ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" листопада 2016 р. Справа № 921/372/16-г/16

Львівський апеляційний господарський суд в складі колегії:

головуючого - судді Зварич О.В.

суддів Хабіб М.І.

ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Укртрансгаз» (надалі (ПАТ «Укртрансгаз») за № 12827/6 від 15.09.2016р. (вх.№01-05/4848/16 від 12.10.2016р.)

на рішення господарського суду Тернопільської області від 29.08.2016р.

у справі № 921/372/16-г/16

за позовом: ПАТ «Укртрансгаз»

до відповідача: Дочірнього підприємства «Газпостач» Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Тернопільміськгаз» (надалі ДП «Газпостач» ПАТ «Тернопільміськгаз»)

про стягнення 10252382,09 грн.,

за участю:

від позивача (в режимі відеоконференції): ОСОБА_2 представник (довіреність №2-80 від 21.03.2016р.);

від відповідача: не зявився,

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Тернопільської області від 29.08.2016р. у справі №921/372/16-г/16 (суддя Хома С.О.) позов задоволено частково. Стягнуто з ДП «Газпостач» ПАТ «Тернопільміськгаз» на користь ПАТ «Укртрансгаз»: 569394,22 грн. пені (50 % від 1138778,45 грн.); 160858,17 грн. інфляційних втрат; 79271,92 грн. 3% річних та 135446,23грн. судового збору в повернення сплачених судових витрат. Припинено провадження у справі в частині позовних вимог про стягнення 7650830,54 грн. основного боргу. В решті позову відмовлено.

В ході розгляду справи суд першої інстанції прийшов до висновку про те, що відповідач неналежно виконав свої договірні зобовязання щодо оплати наданих позивачем послуг, у звязку з чим станом на 03.06.2016р. виникла заборгованість в сумі 7650830,54 грн., яку Підприємство сплатило після порушення провадження у даній справі. Відповідно до ст.625 ЦК України, Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобовязань» та договору позивачем правомірно нараховано до стягнення: 1138788,45 грн. пені, 160858,17 грн. інфляційних втрат та 79271,92 грн. 3% річних. Разом з тим, враховуючи ступінь виконання відповідачем основного зобовязання (станом на час розгляду справи заборгованість сплачено повністю), наявність значної дебіторської заборгованості та клопотання відповідача про зменшення заявленої до стягнення пені, відповідно до п. 3 ст. 83 ГПК України суд зменшив розмір пені на пятдесят відсотків, присудивши до стягнення з нього на користь позивача 569394,22 грн. пені. Місцевий господарський суд відмовив у задоволенні позовної вимоги щодо стягнення 1222633,01 грн. 7 % штрафу з тих підстав, що застосування до боржника санкцій, передбачених абз. 3 ч. 2 ст. 231 ГК України можливе, якщо допущено прострочення виконання негрошового зобов'язання, пов'язаного з обігом (поставкою) товарів, виконанням робіт, наданням послуг, з вартості яких і вираховується у відсотковому відношенні розмір штрафу, в той час, як між сторонами у даній справі виник спір з приводу неналежного виконання відповідачем грошового зобовязання з оплати отриманих послуг.

Позивач подав апеляційну скаргу, в якій вважає рішення суду першої інстанції в частині часткового задоволення позовної вимоги про стягнення пені та відмови в стягненні 7% штрафу прийнятим з порушенням норм матеріального та процесуального права. Зазначає, що суд має право зменшити розмір штрафних санкцій у виняткових випадках, а даний випадок, на думку скаржника, не є винятковим. Звертає увагу на те, що розмір заявлених до стягнення штрафних санкцій не є значно чи надмірно великим, виходячи із загальної заборгованості по договору та часу прострочення відповідачем належних до сплати сум. Стверджує, що приписи ч. 2 ст. 231 ГК України застосовуються до будь-яких господарських зобовязань, в яких хоча б одна із сторін належить до державного сектору економіки, до якого належить позивач, а не тільки до зобовязань з поставки товарів, виконання робіт та надання послуг. Просить скасувати рішення господарського суду Тернопільської області від 29.08.2016р. у справі №921/372/16-г/16 в частині відмови у стягненні пені в сумі 569394,22 грн. та 1222633,01 грн. штрафу, прийняти в цій частині нове рішення, яким вказані позовні вимоги задоволити повністю. В іншій частині оскаржуване рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Відповідач у відзиві на апеляційну скаргу вважає, що рішення суду у даній справі винесено з дотриманням норм матеріального та процесуального права. Вважає правомірним застосування судом п.3 ст. 83 ГПК України та просить залишити апеляційну скаргу ПАТ «Укртрансгаз» без задоволення, а рішення господарського суду Тернопільської області від 29.08.2016р. у даній справі - без змін.

