул. Зеленій, 45а; 46а; 47; 48; 49; 49а за Закритим акціонерним товариством "Приазовкурорт" згідно із додатком до рішення виконавчого комітету Запорізької міської ради від 29.07.2003р. № 238/5 за адресами: м.Запоріжжя, вул. Ленська, 45 (житловий будинок № 8 літера З інвентарний № 1-0016 загальною площею 142,6 м2; житловий будинок № 7 літера И інвентарний № 1-0011 загальною площею 175,1 м2; житловий будинок № 6 літера К інвентарний № 1-0018 загальною площею 50,7 м2); м. Запоріжжя, вул. 40 років Жовтня, 1а, (медпункт літери А, А1 інвентарний № 1-1611 загальною площею 25,7 м2); м. Запоріжжя, вул. 40 років Жовтня, 48а (гараж-бокс № 1 літера А інвентарний № 1-0025 загальною площею 245,1 м2); м. Запоріжжя, вул. 40 років Жовтня, 50а (гараж-бокс № 2 літера А інвентарний № 1-0038 загальною площею 155,6 м2); вул. Зелена, 45а (житловий будинок літера А інвентарний № 1-0022 загальною площею 106,2 м2); м. Запоріжжя, вул. Зелена, 46а (житловий будинок літера А інвентарний № 1-009 площею 120,7 м2; житлова прибудова сарай А1 та сарай літера Б); м.Запоріжжя, вул. Зелена, 47 (житловий будинок А, А1 інвентарний № 1-0017 загальною площею 64,3 м2); м. Запоріжжя, вул. Зелена, 48 (матеріальний склад літера А інвентарний №1-0026 загальною площею 1075,6 м2; прохідна літера З інвентарний № 1-0026 загальною площею 12,4 м2; гараж-бокс № 14 літера Е інвентарний № І-0027 загальною площею 218,5 м2; гараж-бокс № 3 літера Ж інвентарний № 1-0023, площею 153,6 м2); м. Запоріжжя, вул. Зелена, 49 (житловий будинок літера А інвентарний № 1-0013; житловий будинок літера А1, інвентарний № 1-0013, загальною площею 173,7 м2; літера А2 інвентарний № 1-0013); м.Запоріжжя, вул. Зелена, 49а (23/50 частини житлового будинку літера АА загальною площею 126,4 м2;

- визнати право власності за державою України в особі Фонду державного майна України на об'єкти нерухомого майна Приватного акціонерного товариства "Приазовкурорт" за адресами: м. Запоріжжя, вул. Ленська, 45 (житловий будинок №8 літера З інвентарний № 1-0016 загальною площею 142,6 м2; житловий будинок № 7 літера И інвентарний № 1-0011 загальною площею 175,1 м2; житловий будинок № 6 літера К інвентарний № 1-0018 загальною площею 50,7 м2); м. Запоріжжя, вул. 40 років Жовтня, 1а, (медпункт літери А, А1 інвентарний № 1-1611 загальною площею 25,7 м2); м. Запоріжжя, вул. 40 років Жовтня, 48а (гараж-бокс № 1 літера А інвентарний № 1-0025 загальною площею 245,1 м2); м. Запоріжжя, вул. 40 років Жовтня, 50а (гараж-бокс № 2 літера А інвентарний № 1-0038 загальною площею 155,6 м2); вул. Зелена, 45а (житловий будинок літера А інвентарний № 1-0022 загальною площею 106,2 м2); м. Запоріжжя, вул. Зелена, 46а (житловий будинок літера А інвентарний № 1-009 площею 120,7м2; житлова прибудова сарай А1 та сарай літера Б); м. Запоріжжя, вул. Зелена, 47 (житловий будинок А, А1 інвентарний № 1-0017 загальною площею 64,3 м2); м. Запоріжжя, вул. Зелена, 48 (матеріальний склад літера А інвентарний № 1-0026 загальною площею 1075,6 м2; прохідна літера З інвентарний № 1-0026 загальною площею 12,4 м2; гараж-бокс № 14 літера Е інвентарний № 1-0027 загальною площею 218,5 м2; гараж-бокс № 3 літера Ж інвентарний №1-0023, площею 153,6 м2); м. Запоріжжя, вул. Зелена, 49 (житловий будинок літера А інвентарний № 1-0013; житловий будинок літера А1, інвентарний № 1-0013, загальною площею 173,7 м2; літера А2 інвентарний № 1-0013); м. Запоріжжя, вул. Зелена, 49а (23/50 частини житлового будинку літера АА загальною площею 126,4 м2);

- витребувати із чужого незаконного володіння приватного акціонерного товариства "Приазовкурорт" об'єкти нерухомості за адресами: м. Запоріжжя, вул. Ленська, 45 (житловий будинок № 8 літера З інвентарний № 1-0016 загальною площею 142,6 м2; житловий будинок №7 літера И інвентарний № 1-0011 загальною площею 175,1 м2; житловий будинок № 6 літера К інвентарний № 1-0018 загальною площею 50,7 м2); м. Запоріжжя, вул. 40 років Жовтня, 1а, (медпункт літери А, А1 інвентарний № 1-1611 загальною площею 25,7 м2); м.Запоріжжя, вул. 40 років Жовтня, 48а (гараж-бокс № 1 літера А інвентарний № 1-0025 загальною площею 245,1 м2); м. Запоріжжя, вул. 40 років Жовтня, 50а (гараж-бокс № 2 літера А інвентарний № 1-0038 загальною площею 155,6 м2); вул. Зелена, 45а (житловий будинок літера А інвентарний №1-0022 загальною площею 106,2 м2); м. Запоріжжя, вул. Зелена, 46а (житловий будинок літера А інвентарний № 1-009 площею 120,7 м2; житлова прибудова сарай А1 та сарай літера Б); м. Запоріжжя, вул. Зелена, 47 (житловий будинок А, А1 інвентарний № 1-0017 загальною площею 64,3 м2); м. Запоріжжя, вул. Зелена, 48 (матеріальний склад літера А інвентарний № 1-0026 загальною площею 1075,6 м2; прохідна літера З інвентарний № 1-0026 загальною площею 12,4 м2; гараж-бокс № 14 літера Е інвентарний № 1-0027 загальною площею 218,5 м2; гараж-бокс №3 літера Ж інвентарний №1-0023, площею 153,6 м2); м. Запоріжжя, вул. Зелена, 49 (житловий будинок літера А інвентарний № 1-0013; житловий будинок літера А1, інвентарний № 1-0013, загальною площею 173,7 м2; літера А2 інвентарний № 1-0013); м. Запоріжжя, вул. Зелена, 49а (23/50 частини житлового будинку літера АА загальною площею 126,4 м2) у власність держави в особі Фонду державного майна України.

