ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" листопада 2016 р.Справа № 916/1179/16
Одеський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді В.Б. Туренко

суддів Л.В. Поліщук, В.Т. Пироговського (на підставі розпорядження в.о. керівника апарату суду від 18.11.2016р. №894 щодо призначення повторного автоматизованого розподілу судової справи, протоколу автоматичної зміни складу колегії суддів від 18.11.2016р.)

при секретарі судового засідання: А.В. Земляк

за участю представників сторін:

від позивача ОСОБА_1

від відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу Театрально-видовищного закладу культури «Київський національний академічний театр оперети»

на рішення господарського суду Одеської області від 07.09.2016 року

у справі № 916/1179/16

за позовом Театрально-видовищного закладу культури «Київський національний академічний театр оперети»

до відповідача ОСОБА_3 з обмеженою відповідальністю «АВТО-СІТІ-БАС»

про стягнення 85300,00 грн. основного боргу, 82973,48 грн. інфляційних, 19005,61 грн. 3% річних

ВСТАНОВИВ:

В травні 2016 року Театрально-видовищний заклад культури «Київський національний академічний театр оперети» звернувся до місцевого господарського суду з позовом до ОСОБА_3 з обмеженою відповідальністю «АВТО-СІТІ-БАС» про стягнення 86300,00 грн. основного боргу, 77120,65 грн. інфляційних, 18143,27 грн. 3% річних.

Позовні вимоги обґрунтовані неповерненням решти коштів основного боргу в сумі 86300,00 грн. за договором про закупівлю легкового автомобіля від 06.12.2011р. №10/КП/11, укладеного між сторонами. На утворену заборгованість відповідачу нараховано інфляційні та 3% річних. Крім того, позивач просив визнати причини пропуску строку позовної давності поважними.

У відзиві на позов, відповідач зазначив про його необґрунтованість та просив відмовити в його задоволенні за спливом строку позовної давності, з приводу чого подав відповідне клопотання про застосування строків позовної давності.

Ухвалою суду першої інстанції від 22.07.2016р. справу призначено до колегіального розгляду.

06.09.2016р. позивачем подано заяву про збільшення розміру позовних вимог, якою останній просив стягнути з відповідача 85300,00 грн. основного боргу, 82973,48 грн. інфляційних, 19005,61 грн. 3% річних.

Рішенням господарського суду Одеської області від 07.09.2016р. (головуючий суддя Шаратов Ю.А., судді Никифорчук М.І., Смелянець Г.Є.), оформленим відповідно до вимог ст. 84 ГПК України 12.09.2016р., позов задоволено частково, стягнуто з відповідача на користь позивача 8434,18 грн. 3% річних, 2809,19 грн. судового збору, в задоволенні іншої частини позову відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду, позивач 29.09.2016р. звернувся з апеляційною скаргою, в якій просив його скасувати, позов задовольнити повністю, посилаючись на порушення судом норм процесуального та матеріального права.

Ухвалою суду апеляційної інстанції від 10.10.2016р. (головуючий суддя Туренко В.Б., судді Поліщук Л.В., Таран С.В.) скаржнику поновлено пропущений процесуальний строк на апеляційне оскарження та апеляційну скаргу прийнято до провадження із призначенням до розгляду.

Відзив на апеляційну скаргу від відповідача не надходив.

Ухвалою Одеського апеляційного господарського суду від 14.11.2016р. за клопотанням позивача, розгляд апеляційної скарги призначено в режимі відеонконференції.

У звязку із перебуванням судді-учасника колегії ОСОБА_4 у відрядженні з 20.11.2016р. по 25.11.2016р., за розпорядженням в.о. керівника апарату суду від 18.11.2016р. №894 щодо призначення повторного автоматизованого розподілу судової справи, протоколом автоматичної зміни складу колегії суддів від 18.11.2016р., його замінено на суддю Пироговського В.Т.

Ухвалою суду апеляційної інстанції від 18.11.2016р. дану справу прийнято до провадження у визначеному складі колегії суддів.

Заслухавши представників сторін, дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права, судова колегія зазначає наступне.

