ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" листопада 2016 р. Справа № 925/895/16

Господарський суд Черкаської області в складі:

головуючого - судді Єфіменка В.В.,

з секретарем судового засідання Макарченко Н.П.;

за участю представників сторін:

від позивача: Степаненко І.О., за довіреністю;

від відповідача: ОСОБА_2 - особисто;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні господарського суду Черкаської області в м. Черкаси справу

за позовом Приватної організації "Організація колективного управління авторськими і суміжними правами" в інтересах позивача Товариства з обмеженою відповідальністю " Ворнер Мьюзік Україна", м.Київ

до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2, с.Свидівок Черкаського району

про виплату компенсації за порушення майнових авторських прав,

ВСТАНОВИВ:

Приватна організація "Організація колективного управління авторськими і суміжними правами" (далі - ПО «ОКУАСП») звернулася до господарського суду в інтересах Товариства з обмеженою відповідальністю (далі - ТОВ) "Ворнер Мьюзік Україна" з позовом до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 (далі - ФОП ОСОБА_2; відповідач) із вимоггою про стягнення з відповідача одного мінімально допустимого розміру компенсації за незаконне використання товару "ІНФОРМАЦІЯ_2" (виконавець - ОСОБА_5) в ресторані «ІНФОРМАЦІЯ_1» міста Черкаси, що складає 10 мінімальних заробітних плат і на дату подання позову відповідає 14 500 грн.

Також позивач просив стягнути з відповідача 1 378 грн. 00 коп. витрат по сплаті судового збору.

Заявлені вимоги позивач обґрунтовує тим, що 24 лютого 2016 року представником позивача Степаненко І.О. була проведена фіксація фактів використання музичних творів у «ресторані «ІНФОРМАЦІЯ_1» за адресою: АДРЕСА_1, в якому господарську діяльність здійснює фізична особа-підприємець ОСОБА_2 (відповідач).

Позивач стверджує, що фіксація була проведена як шляхом складання відповідного акту фіксації, так і проведенням відеозапису використання Відповідачем музичних творів, а майнові авторські права на музичний твір: "ІНФОРМАЦІЯ_2" (виконавець - ОСОБА_5) належать та належали під час проведення фіксації ТОВ «Ворнер Мьюзік Україна».

Свої доводи позивач підтверджує наявністю у ТОВ «Ворнер Мьюзік Україна» (Позивача) Ліцензійного договору №ВЧ - 01112014/02-д з Товариством з обмеженою відповідальністю (далі - ТОВ) «Ворнер/Чаппелл» від 01/11 2014 (далі - Ліцензійний договір) та Додатків №1/2 та № 1 до нього.

Відповідно до п.2.1, п.2.3 Ліцензійного договору видавник (ТОВ «Ворнер/Чаппелл») передав субвидавнику (ТОВ «Ворнер Мьюзік Україна») право на використання на протязі строку на території способами, вказаними в договорі, всіх творів, що входять в каталог видавника, за виключенням Продакшн Мьюзік.

Представник позивача в судовому засіданні заявлені позовні вимоги підтримав повністю, просив їх задовольнити повністю з мотивів, викладених у позові.

Відповідач у відзиві на позов та його представник у судовому засіданні заявлених вимог не визнав посилаючись, зокрема, на те, що публічне виконання музичних творів відповідачем на території кафе «ІНФОРМАЦІЯ_1» здійснювалося на законних підставах, на підставі укладеного Ліцензійного договору № БВ-13/16 від 24.05.2016 р. і організацією колективного управління - Державною організацією «Українське агентство і авторських та суміжних прав» (далі - Ліцензійний договір), що у свою чергу, згідно з Законом України «Про авторське право і суміжні права» І 1.1993 № 3792-ХІІ та судовою практикою з аналогічної категорій спорів, виключає факт порушення майнових авторських прав Відповідачем та можливість стягнення компенсації на користь ПО «ОКУАСП» за порушення майнових авторських прав.

30.09.2016 набрали чинності Закон України "Про внесення змін до Конституції України (щодо правосуддя)" та Закон України "Про судоустрій і статус суддів" від 02.06.2016 №1402-VIII (далі - Закон №1402-VIII).

Ст.21 Закону України №1402-VIII, який набрав чинності із 30.09.2016 визначає, що місцевими господарськими судами є окружні господарські суди.

