РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.11.2016Справа №911/2718/16
За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю фірма "Оліс ЛТД"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Термотех Еквіпмент"

про стягнення 193000,00 грн.

Суддя Усатенко І.В.

Представники сторін:

від позивача Коваленко Д.О. (за дов.)

від відповідача не з'явились

На підставі ст. 85 Господарського процесуального кодексу України в судовому засіданні 17.11.2016 судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До Господарського суду міста Києва надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю фірма "Оліс ЛТД" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Термотех Еквіпмент" про стягнення 160000,00 грн. збитків, 33000,00 грн. штрафу.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що відповідач не належним чином виконав взяті на себе за договором № 20092013 від 23.09.2013 зобов'язання, в зв'язку з чим ТОВ Фірма "Оліс ЛТД" на підставі ст. 849 ЦК України просить стягнути з відповідача збитки у розмірі сплаченого авансу та штраф. В судових засіданнях позивач наполягав на тих обставинах, що договір, за яким здійснюється стягнення є змішаним договором (поставки та підряду), та що сума попередньої оплати за не поставку товару має бути повернута на підставі ч. 2 ст. 693 ЦК України

Ухвалою суду від 05.09.2016 порушено провадження у справі № 911/2718/16, розгляд останньої призначено на 06.10.2016.

Позивачем подано документи на виконання вимог ухвали суду та клопотання з додатком про покладення на відповідача судових витрат, пов'язаних з прибуттям представника позивача в судове засідання у розмірі 555,37 грн.

Відповідач в судове засідання 06.10.2016 не з'явився, явку уповноваженого представника не забезпечив, про день та час судового засідання повідомлявся належним чином, вимог ухвали суду від 05.09.2016 про порушення провадження у справі не виконав, про причини неявки суд не повідомив.

Ухвалою суду від 06.10.2016 розгляд справи відкладено на 07.11.2016.

Через загальний відділ діловодства суду 07.11.2016 позивач подав клопотання про покладення на відповідача судові витрати, пов'язані з прибуттям представника позивача до суду у розмірі 622,34 грн.

В судове засідання 07.11.2016 представник відповідача не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, про дату та час судового розгляду був повідомлений належним чином.

В судовому засіданні представник позивача надав усні пояснення, в яких зазначив, що сума заборгованості має бути стягнута з відповідача за невиконання зобов'язань по поставці.

Ухвалою суду від 07.11.2016 розгляд справи відкладено на 17.11.2016.

Через загальний відділ діловодства суду 17.11.2016 позивач подав письмові пояснення. В яких зазначив, що сума попередньої оплати за не поставку товару має бути повернута на підставі ч. 2 ст. 693 ЦК України. Позивач подав клопотання про покладення на відповідача вартості проїзних документів у сумі 583,58 грн., як судові витрати.

В судове засідання 17.11.2016 представник відповідача не з'явився, про причини неявки не повідомив, про дату та час судового розгляду був повідомлений належним чином.

Представник відповідача в судові засідання не з'являвся, з адреси місцезнаходження відповідача до суду повернулась поштова кореспонденція з довідкою ф. 20 "за закінченням встановленого строку зберігання".

Відповідно до п. 3.9.1. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 року № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 64 та статті 87 ГПК. За змістом зазначеної статті 64 ГПК, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

Відповідно до положень ст. 75 Господарського процесуального кодексу України справа розглядається за наявними в ній матеріалами.

Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні дані, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд м. Києва, -

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до ч.1 статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно з ч.1 статті 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Частина 2 статті 509 ЦК України передбачає, що зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно п.1 ч. 2 статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно з ч. 1 статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Між Товариством з обмеженою відповідальністю "Термотех Еквіпмент" (сторона-1) та Товариством з обмеженою відповідальністю фірма "Оліс ЛТД" (сторона-2) укладено договір № 20092013 від 23.09.2013 року, відповідно до умов якого Сторона 1 в порядку та на умовах визначених даним Договором зобов'язується передати у власність Сторони 2, обладнання, а саме твердопаливний котел потужністю 300 кВт та допоміжне котельне обладнання (надалі за текстом договору Обладнання) відповідно до додатків до цього договору, та виконати роботи з установлення, монтажу в існуючій прибудові до будівлі цеху дезодорації соняшникової олії за адресою: м. Василівка, пров. Елеваторний, 6 твердопаливного котла потужністю 300 кВт та допоміжного котельного обладнання, провести пуско-налаштувальні роботи, налагодження обладнання, реєстрацію та процедуру узгодження проекту (надалі за текстом договору Послуги), а Сторона 2 зобов'язується прийняти Обладнання та надані послуги і провести оплату у відповідності до умов договору. (п. 1.1. Договору).