06.12.2011р. між Театрально-видовищним закладом культури «Київський національний академічний театр оперети» (Покупець) та ОСОБА_3 з обмеженою відповідальністю «АВТО-СІТІ-БАС» (Продавець) укладено договір про закупівлю легкового автомобіля № 10/КП/11, згідно п.п. 1.1, 1.2, 3.1 якого Продавець зобовязався у 2011 році поставити та передати у власність Покупця легковий автомобіль Hyundai Sonata New у кількості 1 од., а покупець зобовязався прийняти товар та оплатити його в порядку та на умовах, визначених договором. Вимоги до товару, його кількість та комплектація визначені у Специфікації (Додаток № 1), яка є невідємною частиною договору, та відповідає технічним вимогам (Додаток № 3 документації конкурсних торгів на закупівлю легкового автомобілю). Ціна договору становить 286300,00 грн., у тому числі ПДВ - 47716,67 грн.

Відповідно до п.п. 4.1, 4.2, 4.3 договору Покупець здійснює оплату за товар в національній валюті України в безготівковій формі шляхом перерахування коштів на розрахунковий рахунок продавця. Розрахунки за послуги здійснюються на підставі пункту 1 статті 49 Бюджетного кодексу України з відтермінуванням платежу до 10 банківських днів. У разі затримки бюджетного фінансування розрахунки здійснюються протягом трьох банківських днів з дати отримання покупцем бюджетного фінансування закупівлі на свій реєстраційний рахунок. Розрахунки проводяться шляхом сплати авансу в розмірі не більше 30% відсотків від вартості договору, який перераховується на користь продавця протягом 10 банківських днів після надання продавцем оригіналу рахунку на оплату товару. Остаточна оплата 70% відсотків від вартості договору буде здійснена покупцем протягом 10 банківських днів після поставки товару.

За змістом п.п. 5.1, 5.2, 5.3, 5.4 договору Продавець зобовязався передати товар Покупцеві на умовах DDP відповідно до Офіційних правил тлумачення торговельних термінів Міжнародної торгової палати (редакція 2000р.) ІНКОТЕРМС-2000 не пізніше 31.12.2011р. Місце поставки товару: м. Київ, вул. Червоноармійська, 53/3. Обовязок Продавця передати товар Покупцеві вважається виконаним у момент вручення товару Покупцеві та підписання сторонами акту приймання-передання товару. Право власності на товар виникає у Покупця з моменту підписання Акту приймання-передання товару. З моменту підписання Акту приймання-передання товару до Покупця переходить ризик випадкового знищення або пошкодження товару. Продавець зобовязався передати Покупцеві одночасно з товаром його приналежності та документи (довідка-рахунок, вантажно-митна декларація, транзитні номери, завірена копія сертифікату відповідності, гарантійна сервісна книжка, керівництво з експлуатації тощо), що стосуються товару та підлягають передачі разом із товаром.

Пунктами 7.2., 7.3. договору встановлено, що у випадку прострочення передачі товару Продавцем Покупцю перший сплачує Покупцю пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожен день прострочення від суми невчасно поставленого товару. У разі прострочення оплати товару Покупець зобовязаний сплатити Продавцю пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожен день прострочення несплаченої частини договору.

За приписами п. 10.1 договору останній набирає чинності з моменту підписання і діє до 31.12.2011р.

Договір підписаний сторонами та скріплений їх печатками (а.с. 38-43 т.1).

Покупцем здійснено авансовий платіж у розмірі 30%, що підтверджується платіжним дорученням від 06.12.2011р. №2192 на суму 85890,00 грн. та остаточний розрахунок у розмірі 70%, про що свідчить платіжне доручення від 16.12.2011р. №2255 на суму 200410,00 грн. (а.с. 49 т.1).

Докази поставки Продавцем Покупцю автомобілю Hyundai Sonata New матеріали справи не містять.

В подальшому між сторонами укладались додаткові угоди до договору від 06.12.2011р. № 10/КП/11, а саме:

-від 27.12.2011р. №01, якою, зокрема, термін передачі товару та строк дії договору збільшено до 31.01.2012р. (а.с. 44 т.1);

-від 27.01.2012р. №02, відповідно до якої, зокрема, термін передачі товару збільшено до 31.03.2012р., договір діє до повного його виконання, доповнено п. 1.4., згідно якого Продавець зобовязався сплатити Покупцю у відповідності до ст. 625 Цивільного кодексу України 3% річних за кожен день невиконання зобовязання за договором від суми товару, починаючи з дня отримання коштів від Покупця на розрахунковий рахунок Продавця до моменту виконання умов Договору в повному обсязі (а.с. 45 т.1);

-від 30.03.2012р. №03, згідно якої термін передачі товару збільшено до 16.04.2012р. (а.с. 46 т.1);

-від 17.04.2012р. №04, за умовами якої термін передачі товару збільшено до 07.05.2012р. (а.с. 47 т.1);

Додаткові угоди №№ 01, 02, 03, 04 підписані сторонами та скріплені їх печатками.