Ухвалою від 21.09.2011р. судом здійснено заміну первісного відповідача 1 - Запорізької міської ради на належного відповідача 1- виконавчий комітет Запорізької міської ради.

Заявою від 27.09.2011р. № 05/1-2446-11 про зменшення позовних вимог, яка прийнята судом до розгляду в судовому засіданні 28.09.2011р., прокурор просив суд:

- визнати недійсним та скасувати рішення виконавчого комітету Запорізької міської ради від 29.07.2003р. № 238/5 "Про оформлення права власності на об'єкти нерухомості по вул. Ленській, 45; вул. 40 років Жовтня, 1а; 48а; 50а; вул. Зеленій, 45а; 46а; 47; 48; 49; 49а за закритим акціонерним товариством "Приазовкурорт" згідно із додатком до рішення виконавчого комітету Запорізької міської ради від 29.07.2003р. № 238/5 за адресами: м.Запоріжжя, вул. Ленська, 45 (житловий будинок № 8 літера З інвентарний № 1-0016 загальною площею 142,6 м2; житловий будинок № 7 літера И інвентарний № 1-0011 загальною площею 175,1 м2; житловий будинок № 6 літера К інвентарний № 1-0018 загальною площею 50,7 м2); м. Запоріжжя, вул. 40 років Жовтня, 1а, (медпункт літери А, А1 інвентарний № 1-1611 загальною площею 25,7 м2); м. Запоріжжя, вул. 40 років Жовтня, 48а (гараж-бокс № 1 літера А інвентарний № 1-0025 загальною площею 245,1 м2); м. Запоріжжя, вул. 40 років Жовтня, 50а (гараж-бокс № 2 літера А інвентарний № 1-0038 загальною площею 155,6 м2); вул. Зелена, 45а (житловий будинок літера А інвентарний № 1-0022 загальною площею 106,2 м2); м. Запоріжжя, вул. Зелена, 46а (житловий будинок літера А інвентарний № 1-009 площею 120,7 м2 ; житлова прибудова сарай А1 та сарай літера Б); м.Запоріжжя, вул. Зелена, 47 (житловий будинок А, А1 інвентарний № 1-0017 загальною площею 64,3 м2); м. Запоріжжя, вул. Зелена, 48 (матеріальний склад літера А інвентарний №1-0026 загальною площею 1075,6 м2; прохідна літера З інвентарний № 1-0026 загальною площею 12,4 м2; гараж-бокс № 14 літера Е інвентарний № 1-0027 загальною площею 218,5 м2; гараж-бокс № 3 літера Ж інвентарний № 1-0023, площею 153,6 м2); м. Запоріжжя, вул. Зелена, 49 (житловий будинок літера А інвентарний № 1-0013; житловий будинок літера А1, інвентарний № 1-0013, загальною площею 173,7 м2; літера А2 інвентарний № 1-0013); м.Запоріжжя, вул. Зелена, 49а (23/50 частини житлового будинку літера АА загальною площею 126,4 м2;

- визнати право власності за державою України в особі Фонду державного майна України на об'єкти нерухомого майна приватного акціонерного товариства "Приазовкурорт" за адресами: м. Запоріжжя, вул. 40 років Жовтня, 1а, (медпункт літери А, А1 інвентарний № 1-1611 загальною площею 25,7 м2); м. Запоріжжя, вул. 40 років Жовтня, 48а (гараж-бокс № 1 літера А інвентарний № 1-0025 загальною площею 245,1 м2); м.Запоріжжя, вул. 40 років Жовтня, 50а (гараж-бокс № 2 літера А інвентарний № 1-0038 загальною площею 155,6 м2);

- витребувати із чужого незаконного володіння приватного акціонерного товариства "Приазовкурорт" об'єкти нерухомості за адресами: м. Запоріжжя, вул. 40 років Жовтня, 1а, (медпункт літери А, А1 інвентарний № 1-1611 загальною площею 25,7 м2); м. Запоріжжя, вул. 40 років Жовтня, 48а (гараж-бокс № 1 літера А інвентарний № 1-0025 загальною площею 245,1 м2); м. Запоріжжя, вул. 40 років Жовтня, 50а (гараж-бокс № 2 літера А інвентарний № 1-0038 загальною площею 155,6 м2) у власність держави в особі Фонду державного майна України.

Господарським судом Запорізької області прийнято рішення у справі №17/5009/5413/11 від 21.11.2011р., яким позовні вимоги задоволено у повному обсязі.

Визнано недійсним та скасовано рішення виконавчого комітету Запорізької міської ради від 29.07.2003р. № 238/5 "Про оформлення права власності на об'єкти нерухомості по вул. Ленській, 45; вул. 40 років Жовтня, 1а, 48а, 50а; вул. Зеленій, 45а, 46а, 47, 48, 49, 49а за ЗАТ "Приазовкурорт".

Визнано право власності за державою України в особі Фонду державного майна України на об'єкти нерухомого майна за адресами: м. Запоріжжя, вул. 40 років Жовтня, 1а, (медпункт літери А, А1 інвентарний № 1-1611 загальною площею 25,7 м2); м. Запоріжжя, вул. 40 років Жовтня, 48а (гараж-бокс № 1 літера А інвентарний № 1-0025 загальною площею 245,1 м2); м. Запоріжжя, вул. 40 років Жовтня, 50а (гараж-бокс № 2 літера А інвентарний № 1-0038 загальною площею 155,6 м2).

Витребувано із чужого незаконного володіння приватного акціонерного товариства "Приазовкурорт" об'єкти нерухомості за адресами: м. Запоріжжя, вул. 40 років Жовтня, 1а, (медпункт літери А, А1 інвентарний № 1-1611 загальною площею 25,7 м2); м. Запоріжжя, вул. 40 років Жовтня, 48а (гараж-бокс № 1 літера А інвентарний № 1-0025 загальною площею 245,1 м2); м. Запоріжжя, вул. 40 років Жовтня, 50а (гараж-бокс № 2 літера А інвентарний № 1-0038 загальною площею 155,6 м2) у власність держави в особі Фонду державного майна України.

