ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 листопада 2016 року Справа № 910/4305/16

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

Головуючого суддіШевчук С.Р. (доповідач)
суддівВладимиренко С.В., Євсікова О.О.
розглянувши касаційну скаргуПублічного акціонерного товариства "Укртрансгаз"
на постанову Київського апеляційного господарського суду від 01.09.2016
у справі№ 910/4305/16 господарського суду міста Києва
за позовомПублічного акціонерного товариства "Інвестбудсерів"
до Публічного акціонерного товариства "Укртрансгаз"
про стягнення 4220825,83 грн
в судовому засіданні взяли участь представники:

- позивача: Рябко Є.О., дов. б/н від 28.03.2016

- відповідача: Суворова Л.В., дов. № 2-88 від 07.04.2016

В С Т А Н О В И В:

Рішенням господарського суду міста Києва від 10.05.2016 у справі № 910/4305/16 (суддя Комарова О.С.), залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 01.09.2016 (у складі головуючого судді Яковлєва М.Л., суддів Рудченка С.Г., Майданевича А.Г.), позов задоволено, стягнуто з Публічного акціонерного товариства "Укртрансгаз" на користь Публічного акціонерного товариства "Інвестбудсервіс" заборгованість за договором поставки № від 05.09.2012 у розмірі 4 203 616,59 грн, з яких: 2 241 568,56 грн - основного боргу, 153 102,20 грн - 3% річних, 1 808 945,83 грн. - інфляційних втрат.

Не погоджуючись з прийнятими у даній справі судовими рішеннями, ПАТ "Укртрансгаз" звернулося до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення та неправильне застосування норм матеріального та процесуального права, зокрема ст. 526, ч. 1 ст. 530, ч. 3 ст. 538, ст. 610, ч. 1 ст. 612, ч. 2 ст. 625, ст. 629, ст. 631, ч.ч. 1, 2 ст. 692, ст. 712 Цивільного кодексу України, ст.ст. 188, 193 Господарського кодексу України, ст.ст. 4-2, 32, 34, 43 Господарського процесуального кодексу України, зазначаючи, що оскільки позивач не надав відповідачу рахунок-фактуру на оплату товару за Договором, у останнього не виникло зобов'язання з оплати поставленого товару, просить скасувати рішення господарського суду міста Києва від 10.05.2016 та постанову Київського апеляційного господарського суду від 01.09.2016 у справі № 910/4305/16 та прийняти нове рішення, яким у позові відмовити.

Також скаржник просить зупинити виконання рішення господарського суду міста Києва від 10.05.2016 у справі № 910/4305/16 на час касаційного розгляду справи.

Розглянувши зазначене клопотання, колегія суддів касаційної інстанції не вбачає підстав для його задоволення.

Позивач надав відзив на касаційну скаргу, вважає доводи касаційної скарги необґрунтованими, просить залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін.

Перевіривши доводи касаційної скарги, юридичну оцінку встановлених фактичних обставин, проаналізувавши правильність застосування господарськими судами норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Вищого господарського суду України вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судами першої та апеляційної інстанції встановлено, що 05.09.2012 між позивачем, як постачальником, та відповідачем, як покупцем, був укладений договір поставки № (далі - Договір), відповідно до умов якого постачальник зобов'язується в порядку та на умовах, визначених у цьому договорі, поставити покупцеві метанол-ректифікат марки А (предмет закупівлі "спирти, феноли та їх похідні (метанол)" (далі - товар), а покупець зобов'язується в порядку та на умовах, визначених у цьому договорі, прийняти та оплатити визначений товар.

У відповідності до п.1.2 Договору найменування, номенклатура товару, його кількість, ціна, загальна вартість детально викладені в специфікації до цього договору.

Пунктом 3.1 Договору сторони погодили, що ціна (сума) цього договору становить 3 849 997,20 грн, в тому числі ПДВ 641 666,20 грн.

В пункті 3.2 Договору визначено, що ціна за одиницю товару зазначена у специфікації до даного договору.

Згідно із п.4.2 Договору покупець оплачує постачальнику товар по факту поставки протягом 45-ти (сорока п'яти) календарних днів з моменту отримання від постачальника рахунку - фактури.

Перехід права власності на товар відбудеться в момент його передачі покупцю. Датою поставки вважається дата підписання представником покупця видаткової накладної (п.5.4 Договору).

Договір набирає чинності з дати його укладання та діє один рік, а в частині здійснення розрахунків - до повного виконання сторонами своїх зобов'язань (п. 10.1 Договору).

В подальшому, між сторонами було укладено додаткову угоду № 1 від 15.03.2013 до Договору, відповідно до п.2 якої погоджено внести зміни до пункту 3.1 Договору та викладено його в наступні редакції: ціна (сума) цього договору становить 5 763 337,44 грн, в тому числі ПДВ 960 556,24 грн.

