КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"15" листопада 2016 р. Справа№ 910/5187/16

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Пашкіної С.А.

суддів: Калатай Н.Ф.

Сітайло Л.Г.

За участю представників сторін:

від позивача: Ковтонюк Ю.А. - довір. від 08.11.16;

від відповідача 1: не з'явився,

від відповідача 2: не з'явився,

від відповідача 3: не з'явився,

розглянувши апеляційну скаргу Державної казначейської служби України

на рішення Господарського суду міста Києва від 19.05.2016р.

у справі № 910/5187/16 (суддя Стасюк С.В.)

за позовом Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі філії "Центр забезпечення виробництва" Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця"

до 1.Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України

2. Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України

3. Державної казначейської служби України

про стягнення 2 145 632,30 грн. та зобов'язання вчинити дії

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду міста Києва від 19.05.2016р. у справі №910/5187/16 позов Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі філії "Центр забезпечення виробництва" Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" задоволено частково. Стягнуто з Державного бюджету України через Державну казначейську службу України на користь Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі філії "Центр забезпечення виробництва" Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" грошові кошти в розмірі 2 145 632грн. 30коп. в рахунок відшкодування шкоди, завданої незаконним стягненням суми виконавчого збору, згідно з постановою про стягнення з боржника виконавчого збору від 17.02.2015 року ВП № 46280854, що винесена державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України та 32184 (тридцять дві тисячі сто вісімдесят чотири) грн. 48 коп. судового збору. У іншій частині позову - відмовлено.

Рішення місцевого господарського суду ґрунтується на тому, що станом на час винесення, скасованої судом, постанови від 17.02.2015 року у позивача не виникало обов'язку щодо погашення суми боргу і тому державний виконавець не мав права на стягнення з боржника виконавчого збору;неправомірні дії держаного виконавця та завдана шкода полягає в безпідставному стягненні з боржника (позивача) виконавчого збору в сумі 2 145 632,30 грн.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду відповідач 3 звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить Київський апеляційний господарський суд скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 16.03.2016р. в частині задоволених позовних вимог і прийняти нове рішення, яким відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог.

В апеляційній скарзі відповідач 3 зазначає про те, що оскільки винність Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби у стягненні виконавчого збору у розмірі 2 145 632,30 грн. встановлена в судовому порядку, тому стягнення завданої шкоди повинне відбуватись шляхом зобов'язання Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України повернути грошові кошти в сумі 2 145 632,30 грн. на рахунок Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі філії «Центр забезпечення виробництва» Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця».

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 19.10.2016р. розгляд апеляційної скарги призначено на 01.11.2016р.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 01.11.2016р. розгляд апеляційної скарги відкладено на 15.11.2016р. у зв'язку з неявкою в судове засідання відповідачів.

В судове засідання апеляційного господарського суду 15.11.2016р. не з'явились відповідачі 1, 2, 3.

Враховуючи те, що відповідачі 1, 2, 3 про час та місце розгляду апеляційної скарги повідомлені належним чином, про що свідчить повідомлення про вручення поштового відправлення, явка сторін в судове засідання не визнана обов'язковою, судова колегія, з урахуванням думки представника позивача, зважаючи на обмеженість процесуальними строками щодо розгляду апеляційних скарг ухвалила розгляд апеляційної скарги у відсутності представників відповідачів.

Дослідивши доводи апеляційної скарги, наявні матеріали справи та заслухавши пояснення представника позивача судова колегія встановила.

Рішенням Господарського суду міста Києва у справі № 910/11072/14 від 03.09.2014 року позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "ДТЕК ТРЕЙДІНГ" задоволено частково, стягнуто з Державного підприємства матеріально-технічного забезпечення залізничного транспорту України "Укрзалізничпостач" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ДТЕК ТРЕЙДІНГ" заборгованості за договором поставки № ЦХП-14-02013-01 від 28.05.2013 року у розмірі 21 453 267,62 грн., з яких 20 970 396,93 грн. - основної заборгованості, 173 391,48 грн. - пені, 158 453,13 грн. - 3 % річних, 144 026,08 грн. - інфляційних витрат".