Стягнуто з виконавчого комітету Запорізької міської ради в доход Державного бюджету України - 85,00 грн. державного мита.

Стягнуто з виконавчого комітету Запорізької міської ради в доход Державного бюджету України - 78,66 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

Стягнуто з приватного акціонерного товариства лікувально-оздоровчих закладів профспілок України "Укрпрофоздоровниця" в доход Державного бюджету України - 93,50 грн. державного мита.

Стягнуто з приватного акціонерного товариства лікувально-оздоровчих закладів профспілок України "Укрпрофоздоровниця" в доход Державного бюджету України - 78,67 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

Стягнуто з приватного акціонерного товариства "Приазовкурорт" в доход Державного бюджету України - 93,50 грн. державного мита.

Стягнуто з Приватного акціонерного товариства "Приазовкурорт" в доход Державного бюджету України - 78,67 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

Цим же рішенням, скасовано заходи забезпечення позову, які були застосовано судом ухвалою від 30.09.2011р.

Рішення обґрунтовано доведеністю позовних вимог.

Не погодившись з прийнятим рішенням, Приватне акціонерне товариство «Приазовкурорт» звернулося до Донецького апеляційного господарського суду з клопотанням про поновлення строку на звернення з апеляційною скаргою та з апеляційною скаргою, в якій просить рішення по справі скасувати та прийняти нове рішення про відмову у задоволені позовних вимог. Вважає, що рішення по справі прийнято без врахування усіх обставин справи з порушенням норм матеріального права. Зокрема, посилається, що прокурором та ФДМУ не доведено належними та допустимими доказами, що спірне майно є державною власністю, оскільки частина майна була побудовано вже після 1960 року. Крім того, наполягають, на пропущення прокурором та позивачем строку позовної давності.

Ухвалою Донецького апеляційного господарського суду від 19.01.2012р. відновлено пропущений процесуальний строк на подання апеляційної скарги та порушено апеляційне провадження по справі № 17/5009/5413/11.

Ухвалою Донецького апеляційного господарського суду від 23.05.2012р. по справі призначено судову будівельно-технічну та економічну експертизу, проведення якої доручено Дніпропетровському науково-дослідному інститут судових експертиз, у зв'язку з чим апеляційне провадження було зупинено.

Згідно висновку комплексної судової будівельної-технічної та економічної експертизи надати відповіді на поставленні судом питання є неможливим.

26.07.2016р. від прокуратури Запорізької області надійшло клопотання про поновлення провадження у справі.

Ухвалою Донецького апеляційного господарського суду від 15.08.2016р. поновлено апеляційне провадження по справі № 17/5009/5413/11

Представник заявника апеляційної скарги та представник ПрАТ «Укрпрофоздоровниця» в судових засіданнях просили рішення по справі скасувати та прийняти нове рішення про відмову у задоволені позовних вимог. Крім того надали до Донецького апеляційного господарського суду письмові пояснення щодо початку перебігу строку позовної давності.

В судових засіданнях прокурор та представник позивача поти задоволення апеляційної скарги заперечували. Просили рішення по справі залишити без змін, апеляційну скаргу без задоволення. Крім того, Фонд державного майна України надав письмові пояснення по справі, зокрема і щодо початку перебігу строку позовної давності.

Представники виконавчого комітету Запорізької міської ради, Орендного підприємства «Запорізьке міжміське бюро технічної інвентаризації») в судові засідання не з'являлися. Про час та місце проведення судового засідання були повідомлені належним чином. Ухвалами Донецького апеляційного господарського суду по цій справі, явка сторін не була визнана обов'язковою.

З огляду на вище викладене та враховуючи приписи ст.101 ГПК України, судова колегія вважає за можливим розглянути справу за участю представників сторін, які з'явилися в судове засідання.

Відповідно до приписів ст.101 ГПК України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Додаткові докази приймаються судом, якщо заявник обґрунтував неможливість їх подання суду першої інстанції з причин, що не залежали від нього. Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі. В апеляційній інстанції не приймаються і не розглядають вимоги, що не були предметом розгляду у суді першої інстанції.

Дослідивши обставини справи, апеляційну скаргу, вислухав пояснення прокурора та представників сторін, які з'являлися в судове засідання, судова колегія зазначає наступне.

18.11.1990р. Президією Ради Загальної Конфедерації професійних союзів СССР прийнята Постанова № 2-1а "Про затвердження Договору про закріплення прав по володінню, користуванню та розпорядженню профспілковим майном", якою з метою забезпечення виконання статутних завдань було затверджено Договір про закріплення прав по володінню, користуванню та розпорядженню профспілковим майном. Вказаним договором у власність Федерації незалежних профспілок було передано майно згідно додатку.

Рішенням виконавчого комітету Ленінської районної ради м. Києва від 23.12.1991р. №1971 було зареєстровано ЗАТ "Укрпрофоздоровниця", яке створено на основі майна юридичних осіб - Федерації професійних спілок України (правонаступник Ради Федерації незалежних профспілок України) та Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності (правонаступник Фонду соціального страхування України).

В подальшому у зв'язку необхідністю приведення діяльності ЗАТ "Укрпрофоздоровниця" у відповідність із Законом України "Про акціонерні товариства" відповідачем 2 змінено своє найменування на приватне акціонерне товариство лікувально-оздоровчих закладів профспілок України "Укрпрофоздоровниця".

Рішенням загальних зборів ЗАТ "Укрпрофоздоровниця" від 20.06.2002р. № 2/6, яке оформлене протоколом № 2, ЗАТ "Укрпрофоздоровниця" вирішено виступити співзасновником ЗАТ "Приазовкурорт", реорганізувавши шляхом виділення Приазовське Дочірнє підприємство ЗАТ лікувально-оздоровчих закладів профспілок України "Укрпрофоздоровниця".

