номер провадження справи 20/78/16-18/89/16
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.11.2016 справа № 908/2116/16

за позовом Приазовської селищної ради Приазовського району Запорізької області (72400, Запорізька область, Приазовський район, смт. Приазовське, вул. Леніна, 5)

до відповідача комунального підприємства Іріда Веселівського району Запорізької області (72202, Запорізька область, Веселівський район, смт. Веселе, вул. О. Кириченка, 2)

про стягнення 41946,24 грн.

Суддя Носівець В.В.

Представники сторін:

від позивача: ОСОБА_1, довіреність № б/н від 21.01.2016 р.;

від відповідача: ОСОБА_2, довіреність № 27 від 30.08.2016 р.;

Заявлено позовні вимоги про зобовязання відповідача повернути зайво сплачені кошти у сумі 41946,24 грн.

Ухвалою господарського суду Запорізької області від 12.08.2016 р. прийнято позовну заяву до розгляду, порушено провадження по справі № 908/2116/16 та призначено судове засідання на 31.08.2016 р. (суддя Гандюкова Л.П.). В судовому засіданні оголошувалися перерви на 22.09.2016 р., на 11.10.2016 р.

У відповідності до ст. 2-1 ГПК України, в звязку з закінченням повноважень судді-доповідача ОСОБА_3, згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 07.10.2016 р., справу передано на розгляд судді Носівець В.В.

Ухвалою суду від 20.10.2016 р. справу прийнято до провадження, присвоєно справі номер провадження 20/78/16-18/89/16. Розгляд справи, призначений на 20.10.2016 р., відкладався на 09.11.2016 р.

Вступну та резолютивну частину рішення оголошено в засіданні 09.11.2016 р.

Позивач підтримав вимоги з підстав, викладених у позові з урахуванням уточнень до позовної заяви (№ 1163 від 06.09.2016 р.), які надійшли до суду 16.09.2016 р. В обґрунтування вимог зазначено: 01.12.2015 р. з відповідачем укладено договір № 137, відповідно до п. 1.1 якого відповідач прийняв зобовязання виконати електромонтажні роботи з урахуванням вартості матеріалів, згідно кошторисної документації по обєкту «Капітальний ремонт лінії електропередач по вул. Леніна, смт. Приазовське». Умовами договору визначено, що загальна вартість виконаних робіт відповідно до кошторисної документації складає 120450 грн. Згідно з п. 3.1 договору оплата виконаних робіт здійснюється протягом пяти робочих днів після підписання Акту приймання передачі виконаних робіт шляхом банківського платежу на розрахунковий рахунок виконавця. Відповідно до договору строк його дії закінчується 31.12.2015 р. або до повного виконання своїх обовязків. До договору додається проектно-кошторисна документація, яка, в свою чергу, затверджена розпорядженням виконавчого комітету Приазовської селищної ради № 93 від 01.12.2015 р. «Про затвердження проектно-кошторисної документації». Розрахунки, відповідно до договору за виконані роботи проведені позивачем в повному обсязі. З 21.06.016 р. по 02.07.2016 р. Державною фінансовою інспекцією в Запорізькій області проведено позапланову ревізію окремих питань фінансово-господарської діяльності Приазовської селищної ради за період 01.11.2015 р. по 01.03.2016 р. Ревізією було перевірено правильність визначення вартості матеріалів згідно кошторисної документації та призначена товарознавча експертиза. Відповідно до експертного висновку № ОЦ-30 встановлено: ринкова вартість світильника НКУ 18У Е27 «ОРТІМА» на споживчому ринку електрообладнання в Україні складає 387,14 грн., а відповідно до кошторисної документації, наданої КП «Іріда», вартість такого світильника складає 880,64 грн.; ринкова вартість енергозберігаючої лампи моделі FS-55-4200-40 4200КЕ40 200-240V 50Нz на споживчому ринку електрообладнання в Україні складає 179,54 грн., а відповідно до кошторисної документації, надано КП «Іріда», вартість такого світильника складає 185,40 грн. За результатами проведеної ревізії складено Акт, в якому зазначено, що під час використання бюджетних коштів, виділених на виконання договору від 01.12.2015 р., укладеного Приазовською селищною радою та КП «Іріда», встановлено порушення, що призвело до втрат на загальну суму 41946 грн. 24 коп. Позивач вважає, що при складанні кошторисної документації керівництвом КП «Іріда» значно завищені ціни матеріалів для проведення капітального ремонту лінії електропередач по вул. Леніна в смт. Приазовське, що призвело до завдання матеріальної шкоди (збитків) на загальну суму 41946,24 грн. З посиланням на ст. 193 ГК України, ст. ст. 509, 526, 1212 ЦК України позивач просив стягнути з відповідача 41946,24 грн. зайво сплачених коштів.

