РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.10.2016№910/14579/16

За позовом Комунального підприємств по утриманню житлового господарства

«Житлорембудсервіс» Деснянського району м. Києва

до Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1

про стягнення 54 007,17 грн.

Суддя Літвінова М.Є.

Представники сторін:

від позивача: Сахно В.В. за довіреністю від 21.10.2016 р.;

від відповідача: не з'явився.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Комунальне підприємство по утриманню житлового господарства «Житлорембудсервіс» Деснянського району м. Києва (далі - позивач) звернулось до господарського суду міста Києва з позовом до Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 (далі - відповідач) про стягнення 54 007,17 грн., з яких 39 802,45 грн. основного боргу, 4 921,38 грн. інфляційних втрат, 831,66 грн. 3% річних та 8 451,68 грн. пені.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 11.08.2016 порушено провадження у справі № 910/14579/16, її розгляд призначено на 31.08.2016.

31.08.2016 через відділ діловодства господарського суду міста Києва представником позивача подані додаткові документи для долучення до матеріалів справи.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 31.08.2016, на підставі статті 77 Господарського процесуального кодексу України, розгляд справи відкладено на 21.09.2016.

21.09.2016 через відділ діловодства господарського суду міста Києва представником позивача подані додаткові документи для долучення до матеріалів справи.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 21.09.2016, в порядку статті 69 Господарського процесуального кодексу України, продовжено строк вирішення спору у справі № 910/14579/16 на 15 днів, на підставі статті 77 Господарського процесуального кодексу України розгляд справи відкладено на 10.10.2016.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 10.10.2016, на підставі статті 77 Господарського процесуального кодексу України, розгляд справи відкладено на 24.10.2016.

19.10.2016 через відділ діловодства господарського суду міста Києва представником позивача подані додаткові документи для долучення до матеріалів справи.

В судовому засіданні 24.10.2016 представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі.

Представник відповідача в судове засідання 24.10.2016 не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.

Судом враховано, що відповідно до п. 3.9. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України №18 від 26.12.2011 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції», розпочинаючи судовий розгляд, суддя має встановити, чи повідомлені про час і місце цього розгляду особи, які беруть участь у справі, але не з'явилися у засідання.

Особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 64 та статті 87 ГПК.

За змістом цієї норми, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

У випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Зважаючи на те, що неявка представника відповідача не перешкоджає всебічному, повному та об'єктивному розгляду всіх обставин справи, суд вважає за можливе розглянути справу за наявними в ній матеріалами в порядку ст. 75 Господарського процесуального кодексу України.

При цьому, оскільки суд відкладав розгляд справи, надаючи можливість учасникам судового процесу реалізувати свої процесуальні права на представництво інтересів у суді та подання доказів в обґрунтування своїх вимог та заперечень, суд, враховуючи процесуальні строки розгляду спору, встановлені ст. 69 Господарського процесуального кодексу України, не знаходить підстав для відкладення розгляду справи.

Судом, враховано, що в силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов'язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

Обов'язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 р. у справі «Смірнова проти України»).

Відповідно до Листа Верховного Суду України головам апеляційних судів України № 1-5/45 від 25 січня 2006 р., у цивільних, адміністративних і господарських справах перебіг провадження для цілей статті 6 Конвенції розпочинається з моменту подання позову і закінчується винесенням остаточного рішення у справі.

Критерії оцінювання «розумності» строку розгляду справи є спільними для всіх категорій справ (цивільних, господарських, адміністративних чи кримінальних). Це - складність справи, поведінка заявника та поведінка органів державної влади (насамперед, суду). Відповідальність держави за затягування провадження у справі, як правило, настає у випадку нерегулярного призначення судових засідань, призначення судових засідань з великими інтервалами, затягування при передачі або пересиланні справи з одного суду в інший, невжиття судом заходів до дисциплінування сторін у справі, свідків, експертів, повторне направлення справи на додаткове розслідування чи новий судовий розгляд.

Всі ці обставини судам слід враховувати при розгляді кожної справи, оскільки перевищення розумних строків розгляду справ становить порушення прав, гарантованих пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, а збільшення кількості звернень до Європейського суду з прав людини не лише погіршує імідж нашої держави на міжнародному рівні, але й призводить до значних втрат державного бюджету.

У судовому засіданні 24.10.2016 судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представника позивача, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

16.11.2012 між позивачем (Балансоутримувач) та відповідачем (Орендар) було укладено Договір №0108 про відшкодування орендарем витрат на комунальні послуги та відшкодування плати за землю балансоутримувачу.

