РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" листопада 2016 р. Справа № 903/517/16

Рівненський апеляційний господарський суд у складі колегії:

Головуючого судді Демидюк О.О.

судді Савченко Г.І. ,

судді Павлюк І. Ю.

при секретарі Головченко Д.М.

За участю представників:

позивача - ОСОБА_1 (довіреність №522/06 від 11.01.2016 року)

відповідача - не з'явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Рівненського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_2 акціонерного товариства "Луцьксантехмонтаж №536" на рішення господарського суду Волинської області від 06.10.2016 у справі №903/517/16

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю "Проектно-будівельне підприємство "Азовінтекс"

Відповідач: Відкрите акціонерне товариство "Луцьксантехмонтаж №536"

про стягнення 460 810, 65 грн.

Судом розяснено права та обовязки, передбачені ст.ст.20, 22 ГПК України.

Клопотання про технічну фіксацію судового процесу не поступало, заяв про відвід суддів не надходило.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Волинської області від 06.10.2016 (з врахуванням ухвали про виправлення описки від 17.10.2016 року) у справі №903/517/16 (суддя Кравчук А.М.) позов задоволено частково, стягнуто з публічного акціонерного товариства "Луцьксантехмонтаж №536" на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Проектно-будівельне підприємство "Азовінтекс" 24 445,59 грн. основного боргу, 83 609,64 грн. 10% річних, 236 809,09 грн. пені та 6 894,10 грн. витрат по сплаті судового збору.

Провадження у справі на суму 114 742,58 грн. припинено.

У позові на суму 1 203,75 грн. відмовлено.

Рішення господарського суду Волинської області в частині стягнення з відповідача на користь позивача основного боргу, 10% річних та пені мотивоване тим, що відповідач неналежним чином виконував взяті на себе зобов'язання, в наслідок чого в нього виникла заборгованість перед позивачем.

В частині припинення провадження у справі на суму 114 7420,58 грн., рішення мотивоване тим, що 30.06.2016 між сторонами укладено та підписано заяву про зарахування зустрічних однорідних вимог в сумі 11 166,40 грн., а 29.07.2016 відповідачем оплачено 103 576,18 грн. основного боргу за поставлений товар.

В частині відмови в задоволенні позовних вимог на суму 1 203,75 грн. грн. рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що при нарахуванні 10% річних та пені позивачем не враховано положення ст. 254 ЦК України.

Не погоджуючись з рішенням господарського суду Волинської області відповідач оскаржив його в апеляційному порядку. У своїй апеляційній скарзі відповідач просить суд скасувати рішення місцевого господарського суду в частині стягнення 83 609,64 грн. 10% річних, 236 809,09 грн. пені за договором поставки №522/2015-80 від 07.05.2015, та прийняти в цій частині нове рішення, яким стягнути з публічного акціонерного товариства "Луцьксантехмонтаж №536" на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Проектно-будівельне підприємство "Азовінтекс" 722,26 грн. 10% річних, 2600,15 грн. пені. Відповідач посилається на те, що суд першої інстанції при прийнятті рішення не повністтю з'ясував всі обставини, що мають значення у справі.

Ухвалою Рівненського апеляційного господарського суду №903/517/16 від 28.10.2016 прийнято до провадження апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_2 акціонерного товариства "Луцьксантехмонтаж №536" на рішення господарського суду Волинської області від 06.10.2016 у справі №903/517/16.

В судове засідання 21.11.2016 з'явився представник позивача, представник апелянта в судове засідання не з'явився. Причини своєї неявки суд не повідомив. Явка представників сторін в судове засідання не вимагалась. Сторони у справі були належним чином повідомлені про місце, дату та час судового засідання, що підтверджується наявними в матеріалах справи повідомленнями про вручення поштового відправлення

Судова колегія вважає, що неявка представника апелянта не перешкоджатиме перегляду рішення господарського суду Волинської області від 06.10.2016 у справі №903/517/16.

Колегія суддів Рівненського апеляційного господарського суду, заслухала представника позивача, вивчила та дослідила матеріали справи та наявні в ній докази, розглянула матеріали апеляційної скарги та додані до неї документи, відзив на апеляційну скаргу, перевірила правильність застосування судом норм матеріального та процесуального права, та дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення господарського суду Волинської області без змін, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, 07.05.2015 між позивачем та відповідачем укладений договір поставки №522/2015-80 (а. с. 20-23).

