РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" листопада 2016 р. Справа №918/868/15

Рівненський апеляційний господарський суд у складі колегії:

Головуючий суддя Мельник О.В.

суддя Грязнов В.В. ,

суддя Розізнана І.В.

при секретарі судового засідання Клімук Л.Р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Рівненського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення господарського суду Рівненської області від 03.09.2015 р. у справі №918/868/15 та додаткове рішення господарського суду Рівненської області від 08.09.2015 року у справі №918/868/15

за позовом дочірнього підприємства "Будівельник" товариства з обмеженою відповідальністю "Західресурси"

до Березнівського "Райагробуд"

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - ОСОБА_1

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - товариство з обмеженою відповідальністю "Плеяда Плюс"

про визнання недійсною третейської угоди

За участю:

представника позивача - ОСОБА_2,

представника відповідача - не з'явився,

третьої особи - ОСОБА_1,

представника третьої особи - ОСОБА_3,

представника ТОВ "Плеяда Плюс" - ОСОБА_1

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Рівненської області від 03.09.2015 року у справі №918/868/15 (суддя Політика Н.А.) позов дочірнього підприємства "Будівельник" товариства з обмеженою відповідальністю "Західресурси" до Березнівського "Райагробуд" про визнання недійсною третейської угоди задоволено.

Обґрунтовуючи своє рішення суд першої інстанції, посилаючись на ст.ст. 98, 99, 203, 215, ст. 6 Закону України "Про третейські суди", вказав, що спір про визнання недійсними правоустановчих документів на спірне майно не міг бути переданий на вирішення третейського суду. Крім того, суд дійшов висновку про відсутність повноважень в ОСОБА_4 на день підписання третейської угоди від 01.09.2006 р. на укладення даного правочину. З огляду на що, суд визнав позовні вимоги дочірнього підприємства "Будівельник" товариства з обмеженою відповідальністю "Західресурси" про визнання третейської угоди обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Не погоджуючись із прийнятим рішенням, ОСОБА_1, який не брав участі в розгляді справи у суді першої інстанції, звернувся до Рівненського апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, в якій просить його скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову.

Апелянт, зокрема, зазначає про відсутність у позивача, відповідно до ст.1 ГПК України, суб'єктивного матеріального права та охоронюваного законом інтересу, на захист якого подано позов. Крім того, посилаючись на ст.217 ЦК України та п.6 ст.6 Закону України "Про третейські суди", вказує на відсутність правових підстав для визнання третейської угоди недійсною, оскільки суд першої інстанції не приймав рішення щодо визнання свідоцтва про право власності недійсним.

Позивач надав відзив на апеляційну скаргу, в якому просить залишити рішення господарського суду Рівненської області від 03.09.2015 року без змін, а апеляційну скаргу ОСОБА_1 - без задоволення.

У відзиві вказує на те, що передача на вирішення третейського суду спору щодо права власності на нерухоме майно та визнання недійсними правоустановчих документів на таке майно було здійснено з порушенням вимог ЦК України (ст.ст. 92, 98, 99), у зв'язку з відсутністю повноважень в ОСОБА_4 на укладення такої угоди та Закону України "Про третейські суди" (п.6 ст.6), з огляду на передачу на розгляд третейського суду справи однією із сторін якої повинен був бути орган місцевого самоврядування (виконавчий комітет Березнівської міської ради), адже в процесі спору вирішувалось питання про незаконність прийнятого таким органом рішення №52 від 30.05.2005 р. про видачу свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 08.06.2005 р. При цьому передача на розгляд і остаточне вирішення третейського суду тієї категорії спорів, яка не могла вирішуватись таким судом, свідчить про порушення "права на суд", встановленого ст.6 Параграфу 1 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, оскільки внаслідок таких дій спір вирішувався некомпетентним судом, внаслідок укладення незаконної третейської угоди.