Продавцем у звязку із не поставленням Покупцеві автомобілю Hyundai Sonata New сплачено штрафні санкції та пеню у загальному розмірі 8609,05 грн., що підтверджується платіжними доручення від 17.04.2012р. №234 на суму 4122,91 грн., №235 на суму 4486,14 грн. (а.с. 50-51 т.1).

Листом від 15.04.2013р. №41 ТОВ «АВТО-СІТІ-БАС» за минулою потребою запропонувало Театрально-видовищному закладу культури «Київський національний академічний театр оперети» укласти додаткову угоду про розірвання договору про закупівлю легкового автомобіля від 06.12.2011р. №10/КП/11 із зобовязанням повернути грошові кошти в повному обсязі та штрафні санкції в розмірі 13094,70 грн. протягом двадцяти банківських днів після підписання додаткової угоди (а.с. 189 т.1).

В матеріалах справи наявна додаткова угода від 15.04.2013р. №07, якою сторони дійшли згоди про наступне: розірвати договір про закупівлю легкового автомобіля від 06.12.2011р. №10/КП/11; продавець зобовязався протягом 20-ти календарних днів з моменту підписання додаткової угоди повернути покупцеві сплачені покупцем за договором кошти в розмірі 286300,00 грн.; загальна сума пені по даному договору складає 13094,70 грн.; всі інші умови договору залишаються без змін; додаткова угода діє з моменту підписання її сторонами та діє до закінчення терміну дії договору, а в частині повернення продавцем покупцеві сплачених покупцем за договором коштів та сплати покупцеві коштів відповідно до пункту 3 додаткової угоди до моменту виконання вказаних зобовязань продавцем; додаткова угода є невідємної частиною договору, складена українською мовою у 4 оригінальних примірниках, які мають однакову юридичну силу, 1 примірник для продавця, 3 для покупця (а.с. 243 т.1).

Додаткова угода від 15.04.2013р. №07 підписана сторонами та скріплена їх печатками.

Як свідчать матеріали справи, а саме платіжне доручення від 12.04.2013р. №237, продавцем повернуто покупцеві авансовий платіж за автомобіль Hyundai Sonata New згідно договору від 06.12.2011р. № 10/КП/11 у розмірі 201000,00 грн. Дата проведення банком 22.04.2013р. (а.с. 51, 245 т.1).

Отже, сума заборгованості відповідача перед позивачем за договором про закупівлю легкового автомобіля від 06.12.2011р. № 10/КП/11 з повернення суми попередньої оплати становить 85300,00 грн. (286300,00-201000,00).

Позивач протягом 2012-2014рр. та 2016р. неодноразово звертався до відповідача із претензіями щодо повернення коштів за договором від 06.12.2011р. № 10/КП/11 та нарахованих інфляційних і 3% річних, несплата ТОВ «АВТО-СІТІ-БАС» решти основного боргу та нарахованих інфляційних і 3% річних стали підставою для звернення Театрально-видовищного закладу культури «Київський національний академічний театр оперети» з відповідним позовом (а.с. 59-126 т.1).

Задовольняючи позовні вимоги частково, суд першої інстанції виходив з того, що по стягненню з відповідача на користь позивача основного боргу в сумі 85300,00 грн. пропущено трирічний строк позовної давності, поважність причини пропуску якого суд не прийняв до уваги та відмовив в задоволенні в частині цих позовних вимог. Щодо стягнення інфляційних у розмірі 82973,48 грн., місцевий господарський суд, із посиланням на постанову Верховного Суду України від 15.10.2013р. у справі №5011-42/13539-2012, дійшов висновку, що стягнення з постачальника суми попередньої оплати, перерахованої за договором на поставку не вважається грошовим зобов'язанням у розумінні статті 625 Цивільного кодексу України, а відтак відсутні підстави для стягнення з відповідача на користь позивача нарахованих інфляційних. Стосовно стягнення 3% річних в сумі 19005,61 грн., господарський суд Одеської області здійснивши власний розрахунок 3% річних за період з 17.05.2013р. по 31.08.2016р. (виходячи із дати подання позову 17.05.2016р. із вирахуванням 3 років 17.05.2013р.) стягнув з відповідача на користь позивача 8434,18 грн. 3% річних.

