КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"15" листопада 2016 р. Справа№ 910/9939/16

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Мартюк А.І.

суддів: Алданової С.О.

Зубець Л.П.

при секретарі Єременко К.Л.

за участю представників

від позивача: не з'явились

від відповідача: не з'явились

від третьої особи -1: не з'явились

від третьої особи -2: ОСОБА_2 - дов. № б/н від 05.01.2016р.

розглянувши у відкритому

судовому засіданні

апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства

"Страхова компанія "Українська страхова група"

на рішення Господарського суду міста Києва

від 28.07.2016 року

у справі № 910/9939/16 (суддя Павленко Є.В.)

за позовом Приватного акціонерного товариства

"Страхова компанія "Українська страхова група"

до Моторного (транспортного) страхового бюро України,

треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: 1. ОСОБА_3

2. Приватне акціонерне товариство "Київський страховий

дім"

про стягнення 1 133,47 грн.

ВСТАНОВИВ:

Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "Українська страхова група" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Моторного (транспортного) страхового бюро України про стягнення 1 133,47 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач відповідно до вимог Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" (далі - Закон) зобов'язаний відшкодовувати позивачу шкоду, завдану внаслідок ДТП, особою, яка не застрахувала свою цивільно-правову відповідальність.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 28.07.2016 року у справі № 910/9939/16 у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з зазначеним рішенням, Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "Українська страхова група" звернулось до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 28.07.2016 року у справі № 910/9939/16 та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Вимоги та доводи апеляційної скарги мотивовані тим, що судом першої інстанції було неповно з'ясовано обставини, які мають значення для справи, а також невірно застосовано норми матеріального та процесуального права, що призвело до прийняття невірного рішення.

Відповідно до Протоколу автоматизованого розподілу справ між суддями від 13.09.2016 р. апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Українська страхова група" у справі № 910/9939/16 було передано на розгляд колегії суддів Київського апеляційного господарського суду у складі: головуючий суддя Мартюк А.І., судді: Зубець Л.П., Алданова С.О.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 16.09.2016 у справі № 910/9939/16 у складі колегії суддів: головуючий суддя Мартюк А.І., судді: Зубець Л.П., Алданова С.О. апеляційну скаргу прийнято до провадження та розгляд справи призначено на 25.10.2016 р.

У судове засідання в апеляційній інстанції 25.10.2016 року не з'явились уповноважені представники позивача, відповідача, третьої особи - 2, що перешкоджає повному та всебічному розгляду справи, а тому колегія суддів дійшла висновку про необхідність відкладення розгляду апеляційної скарги.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 25.10.2016р. розгляд справи № 910/9939/16 було відкладено на 15.11.2016р.

Представник третьої особи -2 в судовому засіданні зазначив, що вирішення питання щодо задоволення чи відмови в апеляційній скарзі покладається на розсуд суду.

Представники позивача, відповідача, третьої особи - 1, у судове засідання не з'явилися. Причини неявки суду не повідомили, хоча про час та місце судового засідання повідомлені належним чином.

Враховуючи те, що в матеріалах справи мають місце докази належного повідомлення всіх учасників судового процесу про час та місце проведення судового засідання по розгляду апеляційної скарги, колегія суддів вважає можливим здійснити перевірку рішення першої інстанції у даній справі в апеляційному порядку за наявними матеріалами справи та без участі представників позивача, відповідача, третьої особи - 1.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, заслухавши пояснення представника третьої особи 1, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів встановила наступне.

Статтею 1 Закону України "Про страхування" визначено, що страхування це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних осіб та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів.

Договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов'язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору (ч.1 ст.16 Закону України "Про страхування").

08.04.2014р. між Компанією та ОСОБА_5 (страхувальник позивача) було укладено договір добровільного страхування наземних транспортних засобів, цивільно-правової відповідальності водія та від нещасного випадку з водієм та пасажирами на транспорті № 28-2900-14-00095 (далі - договір), предметом якого є майнові інтереси страхувальника, пов'язані з володінням, користуванням і розпорядженням автомобілем "Nissan X-Trail", державний номерний знак НОМЕР_1.

Відповідно до довідки № 9470808 про дорожньо-транспортну пригоду 03.12.2014р. в місті Києві, по вулиці Червоноармійській, 64 сталась дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля "Nissan X-Trail", державний номерний знак НОМЕР_1, під керуванням ОСОБА_5, та автомобіля "Fiat Скудо", державний номерний знак НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_3.

Постановою Голосіївського районного суду міста Києва від 17.12.2014р. в справі № 752/20919/14-п ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні даної ДТП та притягнуто до адміністративної відповідальності за статтею 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Згідно з частиною 2 статті 8 Закону України «Про страхування» страховим випадком є подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов'язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі.

Частиною 2 статті 1192 Цивільного кодексу України передбачено, що розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Відповідно до частини 1 статті 25 Закону України «Про страхування» здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акта (аварійного сертифіката), який складається страховиком або уповноваженою ним особою (аварійним комісаром) у формі, що визначається страховиком.

05.12.2014р. ОСОБА_5 звернувся до позивача із заявою про настання страхового випадку та виплату страхового відшкодування.