10.10.2016 р. Березнівський "Райагробуд" подав до суду відзив на апеляційну скаргу, у якому вказав на необґрунтованість апеляційної скарги та відсутність підстав для її задоволення. Відповідач зазначив, що господарський суд Рівненської області, приймаючи рішення від 03.09.2015 р. вірно встановив порушення вимог п.6 ст.6 Закону України "Про третейські суди" при укладенні третейської угоди від 01.09.2006 р.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача товариство з обмеженою відповідальністю "Плеяда Плюс" надала письмові пояснення, в яких підтримала апеляційну скаргу, просила скасувати рішення господарського суду Рівненської області від 03.09.2015 р. та прийняти нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог дочірнього підприємства "Будівельник" товариства з обмеженою відповідальністю "Західресурси" до Березнівського "Райагробуд" про визнання недійсною третейської угоди відмовити за відсутністю права на звернення до суду, безпідставністю позовних вимог та пропуском строків позовної давності.

Дочірнє підприємство "Будівельник" товариства з обмеженою відповідальністю "Західресурси" подало клопотання про припинення апеляційного провадження, з огляду на відсутність правового зв'язку між скаржником і сторонами у справі, та непорушенням прав апелянта оскаржуваним рішенням.

Колегія суддів, розглянувши заявлене клопотання, дійшла висновку про відсутність підстав для його задоволення з мотивів, які будуть викладені нижче.

Зважаючи, що судом вжито необхідних заходів для завчасного повідомлення учасників судового процесу про дату, час і місце розгляду справи відповідно до статті 98 ГПК, що підтверджено повідомленнями про вручення поштових відправлень, явка представників в судове засідання обов'язковою не визнавалась, колегія суддів дійшла висновку про можливість розгляду апеляційної скарги без участі представника відповідача за наявними у справі матеріалами.

Розглянувши апеляційну скаргу та відзиви на неї, вивчивши матеріали справи, наявні в ній докази, заслухавши пояснення представників сторін, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення місцевим господарським судом, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції при винесенні оскаржуваного рішення норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Рівненського апеляційного господарського суду дійшла наступного висновку.

Загальними вимогами процесуального права, закріпленими у статтях 32-34, 43, 82, 84 ГПК України, визначено обов'язковість встановлення судом під час вирішення спору обставин, що мають значення для справи, надання їм юридичної оцінки, а також оцінки всіх доказів, з яких суд виходив при вирішенні позову. Без виконання цих процесуальних дій ухвалити законне й обґрунтоване рішення у справі неможливо.

Відповідно до п. 1, п. 2 постанови Пленуму ВГСУ №6 "Про судове рішення", рішення з господарського спору повинно прийматись у цілковитій відповідності з нормами матеріального і процесуального права та фактичними обставинами справи, з достовірністю встановленими господарським судом, тобто з'ясованими шляхом дослідження та оцінки судом належних і допустимих доказів у конкретній справі. Рішення господарського суду має ґрунтуватись, зокрема, на повному з'ясуванні правової кваліфікації відносин сторін, виходячи з фактів, установлених у процесі розгляду справи, та визначення правової норми, яка підлягає застосуванню для вирішення спору.

Судом першої інстанції при винесенні оскарженого рішення указаних вимог повною мірою дотримано не було.

Згідно із ст.202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обовязків. Двостороннім правочином є погоджена дія двох сторін.

Статтею 203 ЦК України, встановлено загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, так ч. ч. 2, 4 цієї статті передбачають, що особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності, правочин має вчинятися у формі, встановленій законом.

Відповідно до ч. 2. ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства, та скріплюється печаткою.

Як правило, письмова угода укладається шляхом, укладання документа, що визначає її зміст, і підписується безпосередньо особою, від імені якої вона укладена або іншою особою, яка діє в силу повноважень, заснованих, зокрема, на законі, довіреності, установчих документах. Для укладення угод органи юридичної особи не потребують довіреності, якщо вони діють в межах повноважень, наданих законом, іншим правовим актом або установчими документами (аналогічна правова позиція викладена у п. 9 роз'яснень Вищого арбітражного суду України від 12.03.1999 р. № 02-5/111).

Згідно із ч.1 ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.