Відповідач заявлені позовні вимоги не визнав. У відзиві на позов вказує, що з метою виконання умов договору № 137 на виконання робіт з капітального ремонту лінії електропередач в смт. Приазовське по вул. Леніна на загальну суму 120450 грн. розроблено проектно-кошторисну документацію, яка затверджена замовником розпорядженням № 93 від 01.12.2015 р. Замовником та підрядником 08.12.2015 р. підписано акт приймання-передачі виконаних будівельних робіт без зауважень. Відповідач вважає, що позивачем не зазначено який саме пункт договору порушено підрядником та в чому полягає таке порушення.

Заслухавши представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд

ВСТАНОВИВ:

Комунальним підприємством «Іріда» (виконавець, відповідач у справі) та Приазовською селищною радою Приазовського району Запорізької області (замовник, позивач у справі) 01.12.2015 р. укладено договір № 137, за умовами якого замовник доручає, а виконавець приймає на себе наступні зобовязання: електромонтажні роботи з урахуванням вартості матеріалів згідно кошторисної документації по обєкту: «Капітальний ремонт лінії електропередач по вул. Леніна, смт. Приазовське Запорізької області». Пунктом 1.2 договору узгоджено строки виконання робіт 30 календарних днів з моменту підписання договору.

Згідно п. 2.1 договору загальна вартість виконаних робіт, вказаних в п. 1.1 договору, визначається згідно кошторисної документації та складає 120450,00 грн.

Порядок розрахунків узгоджено розділом 3 договору № 137, пунктом 3.1 якого передбачено, що оплата виконаних робіт здійснюється протягом 5 робочих днів після підписання акту приймання-передачі виконаних робіт шляхом банківського платежу на розрахунковий рахунок виконавця.

Відповідно розділу 4 договору для здачі-приймання виконаних робіт складається двосторонній акт здачі-приймання за формою КБ-2, робота вважається виконаною виконавцем та прийнятою замовником після підписання акту виконаних робіт (п. 4.1); виконавець зобовязаний надати замовнику підготовлений акт здачі-приймання (п. 4.2); замовник зобовязаний розглянути та підписати вручений йому акт здачі-приймання протягом трьох робочих днів з дня отримання документації або відповісти мотивованою відмовою від підписання акта з зазначенням виявлених недоліків. Вказані недоліки в роботі виконавця усуваються останнім за його рахунок протягом пяти робочих днів з дня отримання відмови від підписання акту.

Як свідчать вивчені матеріали, згідно акту № 1 приймання виконаних будівельних робіт КБ-2в за грудень 2015 р. та довідки про вартість виконаних робіт КБ-3, які підписані представниками сторін, відповідачем виконано роботи на суму 120450,00 грн.

Як зазначає позивач, виконані роботи ним оплачені в повному обсязі.

Державною фінансовою інспекцією в Запорізькій області в період з 21.06.2016 р. по 02.07.2016 р. проводилася позапланова ревізія окремих питань фінансово-господарської діяльності Приазовської селищної ради за період з 01.11.2015 р. по 01.03.2016 р. Ревізія проводилася відповідно до ухвали Приазовського районного суду Запорізької області від 15.06.2016 р. № 1-кс/325/68/2001 325/752/16-к та на підставі направлень на проведення ревізії від 17.06.2016 р. № 531 та № 532. За результатами ревізії складено акт № 06-21/7 від 02.07.2016 р. та зазначено, що ревізією встановлено порушення, яке призвело до завищення вартості виконаних робіт, вказаних в акті приймання виконаних робіт за грудень 2015 року № 1 на загальну суму 41946,24 грн. При проведенні ревізії враховано Експертний висновок ОЦ-30, яким визначена вартість електрообладнання, включеного до акту приймання виконаних робіт № 1 за грудень 2015 р.