Згідно з п. 1.1. даного Договору, Балансоутримувач забезпечує надання комунальних послуг (централізоване опалення, електропостачання, постачання холодної та гарячої води і водовідведення) нежитлового приміщення, що знаходиться за адресою: вул. Жукова, 19а, загальною площею 17,40 кв.м., а Орендар сплачує Балансоутримувачу суму коштів на виконання вказаних послуг пропорційно до займаної ним площі в цій будівлі, якщо інше не випливає з характеру послуг, наданих Балансоутримувачем за цим Договором. Крім пропорційно займаної площі, Договір може передбачати й інші критерії розподілу і оплати спожитих послуг, один з яких обирається за взаємною згодою сторін, а саме: пропорційно кількості користувачів; за кількістю джерел обладнання. У разі відсутності лічильників з обліку спожитих комунальних послуг окремим споживачем або з інших поважних причин застосовується критерій - пропорційно до займаної площі. Орендар користується приміщенням, загальною площею 17,40 кв.м., в т.ч. 1 поверх - 13,40 кв.м., МЗК 4,00 кв.м., орендоване приміщення використовується для цілей розміщення перукарні.

Відповідно до п. п. 2.2.3., 2.2.4. Договору на Орендаря покладено обов'язок не пізніше 20 числа місяця, наступного за звітним місяцем, вносити плату на рахунок Балансоутримувача будівлі за надані послуги. При несвоєчасному внесенні плати, сплачувати пеню із розрахунку подвійної облікової ставки НБУ від несплаченої суми наданих послуг за кожен день прострочки; не пізніше 10 числа місяця, наступного за звітним місяцем, вносити на рахунок Балансоутримувача будівлі плату за землю.

Додатковою угодою № 1 від 18.02.2014 сторони продовжили строк дії Договору до 31.10.2014.

01.11.2012 між сторонами було підписано акт приймання-передачі нежитлового приміщення загальною площею 17,40 м.кв., розташованого за адресою: м. Київ, вул. Жукова, буд. 19-а.

З матеріалів справи вбачається, що у період з листопада 2012 року по листопад 2014 року щомісячно сторони складали акти про фактичне використання відповідачем частини нежитлового приміщення за адресою: м. Київ, вул. Маршала Жукова, 19-а, площею 17,40 грн.

10.03.2015 р. між позивачем (Балансоутримувач) та відповідачем (Орендар) було укладено Договір № 0108, відповідно до п. 1.1. якого Балансоутримувач отримує від Орендаря грошові кошти у вигляді відшкодування плати за землю нежитлового приміщення, що знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Жукова, 19-а, загальною площею 4292, 50 кв.м. Орендар користується приміщенням загальною площею 17,40 кв.м., 1 поверх - 13, 40 кв.м., місця загального користування - 4,00 кв.м., вартість об'єкта оренди згідно із актом оцінки нерухомого майна та іншого окремого індивідуально визначеного майна (затвердженим висновком про вартість майна), станом на 31.01.2014 р. становить 123 000, 00 грн. без ПДВ. Орендоване приміщення використовується для розміщення перукарні.

Згідно з п. 2.2. Договору Орендар зобов'язався не пізніше 15 числа місяця, наступного за звітним місяцем вносити на рахунок Балансоутримувача будівлі плату за землю та щомісяця з 10 по 15 число отримувати у Балансоутримувача (відділ оренди) платіжні вимоги - доручення та акти надання послуг під розпис в журналі видачі платіжних вимог-доручень та актів надання послуг.

Пунктом 5.1. Договору передбачено, що він діє з 04.03.2015 по 03.03.2016 включно, відповідно до п. 3 ст. 631 ЦК України сторони встановили, що умови Договору вже застосовуються до відносин між ними, які виникли до його укладення, в т.ч. у зв'язку з оплатою за фактичне використання приміщень.

Орендар згоден та не заперечує проти здійснення перерахунку по відшкодуванню плати за землю балансоутримувачу з 01.11.2012 р. (п. 5.9. Договору).

Таким чином, відповідач погодився із здійсненням перерахунку та нарахуванням суми за користування приміщенням загальною площею 17,40 м.кв., розташованим за адресою: м. Київ, вул. Жукова, буд. 19-а з 01.11.2012 до 10.03.2015.