Апеляційним судом встановлено, що 01.09.2006 року між Березнівським "Райагробудом" та Дочірнім підприємством Березнівського Райагробуду "Будівельник" було укладено третейську угоду, за якою спір про право власності на нерухоме майно (в тому числі щодо визнання недійсними правовстановлюючих документів на спірне майно, законності володіння майном, інше), а саме: 1. Деревообробний цех (лісопильний цех, столярний цех; 2. Залізобетонний полігон; 3. Розчинно - бетонний вузол (всі три об'єкти знаходяться за адресою: вул. Будівельників 68, м. Березне Рівненської області) вирішено передати на остаточний розгляд до Постійно діючого третейського суду при Універсальній товарній біржі "Україна-Захід" (34400, мікрорайон Будівельників, 18, корпус 3, к. 39, місто Кузнецовськ Рівненської області).

На підставі вказаної третейської угоди Постійно діючим третейським судом при Універсальній товарній біржі "Україна-Захід" (далі - третейський суд) було розглянуто спір за позовом ДП Березнівського райагробуду "Будівельник" до Березнівського "Райагробуду" про визнання права власності на деревообробний цех, залізобетонний полігон, розчинно-бетонний вузол. За наслідками розгляду спору, 20.12.2006 року третейським судом прийнято рішення про задоволення позову та визнання права власності на вказані обєкти нерухомого майна за позивачем.

На підставі вказаного рішення третейського суду ДП Березнівського райагробуду "Будівельник" зареєструвало за собою право власності на деревообробний цех по вул. Будівельників, 68 у м. Березне Рівненської області, що підтверджується витягом з реєстру прав власності на нерухоме майно від 29.01.2007 року.

29.11.2013 року між ДП "Будівельник" (правонаступник ДП Березнівського райагробуду "Будівельник") та ОСОБА_1 було укладено договір купівлі-продажу деревообробного цеху (т. 1, а.с. 229), який в подальшому ОСОБА_1 було передано, як внесок до статутного фонду ТОВ "Плеяда Плюс".

Підставою недійсності спірної третейської угоди позивач зазначає те, що ОСОБА_4, який її підписав, не мав повноважень директора ДП Березнівського райагробуду "Будівельник", оскільки збори засновників Березнівського райагробуду не приймали рішення про обрання такої особи на посаду директора. Іншою самостійною підставою недійсності угоди, позивач зазначає її невідповідність вимогам ст. 6 Закону України "Про третейські суди", в редакції, чинній на час укладення угоди, зокрема, в частині передачі на вирішення третейського суду спору щодо визнання недійсним правовстановлюючого документу на спірне майно, яким у даному разі є свідоцтво про право власності на нерухоме майно від 08.06.2005 року, видане на підставі рішення Виконавчого комітету Березнівської міської ради №52 від 30.05.2005 року, тобто органу.

За змістом ч. 1-3 ст. 65 ГК України, в редакції, чинній станом на день укладення спірного договору, управління підприємством здійснюється відповідно до його установчих документів на основі поєднання прав власника щодо господарського використання свого майна та участі в управлінні трудового колективу. Власник здійснює свої права щодо управління підприємством безпосередньо або через уповноважені ним органи відповідно до статуту підприємства чи інших установчих документів. Для керівництва господарською діяльністю підприємства власник (власники) або уповноважений ним орган призначає (обирає) керівника підприємства.

Підставами виникнення повноваження на здійснення правочиноздатності у відносинах за участю юридичної особи, зокрема, є акт уповноваженого органу юридичної особи, яким певній особі доручається (дозволяється) діяти в якості її представника (призначення на посаду, яка вимагає виконання представницьких функцій). Хоча в таких випадках, як правило, укладається договір (контракт), однак підставою виникнення повноваження є саме акт призначення на посаду, в результаті зайняття якої у того, хто її займає, виникають повноваження діяти в інтересах юридичної особи.

Як слідує із змісту п. 3.5. статуту ДП Березнівського райагробуду "Будівельник", його засновником є Березнівський райагробуд.

