ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

"23" листопада 2016 р. Справа № 926/2860/16

За позовом Квартирно-експлуатаційного відділу м. Чернівці

до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1

про усунення перешкод у користуванні приміщенням

Суддя Скрипничук Iван Васильович

Представники:

від позивача ОСОБА_2, довіреність № 1865 від 23.10.2015

від відповідача - не з"явився

СУТЬ СПОРУ: Квартирно-експлуатаційний відділ м. Чернівці звернувся з позовом до фізичної особи - підприємця ОСОБА_1, с. Кам"яна Сторожинецького району, про усунення перешкод у користуванні зайнятим приміщенням площею 28,90 кв.м. в будинку № 4 війського містечка № 101 за адресою м.Чернівці, пл. Театральна, 6.

Обгрунтовуючи позовні вимоги, позивач посилається на те, що відповідно до умов договору складського зберігання № 63 від 01.08.2015, укладеного між сторонами, зберігач зобов"язався прийняти від поклажодавця і за плату зберігати майно останього, а також повернути відповідне майно в схоронності в обумовлений договором строк. Передача майна відбулась згідно акту приймання-передачі на зберігання 01.08.2016. Відповідно до п. 6.2 договір діє з 01.08.2015 по 30.06.2016. Позивач листом № 1423 від 06.06.2016 проінформував відповідача про закінчення терміну дії договору та необхідність не пізніше 30.06.2016 забрати майно, яке зберігається у вищевказаному приміщенні. Однак, на день звернення з позовом, відповідач покладений на нього договором обов"язок щодо усунення перешкод у користування приміщенням шляхом звільнення від речей, які становлять предмет договору зберігання, не виконав.

Ухвалою суду від 15.09.2016 порушено провадження у даній справі та призначено її до розгляду на 29.09.2016.

Ухвалами суду від 29.09.2016 та від 12.10.2016 двічі відкладався розгляд справи за клопотаннями відповідача, востаннє на 02.11.2016. Одночасно, повторно зобов"язано відповідача виконати вимоги суду, викладені в ухвалах від 15.09.2016 та 29.09.2016.

Ухвалою суду від 02.11.2016, за клопотанням відповідача, розгляд справи відкладено на 10.11.2016.

Однак, 09.11.2016 до суду надійшло клопотання від відповідача про продовження строку розгляду справи на 15 днів, у звязку з неможливістю забезпечити участь свого представника у судове засідання 10.11.2016.

Ухвалою суду від 10.11.2016 задоволено клопотання відповідача про продовження строку розгляду спору на 15 днів та відкладено розгляд справи на 23.11.2016.

Крім цього, задоволена заява позивача від 12.10.2016 №3226 про уточнення позовних вимог, а саме: Зобовязати фізичну особу-підприємця ОСОБА_1 усунути перешкоди у користуванні зайнятим нежитловим приміщенням шляхом виселення (звільнення зайнятого приміщення), що знаходиться на другому поверсі, кімната 24 загальною площею 28,90 кв.м., будівлі №4 (Літ. А) військового містечка №101, за адресою площа Театральна, 6, м. Чернівці, протягом 30 днів, починаючи з наступного дня після набрання рішення законної сили.

Відповідачем поданий в суд відзив на позов, у якому останній просить відмовити позивачу у позовних вимогах, оскільки в матеріалах справи відсутній акт приймання-передачі приміщення, а є тільки акт приймання передачі майна (невідомо якого), яке ніби-то належить відповідачу. Отже, позивачем не надано доказів, що відповідач використовує приміщення, тому відсутні підстави для задоволення позовної вимоги щодо повернення приміщення.

Відповідач свого представника у засідання суду не забезпечив, хоча належним чином був повідомлений про дату, час та місце судового розгляду.

На думку суду обставини справи свідчать про наявність у ній матеріалів достатніх для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, оцінивши докази, суд встановив.