В судовому засіданні представник позивача підтримав вимоги апеляційної скарги.

Відповідач не забезпечив явки в судове засідання уповноваженого представника. Згідно повідомлення про вручення рекомендованого поштового відправлення від 02.11.2016р. обізнаний з датою, часом і місцем розгляду апеляційної скарги.

Апеляційний господарський суд, обговоривши доводи апеляційної скарги, відзиву на апеляційну скаргу, заслухавши пояснення представника позивача, здійснивши аналіз наявних у справі письмових доказів, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, дійшов висновку про відсутність підстав для скасування рішення господарського суду Тернопільської області від 29.08.2016р. у справі №921/372/16-г/16.

Як вбачається з матеріалів справи, 01.07.2015р. між ПАТ «Укртрансгаз» (газотранспортне підприємство) та ДП «Газпостач» ПАТ «Тернопільміськгаз» (замовник) укладено договір на транспортування природного газу магістральними трубопроводами №/Н038, за умовами якого газотранспортне підприємство зобов'язується надати замовнику послуги з транспортування магістральними трубопроводами природного газу замовника від пунктів приймання-передачі газу в магістральні трубопроводи до пунктів призначення газорозподільних станцій (далі ГРС), а замовник зобов'язується внести плату за надані послуги з транспортування природного газу магістральними трубопроводами у розмірі, у строки та порядку, передбачені умовами договору (а.с. 21-24).

Відповідно до п. 1.2 договору річний плановий обсяг транспортування природного газу (далі газ) замовника складає 51197,000 тис.куб.м, у тому числі по місяцях (тис.куб.м): липень 3205,000; серпень 3203,000; вересень 4004,000; жовтень 7810,000; листопад 13450,000; грудень 19525,000. Газ замовника, транспортування якого за цим договором здійснює газотранспортне підприємство, призначений для задоволення потреб населення та юридичних осіб, яким природний газ відпускається за роздрібними цінами, диференційованими залежно від річних обсягів споживання.

Згідно п.п.3.1-3.4 договору послуги по транспортуванню газу оформлюються газотранспортним підприємством і замовником актами наданих послуг з транспортування газу магістральними трубопроводами (далі акти наданих послуг). У випадку, якщо замовник та/або його споживачі безпосередньо підключені до магістрального трубопроводу газотранспортного підприємства, кількість протранспортованого газотранспортним підприємством газу замовнику та/або його споживачам визначається за даними комерційних вузлів та приладів обліку газу (далі вузли обліку), установлених на ГРС. Якщо замовник та/або його споживачі отримують газ з мережі газорозподільного підприємства, даними для складання актів наданих послуг є дані газорозподільного підприємства про обсяги протранспортованого ним газу замовнику та/або його споживачам. Газотранспортне підприємство до 15 числа місяця, наступного за звітним, направляє замовнику два примірники акта наданих послуг за звітний місяць, підписані уповноваженим представником та скріплені печаткою газотранспортного підприємства. Замовник протягом двох днів з дати одержання акта наданих послуг зобов'язується повернути газотранспортному підприємству один примірник оригіналу акт наданих послуг, підписаний уповноваженим представником та скріплений печаткою замовника, або надати в письмовій формі мотивовану відмову від підписання акта наданих послуг. У випадку відмови від підписання акта наданих послуг розбіжності підлягають урегулюванню відповідно до умов договору або в судовому порядку. До прийняття рішення судом відповідні розрахунки за вартість послуг з транспортування газу магістральними трубопроводами здійснюються відповідно до даних газотранспортного підприємства. Акти наданих послуг є підставою для проведення остаточних розрахунків замовника з газотранспортним підприємством.