Відповідно до п. п. 1.1, 2.1, 2.3, 2.4, 3.1, 4.3, 4.3.1, 6.3, 6.5, 8.3 договору позивач поставляє, а відповідач приймає та оплачує товар, вид, кількість, асортимент, ціна якого визначені сторонами в додатках до договору, які є невід'ємними його частинами.

Поставка обумовленої постачальником партії товару проводиться за письмовою заявою покупця, яка подається не менше ніж за добу до початку поставки і при умові її попередньої оплати, якщо це обумовлено договором. Датою поставки товару є дата, вказана в накладній та/або товарно-транспортній накладній на передачу товару.

Ціна на товар зазначається в додатках до даного договору. Покупець зобов'язаний здійснити оплату товару, вказаного в кожній окремій специфікації, якщо інший порядок та умови оплати не обумовлені в додатках до даного договору.

Оплата проводиться на протязі 3-х календарних днів з дати поставки кожної партії товару. За прострочення оплати покупець сплачує постачальнику пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від неоплаченої суми за кожний день прострочення.

Розмір відсотків за неправомірне користування покупцем грошовими коштами відповідно до ст. 625 ГК України становить 10% річних.

Даний договір набирає чинності з моменту його підписання уповноваженими представника сторін та діє до 31.12.2015.

07.05.2015, 25.05.2015, 14.07.2015, 01.08.2015 між сторонами укладено та підписано специфікації №1 на суму 177 275,24 грн. №2 на суму 1 277 691,73 грн. №3 на суму 1 577,24 грн. № 3-1 на суму 25 643,96 грн., (а.с. 24-28).

На виконання умов договору позивач передав відповідачу товар на загальну суму 1 482 188,17 грн., що підтверджується видатковими накладними №733 від 18.06.2015, №881 від 15.07.2015, №889 від 15.07.2015, №1099 від 17.08.2015, довіреностями №903 від 01.07.2015, №742 від 02.06.2015, №1074 від 03.08.2015, (а.с. 29-35).

В порушення умов договору відповідач свої зобов'язання виконав частково на суму 1 343 000 грн., здійснивши оплату за специфікацією №1 від 07.05.2015 та видатковою накладною №773 від 18.06.2015 - 30.07.2015 в сумі 177 275,24 грн.; за специфікацією №2 від 25.05.2015 та видатковою накладною №881 від 15.07.2015 - 30.07.2015 в сумі 35 724,76 грн., 31.08.2015 в сумі 400 000 грн., 10.05.2016 в сумі 200 000 грн., 18.05.2016 в сумі 230 000 грн., 29.06.2016 в сумі 200 000 грн., 12.07.2016 в сумі 100 000 грн., що підтверджено карткою рахунку №3648 за січень 2015 року - червень 2016 року (а.с. 37-39).

22.07.2016 Товариство з обмеженою відповідальністю "Проектно-будівельне підприємство "Азовінтекс" звернулось до господарського суду Волинської області з позовом до "Луцьксантехмонтаж №536" про стягнення 139 188,17 грн. основного боргу, 84 699,69 грн. 10% річних, 236 922,79 грн. пені. В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач посилався на порушення відповідачем своїх зобов'язань за договором поставки №522/2015-80 від 07.05.2015, а саме щодо несвоєчасної оплати за поставлену продукцію.

Заборгованість на день подання позову до суду складала 139 188,17 грн.

29.07.2016 відповідачем оплачено 103 576,18 грн. основного боргу за поставлений товар, що підтверджується платіжним дорученням №7586 (а.с. 48).

30.06.2016 між сторонами укладено та підписано заяву про зарахування зустрічних однорідних вимог в сумі 11 166,40 грн., (а.с. 49).

У зв'язку з чим, заборгованість відповідача за поставлений товар на момент прийняття рішення судом першої інстанції становить 24 445,59 грн.

Позов господарським судом Волинської області було задоволено частково, з посиланням на те, що позивачем при здійсненні розрахунку 10% річних та пені допущено помилку а саме не враховано положення ст. 254 ЦК України.

Здійснивши свій перерахунок, з врахуванням часткових оплат суми боргу, господарський суд Волинської області дійшов висновку, що підставними та підлягають до стягнення з відповідача 83 609, 64 грн., 10% річних та 236 809,09 грн. пені.