Експертний висновок № ОЦ-30 від 23.05.2016 р складено Запорізькою Торгово-промисловою палатою на виконання постанови від 05.05.2016 р., винесеної СВ Приазовського ВП Мелітопольського ВП ГУНП в Запорізькій області в досудовому розслідуванні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000805 від 31.12.2015 р.

Предмет позову - це певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача. Предмет позову кореспондується зі способами захисту права. Предмет позову повинен мати правовий характер і випливати з певних матеріально-правових відносин.

Підстави позову це фактичні обставини з посиланням на конкретну норму матеріального права, на яких ґрунтується вимога позивача.

Предмет і підстава позову сприяють з'ясуванню наявності і характеру спірних правовідносин між сторонами, застосуванню необхідного способу захисту права, визначенню кола доказів, які необхідні для підтвердження наявності конкретного цивільного права і обов'язку. Захист немайнового чи майнового права або законного інтересу відбувається шляхом прийняття судом рішення про примусове виконання відповідачем певних дій або зобов'язання утриматись від вчинення певних дій. Суд позбавлений права самостійно змінювати предмет або підставу позову.

Предметом позову в даній справі є стягнення з відповідача на користь позивача зайво сплачених грошових коштів.

Підставами позову позивач зазначив обставини, відповідно до яких відповідач порушив господарське зобовязання, завищивши вартість підрядних робіт, що встановлено ревізією Державної фінансової інспекції при перевірці господарської діяльності позивача, чим спричинив останньому матеріальну шкоду (збитки).

В обґрунтування позовних вимог позивачем не визначено правову природу заявленої до стягнення суми з посиланням на норми матеріального права, що регулюють спірні відносини та підстави даного позову, посилання зроблено на законодавство, що передбачає зобов'язання у звязку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави.

В судовому засіданні позивач не надав пояснень з приводу матеріально-правової природи заявленої до стягнення суми, при цьому з посиланням на Акт ревізії зазначив, що різниця між ринковою вартістю використаних матеріалів та вартістю, відображеною у акті приймання-передачі, становить 41946,24 грн. та ці кошти є зайво сплаченими.

Статтею 11 Цивільного кодексу України передбачені підстави виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, цивільно-правовий договір, який є основною правовою формою договору, що опосередковує рух цивільного обороту. Правочин це дія особи, спрямована на виникнення, зміну або припинення цивільних прав і обов'язків.

Згідно зі статтею 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. При цьому, до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених Господарського кодексу України.

Відповідно до статті 837 Цивільного кодексу України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу.

Виходячи з принципу свободи договору, передбаченого статтями 3, 627 Цивільного кодексу України, лише сторони мають право визначити умови договору.

Заявляючи позов про стягнення зайво сплачених коштів в сумі 41946,24 грн. за договором № 137 від 01.12.2015 р., позивач послався на висновки ревізії Державної фінансової інспекції в Запорізькій області, викладені в акті № 06-21/7 від 02.07.2016 р.; вказував, що підрядником завищена вартість матеріалів на загальну суму 41946,24 грн. за договором № 137 за актом приймання виконаних будівельних робіт КБ-2в за грудень 2015 р. Завищення вартості підрядних робіт позивач вбачає у неправомірному включенні відповідачем в кошторис вартості світильників та енергозберігаючих ламп, чим порушено пункт 6.1.3 ДСТУ-Н Б Д. 1.1-2:2013.

Відповідно до ст. 839 ЦК України підрядник зобовязаний виконати роботу, визначену договором підряду із свого матеріалу і своїми засобами, якщо інше не встановлено договором.