Сторони погодили, що розрахунки за послуги з транспортування газу магістральними трубопроводами здійснюються за тарифами, які встановлюються національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері електроенергетики. Газотранспортне підприємство зобов'язується розміщувати інформацію про чинні тарифи на своєму офіційному веб-сайті та в засобах масової інформації. Тарифи, визначені в п.5.1 цього договору, є обов'язковими для сторін з дати набрання ними чинності. Визначена на їх основі вартість послуги буде застосовуватись сторонами при складанні актів наданих послуг та розрахунках за ці послуги згідно з умовами договору. Розрахунковий період за договором становить один місяць, з 09:00 години першого дня місяця до 09:00 години першого дня наступного місяця включно. Вартість послуг з транспортування газу за місяць визначається як добуток тарифу на загальну кількість протранспортованого природного газу, визначеного згідно з розділом 4 договору, та податку на додану вартість. Вартість фактично наданих газотранспортним підприємством замовнику послуг за звітний місяць, визначається на підставі акта наданих послуг. Оплата вартості послуг за транспортування газу здійснюється замовником (крім гарантованого постачальника) шляхом перерахування грошових коштів на рахунок газотранспортного підприємства на умовах 100% попередньої оплати за десять днів до початку місяця, у якому буде здійснюватися транспортування газу. Замовник самостійно визначає розмір суми платежу попередньої оплати як добуток тарифу та планового обсягу газу на відповідний місяць. Остаточний розрахунок за надані у звітному місяці послуги проводиться замовником до двадцятого числа місяця, наступного за звітним, відповідно до акта наданих послуг та з урахуванням раніше перерахованих коштів (п.п.5.1-5.5 договору).

Права та обовязки сторін визначені в розділі 6 договору. Так, газотраснпортне підприємство зобов'язане виконувати умови договору; забезпечити транспортування газу до пунктів призначення на умовах та в обсягах визначених договором; забезпечити надання послуг, якість яких відповідає встановленим законодавством вимогам. В свою чергу замовник забов'язується виконувати умови цього договору; своєчасно та в повному обсязі оплачувати вартість послуг згідно з умовами договору (п.п. 6.1.1-6.1.3, 6.3.1, 6.3.2 договору).

Пунктом 7.1 договору передбачено, що газотранспортне підприємство і замовник у випадку невиконання або неналежного виконання зобовязань за договором несуть відповідальність у межах, передбачених законодавством.

У відповідності до п. 7.3 договору у разі порушення замовником строків оплати, передбачених розділом 5 договору, із замовника стягується пеня в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу.

Спірні питання та розбіжності щодо виконання умов договору вирішуються за домовленістю сторін або в порядку, встановленому законодавством (розділ 10 договору).

Згідно п. 11.1 цей договір набирає чинності з дня його підписання сторонами та діє в частині транспортування газу з 1 липня 2015 року до 31 грудня 2015 року, а в частині проведення розрахунків за надані газотранспортим підприємством послуги до повного виконання замовником своїх зобов'язань за цим договором. Договір вважається продовженим на кожний наступний календарний рік, якщо не менше ніж за місяць до закінчення строку дії договору жодною із сторін не буде заявлено про припинення його дії або перегляд його умов.

На виконання укладеного між сторонами договору на транспортування природного газу магістральними трубопроводами №/Н038 від 01.07.2015р. позивач з липня 2015 року по квітень 2016 року надав відповідачу передбачені договором послуги на загальну суму 36232254,85 грн. (з ПДВ), що підтверджується наявними в матеріалах справи копіями актів наданих послуг з транспортування природного газу магістральними трубопроводами (а.с.25-34).

У позовній заяві позивач вказує, що в порушення умов договору №/Н038 від 01.07.2015р. відповідач не проводив вчасної та повної оплати послуг з транспортування природного газу та просить стягнути залишок основного боргу в сумі 7650830,54 грн., 1138788,45 грн. пені, 1222633,01 грн. штрафу, а також три проценти річних від простроченої суми у розмірі 79271,92 грн. та інфляційні збитки в сумі 160858,17 грн.

До позову додано розрахунки по оплаті ДП «Газпостач» ПАТ «Тернопільміськгаз» перед ПАТ «Укртрансгаз» за надані послуги з транспортування природного газу за період з липня 2015 року по по квітень 2016 року, розрахунки 3% річних, пені, 7 % штрафу та інфляційних нарахувань (а.с.35-47).