Відповідно до п. 1.3 Договору, метою укладання цього договору є введення в експлуатацію Обладнання, що підтверджується складанням акту приймання-передачі, яке відбувається шляхом своєчасного та належного виконання Стороною 1 Графіку виконання робот (Додаток №1) та Технічного завдання (Додаток №2), які є невід'ємними частинами цього Договору.

Згідно з п. 3.1, 3.2 Договору, сторона 1 зобов'язується поставити Стороні 2 визначений цим Договором Обладнання та провести установочні та пуско-налаштувальні роботи, узгодження у наступні строки (Додаток №1): -1 етап (поставка обладнання) - з 23.09.2013р. по 08.10.2013р.; - II етап (установочні, монтажні, пуско-налаштувальні роботи та узгодження проекту) - з 09.10.2013р. по 24.10 2013р. Доставка Обладнання здійснюється на умовах DDP в редакції ІНКОТЕРМС 2010 за адресою: м. Василівка, пер. Елеваторний, 6.

До матеріалів справи додано графік виконання робіт по встановленню твердопаливного котла потужністю 300 кВт. Строк виконання робіт - 32 календарних дні з 23.09.2013 по 24.10.2013.

В додатку № 2 до договору міститься технічне завдання на роботи по встановленню твердопаливного котла потужністю 300 кВт з високотемпературним теплоносієм у існуючій прибудові до будівлі цеху дезодорації соняшникової олії. Згідно технічного завдання сторона-1 являється підрядником, а сторона-2 - замовником.

Вартість договору (Обладнання та Послуг), вказаних в п. 1.1 цього Договору, складає 220000 грн. 00 коп. (двісті двадцять тисяч) гривень 00 копійок, з урахуванням ПДВ. Вартість договору є погодженою Сторонами та не підлягає зміні. Оплата за Обладнання перераховуються на поточний рахунок Сторони 1 наступним чином: 160000, 00 грн. (сто шістдесят тисяч гривень) грн. 00 коп. з урахуванням ПДВ, Сторона 2 сплачує на умовах передоплати після підписання договору 23.09.2013р.; 60000,00 грн. (шістдесят тисяч) грн. урахуванням ПДВ, Сторона 2 сплачує після закінчення І етапу, вказаного у Додатку, тобто до 09.10.2013. Доставка обладнання на місце установки, монтування проводиться силами сторони 1 та за її рахунок. Вартість доставки входить до вартості обладнання. Розрахунки між Сторонами за даним Договором здійснюються в валюті України - гривні, в безготівковій формі. Всі розрахунки між сторонами відбуваються на підставі виставлення Стороною 1 рахунків. Передоплата за другий етап відбувається Стороною 2 виключно у разі своєчасного та повного виконання Стороною 1 першого етапу договору. (п. 4.1, 4.2, 4.4, 4.5 договору).

Позивач надав до матеріалів справи копію платіжного доручення № 1600 від 23.09.2013 на суму 160000,00 грн. з призначенням платежу: обладнання згідно договору № 20092013 від 20.09.2013. Крім того, на підтвердження сплати суми у розмірі 160000,00 грн. до матеріалів справи подано оборотно-сальдову відомість по рахунку 63.1 та картку рахунку 63.1.

Згідно п. 10.1 договору цей Договір вступає в силу з моменту його підписання та скріплення печатками Сторін і діє до 31 грудня 2013 року, а в частині виконання зобов'язань - до повного виконання. З моменту підписання даного Договору всі попередні усні і письмові домовленості Сторін щодо предмету даного Договору вважаються такими, що втратили силу.

Суд встановив, що договір №20092013 від 23.09.2013 є змішаним та складається з двох етапів: поставки та підряду. До вказаного договору застосовуються норми права, що регулюють поставку товарів та виконання підрядних робіт.

Позивач належним чином виконав свої договірні зобов'язання та здійснив попередню оплату вартості товару у розмірі 160000,00 грн., однак відповідач в порушення своїх зобов'язань товар не поставив. В зв'язку з невиконанням відповідачем зобов'язань з поставки товару, позивач звернувся до суду з вимогою про стягнення з відповідача суми сплаченої попередньої оплати. Оскільки сторони не приступили до виконання другого етапу договору, то до правовідносин між сторонами застосовуються норми, що регулюють поставку товару.

Відповідно до п. 1. ст. 265 ГК України, за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно із п. 6 ст. 265 ГК України, до відносин поставки, не врегульованих цим Кодексом, застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України про договір купівлі-продажу.

Відповідно до ст.. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Положеннями ч. 1 ст. 656 ЦК України встановлено, що предметом договору купівлі-продажу може бути товар, який є у продавця на момент укладення договору або буде створений (придбаний, набутий) продавцем у майбутньому.