Згідно приписів ст. 844 ЦК України ціна у договорі підряду може бути визначена у кошторисі. Якщо робота виконується відповідно до кошторису, складеного підрядником, кошторис набирає чинності та стає частиною договору підряду з моменту підтвердження його замовником. Кошторис на виконання робіт може бути приблизним або твердим. Кошторис є твердим, якщо інше не встановлено договором. Зміни до твердого кошторису можуть вноситися лише за погодженням сторін. У разі перевищення твердого кошторису усі пов'язані з цим витрати несе підрядник, якщо інше не встановлено законом.

З правового аналізу зазначеної статті слідує, що погоджена вартість робіт у вигляді грошової суми, що належить до сплати підряднику за виконані роботи, становить собою ціну договору. Кошторис за договором підряду може бути твердим або приблизним. Твердим кошторисом є кошторис, вартість матеріалів та робіт в якому остаточно погоджені сторонами договору, зміни до якого можуть бути внесені лише за погодженням сторін, збільшення якого не має права в односторонньому порядку вимагати підрядник, а замовник в односторонньому порядку не має права вимагати його зменшення. У випадку, коли сторони договору підряду узгодили усі види та обсяги потрібних робіт, усі необхідні витрати для проведення цих робіт та, відповідно, склали твердий кошторис, цей кошторис не може бути перевищений на вимогу підрядника та не може бути зменшений на вимогу замовника, за умови, що сторони не могли передбачити повний обсяг робіт чи потрібні для них витрати.

Судом встановлено, що правовідносини сторін з оплати виконаних робіт виникли з договору, в якому, як вбачається з матеріалів справи, сторони, уклавши договір на умовах свободи договору (ст. 627 ЦК України), встановили договірну ціну твердою на основі твердого кошторису. В даному випадку правовідносини з оплати підрядних робіт виникли з договору, оплата робіт проведена в межах узгодженої ціни на основі кошторису.

Статтею 882 ЦК України визначено, що передача робіт підрядником і прийняття їх замовником оформляється актом, підписаним обома сторонами. Оскільки огляд роботи на предмет відступів від умов договору та інших недоліків є обовязком замовника, приймання може бути здійсненим ним власними силами або залученими фахівцями.

Як свідчать вивчені матеріали, акт приймання виконаних будівельних робіт форми №КБ-2 та довідка про вартість виконаних робіт та витрати форм № КБ-3 за грудень 2010 р. підписаний замовником (позивачем) без зауважень. Додатки до договору (договірна ціна, підсумкова відомість ресурсів, локальний кошторис на будівельні роботи № 2-1-1, зведений кошторисний розрахунок вартості обєкта будівництва) також підписані сторонами без зауважень.

При цьому, суд зазначає, що відповідно до ст. 189 ГК України ціна є істотною умовою господарського договору і її зміна у відповідності до ч. 3 ст. 632 ЦК України, після виконання договору не допускається. Про зменшення ціни роботи, в разі встановлення відступів від умов договору, сторонами має бути досягнута згода або спір з цього приводу може бути вирішеним у встановленому законом порядку.

Як свідчать вивчені матеріали, жодним із передбачених законодавством та договором засобів впливу позивач не скористався.

Що стосується загальних умов відшкодування збитків, завданих невиконанням чи неналежним виконанням зобовязань, суд зазначає, наступне:

Приписами ст. 22 ЦК України встановлено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Якщо особа, яка порушила право, одержала у зв'язку з цим доходи, то розмір упущеної вигоди, що має відшкодовуватися особі, право якої порушено, не може бути меншим від доходів, одержаних особою, яка порушила право.

Відповідно до приписів ст. 218 ГК України підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

Згідно ст. 224 ГК України учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов'язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб'єкту, права або законні інтереси якого порушено. Під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов'язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною. До складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб'єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов'язання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов'язання другою стороною; матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом.