Згідно з п. 1.1. Статуту ПрАТ "Приазовкурорт", затвердженого протоколом загальних зборів акціонерів ЗАТ "Приазовкурорт" від 18.03.2011р., ЗАТ "Приазовкурорт" створено відповідно до установчого договору про створення та діяльність ЗАТ "Приазовкурорт" від 31.10.2002р. шляхом перетворення Приазовського Дочірнього підприємства ЗАТ лікувально-оздоровчих закладів профспілок України "Укрпрофоздоровниця" у вищенаведене акціонерне товариство. ЗАТ "Приазовкурорт" змінено своє найменування на ПрАТ "Приазовкурорт". ПрАТ "Приазовкурорт" є повним правонаступником Приазовського Дочірнього підприємства ЗАТ лікувально-оздоровчих закладів профспілок України "Укрпрофоздоровниця".

Відповідно до акту приймання-передачі майна від 30.10.2002р., ЗАТ лікувально-оздоровчих закладів профспілок України "Укрпрофоздоровниця" передано у власність, як внесок до Статутного фонду, майно згідно з додатками до акту приймання-передачі майнового комплексу Приазовського дочірнього підприємства, яке розташоване в м. Бердянськ Запорізької області, вартістю 43 485 200 грн.

29.07.2003р. виконавчим комітетом Запорізької міської ради прийнято рішення №238/5 "Про оформлення права власності на об'єкти нерухомості по вул. Ленській, 45; вул. 40 років Жовтня, 1а, 48а, 50а; вул. Зеленій, 45а, 46а, 47, 48, 49, 49а за ЗАТ "Приазовкурорт".

Зазначеним рішенням виконавчий комітет Запорізької міської ради вирішив: оформити право власності на об'єкти нерухомості по вул. Ленській, 45; вул. 40 років Жовтня, 1а; 48а; 50а; вул. Зеленій, 45а; 46а; 47; 48; 49; 49а за ЗАТ "Приазовкурорт" згідно з додатком. ЗАТ "Приазовкурорт" доручено в місячний термін провести реєстрацію прав власності на об'єкти нерухомості по вул. Ленській, 45; вул. 40 років Жовтня, 1а; 48а; 50а; вул. Зеленій, 45а; 46а; 47; 48; 49; 49а в орендному підприємстві "Запорізьке міжміське бюро технічної інвентаризації" згідно з додатком. ОП "ЗМБТІ" доручено оформити та видати свідоцтва про права власності на об'єкти нерухомості по вул. Ленській, 45; вул. 40 років Жовтня, 1а; 48а; 50а; вул. Зеленій, 45а; 46а; 47; 48; 49; 49а за ЗАТ "Приазовкурорт" та погасити реєстрацію за ЗАТ "Укрпрофоздоровниця" згідно з додатком.

На підставі рішення виконавчого комітету Запорізької міської ради від 29.07.2003р. №238/5, видано свідоцтва про права власності ЗАТ "Приазовкурорт" на об'єкти нерухомості по вул. Ленській, 45; вул. 40 років Жовтня, 1а; 48а; 50а; вул. Зеленій, 45а; 46а; 47; 48; 49; 49а.

Прокурор вважає, що зазначене рішення прийнято з порушенням норм матеріального права у зв'язку з чим звернувся до господарського суду з відповідним позовом.

Як зазначалося вище, рішенням по справі позовні вимоги прокурора задоволено у повному обсязі. Рішення обґрунтовано доведеністю позовних вимог.

Судова колегія відповідно до ст.101 ГПК України, повторно розглянувши справу зазначає наступне.

Що стосується позовної вимоги про визнання права власності за державою щодо спірного майна.

Відповідно до ст.392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Як свідчать матеріали справи, відповідачі не вважають спірне майно державною власністю, посилаючись, при цьому, і на позицію Вищого господарського суду України з цього питання, по окремим справам.

В свою чергу, прокурор та позивач, також посилаючись на позицію Вищого господарського суду України, наполягають, що спірне майно є державною власністю.

Розглядаючи зазначену позовну вимогу, колегія суддів бере до уваги правову позицію Верховного суду України, яка зазначена, зокрема, у Висновках Верховного Суду України, викладених у постановах, ухвалених за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення з підстав, передбачених пунктами 1, 2 ч. 1 ст. 111-16 ГПК, за I півріччя 2015р. Спори про право власності та інші речові права (лист Верховного Суду України від 01.01.2016р.).

Так, усуваючи розбіжності у застосуванні судом касаційної інстанції норм матеріального права, Верховний суд прийшов до висновку, що у зв'язку із законодавчою невизначеністю правонаступників майна загальносоюзних громадських організацій колишнього Союзу РСР і з метою його збереження в інтересах громадян України Верховна Рада України Постановою від 04.02.1994р. N 3943-XII "Про майно загальносоюзних громадських організацій колишнього Союзу РСР" встановила, що тимчасово, до законодавчого визначення суб'єктів права власності майна загальносоюзних громадських організацій колишнього Союзу РСР, розташованого на території України, зазначене майно є загальнодержавною власністю.

Оскільки спірне майно розташовано на території України й перебувало у віданні профспілок України, таке майно не могло бути відчужено без згоди його власника - держави в особі Фонду державного майна України.

Обґрунтовуючи зазначену позицію, Верховний суд зазначив наступне.

Відповідно до постанови Ради Міністрів Української РСР від 23.04.1960р. N 606 "Про передачу профспілкам санаторіїв і будинків відпочинку Міністерства охорони здоров'я УРСР" (далі - постанова N 606) усі діючі госпрозрахункові санаторії (згідно з додатком до постанови N 606), будинки відпочинку та пансіонати Міністерства охорони здоров'я зобов'язане було передати у строк до 1 травня 1960 року Українській республіканській раді профспілок із метою подальшого поліпшення організації відпочинку і санаторно-курортного обслуговування трудящих і підвищення ролі профспілок. Згідно з пунктом 2 постанови N 606 майно передавалося профспілковим організаціям у відання.

Указом Президії Верховної Ради України від 30.08.1991р. N 1452-XII "Про передачу підприємств, установ та організацій союзного підпорядкування, розташованих на території України, у власність держави" та Законом України від 10.09.1991р. N1540-XII "Про підприємства, установи та організації союзного підпорядкування, розташовані на території України" майно та фінансові ресурси підприємств, установ, організацій та інших об'єктів союзного підпорядкування, розташовані на території України, є державною власністю України.

