донецький апеляційний господарський суд

Постанова

Іменем України

16.11.2016 справа №908/2003/16

Донецький апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: суддівОСОБА_1 ОСОБА_2, ОСОБА_3
при секретарі За участю представників сторін від позивача від відповідача розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_4 Не зявився ОСОБА_5 (довіреність від 24.10.14 №733 Приватного акціонерного товариства Акціонерна страхова компанія ІНГО Україна , м. Київ
на рішення господарського суду Запорізької області
від15.09.16р.
у справі№908/2003/16 (суддя Мойсеєнко Т.В.)
за позовом до про Приватного акціонерного товариства Акціонерна страхова компанія ІНГО Україна, м. Київ Товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія КРЕДО, м. Запоріжжя стягнення 12450,90 грн.
ВСТАНОВИВ:

До господарського суду Запорізької області звернулось Приватне акціонерне товариство «Акціонерна страхова компанія «ІНГО Україна» з позовною заявою до Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «КРЕДО» про стягнення суми страхового відшкодування в порядку регресу у розмірі 12450,90 грн.

В обґрунтування позову заявник зазначав, що 12.02.2016р. на а/д Київ-Ковель автомобілем марки «Фольксваген» д/н НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_6, здійснено ДТП, у результаті якої застрахований ПрАТ «АСК «ІНГО Україна» автомобіль марки «Шкода» д/н НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_7, отримав механічні ушкодження. Відповідно до довідки про ДТП ВДАІ Ірпінського МВ ГУМВС України в Київській області та постанови Ірпінського міського суду Київської області ДТП мала місце внаслідок порушення ПДР водієм ОСОБА_6

ДТП визнано страховою подією. Для визначення матеріального збитку автомобіля «Шкода» д/н НОМЕР_2 виконано Звіт №007 від 26.02.2016р., відповідно до якого вартість відновлювального ремонту склала 54040,39 грн., а матеріальний збиток склав 37549,10 грн.

На підставі рахунку №АВ08-02/16 від 23.02.2016р. СПД ФОП ОСОБА_8 у сумі 483589,65 грн. позивач здійснив оплату відновлювального ремонту платіжним дорученням №1716 від 11.03.2016р.. Крім цього, позивачем здійснено доплату на підставі рахунку №АВ08-03/16 від 10.03.2016р. СПД ФОП ОСОБА_8 у сумі 3073,50 грн. платіжним дорученням №2469 від 31.03.2016р.

Цивільно-правова відповідальність водія ОСОБА_6, який керував автомобілем марки «Фольксваген» д/н НОМЕР_1 на момент ДТП була застрахована ТДВ «СК КРЕДО» за договором обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АЕ/7133764. Даним полісом встановлено ліміт відповідальності у розмірі 50000,00 грн., франшиза 0,00 грн. 15.04.2016р.

Позивач звернувся з претензією №1340 про виплату страхового відшкодування в порядку регресу. Відповідач частково здійснив виплату страхового відшкодування в розмірі 37549,10 грн. Решта боргу у сумі 12450,90 грн. залишалась не сплаченою, у звязку з чим позивач звернувся до суду із регресною вимогою про стягнення з відповідача 12450,90 грн.

Позов заявлено на підставі ст. ст. 993, 1187, 1191 Цивільного кодексу України, ст. 27 Закону України «Про страхування», ст. ст. 12, 22, 37 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

У відзиві на позов відповідач зазначав, що позивачем здійснено виплату страхового відшкодування за договором добровільного страхування транспортного засобу на підставі рахунку СТО без врахування коефіцієнту фізичного зносу запчастин. Також відповідач зазначав, що СТО не є субєктом оціночної діяльності, а виплати страховиком здійснюються виключно на підставі звіту про проведену оцінку, складеним субєктом оціночної діяльності.

Рішення господарського суду Запорізької області від 15.09.2016 року у справі № 908/2003/16 у задоволенні позову відмовлено.

Приймаючи рішення господарський суд, зокрема, виходив з того, що відшкодуванню підлягає пряма шкода, розмір якої повинен визначатись з урахуванням вимог ст.29 Закону «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Приватним акціонерним товариством «Акціонерна страхова компанія «ІНГО Україна» подана апеляційна скарга на судове рішення, у якій апелянт, посилаючись на порушення господарським судом норм матеріального та процесуального права, неповне дослідження обставин, що мають значення для вирішення спору, просить скасувати рішення суду та прийняти нове, яким позов задовольнити.