Крім того, додатковою угодою №1 від 15.03.2013 до Договору погоджено доповнити договір пунктом 3.2.1, який викладено у наступній редакції: належною специфікацією до даного договору є специфікація №2 від 15.03.2013.

Так, у відповідності до специфікації №2 від 15.03.2013 до Договору позивач мав поставити відповідачу наступний асортимент та кількість товару: метанол-ректифікат марки А, ДСТУ 3057-95 (ГОСТ 2222-95), наливом в залізничних цистернах, у кількості 321,72 тони, вартістю 1 474 548,93 грн; метанол-ректифікат марки А, ДСТУ 3057-95 (ГОСТ 2222-95), наливом в залізничних цистернах (з урахуванням акцизного податку), у кількості 378,28 тони, вартістю 3 328 232,27 грн; загальна вартість товару з ПДВ 5 763 337,44 грн.

Позивач зазначає, що на виконання умов Договору поставив, а відповідач прийняв товар на загальну суму 2 241 568,56 грн, що підтверджується видатковими накладними, а саме: №901 від 15.10.2013 на суму 556 512,18 грн, №902 від 15.10.2013 на суму 554 295,00 грн, №903 від 15.10.2013 на суму 564 219,31 грн, №904 від 15.10.2013 на суму 566 542,07 грн. При цьому, позивач вказує, що відповідач не розрахувався за отриманий товар, в зв'язку з чим у відповідача виникла заборгованість за Договором в розмірі 2 241 568,56 грн.

Окрім того, позивач просить стягнути з відповідача штрафні санкції за порушення виконання зобов'язання за Договором.

Заперечуючи проти позову, відповідач стверджує, що строк оплати поставленого товару відповідно до умов п.4.2 Договору не настав.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції, з яким погодився суд апеляційної інстанції, виходив з наступного.

Відповідно ч.1 ст. 265 Господарського кодексу України (далі -ГК Країни) за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

До відносин поставки, не врегульованих Господарським кодексом України, застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України про договір купівлі-продажу (ч.6 ст. 265 ГК України).

Згідно з ч. 2 ст. 712 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Частиною 1 ст. 692 ЦК України передбачено, що покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. В силу вимог ч. 1 ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Аналогічні вимоги щодо виконання зобов'язань містяться і у ч.ч. 1, 7 ст. 193 ГК України.

Позивач на виконання умов Договору поставив, а відповідач прийняв товар на загальну суму 2 241 568,56 грн, що підтверджується видатковими накладними, а саме: №901 від 15.10.2013 на суму 556 512,18 грн, №902 від 15.10.2013 на суму 554 295,00 грн, №903 від 15.10.2013 на суму 564 219,31 грн, №904 від 15.10.2013 на суму 566 542,07 грн, які підписані уповноваженими представниками сторін без заперечень та скріплені печатками підприємств. Доказів стосовно претензій з боку відповідача до позивача щодо кількості та/або якості товару матеріали справи не містять.

За приписами ст. 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Підписання покупцем видаткової накладної, яка є первинним обліковим документом у розумінні Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" і яка відповідає вимогам, зокрема, ст. 9 названого Закону і Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку та фіксує факт здійснення господарської операції і встановлення договірних відносин, є підставою виникнення обов'язку щодо здійснення розрахунків за отриманий товар (п. 1 Інформаційного листа Вищого господарського суду України №01-06/928/2012 від 17.07.2012).

Факт отримання товару відповідачем і видаткові накладні, надані позивачем на підтвердження своїх вимог, є самостійними підставами для виникнення обов'язку у відповідача здійснити розрахунки за отриманий товар (п. 1 Оглядового листа Вищого господарського суду України №01-06/767/2013 від 29.04.2013).

Оскільки спірні видаткові накладні мають найменування юридичних осіб, а також підписи осіб, які передають та отримують товар, перелік товару, його вартість, посилання на договір, штамп позивача та інші реквізити, вони відповідають вимогам закону та є первинним документом, який фіксує факт здійснення господарської операції.

Звертаючись з позовом, ПАТ "Інвестбудсервіс" стверджує, що взяті на себе зобов'язання за Договором щодо оплати поставленого товару відповідач належним чином не виконав, в результаті чого у останнього виникла заборгованість перед позивачем в розмірі 2 241 568,56 грн.

В свою чергу, відповідач стверджує, що строк оплати поставленого товару відповідно до умов п.4.2 Договору не настав, у зв'язку з неотриманням рахунку-фактури на оплату товару за Договором.

Однак, дане твердження відповідача судами попередніх інстанцій відхилено, з огляду на наступне.

Пунктом 4.2 Договору сторонами погоджено, що оплата поставленого товару буде проводитися протягом 45-ти (сорока п'яти) календарних днів з моменту отримання від постачальника рахунку - фактури, в той же час відсутність рахунків-фактур ніяким чином не перешкоджає виконанню зобов'язання з оплати, зважаючи на те, що Договір містить реквізити сторін, у т.ч. дані щодо рахунку позивача.