Постановою Верховної Ради Української РСР від 29.11.1990р. "Про захист суверенних прав власності Української РСР" N 506 введено мораторій на території республіки на будь-які зміни форми власності та власника державного майна до введення у дію Закону Української РСР про роздержавлення майна.

Зі змісту наведених вище положень законодавства вбачається, що передача майнових комплексів у відання Української республіканської Ради профспілок, правонаступником якої після розпаду Союзу РСР стала рада Федерації незалежних профспілок України, а у подальшому - Федерація професійних спілок України, жодним чином не мала наслідком зміну форми власності переданого майна, яке так і залишилося державним.

Рішенням виконавчого комітету Ленінської районної Ради народних депутатів міста Києва від 23.12.1991р. N 971 зареєстровано ЗАТ "Укрпрофоздоровниця" як підприємство, що є правонаступником Української республіканської ради по управлінню курортами профспілок, оздоровниць і господарств, об'єднань санаторно-курортних закладів профспілок України і створене на майні засновників Федерації професійних спілок України та Фонду соціального страхування України з тимчасової втрати працездатності. При цьому частка майна Федерації професійних спілок України, переданого до статутного фонду ЗАТ "Укрпрофоздоровниця", становить 92,92 % розміру статутного фонду.

Водночас профспілки діяли за загальним статутом профспілок СРСР та були загальносоюзною громадською організацією.

Отже, спірні об'єкти були майновими комплексами громадської організації колишнього Союзу РСР, розташованим на території України.

За таких обставин, на момент створення ЗАТ "Укрпрофоздоровниця" спірне майно перебувало у державній власності, а тому могло бути відчужене виключно за згодою власника.

Постановою Верховної Ради України від 10.04.1992р. "Про майнові комплекси та фінансові ресурси громадських організацій колишнього Союзу РСР, розташовані на території України" передбачено, що майно та фінансові ресурси розташованих на території України підприємств, установ та об'єктів, що перебували у віданні центральних органів цих організацій, до визначення правонаступників загальносоюзних громадських організацій колишнього Союзу РСР передані тимчасово Фонду державного майна України.

Щодо майна загальносоюзних громадських організацій колишнього Союзу РСР у зв'язку із законодавчою невизначеністю правонаступників такого майна загальносоюзних громадських організацій колишнього Союзу РСР та з метою його збереження в інтересах громадян України Верховна Рада України Постановою від 04.02.1994р. N 3943-XII встановила, що тимчасово, до законодавчого визначення суб'єктів права власності майна загальносоюзних громадських організацій колишнього Союзу РСР, розташованого на території України, зазначене майно є загальнодержавною власністю.

Відповідно до Тимчасового положення про Фонд державного майна України та Закону України "Про Фонд державного майна України", з прийняттям якого наведене положення втратило чинність, Фонд державного майна України є державним органом, який здійснює державну політику в сфері приватизації державного майна.

Отже, оскільки у справі, що розглядається, спірне майно розташовано на території України та перебувало у віданні загальносоюзної громадської організації, а на момент створення ЗАТ "Укрпрофоздоровниця" - у державній власності, то таке майно не могло бути відчужене без згоди його власника - держави в особі Фонду державного майна України.

З матеріалів справи вбачається, що спірне майно було створено до 1990р. та передано у складі цілісного майнового комплексу третьому відповідачу по цій справі.

Зазначена передача відбувалася без згоди держави в особі Фонду державного майна України, а тому спірне майно є державною власністю.

З огляду на наведене, позовні вимоги щодо визнання за державою права власності на спірне майно, є такими, що підлягають задоволенню.

Враховуючи вище викладене, посилання заявника апеляційної скарги щодо недоведеності прокурором та Фондом державного майна України наявності права власності у держави на спірне майно, судової колегією не можуть бути прийняти до уваги.

Щодо позовної вимоги про визнання недійсним окремих пунктів рішення виконавчого комітету Запорізької міської ради.

Предметом цієї справи, зокрема, є позовні вимоги щодо визнання недійсним рішення Виконавчого комітету Запорізької міської ради № 238/5 від 29.07.2003р. "Про оформлення права власності», яким вирішено оформити право власності на спірні об'єкти нерухомого майна.

За своєю правовою суттю, рішення Виконавчого комітету Запорізької міської ради "Про оформлення права власності» є актом ненормативного характеру.

Підставами для визнання акта недійсним є невідповідність його вимогам чинного законодавства та/або визначеній законом компетенції органу, який видав цей акт. Обов'язковою умовою визнання акта недійсним є також порушення у зв'язку з прийняттям відповідного акта прав та охоронюваних законом інтересів підприємства чи організації - в даному випадку інтересів держави. Якщо за результатами розгляду справи факту такого порушення не встановлено, у господарського суду немає правових підстав для задоволення позову.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України".

Відповідно до ст. 144 Конституції України органи місцевого самоврядування в межах повноважень, визначених законом, приймають рішення, які є обов'язковими до виконання на відповідній території.

Органи місцевого самоврядування у своїй діяльності керуються нормами Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", який визначає систему та гарантії місцевого самоврядування в Україні, засади організації та діяльності, правового статусу і відповідальності органів та посадових осіб місцевого самоврядування, встановлює перелік повноважень органів місцевого самоврядування та перелік питань, вирішення яких віднесено до компетенції органів місцевого самоврядування, та види рішень, які приймаються органами місцевого самоврядування за результатами розгляду певних питань віднесених до їх компетенції.

За приписами ст. 10 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами.

Виконавчими органами сільських, селищних, міських, районних у містах (у разі їх створення) рад згідно із ст. 11 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" є їх виконавчі комітети, відділи, управління та інші створювані радами виконавчі органи. Виконавчі органи сільських, селищних, міських, районних у містах рад є підконтрольними і підзвітними відповідним радам, а з питань здійснення делегованих їм повноважень органів виконавчої влади - також підконтрольними відповідним органам виконавчої влади.

Відповідно до ст. 52 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", виконавчий комітет сільської, селищної, міської, районної у місті (у разі її створення) ради може розглядати і вирішувати питання, віднесені цим Законом до відання виконавчих органів ради.

Статтями 25, 59 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" встановлено, що ради правомочні розглядати і вирішувати питання, віднесені Конституцією України та законами України до їх відання.

Згідно зі ст. 59 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" виконавчий комітет сільської, селищної, міської ради в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень.