Судова колегія не погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відмови в задоволенні позовних вимог в частині стягнення основного боргу у розмірі 85300,00 грн. за спливом строку позовної давності з огляду на слідуюче.

Як зазначив Конституційний Суд України, строки звернення до суду як складова механізму реалізації права на судовий захист є однією з гарантій забезпечення прав і свобод учасників правовідносин (абзац пятий підпункту 2.1 пункту 2 мотивувальної частини Рішення від 22 лютого 2012 року №4-рп/2012).

Загальні положення щодо позовної давності та порядку її обчислення, що підлягають застосуванню під час вирішення спорів між сторонами, визначені у главі 19 ЦК України.

Відповідно ст. ст. 256, 257 ЦК України під позовною давністю розуміється строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Початок перебігу позовної давності обчислюється за правилами ст. 261 ЦК України, ч. 1 якої повязує його з днем, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

За приписами ст. 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Позовна давність переривається у разі пред'явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.

У даному випадку було переривання строку позовної давності, у звязку із укладенням 15.04.2013р. між сторонами додаткової угоди №07, а відтак початок перебігу строку позовної давності почався з 05.05.2013р. (15.04.2013р. - дата укладення між сторонами додаткової угоди №07 + 20 календарних днів, протягом яких продавець зобовязався повернути покупцеві сплачені останнім грошові кошти).

Частинами 3, 5 ст. 267 ЦК України передбачена можливість застосування позовної давності, у тому числі й спеціальної, лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення рішення судом. Якщо при розгляді спору судом буде встановлено, що право позивача, про захист якого він просить, порушено і строк позовної давності пропущено ним з поважних причин, позивач вправі отримати судовий захист, у разі визнання судом поважними причин пропуску строку позовної давності.

За приписами роз'яснень викладених у п. 2.2. постанови пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013р. №10 «Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів» позовна давність не є інститутом процесуального права та не може бути відновлена (поновлена) в разі її спливу, але за приписом частини п'ятої статті 267 ЦК України позивач вправі отримати судовий захист у разі визнання поважними причин пропуску позовної давності.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач звернувся із позовом до господарського суду Одеської області про стягнення з відповідача 180563,92 грн. 29.04.2016р. - дата направлення позовної заяви господарського суду Одеської області, згідно рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення (а.с. 130-136 т.1). Судовий збір за подання позову майнового характеру, у даному випадку складав 2708,45 грн. (1,5 % від ціни позову - 180563,92 грн.).

Ухвалою господарського суду Одеської області від 10.05.2016р. позивачу повернуто позовну заяву без розгляду на підставі п. 4 ч. 1 та ч. 2 ст. 63 ГПК України. Ухвала суду мотивована тим, що позивачем заявлені позовні вимоги до стягнення з відповідача коштів у сумі 181563,92 грн., з яких 86300,00 грн. основного боргу, 77120,65 грн. інфляційних, 18143,27 грн. 3% річних. Проте, до позовної заяви додано платіжне доручення від 25.04.2016р. №619 про сплату судового збору у розмірі 2708,47 грн., що на 14,98 грн. менше ніж повинно бути сплачено (181563,92 грн. * 1,5% = 2723,45 2708,47 = 14,98).

У відповідності до ч. 1 ст. 265 ЦК України залишення позову без розгляду не зупиняє перебігу позовної давності.

Означена ухвала суду першої інстанції отримана позивачем 17.05.2016р., про що свідчить штамп вхідної кореспонденції (а.с. 137 т.1).

Позивачем негайно усунено недоліки щодо доплати судового збору у розмірі 14,98 грн. (а.с. 14 т.1). та того ж дня - 17.05.2016р., згідно відбитку штампу на поштовому конверті (138 т.1) повторно направлено на адресу господарського суду Одеської області позовну заяву із додатками.

Ухвалою місцевого господарського суду від 23.05.2016р. даний позов прийнято до провадження із призначенням до розгляду.