Перехідні положення Закону №1402-VIII не містять норми про те, що господарські суди областей продовжують здійснювати свої повноваження до утворення та початку діяльності окружного господарського суду.

П.33 Перехідних положень Законопроекту 5180 "Про Вищу раду правосуддя" визначено, що: у розділі ХІІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про судоустрій і статус суддів" (Відомості Верховної Ради України, 2016 р., № 31, ст.545):

а) пункт 3 після абзацу першого доповнити новим абзацом такого змісту: "Господарські суди Автономної Республіки Крим, областей, міст Києва та Севастополя продовжують здійснювати свої повноваження без обмеження строком до утворення та початку діяльності окружних господарських судів, юрисдикція яких розповсюджується на відповідну територію"

Наразі проект закону № 5180 не прийнятий.

За аналогічних обставин Вища рада юстиції, 20.10.2016 прийняла Рішення № 3017/0/15-16, яким продовжила свою діяльність без ухвалення Закону "Про Вищу раду правосуддя", з метою безперервного виконання Вищою радою юстиції конституційних повноважень та повноважень, передбачених Законом України "Про судоустрій і статус суддів" до ухвалення Верховною Радою України Закону України "Про Вищу раду правосуддя", зокрема з тих мотивів, що норми Конституції України є нормами прямої дії (частина друга статті 8 Конституції).

Враховуючи правову позицію Вищої ради юстиції про необхідність застосування норм Конституції України, як норми закону прямої дії при виконанні Закону України «Про судоустрій і статус суддів», керуючись ст. 8, ст.124 Конституції України, суд розглядає справу по суті.

Справа розглядається за наявними матеріалами.

Суд, вислухавши представників сторін, дослідивши матеріали справи та подані сторонами докази, приходить до наступних висновків.

Предметом спору є матеріально-правова вимога позивача (як управителя авторськими правами) про стягнення компенсації за порушення права на об'єкт інтелектуальної власності - пісню "ІНФОРМАЦІЯ_2" (виконавець - ОСОБА_5).

З'ясовуючи питання про те, який саме обсяг майнових прав передано/надано у використання, які порушено вимоги законодавства щодо авторського договору та обсяг майнових прав і відповідальності сторін, суд з'ясував наступне.

Відповідно до статті 45 Закону України «Про авторське право та суміжні права» суб'єкти авторського права і суміжних прав можуть управляти своїми правами: особисто, через свого повіреного, через організацію колективного управління.

Згідно з підпунктом "г" ч. 1 ст. 49 Закону України «Про авторське право та суміжні права», організації колективного управління повинні виконувати від імені суб'єктів авторського права і (або) суміжних прав і на основі одержаних від них повноважень, зокрема, функцію звернення до суду за захистом прав суб'єктів авторського права і (або) суміжних прав відповідно до статутних повноважень та доручення цих суб'єктів. Окреме доручення для представництва в суді не є обов'язковим.

При цьому п. 7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 04.06.2010 р. № 5 «Про застосування судами норм законодавства у справах про захист авторського права і суміжних прав» визначено, що така організація, пред'явивши позов, не є позивачем, оскільки вона звертається до суду за захистом прав суб'єктів авторського і (або) суміжних прав, а не своїх прав. Позивачем у таких випадках буде суб'єкт авторського права і (або) суміжних прав, на захист інтересів якого звернулася організація.

Відповідно до п.49 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.10.2012 р. № 12 «Про деякі питання практики вирішення спорів, пов'язаних із захистом прав інтелектуальної власності», документами, що підтверджують право організації на звернення до суду із заявою про захист авторського права та/або суміжних прав, є: видане Міністерством освіти і науки України свідоцтво про облік організацій колективного управління, свідоцтво про визначення організації уповноваженою організацією колективного управління згідно із статтями 42, 43 названого Закону; статут організації, що управляє майновими правами на колективній основі; в інших випадках, ніж передбачені згаданими статтями Закону України "Про авторське право і суміжні права" - договір з особою, якій належать відповідні права, на управління майновими правами на колективній основі, та/або договір з іноземною організацією, що управляє аналогічними правами, і документи, що підтверджують наявність у неї відповідних повноважень.

З наявних у справі матеріалів вбачається, що Приватна організація "Організація колективного управління авторськими і суміжними правами" є організацією колективного управління на колективній основі майновими правами суб'єктів авторського права і (або) суміжних прав, що підтверджується Статутом та виданим Державним департаментом інтелектуальної власності свідоцтвом про облік організації колективного управління № 18/2011 від 24.01.2011р. (т.1 а.с.19-36).