Статтею 30 цього ж Закону визначені повноваження виконавчих органів сільських, селищних, міських рад в галузі житлово-комунального господарства, побутового, торговельного обслуговування, громадського харчування, транспорту і зв'язку.

Відповідно до Тимчасового положення "Про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно", оформлення права власності на об'єкти нерухомого майна провадиться з видачею свідоцтва про право власності місцевими органами виконавчої влади, місцевого самоврядування фізичним особам та юридичним особам на новозбудовані, перебудовані або реконструйовані об'єкти нерухомого майна за наявності акта про право власності на землю або рішення про відведення земельної ділянки для цієї мети та за наявності акта комісії про прийняття об'єкта і введення його в експлуатацію.

Таким чином, з аналізу вище наведених норм законодавства, судом встановлено, що на час винесення Виконавчим комітетом Запорізької міської ради оспорюваного рішення визначений законом обсяг повноважень виконавчих органів сільських, селищних, міських рад в галузі житлово-комунального господарства, побутового, торговельного обслуговування, громадського харчування, транспорту і зв'язку передбачав здійснення заходів, спрямованих на оформлення права власності на об'єкти нерухомого майна за фізичними чи юридичними особами за наявності встановленого діючим на той час законодавством переліку правовстановлюючих документів. Тобто рішення виконавчим комітетом Запорізької міської ради було прийнято в межах його компетенції.

Про те зазначене рішення, в частині оскаржуваних пунктів, порушує права власності держави з огляду на наступне.

Матеріалами справи підтверджено, що спірне майно, яке було передано до статутного фонду ЗАТ "Укрпрофоздоровниця", належить до державної власності. ЗАТ "Укрпрофоздоровниця", не набувши на законних підставах права власності на спірне майно, не мало права без згоди Фонду державного майна України передавати спірне майно у власність ЗАТ "Приазовкурорт".

Оскільки на момент прийняття виконавчим комітетом Запорізької міської ради оскаржуваного рішення спірне нерухоме майно перебувало у державній власності, судова колегія вважає обґрунтованими доводи прокурора та позивача про порушення вказаним рішенням інтересів держави.

Згідно зі статтею 21 ЦК України суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.

Відповідно до ч.10 ст.59 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування з мотивів їхньої невідповідності Конституції або законам України визнаються недійсними в судовому порядку.

Частина 1 ст.16 ЦК України встановлює, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту порушеного права є визнання недійсним рішення, дій чи бездіяльності органу місцевого самоврядування (п. 10 ч. 2 ст. 16 ЦК України).

Частиною 1 статті 393 ЦК України передбачено, що правовий акт органу місцевого самоврядування, який не відповідає закону і порушує права власника, за позовом власника майна визнається судом недійсним та скасовується.

За таких обставин позовні вимоги, в цій частині, підлягають задоволенню.

Що стосується позовної вимоги про витребування спірного майна із чужого незаконного володіння.

Відповідно до ст.387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Якщо майно за відплатним договором придбано у особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач) власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно:

1) було загублено власником або особою, якій він передав майно у володіння

2) було викрадено у власника або у особи, якій він передав майно у володіння

3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

Витребування власником свого майна із чужого незаконного володіння здійснюється шляхом подання віндикаційного позову. Це речово-правовий позов, що може бути пред'явлений лише у випадку відсутності між позивачем та відповідачем зобов'язальних правовідносин. Незаконність володіння майном відповідача повинна бути доведена позивачем у суді, оскільки законодавство презюмує добросовісне володіння чужим майном, якщо інше не випливає із закону або не встановлено рішенням суду.

Відповідно до приписів ст. 387 ЦК України під незаконним володінням слід розуміти усяке фактичне володіння річчю, якщо воно не має правової підстави; або правова підстава якого відпала; або правова підстава якого недійсна. Власник може вимагати повернення свого майна за віндикаційним позовом лише в тому випадку, якщо інша особа володіє його майном незаконно.

З матеріалів справи вбачається, що третій відповідач по справі без відповідної правової підстави незаконно заволодів спірним майном і на час прийняття рішення по справі, частина спірного майна знаходиться саме у третього відповідача. З огляду на наведене, позовні вимоги щодо витребування вище зазначеного майна також підлягають задоволенню.

Як вбачається з матеріалів справи, прокурор, звертаючись до господарського суду з позовом просив визнати поважними причини непред'явлення раніше прокурором даного позову та просив поновити строк позовної давності за цим позовом. За твердженням прокурора про порушення інтересів держави він дізнався у ході прокурорської перевірки на виконання доручення від 04.08.2011р. Генеральної прокуратури України. Відповідні доводи прокурора не суперечать матеріалам справи. Позивач (Фонд державного майна України) з таким клопотанням не звертався, вважаючи, що про порушення своїх прав саме відповідачами по цій справі, він дізнався тільки за наслідками перевірки прокуратури.

ПАТ «Приазовкурорт» подано клопотання про застосування позовної давності, яке судом відхилено.

Місцевий господарський суд прийшов до висновку, що строк позовної давності прокурором не пропущено, оскільки про порушення прав держави він дізнався лише після проведення відповідної перевірки, яка відбувалася у 2011 році.

Судова колегія з цього приводу зазначає наступне.

Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (пункт 1 ст.32 цієї Конвенції) наголошує, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Термін позовної давності, що є звичайним явищем у національному законодавстві держав - учасниць Конвенції виконує кілька завдань у тому числі забезпечує юридичну визначеність та остаточність, запобігаючи порушенню прав відповідачів, які можуть трапитися у разі прийняття судом рішення на підставі доказів, що стали неповними через сплив часу (пункт 570 рішення від 20.09.2011р. за заявою № 14902/04 у справі ВАТ Нафтова компанія «Юкос» проти Росії, пункт 51 рішення від 22.10.1996р. за заявами №№ 22083/93, 22095/93 у справі Стаббінгс та інші проти Сполучених Королівства).

У ЦК України позовна давність визначена як строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (ст.256 ЦК України).

Сплив позовної давності, про застосуванню якої заявлено стороною у спорі є підставою для відмови у позові (ст.267 ЦК України).

При цьому, встановлення початкового моменту перебігу позовної давності має важливе значення, оскільки від нього залежить і застосування судом матеріального права, і правила обчислення позовної давності, і захист порушеного права.