Управління підприємством здійснюється на підставі поєднання прав засновника щодо господарського використання свого майна і самоврядування трудового колективу. (п.4.1. статуту).

За змістом п. 4.2. статуту призначення керівника (директора) дочірнього підприємства не віднесене до виключної компетенції зборів засновників позивача, про що помилково зазначив суд першої інстанції.

Дійшовши висновку про відсутність повноважень у ОСОБА_4 на підписання спірного договору, через відсутність рішень про призначення його директором ДП Березнівського райагробуду "Будівельник", колегія суддів приймає до уваги те, що вказаний висновок був зроблений судом без дослідження матеріалів справи третейського суду, яка була витребувана судом апеляційної інстанції, та в якій міститься витяг з наказу №2 по Березнівському ДП "Будівельник", згідно якого ОСОБА_4 був прийнятий на роботу з 20.09.2002 року директором ДП "Будівельник" в порядку переведення із райагробуду.

Аналогічна обставина була встановлена судом апеляційної інстанції також із архівного витягу Трудового архіву Березнівського району Березнівської районної ради Рівненської області №167/01-10/2 від 31.10.2016 року. Цей же витяг містить інформацію про те, що наказом №9 від 22.03.2007 року по Березнівському ДП "Будівельник" ОСОБА_4 було звільнено з посади директора дочірнього підприємства з 22.03.2007 року.

Отже, судом встановлено, що в період укладення спірного договору, ОСОБА_4 перебував на посаді директора, відповідно до ч. 5 ст. 65 ГК України був вправі представляти інтереси підприємства у відносинах з іншими юридичними особами, і відповідно до положень статуту не мав будь-яких обмежень на укладення спірного договору, що свідчить про помилковість протилежного висновку суду першої інстанції.

Досліджуючи іншу підставу позову, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Пунктом 6 статті 6 Закону України "Про третейські суди", в редакції яка діяла станом на 01.09.2006 року, було визначено, що третейські суди в порядку, передбаченому цим Законом, можуть розглядати будь - які справи, що виникають із цивільних та господарських правовідносин, за винятком, зокрема, справ, однією із сторін в яких є орган державної влади, орган місцевого самоврядування, державна установа чи організація, казенне підприємство.

За спірною третейською угодою на розгляд до Постійно діючого третейського суду при Універсальній товарній біржі "Україна-Захід" передавався спір про право власності на нерухоме майно (в тому числі щодо визнання недійсними правовстановлюючих документів на спірне майно, законності володіння майном, інше), а саме: 1.Деревообробний цех (лісопильний цех, столярний цех); 2. Залізобетонний полігон; 3. Розчинно-бетонний вузол.

Правовстановлюючим документом, який підтверджує право власності Березнівського "Райагробуду" на вищезазначене нерухоме майно є свідоцтво про право власності на нерухоме майно від 08.06.2005 року, видане на підставі рішення Виконавчого комітету Березнівської міської ради № 52 від 30.05.2005 року (т.1, а.с. 21). Зазначений факт послужив підставою для висновку суду першої інстанції про те, що у спорі про визнання недійсними правовстановлюючих документів на спірне майно є орган місцевого самоврядування, який їх видав - у даному випадку - Виконавчий комітет Березнівської міської ради, що виключало станом на день укладення спірної угоди право третейського суду на розгляд справ зазначеної категорії, а відповідно й укладення про це третейської угоди.

Конституційне право на судовий захист передбачає як невідємну частину такого захисту можливість поновлення порушених прав і свобод громадян, правомірність вимог яких встановлена в належній судовій процедурі і формалізована в судовому рішенні, і конкретні гарантії, які дозволяли б реалізовувати його в повному об'ємі і забезпечувати ефективне поновлення в правах за допомогою правосуддя, яке відповідає вимогам справедливості, що узгоджується також із ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основних свобод.

Разом з тим, відповідно ст. 1 ГПК України, підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності, мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Згідно статей 15, 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права та інтересу у разі його порушення, невизнання або оспорювання; право звернутися до суду за їх захистом відповідно до встановлених способів захисту цивільних прав та інтересів судом.

