РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.11.2016Справа №910/16807/16

За позовом Приватної організації "Українська ліга авторських і суміжних прав"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Моменто"

про стягнення 53 025, 43 грн.

Суддя Бондарчук В.В.

Представники:

від позивача: не зявились;

від відповідача: ОСОБА_1

ОБСТАВИНИ СПРАВИ :

Приватна організація "Українська ліга авторських і суміжних прав" (далі позивач) звернулася до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Моменто" (далі відповідач) про стягнення заборгованості у розмірі 53 025, 43 грн., у тому числі: 34 400, 00 грн. - основний борг, 16 749, 39 грн. - інфляційні втрати та 1 876, 04 грн. - 3% річних.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем зобовязань перед позивачем за договором № КБР-39/07/12 від 05.07.2012.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 14.09.2016 (суддя Прокопенко Л.В.) порушено провадження у справі № 910/16807/16 та призначено її до розгляду у судовому засіданні на 19.10.2016 за участю представників сторін, яких зобовязано надати суду певні документи.

Розпорядженням керівника апарату Господарського суду міста Києва від 04.10.2016 у звязку із прийняттям Верховною Радою України Постанови про звільнення судді Прокопенко Л.В. проведено повторний автоматичний розподіл справи, за результатами якого справу № 910/16807/16 передано на розгляд судді Бондарчук В.В.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 05.10.2016 справу № 910/16807/16 прийнято до провадження суддею Бондарчук В.В. та призначено її до розгляду у судовому засіданні за участю представників сторін на 24.10.2016.

Розгляд справи відкладався згідно п.п. 1-2 ст. 77 ГПК України.

У даному судовому засіданні представник відповідача заперечив проти задоволення позовних вимог.

Представник позивача у судове засідання вдруге не з'явився, причин неявки суду не повідомив, однак про дату, час та місце проведення судового засідання був повідомлений належним чином, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення.

Приймаючи до уваги, що представник позивача був належним чином повідомлений про дату та час судового засідання, враховуючи, що матеріали справи містять достатньо документів для розгляду справи по суті, суд вважає, що неявка у судове засідання представників позивача не є перешкодою для прийняття рішення у даній справі.

Відповідно до ст. 82 Господарського процесуального кодексу України, рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих сторонами та витребуваних судом.

У судовому засіданні 10.11.2016 відповідно до ст. 85 Господарського процесуального кодексу України судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника відповідача, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

05.07.2012 між Приватною організацією «Українська ліга авторських та суміжних прав» та Товариством з обмеженою відповідальністю "Моменто" укладено договір № КБР 39/07/12, умовами якого передбачено, що відповідач здійснює використання в комерційній діяльності музичних творів, а позивач надав відповідачу, на умовах, визначених даним договором, дозвіл (невиключне право) на таке використання, в тому числі, усіх необхідних майнових прав для використання творів, та здійснює збір винагороди (роялті). Відповідач зобовязується виплачувати винагороду (роялті) позивачу відповідно до даного договору та закону.

Згідно п. 1 договору, позивач є організацією, що має повноваження надавати дозвіл (невиключне право) на використання обєктів в комерційній діяльності музичних творів, в тому числі, усіх необхідних майнових прав, для їх використання, що використовуються, та здійснювати збір винагороди (роялті) за таке використання на підставі Свідоцтва про реєстрацію в якості організації колективного управління майновими правами субєктів авторського права, виданого Державним департаментом інтелектуальної власності Міністерства освіти і науки України за № 19/2011 від 24.01.2011.

Відповідно до п. 2.3. договору, відповідач зобовязується перераховувати на поточний рахунок позивача винагороду (роялті), узгоджену сторонами у відповідних додатках до даного договору, не пізніше ніж за 5 (пять) днів до початку місяця за який здійснюється платіж, після чого надати позивачу акт про виплату роялті згідно з п. 2.5. даного договору.

Незважаючи на дату укладення договору, відповідач здійснює виплату винагороди за весь місяць (календарний період), в якому було укладено договір. Платіж здійснюється не пізніше трьох календарних днів після підписання даного договору.

Згідно п. 2.4. договору, відповідач зобовязується не пізніше 20-ого числа місяця наступного за звітним кварталом, надавати позивачу звіт про використані твори за формою, наведеною у додатку №4 до даного договору, якщо інше не встановлено в додатках до даного договору.

Пунктом 3.3. договору визначено, що відповідач зобовязується протягом пяти днів письмово повідомити позивача про припинення використання творів в закладах відповідача, зазначених у відповідних додатках до даного договору. В разі несвоєчасного повідомлення про настання таких обставин відповідач зобовязується сплатити винагороду, узгоджену сторонами у відповідних додатках, у повному обсязі і за весь період.

Даний договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами і діє до 23.07.2013, а в частині невиконання фінансових зобов`язань, фінансових санкцій, та будь-яких інших зобовязань до їх повного виконання (п. 5.1. договору).

Згідно п. 5.2. договору у випадку, якщо жодна із сторін не повідомить письмово іншу сторону про припинення дії договору протягом місяця до настання зазначеної в п. 5.1 дати припинення дії договору, дія договору вважається подовженою на той самий строк і на тих же умовах. Таке повідомлення має бути надіслане засобами поштового зв'язку (рекомендованим листом), при цьому належним доказом повідомлення є квитанція відділу поштового зв'язку із зазначенням вказаних в цьому договорі поштових реквізитів сторони, на адресу якої направлено листа.