Визначення початку відліку позовної давності наведено у статті 261 ЦК України. Зокрема, відповідно до частини першої цієї статті перебіг позовної давності починається від дня коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Статтею 36-1 Закону України «Про прокуратуру» (в редакції чинній на час подання позову в даній справі) передбачено право прокурора з метою представництва інтересів держави або громадянина в суді в межах повноважень, визначених в законі звертатися до суду з позовною заявою, брати участь у розгляді справи за його участю, тощо.

Згідно з частиною першою четвертою статті 29 ГПК України прокурор бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, порушену за позовами інших осіб, на будь-якій стадії її розгляду для представництва інтересів громадянина або держави. Прокурор, який бере участь у справі несе обов'язки і користується правами сторони, крім права на укладання мирової угоди.

Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що положення закону про початок перебігу позовної давності поширюється і на звернення прокурора до суду із заявою про захист державних інтересів.

Як зазначалося в позовній заяві прокурора з даної справи

- Постановою ВРУ від 04.02.1994р. № 3943-ХП «Про майно загальносоюзних громадських організацій колишнього Союзу РСР» визначено, що тимчасово до законодавчого визначення суб'єктів права власності майна загальносоюзних громадських організацій колишнього Союзу РСР, розташованого на території України, останнє є загальнодержавною власністю. Пунктом 3 цієї постанови також передбачено, що до законодавчого визначення правонаступників майна загальносоюзних громадських організацій колишнього Союзу РСР, ФДМУ здійснює право розпорядження цим майном у процесі приватизації та повноваження орендодавця майнових комплексів підприємств та організацій ( їх структурних підрозділів)

- згідно зі статтею 1 Тимчасового положення про ФДМУ затвердженого постановою ВРУ від 07.07.1992р. названий фонд здійснює державну політику у сфері приватизації державного майна та виступає орендодавцем майнових комплексів, що є загальнодержавною власністю

Відтак, на думку прокурора власником спірного майна на момент видання спірного розпорядження була держава в особі ФДМУ, який визначено позивачем по цій справі. Оскільки вимоги прокурора є похідними від вимог органу, який на думку прокурора мав відповідні повноваження щодо спірного майна, то й перебіг позовної давності мав розпочатися з моменту, коли про порушення прав та інтересів держави дізнався саме відповідний орган, а не прокурор.

Подібний правовий висновок викладено у постанові Верховного суду України від 13.04.2016р. № 907/238/15. В іншій постанові від 22.04.2015р. № 916/2122/13 Верховний суд також навів правовий висновок, згідно з яким за змістом частини першої другої, четвертої статті 29 ГПК України, ст.261 ЦК України в разі звернення прокурора в інтересах держави в особі органу уповноваженого здійснювати відповідні функції держави в у спірних правовідносинах, позовна давність повинна обраховуватися із дати, коли саме позивачу (яким є орган в інтересах якого звернувся до суду прокурор) стало відомо про порушення його права, а не з моменту коли про порушене право стало відомо прокурору.

За приписами ГПК України:

- при виборі і застосуванні правової норми до спірних правовідносин суд враховую висновки Верховного суду України, викладені у постановах, прийнятих за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення з підстав передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 111-16 цього Кодексу (частина третя ст.82),

- висновок щодо застосування норми права, викладені у постановах Верховного Суду України має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права (частина перша статті 111-28).

У підпункті 4.1. пункту 4 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013р. № 10 «Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів» також зазначено, що якщо у передбачених законом випадках з позовами до господарського суду звертається прокурор, що не є позивачем, то позовна давність обчислюється від дня, коли про порушення свого права або про особу, яка його порушила довідався або мав довідатися саме позивач, а не прокурор.

При встановленні початку перебігу строку позовної давності для позивача по цій справі (Фонд державного майна України) та наявності або відсутності поважних причин, його пропуску судова колегія виходить з наступного.

Як вбачається з тексту позовної заяви прокурор та позивач (який є власником спірного майна) просять суд визнати недійсним та скасувати рішення органу місцевого самоврядування щодо оформлення права власності на об'єкти нерухомого майна, визнати право власності за державою та витребувати спірне майно із чужого незаконного володіння.

Позов подано у вересні 2011 року.

Відповідно до приписів п.4 ст.268 ЦК України, який був чинним на момент звернення до суду з зазначеним позовом, строк позовної давності не застосовувався до вимог, зокрема, на вимогу власника або іншої особи про визнання незаконним правового акту органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, яким порушено право власності або інше речове право.

В подальшому, зазначений пункт було виключено, проте, згідно з підпунктом 2 пункту 2 розділу 1 Закону України від 20.12.2011р. № 4176-VI «Про внесення змін до деяких законів України про вдосконалення порядку здійснення судочинства» протягом трьох років з дня набрання чинності цим законом особа має право звернутися до суду з позовом про визнання незаконним правового акта органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, яким порушено його права власності або інше речове право.

Як зазначалося вище, рішення виконавчого комітету Запорізької міської ради, яке є правовим актом органу місцевого самоврядування, порушує права власності держави на спірні об'єкти нерухомості.

Згідно із частинами першої та третьої статті 5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов'язків, що виникли з моменту набрання ним чинності

До правовідносин, які виникли під час дії нормативного правового акта, який згодом втратив чинність, застосовуються його норми. До правовідносин, які виникли раніше і регулювалися нормативно-правовим актом, який втратив чинність, але якщо права і обов'язки зберігалися і після набрання чинності новим нормативно-правовим актом, застосовуються положення нових актів цивільного законодавства. Проте положення пункту 4 частини першої статті 268 ЦК України за своєю суттю направлене на захист прав власників та інших осіб від держави. Оскільки держава зобов'язана забезпечити належне правове регулювання відносин і відповідальна за прийняті її органами незаконних правових актів, їх скасування не повинно ставитися під сумнів сталість цивільного обороту, підтримують яку норми про позовну давність. Тому, на відміну від інших учасників цивільних правовідносин, держава несе ризик спливу строку позовної давності на оскарження незаконних правових актів державних органів, якими порушено право власності чи інше речове право.

Отже з огляду на статус держави та її органів, як суб'єкта владних повноважень, положення пункту 4 частини першої статті 268 ЦК України не поширюється на позови прокуратури, які пред'явлені від імені держави і направлені на захист права державної власності, порушеного незаконними правовими актами органу державної влади або органу місцевого самоврядування.