Згідно ст. 662, 663 ЦК України продавець зобов'язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу. Продавець повинен одночасно з товаром передати покупцеві його приналежності та документи (технічний паспорт, сертифікат якості тощо), що стосуються товару та підлягають переданню разом із товаром відповідно до договору або актів цивільного законодавства. Продавець зобов'язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Ст. 693 ЦК України передбачено, якщо договором встановлений обов'язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором, - у строк, визначений відповідно до статті 530 цього Кодексу. Якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

Суд встановив прострочення відповідача, оскільки, договором встановлено, що поставка товару здійснюється в період з 23.09.2013 по 08.10.2013. Однак в порушення строків станом на день розгляду спору товар позивачу поставлений не був.

В позовній заяві, обгрунтовуючи позовні вимоги, позивач також посилається на п. 2. ст. 849 ЦК України та його право відмовитись від договору підряду та право вимагати відшкодувати збитки. В судових засіданнях і в додаткових поясненнях, поданих до суду, позивач наполягає на тих обставинах, що зобов'язання відповідача виникло в зв'язку з невиконанням договору № 20092013 від 23.09.2013 року, який є змішаним договором поставки та підряду, і просить стягнути кошти саме на підставі ст. 693 ЦК України.

Згідно із статтею 2 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України.

Обов'язок суду мотивувати судове рішення також спрямований на втілення принципу верховенства права, а саме підтримання довіри громадян до суду: вмотивованість судового рішення демонструє сторонам те, що вони були почуті, забезпечує публічний контроль за здійсненням правосуддя (рішення ЄСПЛ у справі "Серявін та інші проти України"), вимога щодо вмотивованості судового рішення є важливим елементом "належної" (справедливої) судової процедури, як вона трактується ЄСПЛ.

В рішенні суду має бути безпосередньо вирішено спір про право у правовідносинах, учасником яких є сторони, або міститися судження про права та обов'язки цієї особи у відповідних правовідносинах.

Відповідно до пунктів 1, 2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про судове рішення" №6 від 23.03.2012р. рішення з господарського спору повинно прийматись у цілковитій відповідності з нормами матеріального і процесуального права та фактичними обставинами справи, з достовірністю встановленими господарським судом, тобто з'ясованими шляхом дослідження та оцінки судом належних і допустимих доказів у конкретній справі.

Рішення господарського суду має ґрунтуватись на повному з'ясуванні такого: чи мали місце обставини, на які посилаються особи, що беруть участь у процесі, та якими доказами вони підтверджуються; чи не виявлено у процесі розгляду справи інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин; яка правова кваліфікація відносин сторін, виходячи з фактів, установлених у процесі розгляду справи, та яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору.

Позивач звернувся до суду за захистом своїх прав, які вважає порушеними внаслідок недотримання відповідачем діючого законодавства України. Предметом позову є обов'язок відповідача повернути суму коштів у розмірі 160000,00 грн. внаслідок порушення умов договору № 20092013 від 23.09.2013 року. В прохальній частині позову позивач помилково визначив вказану суму, як збитки, з чим суд не погоджується. Позивач посилається в обґрунтування позовних вимог на порушення відповідачем як п. 2. ст. 849 ЦК України так і на ст. 693 ЦК України (та просить повернути попередню оплату). Суд зауважує, що підставою для звернення позивача до суду з позовом є невиконання відповідачем своїх зобов'язань за договором № 20092013 від 23.09.2013 року, тому посилання позивача на ст. 693 ЦК України є вірним. Суд дійшов висновку, що зазначення позивачем суми стягнення 160000,00 грн. в прохальній частині позову як збитків, не звільняє відповідача від обов'язку повернути сплачені кошти на підставі ст. 693 ЦК України, порушене право позивача підлягає судовому захисту. Суд з'ясував дійсні правовідносини сторін та визначив норми матеріального права, що застосовуються до правовідносин між ними.

Відповідно до Конституції України держава забезпечує захист прав усіх суб'єктів права власності і господарювання; усі суб'єкти права власності рівні перед законом; права і свободи людини і громадянина захищаються судом; судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій її території; обов'язковість рішень суду є однією з основних засад судочинства (ч. 4 ст. 13, ч. 1 ст. 55, ч. 5 ст. 124, п. 9 ч. 3 ст. 129).

За таких умов вимога позивача про стягнення з відповідача суми сплаченої ним у якості попередньої оплати визнається судом обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню у повному обсязі у розмірі 160000,00 грн.

Позивач звернувся з вимогою про стягнення з відповідача суми штрафу у розмірі 33000,00 грн.

Відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За приписами статті 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч. 1 ст. 614 Цивільного кодексу України визначено, що особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов'язання.

При цьому, відсутність своєї вини відповідно до ч. 2 ст. 614 Цивільного кодексу України доводить особа, яка порушила зобов'язання.