Із матеріалів справи вбачається, що 01.01.2014 між Приватною організацією "Організація колективного управління авторськими і суміжними правами" (Організація) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Ворнер Мьюзик Україна» (Видавник) було укладено договір про управління майновими авторськими правами № АВ-24012014/01 від 24.01.2014 (далі - Договір від 24.01.2014), згідно п. 2.1 якого Видавник надає Організації повноваження здійснювати колективне управління майновими правами на твори та субвидані твори (твори та субвидані твори при подальшому згадувані разом надалі іменуються, як „об'єкти авторського права"), які належать або протягом дії цього договору будуть йому належати, а саме дозволяти або забороняти від імені Видавника використання об'єктів авторського права третіми особами, відповідно до умов цього договору (том 1, а.с.53-63).

Відповідно до п. 2.2 вказаного договору, надання повноважень на колективне управління правами передбачає укладення Організацією договорів на право використання об'єктів авторського права третіми особами, збір винагороди, її розподіл та виплату.

Згідно з п.3.1 договору, Видавник зобов'язується декларувати свої майнові права на об'єкти авторського права згідно з правилами, встановленими Організацією відповідно до положень статуту (надалі - «Правила декларування») (а.с. 54).

На виконання умов п.3.1 договору від 24.01.2014 про управління майновими авторськими правами від 24.01.2014 Товариство з обмеженою відповідальністю «Ворнер Мьюзик Україна» надало декларацію № 1 щодо переданого в числі інших, музичного твору за договором № ВЧ - 01112014/02-Д від 01.11.2014 від ТОВ «Ворнер/Чаппелл» (том.1; а.с.65-78)

Приписами п. 5.2 договору сторони погодили, що Видавник передає Організації за цим договором право здійснювати збір винагороди за використання об'єктів авторського права способами, зазначеними у п. 5.1 договору.

За умовами п.9.1 організація має право вживати будь-які законні заходи направлені на захист майнових прав Видавника, в тому числі перешкоджати використанню об'єктів авторського права без дозволу Організації, забороняти таке використання та здійснювати фіксацію фактів використання об'єктів авторського права без дозволу Організації.

У випадку виявлень порушень прав, управління якими здійснює Організація, остання має право пред'являти заяви, судові позови, з метою захисту порушених прав та здійснювати будь-які дії - як для захисту прав Видавника, так і для реалізації своїх повноважень по управлінню цими правами.(п.9.2).

Дії, визначені у п. 9.2.1 цього договору, Організація здійснює без узгодження з Видавником (том 1, а.с.57).

З огляду на вищевикладене, суд приходить висновку про наявність права на звернення Приватної організації "Організація колективного управління авторськими і суміжними правами" до господарського суду для захисту прав Товариства з обмеженою відповідальністю «Ворнер Мьюзик Україна».

Пунктом 29 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.10.2012 р. №12 «Про деякі питання практики вирішення спорів, пов'язаних із захистом прав інтелектуальної власності» визначено, що, враховуючи приписи статті 33 ГПК України щодо обов'язку доказування і подання доказів, господарському суду у вирішенні питання про те, якій стороні належить доводити обставини, що мають значення для справи про захист авторського права чи суміжних прав, слід враховувати таке:

1) позивач повинен довести належність йому авторського права та/або суміжних прав чи права на їх захист, а також факт використання об'єктів даних прав відповідачем, а в разі заявлення вимог про відшкодування шкоди - розмір шкоди і причинно-наслідковий зв'язок між завданою шкодою та діями відповідача.

2) відповідач має довести додержання ним вимог ЦК України і Закону при використанні ним твору та/або об'єкту суміжних прав; в іншому разі фізична або юридична особа визнається порушником авторського права та/або суміжних прав, і для неї настають наслідки, передбачені цими законодавчими актами. Крім того, відповідач повинен спростувати визначену цивільним законодавством презумпцію винного заподіяння шкоди (статті 614, 1166 ЦК України).

З урахуванням предмету доведення, оцінюючи належність заявнику повтоважень на захист авторського права, суд бере до уваги наступне:

Згідно ст. 435 ЦК України, первинним суб'єктом авторського права є автор твору. За відсутності доказів іншого автором твору вважається фізична особа, зазначена звичайним способом як автор на оригіналі або примірнику твору (презумпція авторства).