Згідно ухвали господарського суду Тернопільської області від 30.06.2016р. порушено провадження у даній справі (а.с.2).

26.08.2016р. відповідач надав суду першої інстанції копії платіжних доручень № 35 від 22.06.2016 р. на суму 1800000,00 грн., № 38 від 19.07.2016р. на суму 3003000,00 грн. та банківські виписки Філії Тернопільське обласне управління АТ "Ощадбанк" за червень, липень, серпень 2016 року, якими підтверджує, що сплатив основний борг за надані у спірному періоді послуги з транспортування природного газу магістральними трубопроводами (а.с. 133, 135-141).

Позивач не заперечив факту оплати відповідачем суми основного боргу під час розгляду даної справи в суді першої інстанції.

Також, 26.08.2016р. відповідач звернувся до місцевого господарського суду з заявою (вх.№ 15483 від 26.08.2016р.) про зменшення нарахованих штрафних санкцій (а.с.124-128).

У вказаній заяві Підприємство звертає увагу на те, що позивачем не подано будь-яких доказів на підтвердження понесення збитків в результаті несвоєчасного виконання договірних зобовязань з боку відповідача. Просить зменшити розмір пені до 10 % від заявленої, зважаючи на важкий фінансовий стан ДП «Газпостач» ПАТ «Тернопільміськгаз» (згідно балансу (звіту про фінансовий стан) на 31.12.2015р. нерозподілений прибуток (непокритий збиток) становив 725 тис.грн., згідно звіту про фінансові результати (звіт про сукупний дохід) за І півріччя 2016 р. збиток становив 629тис.грн.); ступінь виконання основного зобовязання за договором на транспортування природного газу магістральними трубопроводами від 01.07.2015 №/Н038 (станом на час розгляду справи, а саме - 16.08.2016 р. сплачено суму основного боргу); специфіку мети створення, предмет господарської діяльності (надання послуг з постачання природного газу для різних категорій споживачів, в тому числі і побутових споживачів (населення); наявність значної дебіторської заборгованості (станом на 01.08.2016 р. заборгованість за спожитий природний газ споживачами-юридичними особами склала 3485226,08 грн., побутовим споживачами (населенням) - 109728420,15грн.); співрозмірність заявлених до стягнення штрафних санкцій, та враховуючи ту обставину, що позивач застосував до відповідача таку міру відповідальності, як стягнення 3% річних та інфляційних нарахувань, які в певній мірі компенсують знецінення несплачених відповідачем коштів. Посилаючись на правову позицію Верховного Суду України у подібних спорах, просить відмовити в задоволенні позову щодо стягнення з нього на користь позивача 7% штрафу.

При винесенні постанови колегія суддів керувалася наступним.

Згідно частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема, є договори та інші правочини.

У відповідності із статтею 627 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору, з врахуванням вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Статтею 629 Цивільного кодексу України унормовано, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

Згідно статті 193 Господарського кодексу України та статті 526 Цивільного кодексу України, яка містить аналогічні положення, зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

В силу приписів статті 202 Господарського кодексу України, статті 599 Цивільного кодексу України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до частини 1 статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання).

В ході розгляду апеляційної скарги ПАТ Укртрансгаз колегією суддів встановлено, що на підставі укладеного між сторонами договору на транспортування природного газу магістральними трубопроводами №/Н038 від 01.07.2015р. відповідач в період з липня 2015 року по квітень 2016 року отримав від позивача послуги з транспортування природного газу магістральними трубопроводами вартістю 36232254,85грн., оплативши їх частково в сумі 28581424,31 грн. На момент заявлення даного позову неоплаченими залишились послуги на суму 7650830,54 грн., які після порушення провадження у даній справі були повністю сплачені, чого не заперечують обидві сторони.

За приписами п.11 ч.1 ст. 80 Господарського процесуального кодексу України господарський суд припиняє провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

З урахуванням вищенаведеного, колегія суддів вважає, що місцевий господарський суд законно і обґрунтовано припинив провадження у справі в частині стягнення з відповідача на користь позивача 7650830,54 грн. основного боргу відповідно до п. 11 ч. 1 ст.80 ГПК України.

Частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України унормовано, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

З аналізу розрахунків позивача, не спростованих відповідачем, суд встановив, що 3% річних від несвоєчасно сплаченої заборгованості за період прострочення з 01.07.2015р. по 03.06.2016р. складають 79271,92 грн. Сума, на яку збільшився основний борг внаслідок інфляційних процесів за період з 01.07.2015р. по 31.05.2016р., становить 160858,17 грн. (а.с.42-44, 46-47).

Перевіривши правильність вказаних розрахунків, суд першої інстанції законно і обгрунтовано присудив до стягнення з відповідача на користь позивача за період з 01.07.2015р. по 03.06.2016р. 3% річних в розмірі 79271,92 грн. та інфляційних втрат за період з 01.07.2015р. по 31.05.2016р. в сумі 160858,17 грн.

На думку колегії суддів, оскаржуване рішення місцевого господарського суду в частині зменшення розміру пені та стягнення її з відповідача в сумі 569394,22 грн., що становить 50 % від заявленої до стягнення, є правомірним з огляду на таке.

У відповідності до приписів статті 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Статтями 1, 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» від 22.11.1996р. №543/96-ВР (з наступними змінами та доповненнями) передбачено, що платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін, який обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Відповідно до п. 7.3 договору у разі порушення замовником строків оплати, передбачених розділом 5 договору, із замовника стягується пеня в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу.

Згідно наданого позивачем розрахунку пені, не спростованого відповідачем, розмір пені за несвоєчасну оплату послуг з транспортування природного газу в загальному за період з 01.07.2015р. по 03.06.2016р. складає 1138788,45 грн. Нарахування пені по кожному періоду прострочення виконання зобовязання здійснено за шість місяців згідно положень ч.6 ст.232 Господарського кодексу України.

Відповідно до статті 233 Господарського кодексу України у разі, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов'язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Частиною 3 статті 551 Цивільного кодексу України передбачено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Згідно пункту 3 статті 83 Господарського процесуального кодексу України господарський суд, приймаючи рішення, має право зменшувати у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання.

В заяві про зменшення нарахованих штрафних санкцій (вх.№ 15483 від 26.08.2016р.) ДП «Газпостач» ПАТ «Тернопільміськгаз» просило суд зменшити розмір пені до 10% від заявленої суми, покликаючись на важкий фінансовий стан, наявність значної дебіторської заборгованості споживачів перед ним по сплаті за спожитий природний газ.

Судом встановлено, що відповідач знаходиться у важкому фінансово-економічному стані та є збитковим, що підтверджується балансом (звіт про фінансовий стан) на 30.06.2016р. та звітом про фінансові результати (звіт про сукупний дохід) за 1 півріччя 2016р. (а.с.104-107). Поставлений позивачем природний газ відповідач використовує для надання послуг з постачання природного газу для різних категорій споживачів, які несвоєчасно здійснюють розрахунки з відповідачем, що вбачається зі наданої ДП «Газпостач» ПАТ «Тернопільміськгаз» інформації щодо претензійно-позовної роботи (а.с.129-131).

З наведеного, колегія суддів вважає, що місцевий господарський суд правомірно зменшив розмір належної до стягнення пені, пославшись на ст. 551 Цивільного кодексу України та ст. 233 Господарського кодексу України. При цьому, суд обґрунтовано взяв до уваги інтереси обох сторін, вжиття відповідачем заходів щодо погашення заборгованості, важке фінансове становище ДП «Газпостач» ПАТ «Тернопільміськгаз», стягнення інфляційних втрат та 3% річних, якими компенсуються збитки позивача.

Щодо вимоги про стягнення з відповідача 7% штрафу в сумі 1222633,01 грн. за порушення зобовязань за договором в частині оплати послуг по транспортуванню природного газу необхідно зазначити таке.