В обґрунтування скарги апелянт, зокрема, посилається на те, що звіт про оцінку транспортного засобу є лише попереднім оціночним документом, в якому зазначається можливу, але не кінцеву суму, що витрачена на відновлення транспортного засобу. Реальним підтвердженням суми страхового відшкодування є саме платіжні доручення.

Апеляційна скарга розглянута відповідно до ст.101 ГПК України.

Дослідивши матеріали справи, пояснення відповідача у справі, судова колегія Донецького апеляційного господарського суду встановила.

12.02.2016р. на а/д «Київ-Ковель» 23 км. + 800м. сталася ДТП за участю автомобіля марки «Фольксваген» д/н НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_6, та автомобіля марки «Шкода» д/н НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_7, що підтверджується довідкою про ДТП №85491073.

Постановою Ірпінського районного суду Київської області від 29.02.2016р. водія автомобіля марки «Фольксваген» д/н НОМЕР_1 ОСОБА_6 визнано винним у вчинені правопорушення.

Цивільно-правова відповідальність ОСОБА_6, як водія автомобіля марки «Фольксваген» д/н НОМЕР_1, була застрахована в ТДВ «СК КРЕДО» за договором обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, оформлена полісом серії АЕ/7133764.

Автомобіль марки «Шкода» д/н НОМЕР_2 застрахований в ПрАТ «АСК «ІНГО Україна» на підставі договору страхування №250517178.15 від 03.10.2015р.

Умовами пп. 8.2.1.1 п. 8.2.1 та п. 8.2.2 договору страхування №250517178.15 від 03.10.2015р. передбачено, що страхове відшкодування виплачується в межах страхової суми за вирахуванням розміру встановленої договором страхування франшизи. Розмір страхового відшкодування в разі пошкодження транспортного засобу визначається страховиком на підставі погодженого сторонами рахунку СТО або на підставі висновку спеціаліста-автотоварознавця про вартість відновлювального ремонту застрахованого автомобіля (матеріального збитку).

Враховуючи те, що за договором страхування №250517178.15 від 03.10.2015р. франшиза не передбачена, позивачем були складені страхові акти на повну суму відновлювального ремонту 51463,15 грн., що підтверджується страховими актами №137812 від 29.02.2016р. на виплату суми 48389,65 грн. та №138561 від 24.03.2016р. на виплату суми 3073,50 грн. та оплачено на рахунок СТО повну вартість ремонту платіжними дорученнями №1716 від 11.03.2016 р. на суму 48389,65 грн., №2469 від 31.03.2016 р. на суму 3073,50 грн.

Згідно Звіту про оцінку ремонту автомобіля марки «Шкода» д/н НОМЕР_2, проведеному субєктом оціночної діяльності ФОП ОСОБА_9 № №0071 від 26.02.2016р., вартість відновлювального ремонту склала 54040,39 грн., а матеріальний збиток 37549,10 грн. (а.с.48-53).

Цивільно-правова відповідальність водія ОСОБА_6, який керував автомобілем марки «Фольксваген» д/н НОМЕР_1, на момент ДТП була застрахована ТДВ «СК КРЕДО» за договором обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АЕ/7133764. Даним полісом встановлено ліміт відповідальності у розмірі 50000,00 грн., франшиза 0,00 грн.

15.04.2016р. позивач звернувся до відповідача з претензією №1340 про виплату страхового відшкодування в порядку регресу. Відповідач частково здійснив виплату страхового відшкодування в розмірі 37549,10 грн. Решта боргу у сумі 12450,90 грн. залишалась не сплаченою, у звязку з чим позивач звернувся до суду із регресною вимогою про стягнення з відповідача 12450,90 грн.

Судова колегія вважає апеляційну скаргу такою, що не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

За змістом положень ч. 1 ст.355 Господарського кодексу України об'єкти страхування, види обов'язкового страхування, а також загальні умови здійснення страхування, вимоги до договорів страхування та порядок здійснення державного нагляду за страховою діяльністю визначаються Цивільним кодексом України (далі ЦК України), цим Кодексом, законом про страхування, іншими законодавчими актами.

Закон України «Про обов'язкове страхування цивільної відповідальності власників транспортних засобів» регулює відносини у сфері обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів і спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України.

Системний аналіз положень цього Закону дає підстави для висновку, що у момент укладення договору обов'язкового страхування страховик приймає на себе зобов'язання відповідати перед невизначеним і невідомим заздалегідь колом осіб за майнову шкоду, завдану цим особам страхувальником відповідальності, тобто приймає на себе фінансові ризики виплати відшкодування завданої страхувальником іншій особі майнової шкоди.