Відповідачем не доведено того факту, що він звертався до позивача у зв'язку з неможливістю виконати зобов'язання по оплаті товару внаслідок не надання рахунків-фактур.

Крім того, підписані відповідачем видаткові накладні містять посилання на відповідні рахунки на оплату.

Відповідно до ч. 1 ст. 692 ЦК України покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару. Договором купівлі-продажу може бути передбачено розстрочення платежу. Отже, якщо інше не встановлено укладеним сторонами договором або актом цивільного законодавства, перебіг строку виконання грошового зобов'язання, яке виникло на підставі договору купівлі-продажу, починається з моменту прийняття товару або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, і положення ч. 2 ст. 530 названого Кодексу, в якій ідеться про строк (термін) виконання боржником обов'язку, що не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, до відповідних правовідносин не застосовується. При цьому підписання покупцем видаткової накладної, яка є первинним обліковим документом у розумінні Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" і яка відповідає вимогам, зокрема, ст. 9 названого Закону і Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку та фіксує факт здійснення господарської операції і встановлення договірних відносин, є підставою виникнення обов'язку щодо здійснення розрахунків за отриманий товар. Строк виконання відповідного грошового зобов'язання визначається за правилами, встановленими ч. 1 ст. 692 ЦК України (Інформаційний лист № 01-06/928/2012 від 17.07.2012 "Про практику застосування Вищим господарським судом України у розгляді справ окремих норм матеріального права").

Таким чином, підписуючи видаткові накладні, відповідачем посвідчено факт отримання у власність поставленого позивачем товару, погоджено його кількість, асортимент, комплектність та зовнішній вигляд, а відтак, обумовлено виникнення обов'язку по його оплаті.

Окрім того, судами зазначено, що рахунок-фактура є документом, який містить лише платіжні реквізити, на які потрібно перерахувати кошти, ненадання рахунку-фактури не є відкладальною обставиною у розумінні ст. 212 ЦК України та не є простроченням кредитора в розумінні ст. 613 ЦК України, тому наявність або відсутність рахунку-фактури не звільняє відповідача від обов'язку сплатити належні за договором платежі.

З урахуванням викладеного вище та оскільки відповідач відповідно до вимог ст.ст. 33, 34 ГПК України не надав суду належних та допустимих доказів належного виконання свого зобов'язання щодо оплати поставленого товару в сумі 2 241 568,56 грн та не спростував заявлених позовних вимог в цій частині, суди попередніх інстанцій дійшли вірного висновку, що відповідачем було порушено положення ст.ст. 525, 526 ЦК України, а тому вимоги позивача про стягнення з відповідача 2 241 568,56 грн підлягають задоволенню.

Стосовно позовних вимог про стягнення з відповідача 3 % річних та інфляційних втрат за період з 30.11.2013 по 09.03.2016, суд першої інстанції, з яким погодився суд апеляційної інстанції, на підставі ст.ст. 614, 625 ЦК України, дійшов обґрунтованого висновку, що боржник не звільняється від відповідальності за прострочення грошового зобов'язання, а отже з відповідача підлягає до стягнення на користь позивача інфляційні витрати в розмірі 1 808 945,83 грн та 3% річних в розмірі 153 102,20 грн.

Щодо твердження скаржника, про ненастання строків сплати коштів за договором № від 05.09.2012, внаслідок невиконання зобов'язання за договором саме позивачем, то як вірно було зазначено судами попередніх інстанцій, перебіг строку виконання грошового зобов'язання, яке виникло на підставі договору купівлі-продажу, починається з моменту прийняття товару або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, а в даному випадку, відсутність рахунків-фактур ніяким чином не перешкоджає виконанню зобов'язання з оплати, зважаючи на те, що договір № від 05.09.2012 містить реквізити сторін, у т.ч. дані щодо рахунку позивача.

З огляду на викладене та враховуючи, що скаржник в силу ст. 33 ГПК України не довів в установленому законом порядку тих обставин, на які він посилається як на підставу своїх вимог і заперечень та оскільки в силу вимог ст. 1117 ГПК України касаційна інстанція не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові господарського суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти їх, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення касаційної скарги та скасування оскаржуваних судових рішень у справі № 910/4305/16.

Керуючись ст.ст. 1115, 1117, 1119, 11111 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Укртрансгаз" залишити без задоволення.

Постанову Київського апеляційного господарського суду від 01.09.2016 та рішення господарського суду міста Києва від 10.05.2016 у справі № 910/4305/16 залишити без змін.

Головуючий суддя С.Р. Шевчук

С у д д я С.В. Владимиренко

С у д д я О.О. Євсіков