Відповідно частини 2 статті 231 Господарського кодексу України у разі якщо порушено господарське зобов'язання, в якому хоча б одна сторона є суб'єктом господарювання, що належить до державного сектора економіки, або порушення пов'язане з виконанням державного контракту, або виконання зобов'язання фінансується за рахунок Державного бюджету України чи за рахунок державного кредиту, штрафні санкції застосовуються, якщо інше не передбачено законом чи договором, у таких розмірах: за порушення умов зобов'язання щодо якості (комплектності) товарів (робіт, послуг) стягується штраф у розмірі двадцяти відсотків вартості неякісних (некомплектних) товарів (робіт, послуг); за порушення строків виконання зобов'язання стягується пеня у розмірі 0,1 відсотка вартості товарів (робіт, послуг), з яких допущено прострочення виконання за кожний день прострочення, а за прострочення понад тридцять днів додатково стягується штраф у розмірі семи відсотків вказаної вартості.

Інший розмір штрафу, ніж передбачений ч. 2 ст. 231 Господарського кодексу України, укладеним між сторонами договором №/Н038 від 01.07.2015р. не встановлений.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, висловленої в постанові від 04.02.2014 року у справі №903/610/13, застосування до боржника, який порушив господарське зобов'язання, штрафних санкцій у вигляді пені, штрафу, передбачених абз. 3 ч. 2 ст. 231 ГК України, можливо при сукупності відповідних умов, а саме: якщо інший розмір певного виду штрафних санкцій не передбачений договором або законом; якщо, між іншим, порушено господарське зобов'язання, в якому хоча б одна сторона є суб'єктом господарювання, що належить до державного сектора економіки; якщо допущено прострочення виконання негрошового зобов'язання, пов'язаного з обігом (поставкою) товарів, виконанням робіт, наданням послуг, з вартості яких і вираховується у відсотковому відношенні розмір штрафу.

Аналогічна правова позиція висловлена у постановах Верховного Суду України від 6 грудня 2010 року в справі N 3-4гс10, від 20 грудня 2010 року у справі N 3-41гс10, від 28 лютого 2011 року у справі N 3-11гс11.

Грошовим зобов'язанням є зобов'язання, яке виражається в грошових одиницях України (грошовому еквіваленті в іноземній валюті), тобто будь-яке зобов'язання зі сплати коштів. Відтак, грошове зобов'язання - це таке правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана сплатити гроші на користь другої сторони (кредитора), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Виходячи з викладеного, грошовим слід вважати будь-яке зобов'язання, що складається, у тому числі, із правовідношення, в якому праву кредитора вимагати від боржника виконання певних дій відповідає кореспондуючий обов'язок боржника сплатити гроші на користь кредитора. Таким чином, правовідношення, в якому замовник зобов'язаний оплатити надану послугу грошима, а виконавець має право вимагати від замовника відповідної оплати, є грошовим зобов'язанням (Постанова Верховного Суду України від 04.02.2014р. у справі №3-1гс14).

Виходячи з норм чинного законодавства, судової практики Верховного Суду України, колегія суддів констатує, що у даному випадку відсутня сукупність умов, які передбачають застосування до боржника, що порушив господарське зобов'язання, санкцій у вигляді штрафу, передбаченого абз. 3 ч. 2 ст. 231 Господарського кодексу України, а тому суд підставно відмовив у задоволенні вимоги ПАТ "Укртрансгаз" про стягнення з ДП «Газпостач» ПАТ «Тернопільміськгаз» 1222633,01 грн. штрафу, які розраховані позивачем від грошового зобов'язання відповідно до абз. 3 ч. 2 ст. 231 Господарського кодексу України.

Доводи апеляційної скарги не спростовують встановлених судом обставин даної справи.

З огляду на вищевказане, апеляційний господарський суд прийшов до висновку про те, що судом першої інстанції надано належну оцінку дослідженим доказам, прийнято законне та обґрунтоване рішення у відповідності з вимогами матеріального і процесуального права, тому його необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Судові витрати за розгляд апеляційної скарги необхідно покласти на скаржника відповідно до положень ст.49 ГПК України.

Керуючись, ст. ст. 43, 99, 101, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Львівський апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ :

Рішення господарського суду Тернопільської області від 29.08.2016р. у справі №921/372/16-г/16 залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Справу повернути в господарський суд Тернопільської області.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку згідно з Розділом ХІІ-1 ГПК України.

Головуючий суддя Зварич О.В.

судді Хабіб М.І.

ОСОБА_1