Позивач просив суд визнати поважними причини пропуску строку позовної давності та поновити його, з огляду на те, що ним було направлено 29.04.2016р. цінним листом позовну заяву на адресу господарського суду, а 10.05.2016р. позовну заяву було повернуто на підставі п. 4 ч. 1 та ч. 2 ст. 63 ГПК України, у звязку із недоплатою судового збору.

Не визнаючи причини пропуску строку позовної давності поважними, суд першої інстанції виходив з того, що за змістом ч. 2 ст. 264 ЦК України переривання перебігу позовної давності шляхом предявлення позову матиме місце у разі не будь-якого подання позову, а здійсненого з додержанням вимог процесуального закону, зокрема, ст. ст. 54, 56, 57 ГПК України. Тому, якщо господарським судом у прийнятті позовної заяви відмовлено (стаття 62 ГПК) або її повернуто (стаття 63 названого Кодексу), то перебіг позовної давності не переривається. Так само не перериває цього перебігу подання позову з порушенням правил підвідомчості справ (пункт 4.4.2 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013р. № 10 «Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів»), а відтак несплата судового збору в установленому законом порядку і розмірі не є поважною причиною пропущення позовної давності. Крім того, суд першої інстанції зазначив, що в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження існування обставин, які виникли незалежно від волі позивача, який мав право відповідної вимоги та об'єктивно унеможливили звернення його за судовим захистом у період дії позовної давності протягом 3-х років.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції та зазначає наступне.

Так, звертаючись із позовом 29.04.2016р., тобто в межах трирічного строку позовної давності (05.05.2013р. - 05.05.2016р.) позивачем сплачено судовий збір у розмірі 2708,47 грн. за платіжним дорученням від 25.04.2016р. №619 (а.с. 13 т.1), виходячи із ставки 1,5% від ціни позову, яка зазначена позивачем у вступній частині позовної заяви у розмірі 180563,92 грн. - ціна позову (1,5% від 180563,92 = 2708,45 грн.), тобто позивачем сплачено судовий збір у встановленому розмірі.

Разом з тим, по тексту позову та в його прохальній частині, позивач просив стягнути з відповідача 154827,48 грн., з яких 86300,00 грн. основного боргу 77120,65 грн. інфляційних, 18143,27 грн. 3% річних.

Місцевий господарський суд, здійснивши власний розрахунок загальної суми заявленої до стягнення з відповідача встановив її у розмірі 181563,92 грн. (86300,00+77120,65+18143,27) і саме від цієї суми обраховував суму судового збору, яку повинен був сплатити позивач при звернені з даним позовом (1,5% від 181563,92 = 2723,45 грн.).

Отже, позивач вірно зазначив ціну позову у вступній його частині в сумі 180563,92 грн., виходячи із розрахунку (85300,00 грн. основного боргу +77120,65 грн. інфляційних + 18143,27 грн. 3% річних) та вірно сплатив судовий збір у сумі 2708,47 грн., виходячи із розрахунку (1,5% від 180563,92 грн. = 2708,45 грн.), проте допустив арифметичні помилки по тексту позову та в його прохальній частині, зазначивши суму основного боргу у розмірі 86300,00 грн., замість 853000,00 грн., що на 1000,00 грн. більше, а відтак й загальної суми, присудженої до стягнення на 1000,00 грн. більше, а саме 181563,92 грн., замість 180563,92 грн., що і стало підставою для повернення позовної без розгляду у звязку із недоплатою судового збору у розмірі 14,98 грн.

За змістом абз. 11 п. 3.5. постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011р. №18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» якщо передбачені у пунктах 2, 3, 4, 5 і 6 частини першої статті 63 ГПК підстави повернення позовної заяви виявлено господарським судом після прийняття позовної заяви до розгляду, справа підлягає розглядові по суті. У разі необхідності розгляд справи може бути відкладено (стаття 77 ГПК), зокрема, з метою: одержання необхідних доказів чи обґрунтованого розрахунку стягуваної (оспорюваної) суми; надіслання відповідачеві чи іншим особам, які беруть участь у справі, копій позовних матеріалів. Повне найменування і поштові адреси сторін може бути з'ясовано безпосередньо у судовому засіданні. Не сплачені у встановленому порядку та розмірі суми судового збору можливо стягнути за результатами розгляду справи.

В силу ст. 3 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність.