Згідно зі ст. ст. 512, 514 ЦК України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою у випадках, встановлених законом. До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Так, відповідно до ст.993 ЦК України та ст.27 Закону України «Про страхування» до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Тобто у таких правовідносинах відбувається передача (перехід) права вимоги від страхувальника (вигодонабувача) до страховика. Нового зобов'язання із відшкодування збитків при цьому не виникає, оскільки відбувається заміна кредитора: потерпілий (страхувальник) передає страховику своє право вимоги до особи, відповідальної за спричинення шкоди. Отже, страховик виступає замість потерпілого.

Особою, відповідальною за завдані збитки, може бути як безпосередній заподіювач шкоди, так і страхова компанія, відповідальна за останнього.

Саме наведеними нормами матеріального права регулюються правовідносини між сторонами у справі, яка розглядається: позивач - Приватне акціонерне товариство «Акціонерна страхова компанія «ІНГО Україна», виплативши страхове відшкодування за договором майнового страхування, отримала право вимоги до Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «КРЕДО», яка застрахувала відповідальність перед третіми особами винного у заподіянні шкоди водія.

Таким чином, Приватне акціонерне товариство «Акціонерна страхова компанія «ІНГО Україна» реалізувало своє право кредитора шляхом пред'явлення вимоги до Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «КРЕДО», оскільки за договором страхування відповідальності останнє надало згоду на прийняття обов'язку сторони боржника у деліктному зобов'язанні, якщо воно виникне.

В той же час, обовязки відповідача у справі регламентовані Законом України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Як було вищезазначене, цивільно-правова відповідальність ОСОБА_6, як водія автомобіля марки «Фольксваген» д/н НОМЕР_1, була застрахована в ТДВ «СК «КРЕДО» за договором обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, оформлених полісом серії АЕ/7133764.

Частиною 1 статті 22.1 Закону України від 01.07.2004р. «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоровю, майну третьої особи.

Відповідно до ст.29 вказаного Закону у звязку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, повязані з відновлюваним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожно-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на експлуатацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянкою.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 14 Цивільного кодексу України цивільні обов'язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов'язковим для неї.

Враховуючи те, що відповідальність відповідача як страховика за завдану матеріальну шкоду обмежується умовами договору страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів та закону, на нього не може бути покладено обовязок відшкодовувати завдану майнову шкоду в повному обсязі.

Зазначений висновок суду кореспондується з положеннями норм ч. 1 ст. 993 Цивільного кодексу України ст. 27 Закону України від 07.03.1996 р. N 85/96-ВР «Про страхування», відповідно до яких до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. А відповідно до приписів ч. 1 ст. 1166 Цивільного кодексу України обовязок відшкодувати майнову шкоду в повному обсязі покладається на особу, яка її завдала.

Умови здійснення страхової виплати за рахунком СТО без урахування фізичного зносу, які погоджені страховиком і страхувальником у договорі добровільного страхування №250517178.15 від 03.10.2015р., не поширюються на правовідносини між позивачем та відповідачем.

Отже, на думку колегія суддів, господарський суд дійшов до вірного висновку про те, що відповідач повинен відшкодувати тільки пряму шкоду, завдану пошкодженням автомобіля марки «Шкода» д/н НОМЕР_2, розмір якої для відповідача у справі визначений Законом «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Такий висновок викладений в ухвалі Верховного Суду України від 11.03.2009 р. у справі №6-17624св07.

Згідно звіту №0071 від 26.02.2016р. про оцінку автомобіля марки «Шкода» д/н НОМЕР_2 матеріальний збиток склав 37549,10 грн. Полісом № АЕ/7133764 не передбачена виплата франшизи. Отже, сума до відшкодування в порядку регресу становить 37549,10 грн.

Як зазначав у позові сам апелянт, сума у розмірі 37549,10 грн. йому була перерахована, що підтверджується платіжним дорученням №2485 від 07.07.2016 р.

Враховуючи вищевказане, судова колегія не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги.

У звязку з викладеним, керуючись ст.33, 34, 99, 101-103, 105 ГПК України Донецький апеляційний господарський суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Рішення господарського суду Запорізької області від 15.09.2016 року у справі № 908/2003/16 залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Постанова Донецького апеляційного господарського суду набирає законної сили в день її прийняття та може були оскаржена до Вищого господарського суду України у 20-ти денний строк.

Головуючий суддя: О.Л. Агапов

Судді: А.М. Мясищев

ОСОБА_3