Під час розгляду будь-якого спору судам необхідно встановлювати на захист яких прав подано позов та ким і яким чином вони порушені.

Відтак, розглядаючи спір, господарський суд повинен встановити обєктивну наявність порушення чи оспорювання цивільного права позивача та відповідність обраного ним способу захисту порушеного права способам, визначеним законодавством, а за наслідками прийняття рішення про задоволення позову повинно відбуватися реальне поновлення чи захист порушених прав позивача.

Однак, аналізуючи зміст спірної третейської угоди, колегія суддів дійшла висновку, що на розгляд до третейського суду сторони узгодили передачу спору саме про право власності на нерухоме майно, що станом на день укладення такої угоди відповідало визначеній в ст. 6 Закону України "Про третейські суди" підвідомчості справ третейським судом. При цьому, в спорі про право власності в можливій процесуально-правовій конструкцій позову, вимога про визнання недійсним правовстановлюючого документа в разі звернення з такою вимогою до суду позивача може бути лише похідною від основної вимоги про визнання права.

Як встановлено апеляційним судом із змісту рішення третейського суду, останнім на підставі спірної третейської угоди було розглянуто спір виключно про право власності, що не суперечило визначеній ст. 6 Закону України Про третейські суди" підвідомчості спорів третейському суду, й таке рішення було достатньою підставою для проведення державної реєстрації такого права за позивачем. Будь-який спір щодо визнання недійсним правовстановлюючих документів за третейською угодою третейським судом не розглядався і відповідно будь-якого рішення щодо такого предмету спору вказаним судом не виносилось, що свідчить про відсутність факту порушення прав позивача внаслідок укладення третейської угоди в частині визнання недійсними правовстановлюючих документів.

Наведених обставин під час вирішення спору судом першої інстанції враховано не було, що є підставою для скасування оскарженого рішення суду першої інстанції у відповідній частині та прийняття нового рішення про відмову в позові.

Поруч з тим, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги в повному обсязі та підстав для повного скасування рішення суду першої інстанції, оскільки як встановлено судом апеляційної інстанції, ОСОБА_1 після реєстрації права власності на обєкти нерухомого майна за позивачем на підставі рішення третейського суду, яке в свою чергу було винесене на підставі третейської угоди, набув право власності лише на один із трьох обєктів нерухомого майна, щодо якого була укладена спірна угода. Отже, спірна угода в іншій частині не впливала та не порушувала права апелянта будь-яким чином.

Аналізуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для задоволення позову в частині визнання недійсною третейської угоди від 01.09.2006 року щодо передачі на вирішення третейським судом спору лише щодо об'єкта нерухомого майна - деревообробного цеху, що знаходиться за адресою: Рівненська обл., Березнівський р-н, м. Березне, вул. Будівельників, 68.

В п. 52 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.05.2011 №7 "Про деякі питання практики застосування розділу ХІІ ГПК України" зазначено, що у розгляді апеляційної скарги, поданої особою, яка не брала участі в розгляді справи судом першої інстанції і яка вважала, що місцевим господарським судом вирішено питання про її права та обов'язки, апеляційний господарський суд, прийнявши апеляційну скаргу до провадження (якщо вона не підлягала поверненню з передбачених ГПК України підстав), повинен з'ясувати наявність правового зв'язку між скаржником і сторонами у справі.

Якщо при цьому буде встановлено, що права такої особи оскаржуваним судовим рішенням не порушені та що питання про її права і обовязки стосовно сторін у справі судом першої інстанції не вирішувалися, то апеляційний господарський суд своєю ухвалою припиняє апеляційне провадження на підставі п. 1 ч. 1 ст. 80 ГПК України, оскільки у такому випадку не існує правового зв'язку між скаржником і сторонами у справі, в зв'язку з чим відсутній суб'єкт апеляційного оскарження.