З урахуванням наведеного, судова колегія вважає, що сума судового збору у розмірі 14,98 грн. є невеликою у порівнянні з вже сплаченою позивачем сумою судового збору у розмірі 2708,47 грн., яку позивач, на думку суду першої інстанції, не доплатив, могла бути стягнута останнім за результатами розгляду справи по суті або при прийнятті позовної заяви до провадження.

Підсумовуючи вищевикладене та з урахуванням того, що якби не арифметичні помилки, допущені позивачем у первісній позовній заяві, яка була подана 29.04.2016р., тобто в межах трирічного строку позовної давності (05.05.2013р. по 05.05.2016р.), що стали наслідком повернення позовної заяви без розгляду; недоліки, які полягають у доплаті судового збору у розмірі 14,98 грн. були усунені позивачем негайно; позивачем повторно подано позовну заяву із незначним пропуском строку позовної давності - всього на 12 днів (17.05.2016р. - 05.05.2016р.), колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для визнання причини пропуску строку позовної давності поважною.

За наведених обставин, позов в частинні стягнення з відповідача на користь позивача 85300,00 грн. основного боргу підлягає задоволенню.

Щодо позовних вимог в частині стягнення з відповідача нарахованих позивачем інфляційних у розмірі 82973,48 грн. та 3% річних у розмірі 19005,61 грн., суд апеляційної інстанції зазначає таке.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Правомірним є висновок місцевого господарського суду, що попередня оплата за договором поставки не вважається грошовим зобов'язанням у розумінні ст. 625 ЦК України. Але ж судом не враховано, що 15.04.2013р. укладена додаткова угода №07, на підставі якої у продавця змінились зобов'язання, раніше передбачені договором поставки, а саме у останнього виникло грошове зобов'язання - повернути оплачену покупцем вартість автомобіля, який не був поставленим.

Встановлене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних в порядку ст. 625 ЦК України є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а відтак нарахування позивачем відповідачу інфляційних та 3 % річних є законним та обґрунтованим.

Разом з тим, здійсненні позивачем розрахунки інфляційних та 3 % річних є арифметично невірними. Судова колегія, здійснивши власний розрахунок, дійшла висновку, що стягненню з відповідача на користь позивача підлягають: інфляційні, нараховані на суму основного боргу у розмірі 83500,00 грн. за період з травня 2013р. по серпень 2016р. у загальному розмірі 62360,85 грн. (травень-грудень 2013р. індекс інфляції 100,3959; січень-грудень 2014р. індекс інфляції 124,8695; січень-грудень 2015р. індекс інфляції 143,3129; січень-серпень 2016р. індекс інфляції 104,5291) та 3% річних за період з 17.05.2013р. (дата звернення позивача з позовом) по 31.08.2016р. за 1203 дня прострочення платежу у загальній сумі 8434,18 грн.

Враховуючи вищевикладене, апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду зміні в частині стягнення з відповідача на користь позивача основного боргу в сумі 85300,00 грн. та інфляційних у розмірі 62360,85 грн.

Відповідно до ст. 49 ГПК України судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

У даному випадку судовий збір становить 2341,43 грн. за позовом та 2575,57 грн. за апеляційний перегляд, який підлягає відшкодуванню позивачу за рахунок відповідача.

Керуючись ст. ст. 99, 103-105 ГПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу задовольнити частково.

Рішення господарського суду Одеської області від 07.09.2016р. у справі №916/1179/16 змінити, виклавши резолютивну частину рішення в слідуючій редакції:

« 1.Позов задовольнити частково.

2.Стягнути з ОСОБА_3 з обмеженою відповідальністю «АВТО-СІТІ-БАС» на користь Театрально-видовищного закладу культури «Київський національний академічний театр оперети» загальну суму 156095,03 грн., в тому числі: 85300,00 грн. основного боргу, 62360,85 грн. інфляційних, 8434,18 грн. 3% річних, судовий збір 2341,43 грн. за позовом, 2575,57 грн. за апеляційний перегляд.

3.В решті позову відмовити.»

Доручити господарському суду Одеської області видати відповідні накази.

Постанова апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання постанови законної сили.

Повний текст постанови складено 22.11.2016р.

Головуючий суддя В.Б. Туренко

Суддя Л.В. Поліщук

Суддя В.Т. Пироговський