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 10.11.2014 року рішення Господарського суду міста Києва у справі № 910/11072/14 від 03.09.2014 року скасовано частково.

Постановою Вищого господарського суду України від 13.01.2015 року залишено без змін постанову Київського апеляційного господарського суду від 10.11.2014 року у справі №910/11072/14.

20.01.2015 на виконання постанови Київського апеляційного господарського суду від 10.11.2014 Господарським судом міста Києва видано відповідні накази.

31.01.2015 року старшим державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України Канцедалом О.О. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № 46280854 про примусове виконання наказу Господарського суду м. Києва від 20.01.2015 року у справі № 910/11072/14.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 17.02.2015 розстрочено виконання постанови Київського апеляційного господарського суду від 10.11.2014 року у справі №910/11072/14 строком на 2 (два) місяці, визначивши сплату боргу Державним підприємством матеріально-технічного забезпечення залізничного транспорту України "Укрзалізничпостач" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ДТЕК ТРЕЙДІНГ" починаючи з 01.03.2015 року.

10.03.2015 на адресу Господарського суду міста Києва від Державного підприємства матеріально-технічного забезпечення залізничного транспорту України "Укрзалізничпостач" надійшла скарга на дії державного виконавця відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України, в якій скаржник просив суд:

- визнати дії державного виконавця відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України стосовно винесення постанови про стягнення з боржника виконавчого збору від 17.02.2015 року ВП № 46280854 неправомірними.

- скасувати постанову про стягнення з боржника виконавчого збору від 17.02.2015 року ВП №46280854, що винесена державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 08.04.2015 року скаргу Державного підприємства матеріально-технічного забезпечення залізничного транспорту України "Укрзалізничпостач" задоволено. Визнано дії державного виконавця відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України стосовно винесення постанови про стягнення з боржника виконавчого збору від 17.02.2015 року ВП №46280854 неправомірними. Скасовано постанову про стягнення з боржника виконавчого збору від 17.02.2015 року ВП №46280854, що винесена державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України.

Відповідно до частини 1 статті 1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Отже, загальною підставою деліктної відповідальності є протиправне, шкідливе, винне діяння завдавача шкоди (цивільне правопорушення).

Для настання відповідальності необхідна наявність складу правопорушення, а саме: а) наявність шкоди, б) протиправна поведінка заподіювача шкоди, в) причинний зв'язок між шкодою та протиправною поведінкою заподіювача, г) вина.

Протиправна поведінка особи може виявлятися у прийнятті нею неправомірного рішення або у неправомірній поведінці (діях або бездіяльності). Протиправною у цивільному праві вважається поведінка, яка порушує імперативні норми права або санкціоновані законом умови договору, внаслідок чого порушуються права іншої особи.

За приписами статті 22 Цивільного кодексу України під шкодою розуміється матеріальна шкода, що виражається у зменшенні майна потерпілого в результаті порушення належного йому майнового права, та (або) применшенні немайнового блага (життя, здоров'я тощо). У відносинах, що розглядаються, шкода - це не тільки обов'язкова умова, але й міра відповідальності, оскільки за загальним правилом статті завдана шкода відшкодовується в повному обсязі. Мова йде про реальну шкоду та упущену вигоду.

Причинний зв'язок між протиправною поведінкою особи та завданою шкодою є обов'язковою умовою відповідальності, яка передбачає, що шкода стала об'єктивним наслідком поведінки завдавача шкоди.

Деліктна відповідальність за загальним правилом настає лише за вини заподіювача шкоди. Відсутність у діях особи умислу або необережності звільняє її від відповідальності, крім випадків, коли за нормами Цивільного кодексу України відповідальність настає незалежно від вини.

Особливістю деліктної відповідальності за завдану шкоду є презумпція вини.

