ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 листопада 2016 року Справа № 910/10297/16

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого - суддіГрека Б.М., - (доповідача у справі),
суддів :Малетича М.М., Могил С.К.
розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргуТовариства з обмеженою відповідальністю "ОЛ-Лізинг"
на ухвалуКиївського апеляційного господарського суду від 08.09.16
у справі№910/10297/16
господарського судуміста Києва
за позовомТовариства з обмеженою відповідальністю "ОЛ-Лізинг"
доПриватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Уніка"
прозобов'язання виконати умови договору
за участю представників від:
позивачаГерасимова Д.О. (дов. від 01.02.16), Потрохова А.О. (дов. від 01.02.16),
відповідачаАкусової О.М. (дов. від 28.12.15)

В С Т А Н О В И В :

Товариство з обмеженою відповідальністю "ОЛ-Лізинг" звернулося до господарського суду міста Києва з позовною заявою до Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Уніка" про зобов'язання відповідача, у відповідності до умов договору страхування від 13.05.15 №375001/4091/0000101, визнати подію, а саме - незаконне заволодіння транспортним засобом Toyota Camry, ДРН НОМЕР_1, страховим випадком.

Рішенням господарського суду міста Києва від 25.07.16 по справі №910/10297/16 (суддя Марченко О.В.), залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 08.09.16 (колегія суддів у складі: головуючий суддя Алданова С.О., судді Мартюк А.І., Зубець Л.П.), у задоволенні позову відмовлено повністю, з посиланням на те, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами факту настання страхового випадку, внаслідок якого згідно з договором страхування у відповідача виникло зобов'язання виплатити позивачу страхову виплату.

Не погоджуючись із судовими актами у справі, позивач просив їх скасувати, прийнявши нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі, посилаючись на те, що судами не вірно трактовано п.4.1. договору страхування ТЗ, оскільки він не стосується події, яку позивач просить визнати страховим випадком та п.6.3.3., за яким суд помилково дійшов висновку про те, що позивачем вчасно не повідомлено страховика про передачу третьою особою (лізингоодержувачем), яка не є стороною договору застрахованого ТЗ у прокат, а тому висновок про відмову у задоволенні позову є необґрунтованим.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши та обговоривши доводи касаційної скарги, колегія суддів Вищого господарського суду України вважає, що скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судами, 13.05.15 Приватним акціонерним товариством "Страхова компанія "Уніка" (страховик) і Товариством з обмеженою відповідальністю "Український лізинговий фонд" (страхувальником) укладено договір добровільного страхування наземного транспорту -"Toyota Camry"; рік випуску - 2013; реєстраційний номер - НОМЕР_1; кузов (шасі) НОМЕР_2; дійсна вартість ТЗ і страхова сума - 550 000,00 грн. (п.1.1, п.1.3.4 пункту 1.3 Договору).

Строк дії договору: з 05.06.15 по 04.06.16 (п.1.4 договору).

Предметом договору є майнові інтереси, які не суперечать законодавству України, пов'язані з володінням та/або користуванням та/або розпорядженням транспортними засобами, які зазначені у страхових сертифікатах, що становлять невід'ємну частину договору (п.2.1 договору).

Пунктом 2.2 договору визначено, що незаконне заволодіння ТЗ - це вчинене умисно, з будь-якою метою протиправне вилучення способом грабежу, крадіжки, розбою транспортного засобу у власника чи користувача транспортного засобу всупереч їх волі; страховий випадок - це подія, передбачена договором, яка відбулася і з настанням якої виникає обов'язок страховика здійснити виплату страхового відшкодування згідно з договором. страховими ризиками вважаються: незаконне заволодіння транспортним засобом ("Незаконне заволодіння"); - ДТП, в тому числі викид каменів чи інших твердих фракцій з-під коліс транспорту ("ДТП"); - протиправні дії третіх осіб, за виключенням "Незаконного заволодіння" ("Протиправні дії третіх осіб"); - стихійне лихо (повінь, буря, ураган, смерч, шторм, злива, град, обвал, лавина, зсув, вихід ґрунтових вод, сель, удар блискавки, осідання ґрунту, землетрус тощо) ("Стихійне лихо"); пожежа, вибух або самозаймання ("Пожежа") (п. 3.1 договору);

Пункт 4.1 договору визначено, що не є страховими випадками: пошкодження або знищення транспортного засобу, якщо вони сталися внаслідок, зокрема, незаконного заволодіння транспортним засобом та/або набуття права власності на транспортний засіб шляхом обману, шахрайства, зловживанням довірою тощо, включаючи випадки неповернення транспортного засобу, що був переданий іншій особі, згідно з відповідним договором, довіреністю або іншим чином в користування, на збереження, для ремонту, для продажу, в оренду, прокат, сублізинг чи з іншою метою.

15.03.15 між ТОВ "Український лізинговий фонд" (первісний кредитор) та ТОВ "ОЛ-Лізинг" (новий кредитор) укладено договір №15/03 про відступлення права вимоги (далі - Договір №15/03), за умовами якого первісний кредитор передав, а новий кредитор прийняв на себе право вимоги, що належить первісному кредиторові, і став кредитором за договором.