Також, відповідач погодився із здійсненням перерахунку та нарахуванням суми за користування зазначеним вище приміщенням шляхом підписання Додатку № 1 до Договору № 0108 від 10.03.2015 по відшкодуванню плати за землю.

10.03.2015 між позивачем та відповідачем було підписано акт приймання-передачі нежитлового приміщення загальною площею 17,40 кв.м. за адресою: м. Київ, вул. Жукова, буд. 19-а.

Згідно з доводами позивача, не спростованими відповідачем, позивач належним чином виконував взяті на себе зобов'язання, проте відповідач в порушення умов Договору надані позивачем послуги не оплатив в повному обсязі, внаслідок чого станом на 30.11.2014 за ним утворилась заборгованість в сумі 1 457,40 грн.

14.04.2015 між Деснянською районною в місті Києві державною адміністрацією (Орендодавець), відповідачем (Орендар) та позивачем (Балансоутримувач) було укладено Договір №495/0108 про передачу майна територіальної громади міста Києва в оренду, за умовами якого Орендодавець на підставі протоколу постійної комісії Київради з питань власності від 20.01.2015 №22 та розпорядження Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації від 23.02.2015 № 96 передає, а Орендар приймає в оренду нерухоме майно (нежитлові приміщення), що належить до комунальної власності територіальної громади міста Києва; далі - об'єкт оренди, яке знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Маршала Жукова, 19-а для розміщення перукарні.

Об'єкт оренди належить до комунальної власності територіальної громади міста Києва і знаходиться на балансі Комунального підприємства по утриманню житлового господарства «Житлорембудсервіс» Деснянського району м. Києва (п. 2.4. Договору).

Згідно з п. 3.1. Договору за користування об'єктом оренди орендар сплачує орендну плату, розрахунок якої здійснюється на підставі методики розрахунку орендної плати за користування майном територіальної громади м. Києва, затвердженої рішенням Київради від 22.09.2011 р. № 34/6250. Стартова орендна плата за один місяць оренди 820,00 грн. (без ПДВ), за 1 кв.м. орендованої площі 47,13 грн. (без ПДВ).

Розмір орендної плати за кожний наступний місяць визначається з урахуванням індексу інфляції за попередній місяць, опублікованому у поточному місяці (п. 3.2. Договору).

Відповідно до п. 3.4. Договору додатково до орендної плати нараховується податок на додану вартість у розмірах та порядку, визначених законодавством України, який сплачується орендарем разом з орендною платою.

За умовами п.3.5. Договору орендна плата сплачується на рахунок Балансоутримувача, за яким закріплено майно на праві господарського відання чи оперативного управління КП «Житлорембудсервіс», яке знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Закревського, 15, р/р 3001 у ПАТ «Полтава-банк», МФО 331489, , св.№ 200058751, ІПН 23, починаючи з дати підписання акта приймання-передачі. Останнім днем сплати орендної плати є дата підписання сторонами акта приймання-передачі при поверненні об'єкта оренди орендодавцеві.

Орендна плата сплачується Орендарем незалежно від наслідків господарської діяльності Орендаря щомісячно не пізніше 20 числа поточного місяця (п. 3.6. Договору).

Пунктом 9.1. Договору передбачено, що він є укладеним з моменту його підписання сторонами і діє з 04.03.2015 року до 03.03.2016 року.

04.03.2015 між сторонами Договору було підписано Акт приймання-передачі нерухомого майна, відповідно до якого Орендодавець передає, а Орендар приймає в орендне користування згідно з Договором нежитлове приміщення, що перебуває на балансі позивача, загальною площею 17,40 кв.м., розташоване за адресою: м. Київ, вул. Маршала Жукова, 19-а.

Відповідач, у свою чергу, не виконував належним чином взяті на себе договірні зобов'язання, внаслідок чого за ним утворилась заборгованість за Договором № 495/0108 від 14.04.2015 в сумі 32 075,00 грн. та за Договором №0108 від 10.03.2015 в сумі 1 129,25 грн.