Застосування відповідальності у вигляді відшкодування заподіяних невиконанням або неналежним виконанням зобовязань збитків, що встановлена вказаною нормою, можливе лише за наявності складу правопорушення, до якого входять наступні елементи: протиправна поведінка, наявність збитків, причинний звязок між протиправною поведінкою та спричиненням збитків, вина. Вищезазначена норма встановлює відповідальність лише за невиконання або неналежне виконання саме зобов'язань.

Враховуючи зміст позовних вимог, предметом доказування в даній справі є встановлення наявності або відсутності факту порушення відповідачем договірних відносин. Позивачем не зазначено та не доведено, яке саме невиконання або неналежне виконання зобов'язань за договором № 137 допустив саме відповідач, тобто, в чому полягають його винні (неправомірні) дії.

Відсутність будь-якого із зазначених елементів цивільного правопорушення виключає настання цивільно-правової відповідальності відповідача у вигляді покладення на нього обовязку з відшкодування збитків.

Також, підставами позову позивач зазначив обставини, відповідно до яких відповідач порушив господарське зобовязання, завищивши вартість матеріалів для виконання підрядних робіт, внаслідок чого вважає, що 41946,24 грн. перераховані підряднику безпідставно.

Щодо посилань позивача на ст. ст. 1212 ЦК України суд зазначає:

Відповідно до ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Отже, відповідно до наведеної норми обовязковою умовою набуття або збереження майна без достатньої правової підстави має бути відсутність правової підстави для набуття або збереження майна за рахунок іншої особи. Тобто, коли мала місце помилка, обман, випадковість або інші підстави набуття або збереження майна, які не можна віднести до підстав виникнення цивільних прав та обовязків (ст. 11 ЦК України ).

Відповідно п. 1 ч. 1 ст. 11 ЦК України договори та інші правочини є підставами виникнення цивільних прав і обовязків.

Судом встановлено, що правовідносини сторін з оплати виконаних електромонтажних робіт виникли з договору, в якому, як вбачається з матеріалів справи, сторони, уклавши договір на умовах свободи договору (ст.627 ЦК України), встановили договірну ціну твердою на основі твердого кошторису. В даному випадку правовідносини з оплати підрядних виникли з договору, оплата робіт проведена в межах узгодженої ціни на основі кошторису. Таким чином, посилання позивача на приписи ст. 1212 ЦК України не є обґрунтованими.

Відповідно до пункту 4 частини третьої статті 129 Конституції України та статті 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Статтею 32 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору. За приписами статті 34 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Доказування полягає не лише в поданні особами доказів, а й у доведенні їх переконливості. Вказані докази повинні містити інформацію щодо обставин, що входять до предмета доказування, слугувати аргументами (посилками) у процесі встановлення об'єктивної істини.

Акт ревізії Держфінінспекції в Запорізькій області не приймається судом в якості належного доказу складових господарського правопорушення відповідача, оскільки він є результатом тлумачення третьою особою змісту правовідносин, що існували між сторонами, та нормативно-правових актів, які застосовуються до даних правовідносин. Суд зазначає, що по-перше, акт ревізії Держфінінспекції не є належним і допустимим доказом порушення відповідачем зобов'язань за договором і завдання позивачеві збитків або безпідставного набуття за рахунок позивача майна (грошей). По-друге, висновками акта зафіксовано порушення саме позивачем, фінансово-господарська діяльність якого перевірялась, фінансової дисципліни.

Враховуючи, що правовідносини сторін врегульовані договором № 137 від 01.12.2015р. та з огляду на умови зазначеного договору, суд зазначає про недоведеність позивачем заявлених вимог щодо безпідставного перерахування ним грошових коштів на відшкодування вартості підрядних робіт (матеріалів) внаслідок порушення відповідачем господарського зобов'язання.

Оцінивши усі обставини справи у їх сукупності та дослідивши надані сторонами по справі докази, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення заявлених позовних вимог, внаслідок чого в їх задоволенні відмовляється.

Судові витрати покладаються на позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 22, 32, 33, 34, 49, 82-84 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

В позові відмовити.

Відповідно до ч. 5 ст. 85 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення оформлено і підписано, згідно із вимогами ст. 84 ГПК України, 14 листопада 2016 р.

Суддя В.В.Носівець