У відповідності до ч.2 цієї статті суб'єктами авторського права є також інші фізичні та юридичні особи, які набули прав на твори відповідно до договору або закону.

Статтею 1108 ЦК України встановлено, що особа, яка має виключне право дозволяти використання об'єкта права інтелектуальної власності (ліцензіар), може надати іншій особі (ліцензіату) письмове повноваження, яке надає їй право на використання цього об'єкта в певній обмеженій сфері (ліцензія на використання об'єкта права інтелектуальної власності). Ліцензія на використання об'єкта права інтелектуальної власності може бути оформлена як окремий документ або бути складовою частиною ліцензійного договору. Ліцензія на використання об'єкта права інтелектуальної власності може бути виключною, одиничною, невиключною, а також іншого виду, що не суперечить закону. Невиключна ліцензія не виключає можливості використання ліцензіаром об'єкта права інтелектуальної власності у сфері, що обмежена цією ліцензією, та видачі ним іншим особам ліцензій на використання цього об'єкта у зазначеній сфері.

Згідно зі ст. 1109 ЦК України, за ліцензійним договором одна сторона (ліцензіар) надає другій стороні (ліцензіату) дозвіл на використання об'єкта права інтелектуальної власності (ліцензію) на умовах, визначених за взаємною згодою сторін з урахуванням вимог цього Кодексу та іншого закону. У ліцензійному договорі визначаються вид ліцензії, сфера використання об'єкта права інтелектуальної власності (конкретні права, що надаються за договором, способи використання зазначеного об'єкта, територія та строк, на які надаються права, тощо), розмір, порядок і строки виплати плати за використання об'єкта права інтелектуальної власності, а також інші умови, які сторони вважають за доцільне включити у договір.

Відповідно до ст. 440 ЦК України до майнових прав інтелектуальної власності на твір відносяться: право на використання твору; виключне право дозволяти використання твору; право перешкоджати неправомірному використанню твору, в тому числі забороняти таке використання; інші майнові права інтелектуальної власності, встановлені законом.

В силу статті 441 ЦК України використанням твору вважається, серед іншого, його публічне використання різними способами, як-от публічний показ, публічне виконання, в тому числі з допомогою технічних засобів, публічне сповіщення (радіо, телебачення) у місці, відкритому для публічного відвідування.

За змістом ст.1 Закону України «Про авторське право і суміжні права»:

- публічне виконання - подання за згодою суб'єктів авторського права і (або) суміжних прав творів, виконань, фонограм, передач організацій мовлення шляхом декламації, гри, співу, танцю та іншим способом як безпосередньо (у живому виконанні), так і за допомогою будь-яких пристроїв і процесів (за винятком передачі в ефір чи по кабелях) у місцях, де присутні чи можуть бути присутніми особи, які не належать до кола сім'ї або близьких знайомих цієї сім'ї, незалежно від того, чи присутні вони в одному місці і в один і той самий час або в різних місцях і в різний час;

- публічне сповіщення (доведення до загального відома) - передача за згодою суб'єктів авторського права і (або) суміжних прав в ефір за допомогою радіохвиль (а також лазерних променів, гама-променів тощо), у тому числі з використанням супутників, чи передача на віддаль за допомогою проводів або будь-якого виду наземного чи підземного (підводного) кабелю (провідникового, оптоволоконного та інших видів) творів, виконань, будь-яких звуків і (або) зображень, їх записів у фонограмах і відеограмах, програм організацій мовлення тощо, коли зазначена передача може бути сприйнята необмеженою кількістю осіб у різних місцях, віддаленість яких від місця передачі є такою, що без зазначеної передачі зображення чи звуки не можуть бути сприйняті.

Позивач, посилаючись на порушення авторського права, посилається на складений одноособово його представником Акт № 1/2402/2016 від 24.02.2016, який містить відомості про фіксацію шляхом відеозапису за допомогою відеокамери SONI DCR - DVD 610 E s/n 1237299 на оптичний диск з сигнатурою MAD A TE 31132575 D1 в період часу з 16:45 до 17:15 публічного використання музичного твору "ІНФОРМАЦІЯ_2" у приміщені «ресторану «ІНФОРМАЦІЯ_1», в якому господарську діяльність здійснює ОСОБА_2 (а.с.14).