01.05.2015 між позивачем (Кредитор) та відповідачем (Дебітор) було укладено Договір про реструктуризацію заборгованості, відповідно до п. 1 якого сторони дійшли згоди щодо реструктуризації заборгованості, яка виникла внаслідок несплати Дебітором Кредитору орендної плати та відшкодування плати за землю відповідно до умов наступних договорів:

договір про передачу майна територіальної громади міста Києва в оренду:

Адреса№ договоруПеріод виникнення боргуБорг станом на 01.05.2015 р.
вул. Жукова, 19-а№ 492/010801.11.201232 075,00 грн.
Всього заборгованість 32 075,00 грн.
договір про відшкодування плати за землю

Адреса № договору Період виникнення боргу Борг станом на 01.05.2015 р.
вул. Жукова, 19-а№ 010801.11.20121 129,25 грн.
Всього заборгованість 1 129,25 грн.
Загальна сума боргу станом на 01.05.2015 р. за вказаними в п. 1 Договорами складає 33 204,25 грн. (п. 2 Договору).

За умовами п. 3 Договору Дебітор зобов'язується своєчасно та в повному обсязі погасити заборгованість, зазначену в пункті 2 цього Договору, починаючи з 01.05.2015 по 30.04.2016 включно відповідними частинами та згідно з графіком, наведеним нижче на р/р 3001 у ПАТ «Полтава-банк» МФО 331489

№ з/пПеріод погашення заборгованостіПлатіж в рахунок погашення заборгованості
1до 25 травня 2015 року2 767, 02 грн.
2до 25 червня 2015 року2 767, 02 грн.
3до 25 липня 2015 року2 767, 02 грн.
4до 25 серпня 2015 року2 767, 02 грн.
5до 25 вересня 2015 року2 767, 02 грн.
6до 25 жовтня 2015 року2 767, 02 грн.
7 до 25 листопада 2015 року2 767, 02 грн.
8до 25 грудня 2015 року2 767, 02 грн.
9 до 25 січня 2016 року2 767, 02 грн.
10до 25 лютого 2016 року2 767, 02 грн.
11до 25 березня 2016 року 2 767, 02 грн.
11до 25 квітня 2016 року 2 767, 03 грн.
Платіж в рахунок погашення заборгованості вноситься не пізніше 25 числа кожного місяця(п. 4 Договору).

Згідно з п. 7 Договору у випадку порушення Дебітором умов даного Договору Кредитор залишає за собою право розірвати даний договір в односторонньому порядку, повідомивши письмово про це Дебітора за 3 дні до дати його розірвання, та звернутись до суду з позовом про стягнення заборгованості в примусовому порядку.

Крім того, у зв'язку із нездійсненням поточних платежів за Договором оренди № 495/0108 від 14.04.2015 за відповідачем утворилась заборгованість в сумі 5 140,80 грн., яка на день розгляду справи залишилась неоплаченою.

Всього заборгованість відповідача перед позивач станом на день розгляду справи складає 39 802,45 грн.

Оскільки заборгованість в сумі 39 802,45 грн. відповідачем оплачена не була, позивач вирішив звернутись до суду з даним позовом за захистом своїх прав та законних інтересів.

Згідно зі статтею 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки; підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до статті 599 Цивільного кодексу України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно статті 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних випадках ставляться.

Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Не допускається одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка з мотиву, що зобов'язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Оскільки відповідач в обумовлені Договорами строки не сплатив позивачеві повністю вартості наданих послуг, відповідний борг, який існує на момент розгляду справи в суді у розмірі 39 802,45 грн., має бути стягнутий з нього в судовому порядку.

Що стосується заявлених позивачем вимог в частині стягнення пені в сумі 8 451,68 грн., суд зазначає наступне.

Згідно зі статтею 216 Господарського кодексу України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Одним із різновидів господарських санкцій, які застосовуються до правопорушника у сфері господарювання, є штрафні санкції у вигляді грошової суми (неустойки, штрафу, пені), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання (стаття 230 Господарського кодексу України).

Поняттям «штраф» та «пеня» дано визначення частинах 2, 3 статті 549 Цивільного кодексу України.

Відповідно до зазначеної норми, штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання; пенею - неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно з частиною 2 статті 343 Господарського кодексу України платник грошових коштів сплачує на користь одержувача цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін, але не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня. Приписи даної статті також кореспондуються з положеннями ст. 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань».

Згідно з п. 2.2.3. Договору № 0108 від 16.11.2012 при несвоєчасному внесенні плати відповідач зобов'язується сплачувати пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від несплаченої суми наданих послуг за кожен день прострочки.