На такі позови поширюється положення ст.257 ЦК України щодо загальної позовної давності і на підставі частини першої статті 261 цього Кодексу перебіг позовної давності починається від дня, коди держава в особі її органів як суб'єкта владних повноважень довідалась або могла довідатися про порушення прав і законних інтересів (постанова ВСУ від 16.09.2015р.).

Судова колегія приходить до висновку, що в даному випадку, Фондом державного майна України не пропущено строк позовної давності, оскільки про порушене право саме з боку відповідачів по цій справі він дізнався лише після проведення у 2011 році прокуратурою відповідної перевірки.

Зазначене ґрунтується на наступному.

З матеріалів справи не вбачається, що позивач (ФДМУ) дійсно був обізнаний саме з моменту прийняття виконавчим комітетом Запорізької міської ради спірного рішення, що спірне майно знаходиться у статутному капіталі ПрАТ «Приазовкурорт». Документами справи також не підтверджується, що про передачу спірного майна саме до статутного капіталу ПрАТ «Приазовкурорт» Фонд державного майна України дізнався раніше 2011 року (час перевірки, яку проводила прокуратура). Доводи відповідача, що позивач - Фонд державного майна України про порушення свого права дізнався ще у 1997 році під час звернення Фонду до суду з позовом до АТ «Укрпрофоздоровниця» про визнання недійсним установчих документів саме з тих підстав, що до статутного фонду відповідача було передано основні фонди та оборотні кошти санаторно-курортних закладів, що є у державній власності, а тому позивач безумовно знав про порушення права власності держави на спірне майно не можуть бути прийняти судовою колегією до уваги з огляду на наступне.

Так, під час розгляду справи № 137/7 досліджувалися питання щодо дійсності установчих документів акціонерного товариства «Укрпрофоздоровниця» (виключно), а не підстави передачі спірного майна. Таким чином, рішення Вищого арбітражного суду України від 20.01.1997р. у справі № 137/7 за позовом Фонду державного майна України до АТ «Укрпрофоздоровниця» не підтверджує того, що Фонд був обізнаний про факт передачі Федерацією профспілок України до статутного капіталу акціонерного товариства «Укрпрофоздоровниця» майна, в тому числі і спірного. Оскільки вказаним рішенням було встановлено формальну відповідність установчих документів акціонерного товариства «Укрпрофоздоровниця» вимогам Закону України «Про господарські товариства» та Закону України «Про підприємництво» зазначеним рішенням не визнавалося право власності акціонерного товариства на майно, що знаходиться в його користуванні та більше того, не встановлювався перелік такого майна. Крім того, передача майна у відання Української республіканської ради профспілок жодним чином не мала наслідком зміни форми власності переданого майна, яке так і залишилося державним.

Таким чином, твердження другого та третього відповідачів, що Фонду стало відомо про порушення свого права з боку відповідачів, ще у 1997 року не відповідає дійсності.

Про наявність рішення виконавчого комітету Запорізької міської ради, яке оскаржується по цій справі, у 1997 році Фонд взагалі не міг знати, оскільки це рішення прийнято пізніше ніж відбувався розгляд справи № 137/7, а тому не могло бути предметом дослідження у справі №137/7, так само як і набуття права власності на спірне майно з боку ПрАТ «Приазовкурорт».

Згідно письмових пояснень Фонду державного майна України, з метою виконання завдань, передбачених ч.2 ст.4 Закону України «Про мораторій на відчуження майна, яке перебуває у володіння Федерації профспілок України», відповідно до наказу Фонду державного майна України від 11.06.2007р. № 910, було створено регіональні робочі комісії, яким доручено, зокрема провести інвентаризацію нерухомого майна санаторно-курортного, туристичного та фізкультурно-спортивного призначення, які перебувають у володінні Федерації профспілок України. Ключевим питанням при проведенні вказаної інвентаризації та основою для ефективної роботи комісії було складання переліку нерухомого майна санаторно-курортного, туристичного та фізкультурно-спортивного призначення, які перебувають у володінні Федерації профспілок України. Президією Федерації профспілок України 19.07.2007р. було прийнято постанову № П-13-7 «Про загострення ситуації навколо профспілкового майна», пунктом 4 якої заборонено керівництву Федерації профспілок України, всеукраїнським профспілкам, територіальним об'єднанням організації профспілок, підприємствам, заснованим Федерацією профспілок України, а також ПрАТ «Укрпрофоздоровниця», ПрАТ «Укрпрофтур» та іншим суб'єктам господарювання надавати будь-яку інформацію щодо об'єктів профспілкової власності на запити державних органів. Прийняття вказаної постанови, в свою чергу, унеможливлювало належне виконання Фондом державного майна України проведення інвентаризації майна, яке перебуває у віданні Федерації профспілок та заснованих нею господарських товариств.

З огляду на наведене, судова колегія приходить до висновку, що, в даному випадку, строк позовної давності пропущено не було.

Таким чином, доводи заявника, викладені в апеляційній скарзі не обґрунтовані, недоведені належними та допустимими доказами в розумінні ст.ст.33, 34 ГПК України.

Твердження заявника апеляційної скарги про порушення і неправильне застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права при прийняття рішення не знайшли свого підтвердження, в зв'язку з чим відсутні підстави для зміни чи скасування рішення по справі.

Судові витрати покласти на заявника апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст. 33, 43, 49, 91, 99, 101, 102, 103, 105 ГПК України, Донецький апеляційний господарський суд,-

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Приазовкурорт» на рішення господарського суду Запорізької області по справі №17/5009/5413/11 від 21.11.2011р. - залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Запорізької області по справі № 17/5009/5413/11 від 21.11.2011р. - залишити без змін.

Постанова може бути оскаржена протягом 20 днів з дня набрання судовим рішенням апеляційного господарського суду законної сили на адресу Вищого господарського суду України через Донецький апеляційний господарський суд.

Головуючий суддя О.І. Склярук

Судді: О.Л. Агапов

Н.М. Дучал

Надруковано: 10 прим.

1 позивачу,1 прокурору

1 прокур.Харків.обл.

3 відповідачам, 1 третій особі

1. у справу, 1. ГСЗО, 1. ДАГС