Акт не містить відомостей про те, за допомогою якого саме джерела (пристрою) відбувалося публічне виконання спірного твору, що є необхідним для розмежування поняття публічного виконання та публічного сповіщення (а.с.14).

В судовому засіданні за допомогою працівників апарату суду та апаратно-комп'ютерного комплексу було відтворено зміст фіксації 24.02.2016 представником позивача відтворення музичного твору "ІНФОРМАЦІЯ_2" у кафе відповідача.

Доданий до позову диск (закріплений на конверт а.с.97) на верхній стороні містить напис чорним по білому «ІНФОРМАЦІЯ_1. 24.02.2016». Будь-які інші ідентифікаційні ознаки відсутні.

Зображенням відеоряду зафіксовано інтер'єр закладу та ноги відвідувачів. Звуковий ряд нечіткий із переважаючим шумом, що унеможливлює сприйняття зафіксованої музики, як музичного твору.

Суд приходить до висновку, що із наданих позивачем доказів не можливо встановити, що це саме твір "ІНФОРМАЦІЯ_2" за допомогою якого саме джерела (пристрою) 24.02.2016 відбувалося виконання спірного музичного твору у кафе відповідача, і відповідно, неможливо розмежувати було це публічне виконання, чи публічне сповіщення, а відтак факт порушення виключних майнових прав суб'єктів авторського права саме з боку відповідача - позивачем не доведено.

В судовому засіданні встановлено, що 24.05.2016 між Державною організацією «Українське агентство з авторських та суміжних прав» (далі - ДО УААСП), що здійснює колективне управління майновими правами суб'єктів авторського права відповідно до Закону України «Про авторське право і суміжні права» (далі - Закон) та на підставі Свідоцтва № 3/2003 від 22.08.2003 р. Державного департаменту інтелектуальної власності Міністерства освіти і науки України, в особі в.о. генерального директора ОСОБА_4, який діє на підставі Наказу № 224-Н від 24.05.2016р., з однієї сторони, та Фізичною особою - підприємцем ОСОБА_2 (далі - Користувач), в особі ОСОБА_2, що діє на підставі свідоцтва про реєстрацію, з іншої сторони, що при подальшому згадуванні разом іменуються Сторони, уклали ліцензійний договір (далі - Договір) (том 2, а.с.18-20).

Відповідно до змісту п.2.1 Договору, його предметом є те, що ДО УААСП надає Користувачеві на умовах, визначених цим Договором, право (невиключну ліцензію) на публічне виконання творів, які відносяться до репертуару ДО УААСП, на території кафе «ІНФОРМАЦІЯ_1» (м.Черкаси, бул.Шевченка,218/220), а Користувач зобов'язується за надане право виплачувати ДО УААСП авторську винагороду (роялті) відповідно до даного Договору та Закону.

Суд бере до уваги, що за приписами ст.631 ЦК України сторони можуть встановити, що умови договору застосовуються до відносин між ними, які виникли до його укладення.

За умовами розділу 5 Договору № БВ-14/16 від 24.05.2016 сторони погодили, що умови даного Договору застосовуються до відносин, які виникли між ними з 01 лютого 2016 р. і до моменту укладення Договору (том 2, а.с.19).

24.05.2016 відповідач отримав відповідну ліцензію № 1152 (том 2, а.с.17).

Суд вважає, що само по собі укладення ліцензійного договору № БВ-14/16 пізніше у часі не дає підстав для висновку, що публічне виконання у закладі відповідача музичного твору "ІНФОРМАЦІЯ_2" (виконавець - ОСОБА_5) відбулося неправомірно, а наявність у відповідача дозволу від ДО УААСП на публічне виконання музичних творів без будь-яких обмежень їх переліку вказує на відсутність порушень авторського права та суміжних прав щодо музичного твору "ІНФОРМАЦІЯ_2" 24.02.2016 з боку відповідача.

З огляду на вищевикладене, позивач не довів заявлених вимог і позов задоволенню не підлягає.

Судові витрати покладаються на позивача.

Керуючись ст.8, ст.124 Конституції України, ст.ст. 49, 82-85 ГПК України, суд -

ВИРІШИВ:

У позові відмовити повністю.

Рішення може бути оскаржено до Київського апеляційного господарського суду протягом 10 денного строку в порядку, визначеному ГПК України з дня складення і підписання повного тексту рішення.

Рішення складено 21.11.2016.

Суддя В.В.Єфіменко