Пунктом 6.2. Договору № 495/0108 від 14.04.2015 передбачено, що за несвоєчасну сплату орендних платежів орендар сплачує на користь Балансоутримувача пеню в розмірі 0,5% від розміру несплачених орендних платежів за кожний день прострочення, але не більше розміру, встановленого законодавством України.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок пені в сумі 8 451,68 грн. судом встановлено, що він здійснений з порушенням вимог ч. 6 ст. 232 ГК України, відповідно до змісту якої нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Даним приписом передбачено не позовну давність, а період часу, за який нараховується пеня і який не повинен перевищувати шести місяців від дня, коли відповідне зобов'язання мало бути виконане; законом або укладеним сторонами договором може бути передбачено більшу або меншу тривалість цього періоду. Його перебіг починається з дня, наступного за останнім днем, у який зобов'язання мало бути виконане, і початок такого перебігу не може бути змінений за згодою сторін. Необхідно також мати на увазі, що умова договору про сплату пені за кожний день прострочення виконання зобов'язання не може розцінюватися як установлення цим договором іншого, ніж передбачений частиною шостою статті 232 ГК України, строку, за який нараховуються штрафні санкції (п. 2.5. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 № 14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань»).

При цьому, під час перевірки наданого позивачем розрахунку пені судом встановлено, що позивачем невірно визначено розмір подвійної облікової ставки НБУ яка діяла у період, за який нараховується пеня.

Оскільки позивач не врахував приписів ч. 6 ст. 232 ГК України, визначивши періоди прострочення не з моменту виникнення зобов'язання з оплати, а довільно обрав дату для початку розрахунку, суд при здійсненні перерахунку визначає періоди, за які в такому випадку може бути стягнута пеня, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов'язання, та зазначеного позивачем максимального розміру відповідних пені, у зв'язку з чим позовні вимоги в частині стягнення пені підлягають частковому задоволенню згідно з розрахунком суду у розмірі 5 637,81 грн.

Щодо позовних вимог в частині стягнення 3% річних в сумі 831,66 грн. та інфляційних втрат в сумі 4 921,38 грн., суд відзначає наступне.

Частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Як на тому наголошено у п. 3.1. постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 14 від 17.12.2013 р., «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 ЦК України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті. Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов'язання.

Пунктом 3.2. постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 14 від 17.12.2013 р. «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» передбачено, що індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць. Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Сплата трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом), так само як й інфляційні нарахування, не мають характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові (п. 4.1. постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 14 від 17.12.2013 р., «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань»).

Перевіривши наданий позивачем розрахунок 3% річних в сумі 831,66 грн. та інфляційних втрат в сумі 4 921,38 грн., судом встановлено, що їх розмір занижено через допущені позивачем арифметичні та методологічні помилки, проте, враховуючи відсутність клопотання позивача про вихід за межі позовних вимог, задовольняє позовні вимоги в цій частині у розмірі, зазначеному позивачем.

Відповідно до ст. ст. 33, 34 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень; докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу; обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Обов'язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб'єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з'ясувати обставини, які мають значення для справи.

Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 6 від 23.03.2012 "Про судове рішення" рішення господарського суду має ґрунтуватись на повному з'ясуванні такого: чи мали місце обставини, на які посилаються особи, що беруть участь у процесі, та якими доказами вони підтверджуються; чи не виявлено у процесі розгляду справи інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин; яка правова кваліфікація відносин сторін, виходячи з фактів, установлених у процесі розгляду справи, та яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору.

Оскільки, як зазначалось вище, судом встановлено, що відповідач неналежним чином виконував взяті на себе обов'язки, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з урахуванням наведеного.

Відповідно до статті 49 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору покладаються на сторони пропорційно задоволеній частині позову.

Керуючись ст. ст. 32, 33, 44, 49, 82- 85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити.

2. Стягнути з Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 (02232, АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) на користь Комунального підприємства по утриманню житлового господарства «Житлорембудсервіс» Деснянського району м. Києва (02217, місто Київ, вулиця Закревського, будинок 15; ) 39 802 (тридцять дев'ять тисяч вісімсот дві) грн. 45 коп. основного боргу, 4 921 (чотири тисячі дев'ятсот двадцять одну) грн. 38 коп. інфляційних втрат, 831 (вісімсот тридцять одну) грн. 66 коп. 3% річних, 5 637 (п'ять тисяч шістсот тридцять сім) грн. 81 коп. пені та 1 306 (одну тисячу триста шість) грн. 20 коп. витрат по сплаті судового збору.

3. В іншій частині позову відмовити.

4. Після вступу рішення в законну силу видати наказ.

5. Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 31.10.2016

Суддя М.Є. Літвінова