Враховуючи вищевикладене, оскільки наявності правового зв'язку між ОСОБА_1 та сторонами у справі в частині передачі на розгляд третейського суду спору щодо залізобетонного полігону та розчинно-бетонного вузла судом апеляційної інстанції не встановлено, то апеляційне провадження на підставі п. 1 ч. 1 ст. 80 ГПК України в цій частині підлягає припиненню, оскільки в даному випадку відсутній суб'єкт апеляційного оскарження.

Відповідно до абз. 2 п. 16 постанови пленуму Вищого господарського суду України "Про судове рішення" від 23.03.2016 р. №6, у разі ж оскарження первісного судового рішення, щодо якого було прийнято додаткове судове рішення, перегляду в сукупності з таким первісним судовим рішенням підлягає і додаткове судове рішення як похідне від первісного судового акта і його невід'ємна складова.

З огляду на підстави часткового задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду першої інстанції, колегія суддів апеляційної інстанції за приписами ст. 49 ГПК України здійснює перерозподіл судових витрат відповідно до задоволених вимог.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 103, 104, 105 ГПК України, Рівненський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення господарського суду Рівненської області від 03.09.2015 р. та додаткове рішення господарського суду Рівненської області від 08.09.2015 року у справі №918/868/15 задоволити частково.

2. Рішення господарського суду Рівненської області від 03.09.2015 р. у справі №918/868/15 в частині визнання недійсною третейської угоди, укладеної 01.09.2006 р. між Березнівським "Райагробудом" та дочірнім підприємством Березнівського Райагробуду "Будівельник", щодо передачі на вирішення третейським судом спору щодо об'єкту нерухомого майна - деревообробного цеху, що знаходиться за адресою: Рівненська обл., Березнівський р-н, м. Березне, вул. Будівельників, 68, - скасувати та прийняти в цій частині нове рішення.

3. В задоволенні позову в частині визнання недійсною третейської угоди, укладеної 01.09.2006 р. між Березнівським "Райагробудом" та дочірнім підприємством Березнівського Райагробуду "Будівельник", щодо передачі на вирішення третейським судом спору щодо об'єкту нерухомого майна - деревообробного цеху, що знаходиться за адресою: Рівненська обл., Березнівський р-н, м. Березне, вул. Будівельників, 68, - відмовити.

4. В решті рішення господарського суду Рівненської області від 03.09.2015 р. у справі №918/868/15 залишити без змін.

5. Апеляційне провадження у справі №918/868/15 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 в частині скасування рішення господарського суду Рівненської області від 03.09.2015 р. у справі №918/868/15 щодо визнання недійсною третейської угоди, укладеної 01.09.2006 р. між Березнівським "Райагробудом" та дочірнім підприємством Березнівського Райагробуду "Будівельник", щодо передачі на вирішення третейським судом спору щодо об'єкту нерухомого майна - залізобетонного полігону та розчино-бетонного вузла, що знаходяться за адресою: Рівненська обл., Березнівський р-н, м. Березне, вул. Будівельників, 68, - припинити.

6. Додаткове рішення господарського суду Рівненської області від 08.09.2015 року у справі №918/868/15 - змінити, виклавши його резолютивну частину в такій редакції:

"Стягнути з Березнівського "Райагробуду" (34600, Рівненська обл., м. Березне, вул. Будівельників, 68, код 03586101) на користь дочірнього підприємства "Будівельник" товариства з обмеженою відповідальністю "Західресурси" (33027, м. Рівне, вул. Академіка ОСОБА_5, 1А, код 24175980) 812 грн. витрат по сплаті судового збору."

7. Стягнути з дочірнього підприємства "Будівельник" товариства з обмеженою відповідальністю "Західресурси" (33027, Рівненська обл., м. Рівне, вул. Академіка ОСОБА_5, буд. 1А, код 24175980) на користь ОСОБА_1 (33028, АДРЕСА_1, ідент. код НОМЕР_1) 505 грн. судового збору за розгляд апеляційної скарги.

8. Доручити господарському суду Рівненської області видачу судових наказів.

9. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку.

10. Матеріали справи №918/868/15 повернути до господарського суду Рівненської області.

Головуючий суддя Мельник О.В.

Суддя Грязнов В.В.

Суддя Розізнана І.В.