З матеріалів справи вбачається, що Компанія визнала зазначену вище подію страховим випадком, здійснила розрахунок та призначила до виплати страхове відшкодування в розмірі 1 133,47 грн. Вказані обставини підтверджуються наявними в матеріалах справи копіями страхового акту № ДКК-41593 від 10.12.2014р. та розрахунку суми страхового відшкодування.

Позивач, виконуючи свої зобов'язання за договором, на підставі вказаного страхового акту та зазначеної заяви страхувальника здійснив виплату страхового відшкодування в розмірі 1 133,47 грн., що підтверджується видатковим касовим ордером від 12.12.2014р. копія якого наявна в матеріалах справи.

Статтею 27 Закону України "Про страхування" та статтею 993 Цивільного кодексу України передбачено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Пунктом 39.1 ст. 39 Закону визначено, що Моторне (транспортне) страхове бюро України є єдиним об'єднанням страховиків, які здійснюють обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів за шкоду, заподіяну третім особам. Участь страховиків у Бюро є умовою здійснення діяльності щодо обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Основними завданнями відповідача, зокрема, є здійснення виплат із централізованих страхових резервних фондів компенсацій та відшкодувань на умовах, передбачених цим Законом; управління централізованими страховими резервними фондами, що створюються при Бюро для забезпечення виконання покладених на нього функцій (пункти 39.2.1, 39.2.2 Закону).

Відповідно до підпункту "а" пункту 41.1 статті 41 Закону відповідач за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння, зокрема, транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім шкоди, заподіяної транспортному засобу, який не відповідає вимогам пункту 1.7 статті 1 цього Закону, та майну, яке знаходилося в такому транспортному засобі.

Статтею 1 Закону встановлено, що потерпілими є юридичні та фізичні особи, життю, здоров'ю та/або майну яких заподіяна шкода внаслідок дорожньо-транспортної пригоди з використанням транспортного засобу.

Норми Закону передбачають, що Бюро відшкодовує шкоду у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім шкоди, заподіяної незабезпеченому транспортному засобу.

З копії довідки про ДТП вбачається, що на момент скоєння ДТП 03.12.2014р. у водія ОСОБА_3 був наявний поліс № АС/4266774 терміном дії до 17.04.2015р., виданий Товариством.

Водночас, з інформаційного запиту з Бюро вбачається, що бланк полісу № АС/4266774 визначений страховиком як втрачений.

В матеріалах справи наявна копія рішення Дарницького районного суду міста Києва від 25.01.2016р. в справі № 753/13343/15-ц, яким встановлено, що поліси з номерами АС/4266761-АС/4266800 (у тому числі й вищезазначений поліс) були втрачені або викрадені, у зв'язку з чим визнані недійсними. Вказане рішення набрало законної сили.

Згідно з частиною 3 статті 35 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що місцевий суд дійшов правильного висновку про те, що поліс АС/4266774 не є чинним, у зв'язку з чим у Товариства не виникає обов'язку відшкодовувати шкоду, завдану водієм транспортного засобу "Fiat Скудо", державний номерний знак НОМЕР_2.

Згідно з пунктом 36.4 статті 36 Закону виплата страхового відшкодування (регламентна виплата) здійснюється безпосередньо потерпілому (іншій особі, яка має право на отримання відшкодування) або погодженим з ним особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна, сплатили страхове відшкодування за договором майнового страхування (крім регламентної виплати, передбаченої підпунктом "а" пункту 41.1 статті 41 цього Закону), лікування потерпілих та інші послуги, пов'язані з відшкодуванням збитків.

У пункті 1.7 статті 1 Закону наведено, що слід розуміти під забезпеченим транспортним засобом, а саме - транспортний засіб, зазначений у чинному договорі обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, за умови його експлуатації особами, відповідальність яких застрахована.

За таких обставин судом першої інстанції правомірно враховано обмеження щодо виплат, що міститься в п.36.4 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" та зазначено, що вказані витрати повинна компенсувати особа винна у вчиненні ДТП.

Позивач не є потерпілою особою за наслідками дорожньо-транспортної пригоди, що сталась 03.12.2014р. в розумінні цього Закону, і відповідно не має права на відшкодування шкоди, завданої незабезпеченим транспортним засобом.

Згідно ст. 32 Господарського процесуального кодексу України (надалі - ГПК України) доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Приписами статей 33, 34 ГПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи, обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Обставини, викладені скаржником в апеляційній скарзі, не знайшли свого підтвердження під час розгляду даної справи.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що місцевий суд дійшов правильного висновку про відмову в задоволені позовних вимог.

Зважаючи на вищенаведене, колегія суддів дійшла висновку про те, що рішення Господарського суду міста Києва від 28.07.2016р. у справі № 910/9939/16 прийнято з повним та всебічним дослідженням обставин, які мають значення для справи, а також з дотриманням норм матеріального і процесуального права, у зв'язку з чим апеляційна скарга скаржника задоволенню не підлягає, а отже підстав для його скасування або зміни не вбачається.

Керуючись ст. ст. 32-34, 49, 99, 101, 103-105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Українська страхова група" залишити без задоволення, а рішення Господарського суду міста Києва від 28.07.2016р. у справі № 910/9939/16 - без змін.

2. Матеріали справи № 910/9939/16 повернути до Господарського суду міста Києва.

3. Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до касаційного суду протягом двадцяти днів у встановленому законом порядку.

Головуючий суддя А.І. Мартюк

Судді С.О. Алданова

Л.П. Зубець