Відповідно до частини 2 статті 1166 Цивільного кодексу України особа, яка завдала шкоду, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Тобто відсутність вини у завданні шкоди повинен доводити сам завдавач шкоди.

Умовами статті 22 Цивільного кодексу України передбачено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Збитками є:

1)втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки);

2)доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Відповідно до статті 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Згідно з частиною 2 статті 87 Закону України "Про виконавче провадження", збитки, завдані державним виконавцем фізичним чи юридичним особам під час проведення виконавчого провадження, підлягають відшкодуванню в порядку, встановленому законом.

Статтею 1173 Цивільного кодексу України встановлено, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Статті 1173, 1174 Цивільного кодексу України є спеціальними і передбачають певні особливості, характерні для розгляду справ про деліктну відповідальність органів державної влади та посадових осіб, які відмінні від загальних правил деліктної відповідальності. Так, зокрема, цими правовими нормами передбачено, що для застосування відповідальності посадових осіб та органів державної влади наявність вини не є обов'язковою. Втім, цими нормами не заперечується обов'язковість наявності інших елементів складу цивільного правопорушення, які є обов'язковими для доказування у спорах про стягнення збитків.

Доводи відповідача 3 в апеляційній скарзі про те, що оскільки винність Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби у стягненні виконавчого збору у розмірі 2 145 632,30 грн. встановлена в судовому порядку, то стягнення завданої шкоди повинне відбуватись шляхом зобов'язання Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України повернути грошові кошти в сумі 2 145 632,30 грн. на рахунок Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі філії «Центр забезпечення виробництва» Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця», не можуть бути покладені судовою колегією в основу рішення з огляду на те, що збитки, заподіяні державним виконавцем громадянам чи юридичним особам при здійсненні виконавчого провадження, підлягають відшкодуванню в порядку, передбаченому законом, а тому предметом доказування у даній справі є факти неправомірних дій (бездіяльності) державного виконавця при виконанні вимог виконавчого документа, виникнення шкоди та причинний зв'язок між неправомірними діями (бездіяльністю) державного виконавця і заподіяння ним шкоди.

Неправомірність дій (бездіяльності) державного виконавця має підтверджуватись належними доказами, зокрема, відповідним рішенням суду, яке може мати преюдиційне значення для справи про відшкодування збитків. (аналогічна правова позиція наведена в постанові Верховного Суду України від 25.10.2005 року у справі № 32/421).

Як зазначалось вище, постанова про стягнення з боржника виконавчого збору від 17.02.2015 року ВП №46280854, що винесена державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України, була скасована в судовому порядку.

Отже, грошові кошти у розмірі 2 145 632,30 грн., які були примусово стягнуті з рахунку позивача на підставі скасованої (незаконної) постанови також було стягнуто незаконно.

Враховуючи встановлені у справі обставини, місцевий господарський суд дійшов обґрунтованого висновку про те, що позивачу має бути відшкодована у повному обсязі шкода, завдана неправомірними діями державного виконавця, які полягали в тому, що станом на час винесення скасованої судом постанови від 17.02.2015 року у позивача не виникало обов'язку погашення суми боргу і тому державний виконавець не мав права на стягнення з боржника виконавчого збору. Шкода полягає в безпідставному стягненні з боржника (позивача) виконавчого збору в сумі 2 145 632,30грн., а причинно-наслідковий зв'язок характеризується тим, що з огляду на наявність обставин, які виключають стягнення з боржника виконавчого збору, державним виконавцем стягнуто з боржника в примусовому порядку виконавчий збір.

Судова колегія погоджується з висновком місцевого господарського суду про те, що відшкодування шкоди в даній справі може здійснюватись лише за рахунок державного бюджету, оскільки в даній справі мова йде не про стягнення помилково перерахованих позивачем коштів, а спірна сума виконавчого збору була стягнута в примусовому порядку.

Як зазначив Конституційний суд України в своєму рішенні №12-рп/2001 від 03.10.2001 року у справі № 1-36/2001, не допускається відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади за рахунок коштів, що виділяються на утримання органів державної влади.