Позивач мотивував позовні вимоги тим, що у період з 07.11.15 по 09.11.15 застрахований транспортний засіб було викрадено у м. Харків, дана подія у відповідності до п.п.1.3.1 п.1.3 договору є страховим випадком - "Незаконне заволодіння", у зв'язку з чим позивач звернувся до відповідача із заявою про виплату страхового відшкодування; проте, відповідач відмовив у виплаті страхового відшкодування, оскільки вказана подія у відповідності до п.4.1 Договору не є страховим випадком.

Відповідно до інформаційної довідки Московського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Харківській області 09.11.15 до відділу звернувся ОСОБА_7 із повідомлення про неповернення із прокату автомобіля "Toyota Camry". У ході перевірки відділом було встановлено, що малознайомі особи на ім'я ОСОБА_6 і ОСОБА_8 у період з 07.11.15 по 09.11.15 шахрайським шляхом під приводом оренди транспортного засобу заволоділи автомобілем "Toyota Camry".

Московським відділом поліції ГУ НП в Харківській області 09.11.15 було відкрито досудове розслідування за кваліфікацією незаконне заволодіння транспортним засобом (ч.2 ст.289 КК України).

10.11.15 позивач звернувся до відповідача із заявою про виплату страхового відшкодування.

Згідно з поясненнями, доданими позивачем до вказаної заяви, вказаний автомобіль передано в оренду за договором прокату.

Листом від 30.12.15 №8442 відповідач повідомив позивача про відмову у виплаті страхового відшкодування, оскільки заволодіння транспортним засобом відбулося шахрайським шляхом, що є виключенням із страхових випадків, передбачених договором.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суди обох попередніх інстанцій вказали на те, що позивачем, як наймодавцем за договором прокату, укладеним з громадянином ОСОБА_7, наймачем за цим договором, передано у користування вказаний автомобіль на певний строк, отже ТЗ перейшов від позивача у користування громадянину ОСОБА_7 на підставі цивільно-правової угоди - договору прокату автомобіля, а не внаслідок незаконного заволодіння транспортними засобами (копія договору міститься у матеріалах справи), який пізніше передав його особам на ім'я ОСОБА_6 і ОСОБА_8 разом з ключами та документами на автомобіль, а тому подія, яка сталася, не є страховим випадком, що визначені п.4.1. договору і тому не має підстав для задоволення позову.

Колегія суддів Вищого господарського суду України вважає висновки місцевого та апеляційного суду передчасними зважаючи на таке.

ЗУ України "Про страхування" за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Згідно з ст.8 ЗУ "Про страхування" страховим ризиком є певна подія, на випадок якої проводиться страхування і яка має ознаки ймовірності та випадковості настання, а страховим випадком - подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов'язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі.

За змістом приписів ст.988 ЦК України та ст.20 ЗУ "Про страхування" обов'язок страховика здійснити страхове відшкодування виникає лише у разі настання страхового випадку.

Отже, вирішуючи спір, що склався між сторонами даної судової справи, господарські суди попередніх інстанцій мали дослідити докази, надані позивачем і відповідачем на підтвердження своїх вимог та заперечень, та встановити чи настала у даному випадку подія, яка відповідно до умов укладеного між сторонами договору є страховим випадком, а, отже, підставою для виплати страхового відшкодування.

Пунктом 3.2. договору страхування визначено, що страховим випадком є факт понесення збитків страхувальником, внаслідок пошкодження, знищення або втрати застрахованого ТЗ, аналогічна норма міститься у п.4.4 договору.

Як зазначалося вище, що вбачається з матеріалів справи, 09.11.15 Московським відділом поліції ГУ НП в Харківській області відкрито досудове розслідування за кваліфікацією незаконне заволодіння транспортним засобом (ч.2 ст.289 КК України).

У супереч вказаному, попередніми судовими інстанціями, хоча і встановлені обставини незаконного заволодіння вказаним ТЗ третіми особами, проте не надано належного правового аналізу вказаного положення договору (п.3.2.), щодо втрати застрахованого ТЗ у контексті кваліфікації даної події у якості страхового випадку.

Рішення господарського суду має ґрунтуватися на повному з'ясуванні такого: чи мали місце обставини, на які посилаються особи, що беруть участь у процесі, та якими доказами вони підтверджуються; чи не виявлено у процесі розгляду справи інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин; яка правова кваліфікація відносин сторін, виходячи з фактів, установлених у процесі розгляду справи, та яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору (п.2 Постанови Пленуму ВГСУ від 23.03.12 №6).

За таких обставин, оскаржені судові рішення не можна визнати законними й обґрунтованими, і тому вони підлягають скасуванню з передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 1115, 1117, 1119, 11111 ГПК України Вищий господарський суд України,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "ОЛ-Лізинг" задовольнити частково.

Рішенням господарського суду міста Києва від 25.07.16 та постанову Київського апеляційного господарського суду від 08.09.16 у справі №910/10297/16 скасувати.

Справу направити на новий розгляд до господарського суду міста Києва.

Головуючий - суддя Б. М. Грек

Судді М. М. Малетич

С. К. Могил