Так, між квартирно-експлуатаційним відділом м. Чернівці (позивач) та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 (відповідач) укладено договір складського зберігання №63 від 01.08.2015, згідно якого місце зберігання майна визначено за адресою м. Чернівці, площа Театральна, 6 військове містечко №101, буд №4, приміщення площею 28,90 кв.м.

Відповідно до пункту 1.1 договору зберігач (позивач) зобовязався прийняти від поклажодавця (відповідач) і за плату зберігати майно останнього, а також повернути поклажодавцеві відповідне майно в схоронності в обумовлений договором строк.

Згідно пункту 6.2 договору останній діє з 01.08.2015 до 30.06.2016.

Як зазначає позивач у позовній заяві, передача майна поклажодавцем (відповідачем) зберігачу (позивачу) відбулася згідно акту приймання-передачі від 01.08.2015.

Листом від 06.06.2016 №1423 позивач проінформував відповідача про закінчення терміну дії договору складського зберігання №63 від 01.08.2015 та повідомив про необхідність не пізніше 30.06.2016 забрати майно, яке передано на зберігання.

Відповідно до частини 1 статті 938 ЦК України, зберігач зобовязаний зберігати річ протягом строку, встановленого у договорі зберігання.

Якщо строк зберігання речі визначений моментом предявлення поклажодавцем вимоги про її повернення, зберігач має право зі спливом звичайного за цих обставин строку зберігання вимагати від поклажодавця забрати цю річ в розумний строк (частина 3 статті 938 ЦК України).

Однак, позивач у позовній заяві вказує, що відповідач не виконав свого обовязку за договором щодо усунення перешкод у користуванні приміщенням шляхом звільнення його від речей.

Натомість, суд не погоджується з вимогами позивача, оскільки жодних беззаперечних доказів про передачу майна на зберігання відповідачем позивачу, останнім суду не надано.

Як зазначається у пункті 1.2 договору, майно, що передається на зберігання є наступним, а саме - згідно додатку до договору.

Додаток №1 до договору є акт приймання-передачі майна на зберігання за адресою: м. Чернівці, площа Театральна, 6 (в/м №101, буд. №4) від 01.08.2015.

Натомість, у даному акті не вказано, яке саме майно передається на зберігання.

Інших доказів, які б підтверджували, що відповідачем передано позивачу майно визначене родовими ознаками, згідно договору складського зберігання, останнім суду не надано.

У звязку з цим, суд зазначає, що частина 1 статті 957 ЦК України містить визначення договору складського зберігання, де товарний склад зобовязується за плату зберігати товар, переданий йому поклажодавцем, і повернути цей товар у схоронності, що дає підстави для висновку, що вказаний договір є двостороннім, оплатним та реальним.

Проте, як зазначалось вище, жодних доказів про прийняття позивачем від відповідача будь-якого майна на зберігання, яке визначено родовими ознаками, останнім не надано, відсутні такі докази і в матеріалах справи.

Крім того, на думку суду, позивач звернувся до суду за захистом свого порушеного права вибравши не той спосіб захисту.

Зокрема, правовідносини між позивачем та відповідачем виникли згідно договору складського зберігання, умовами якого передбачалась передача майна на зберігання.

Натомість предмет позову, як матеріально-правова вимога позивача до відповідача, зовсім інший про зобовязання усунути перешкоди у користуванні нежитловим приміщенням шляхом виселення відповідача (звільнення зайнятого ним приміщення), замість вимоги про звільнення приміщення від майна, переданого відповідачем на зберігання згідно договору.

При цьому, суд не встановив, що відповідач користується приміщенням, у якому ніби-то знаходиться майно, яке передано позивачу на зберігання.

Таким чином, позивачем не доведено тих обставин на які він посилається як на підставу своїх вимог, а тому у позові слід відмовити.

З огляду на викладене, керуючись ст.ст. 82, 84, 49 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

У позові відмовити

Повне рішення складено 25.11.2016.

Суддя І.В. Скрипничук