Відповідно до частини 1 статті 25 Бюджетного кодексу України Державне казначейство України здійснює безспірне списання коштів з рахунків, на яких обліковуються кошти Державного бюджету України та місцевих бюджетів, за рішенням, прийнятим державним органом, що відповідно до закону має право на його застосування.

Частиною 1 статті 48 Бюджетного кодексу України встановлено, що в Україні застосовується казначейська форма обслуговування Державного бюджету України, яка, зокрема, передбачає здійснення Державним казначейством України: операцій з коштами державного бюджету, розрахунково-касового обслуговування розпорядників бюджетних коштів.

Таким чином, управління наявними коштами Державного бюджету України, у тому числі в іноземній валюті, коштами державних позабюджетних фондів і позабюджетними коштами установ та організацій, що утримуються за рахунок коштів Державного бюджету України, фінансування його видатків входить до компетенції Державного казначейства України.

Статтею 11 Закону України "Про державну виконавчу службу" та статтею 87 Закону України "Про виконавче провадження" встановлено спосіб захисту порушених прав та охоронюваних законом інтересів, а саме: відшкодування шкоди за рахунок держави, що повністю відповідає приписам статей 1173 та 1174 Цивільного кодексу України.

Враховуючи положення вищенаведених норм чинного законодавства України, місцевий господарський суд дійшов обґрунтованого висновку про те, що позивачу надане право звернутися до суду з вимогою про відшкодування з Державного бюджету України державою в особі органів, які виконують функції управління коштами Державного бюджету, а не за рахунок коштів, виділених державою на утримання органів, що завдали шкоду.

Враховуючи викладене, місцевий господарський суд дійшов обґрунтованого висновку про те, що позовні вимоги в частині стягнення 2145632,30 грн. підлягають задоволенню в повному обсязі.

Стосовно заявлених позовних вимог про зобов'язання Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України виконати вимоги ухвали Господарського суду міста Києва від 08.04.2015 року у справі № 910/11072/14 та скасувати постанову про стягнення з боржника виконавчого збору від 17.02.2015 року ВП № 46280854, слід зазначити наступне.

Відповідно до статті 4-5 Господарського процесуального кодексу України господарські суди здійснюють правосуддя шляхом прийняття обов'язкових до виконання на усій території України рішень, ухвал, постанов. Рішення і постанови господарських судів приймаються іменем України. Невиконання вимог рішень, ухвал, постанов господарських судів тягне відповідальність, встановлену цим Кодексом та іншими законами України.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 08.04.2015 року скасовано постанову про стягнення з боржника виконавчого збору від 17.02.2015 року ВП №46280854, що винесена державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України.

Згідно пункту 4.4. постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" від 26.12.2011 року № 18 припинення провадження у справі на підставі статті 80 Господарського процесуального кодексу можливе в разі, коли предмет спору існував на момент виникнення останнього та припинив існування в процесі розгляду справи. Якщо ж він був відсутній і до порушення провадження у справі, то зазначена обставина тягне за собою відмову в позові, а не припинення провадження у справі.

Таким чином, судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що позовні вимоги про зобов'язання Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України виконати вимоги ухвали Господарського суду міста Києва від 08.04.2015 року у справі № 910/11072/14 та скасувати постанову про стягнення з боржника виконавчого збору від 17.02.2015 року ВП № 46280854 задоволенню не підлягають.

Враховуючи викладене, Київський апеляційний господарський суд дійшов висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, рішення Господарського суду міста Києва від 19.05.16р не підлягає скасуванню.

Керуючись ст.ст.101-105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

1.Апеляційну скаргу Державної казначейської служби України залишити без задоволення.

2.Рішення Господарського суду міста Києва від 19.05.16р. у справі №910/5187/16 залишити без змін.

3.Повернути до Господарського суду міста Києва матеріали справи №910/5187/16.

Головуючий суддя С.А. Пашкіна

Судді Н.Ф. Калатай

Л.Г. Сітайло