А тому, у позові на суму 1 203,75 грн. відмовлено, у зв'язку з помилкою позивача у вирахуванні строку оплати товару.

Провадження у справі на суму 114 742,58 грн., основного боргу припинено на підставі п. 1-1 ст. 80 ГПК України у зв'язку з відсутністю предмету спору, оскільки оплата проведена відповідачем після порушення провадження у даній справі.

З такими висновками господарського суду Волинської області погоджується колегія суддів Рівненського апеляційного господарського суду з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки; підставою виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно зі статтею 526 Цивільного кодексу України, статтею 193 Господарського кодексу України зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору, актів цивільного законодавства, а при відсутності таких вказівок - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до статті 599 ЦК України, статті 202 ГК України зобов'язання припиняється його виконанням, проведеним належним чином.

В силу вимог ст. 712 Цивільного кодексу України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товари у власність покупця для виконання його підприємницької діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар та сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ч. 2 ст. 712 Цивільного кодексу України до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ст. 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежне виконання господарського зобов'язання.

В силу ст. 216 Господарського кодексу України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за порушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставі і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Посилання апелянта на існування домовленостей щодо погашення заборгованості (листи №522/155-06 від 29.03.2016, №232 від 28.04.2016 а.с. 149 - 151)), колегія суддів вважає необгрунтованими, оскільки вищезазначеними домовленостями не передбачалося внесення змін до договору щодо строків оплати за поставлену продукцію.

Будь-які інші докази, про зміну умов договору, чи припинення дії окремих його пунктів, які стосуються строків оплати та нарахування 10% річних і пені в матеріалах справи відсутні.

Щодо посилань апелянта на те, що розмір штрафних санкцій, які застосовано до нього є неспівмірним із розміром збитків, яких зазнав позивач, а також щодо його тяжкого фінансового стану, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до пп.3.17.4 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011р. №18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції", вирішуючи, в тому числі й з власної ініціативи, питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання (п.3 ст.83 ГПК), господарський суд повинен об'єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов'язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов'язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов'язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо.

Наведені апелянтом підстави для зменшення розміру пені, не є тією виключною обставиною, яка давала б підстави для її зменшення.

Враховуючи вище викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, щодо відсутності виняткових обставин, які б мали своїм наслідком зменшення розміру пені судом.

Окрім того, колегія суддів звертає увагу на те, що за змістом частини другої ст. 625 ЦК України нарахування 10% річних входить до складу грошового зобов'язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення виконання грошового зобов'язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора та отримання компенсації від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредитору.

Проценти, передбачені ст. 625 ЦК України, за своєю природою є відшкодуванням кредитору понесених втрат за несвоєчасне повернення грошових коштів, це правило грунтується на засадах справедливості і виходить з неприпустимості безпідставного збереження грошових коштів однією стороною за рахунок іншої.

А тому, посилання апелянта щодо неправомірності одночасного стягнення з нього процентів річних та пені, колегія суддів вважає безпідставними.

Інші доводи апелянта викладені ним в апеляційній скарзі висновків суду першої інстанції не спростовують.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що вирішуючи спір по суті заявлених вимог, суд першої інстанції повно та всебічно дослідив обставини справи, дав їм належну правову оцінку, дійшов правильних висновків щодо прав та обов'язків сторін, які ґрунтуються на належних та допустимих доказах, й ухвалив рішення з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому у суду апеляційної інстанції відсутні підстави для його скасування чи зміни та задоволення апеляційної скарги.

Судові витрати за розгляд апеляційної скарги у звязку з відмовою в її задоволенні на підставі ст.49 ГПК України покладаються на апелянта.

Керуючись ст.ст. 49, 99, 101, 103, 105 ГПК України, Рівненський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Рішення господарського суду Волинської області від 06.10.2016 р. у справі №903/517/16 - залишити без змін, а апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_2 акціонерного товариства "Луцьксантехмонтаж №536" - залишити без задоволення.

2. Справу №903/517/16 повернути до господарського суду Волинської області.

3. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку згідно з Розділом XII-1 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя Демидюк О.О.

Суддя Савченко Г.І.

Суддя Павлюк І. Ю.