Додатком № 1 до договору № КБР 39/07/12 від 05.07.2012, перелік закладів, в яких користувач здійснює використання творів, а саме: ресторан «Момент», розташований за адресою: м. Київ, вул. Золотоустівська, 2/4, площею 158, 9 м2.

Відповідно до п. 1.2. додатку №2 до договору, загальна сума щомісячної винагороди з дня набуття чинності договору становить 800, 00 грн. Зазначена сума щомісячно перераховується відповідачем на розрахунковий рахунок позивача відповідно до умов договору.

Як вказує позивач, відповідач протягом дії договору № КБР 39/07/12 від 05.07.2012, за 50 місяців повинен сплатити роялті на загальну суму 40 000, 00 грн.

Проте, відповідач вказану винагороду оплатив частково у сумі 5 600, 00 грн., що підтверджується реєстром платіжних документів по фільтру, в результаті чого за останнім утворилась заборгованість у розмірі 34 400, 00 грн.

Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач зазначає, що відповідач неналежним чином виконав зобовязання щодо оплати винагороди за договором № КБР 39/07/12 від 05.07.2012, у звязку з чим просить стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 34 400, 00 грн. Крім того, позивач просить стягнути з відповідача 1 876, 04 грн. 3 % річних та 16 749, 39 грн. індексу інфляції.

Оцінюючи подані докази та наведені обґрунтування за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 32 Господарського процесуального кодексу України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Згідно з частиною першою статті 509 Цивільного кодексу України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Частинами 1, 3, 5 ст. 626 Цивільного кодексу України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків. Договір є двостороннім, якщо правами та обовязками наділені обидві сторони договору. Договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом, або не випливає із суті договору.

У відповідності до положень ст.ст. 6, 627 Цивільного кодексу України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Частина 1 статті 193 Господарського кодексу України встановлює, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться і до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Частиною 2 статті 193 Господарського кодексу України визначено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобовязання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобовязань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Положеннями статті 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобовязання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 Цивільного кодексу України).

Частиною 1 ст. 530 Цивільного кодексу України встановлено, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Договір, відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України, є обов'язковим для виконання сторонами.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач є організацією колективного управління, яка здійснює управління на колективній основі майновими правами субєктів авторського права і (або) суміжних прав, що підтверджується Свідоцтвом про облік організації колективного управління на колективній снові майновими правами суб'єктів авторського права і (або) суміжних прав, виданого Державним департаментом інтелектуальної власності Міністерства освіти і науки України за №19/2011 від 24.01.2011.

Згідно зі ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання.

Частиною 1 ст. 614 Цивільного кодексу України визначено, що особа, яка порушила зобовязання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобовязання. При цьому відсутність своєї вини відповідно до ч. 2 ст. 614 Цивільного кодексу України доводить особа, яка порушила зобовязання.

Так, листами від 13.12.2013 № 56 та 08.07.2014 № 30 відповідач неодноразово звертався до позивача з повідомленням, у відповідності до п. 5.6. договору № КБР 39/07/12 від 05.07.2012, про припинення дії договору № КБР 39/07/12 від 05.07.2012 з 13.01.2014.

З матеріалів справи вбачається, що 14.03.2016 між Приватною організацією «Українська ліга авторських та суміжних прав» (далі - УЛАСП) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Моменто" (далі - користувач) укладено додаткову угоду до договору № КБР 39/07/12 від 05.07.2012, відповідно до якої сторони встановили, що між сторонами існували господарські відносини на підставі договору № КБР 39/07/12 від 05.07.2012, які в розумінні ст. 598 Цивільного кодексу та на підставі п. 5.6. договору є припиненими з 13.01.2014.

При цьому, сторони дійшли згоди, що на час дії договору № КБР 39/07/12 від 05.07.2012 користувач має заборгованість перед УЛАСП в розмірі 9 600, 00 грн., яка виникла за період з 05.07.2012 до 13.01.2014, коли договір був чинний. Також сторони дійшли згоди, що незважаючи на припинення основного договору, зазначене грошове зобов'язання має бути виконано користувачем (п. 2 додаткової угоди).

Відповідно до п. 3 додаткової угоди, залишок боргових зобов'язань користувача перед УЛАСП на суму 9 600, 00 грн. користувач повинен сплатити до 30.03.2016.

Згідно платіжного доручення № 384 від 25.03.2016 відповідач свої зобов'язання за договором № КБР 39/07/12 від 05.07.2012 та додатковою угодою від 14.03.2016 виконав у повному обсязі, грошові кошти у розмірі 9 600, 00 грн. перерахував на рахунок позивача.

Отже, на момент винесення рішення у даній справі заборгованість відповідача за договором № КБР 39/07/12 від 05.07.2012 відсутня.

Згідно ст. ст. 33, 34 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що вимоги позивача є необґрунтованими, відповідно задоволенню не підлягають.

Відповідно, позовні вимоги Приватної організації "Українська ліга авторських і суміжних прав" в частині стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Моменто" 16 749, 39 грн. - інфляційних втрат та 1 876, 04 грн. - 3% річних відповідно до ст. 625 ЦК України також не підлягають задоволенню, як похідні вимоги від основного зобов'язання, у задоволенні якого судом відмовлено.

Витрати по сплаті судового збору відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст. 32, 33, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити.

Відповідно до ст. 85 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повний текст рішення складено: 14.11.2016.

Суддя Бондарчук В.В.