Так, згідно ч. 1 ст. 216 Господарського кодексу України, учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Відповідно до ст. 218 Господарського кодексу України, підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинення ним правопорушення у сфері господарювання. Учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов'язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведено, що ним вжито усіх належних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення.

Штрафними санкціями згідно з ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Згідно ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ст. 549 Цивільного кодексу України).

Відповідно до п. 6.3, 6.4, 6.5 договору у разі порушення термінів поставки Обладнання (не поставка), або порушення термінів поставки частини Обладнання (недопрставка), строків надання Послуг визначених цим договором, Сторона 1 сплачує Стороні 2 пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період, за який сплачується пеня, від вартості непоставленого Обладнання чи не наданих Послуг за кожен день прострочення до часу поставки Обладнання у повному обсязі чи надання Послуг. А також відшкодовує фактичні витрати які були понесені Стороною 2 у зв'язку з порушеннями Стороною 1 зазначених строків. У разі порушення Стороною 1 будь-яких строків передбачених цим договором більш ніж на 20 календарних днів, Сторона 1 зобов'язаний, крім передбачених санкцій сплатити Стороні 2 штраф у розмірі 15 % від загальної вартості договору зазначеній в п. 4.1. цього договору. Сплата штрафних санкцій і відшкодування збитків не звільняє Сторони від виконання своїх зобов'язань за Договором.

Судом встановлено прострочення відповідачем свого зобов'язання з поставки товару понад 20 днів, а тому вимога позивача про стягнення штрафу, передбаченого договором є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню. Суд погоджується з розрахунком штрафу, здійсненим позивачем. Сума штрафу у розмірі 33000,00 грн. підлягає стягненню з відповідача у повному обсязі.

Відповідно до ч.1 статті 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Згідно з ч.1 статті 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Статтею 34 ГПК України передбачено, що господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

У п. 1 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 21 лютого 2013 року N 7 "Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України" зазначено, що відповідно до розділу VI Господарського процесуального кодексу України судовими витратами є витрати сторін та інших учасників судового процесу в господарському суді, які пов'язані з розглядом справи і складаються з: судового збору; сум, що підлягають сплаті за проведення судової експертизи, призначеної господарським судом; витрат, пов'язаних з оглядом та дослідженням речових доказів у місці їх знаходження; оплати послуг перекладача, адвоката; інших витрат, пов'язаних з розглядом справи. Склад судових витрат не є вичерпним, і оцінка тих чи інших витрат сторін як судових здійснюється господарським судом з урахуванням обставин конкретної справи. До інших витрат у розумінні статті 44 ГПК відносяться, зокрема: суми, які підлягають сплаті особам, викликаним до господарського суду для дачі пояснень з питань, що виникають під час розгляду справи (стаття 30 названого Кодексу); витрати сторін та інших учасників судового процесу, пов'язані з явкою їх або їхніх представників у засідання господарського суду, за умови, що таку явку судом було визнано обов'язковою. Зазначені витрати не є збитками в розумінні статті 224 Господарського кодексу України та статті 22 Цивільного кодексу України, не входять до складу ціни позову і не можуть стягуватися під виглядом збитків.

До матеріалів справи долучено копії проїзних документів на ім'я представника позивача на суму 1761,29 грн., що підтверджують здійснені позивачем витрати пов'язані з явкою представника в судове засідання. Суд покладає на відповідача документально підтверджені судові витрати позивача у розмірі 1761,29 грн.

Відповідно до статті 44 ГПК України, судові витрати складаються з судового збору, сум, що підлягають сплаті за проведення судової експертизи, призначеної господарським судом, витрат, пов'язаних з оглядом та дослідженням речових доказів у місці їх знаходження, оплати послуг перекладача, адвоката та інших витрат, пов'язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Згідно ч. 5 статті 49 ГПК України, витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача.

На підставі викладеного, керуючись ст. 32-34, ст. 44, ч. 5 ст. 49, 75, ст. ст.82 - 85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Термотех Еквіпмент" (01021, м. Київ, Кловський узвіз, будинок 7, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю фірма "Оліс ЛТД" (69014, м. Запоріжжя, вул. Карпенка-Карого, 47, ) суму у розмірі 160000,00 (сто шістдесят тисяч) грн. 00 коп., суму штрафу у розмірі 33000,00 грн. (тридцять три тисячі) грн. 00 коп., суму судового збору у розмірі 2895,00 (дві тисячі вісімсот дев'яносто п'ять) грн. 00 коп., суму судових витрат у розмірі 1761,29 (одна тисяча сімсот шістдесят одна) грн. 29 коп.

3. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Відповідно до частини 5 статті 85 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено: 21.11.2016

Суддя І.В.Усатенко