ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 листопада 2016 р. Справа № 917/1487/16

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Експотрейд Компані", юридична адреса: 61001, м. Харків, провулок Мало-Панасівський, 4/7; поштова адреса: 61060, м. Харків, а/с 12114

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Тепловозоремонтний завод", 36030, м. Полтава, вул. Гайового, 30

про стягнення заборгованості у сумі 25 727,78 грн.

Суддя Гетя Н.Г.

Представники 20.10.2016. 08.11.2016 та 21.11.2016:

від позивача: ОСОБА_1

від відповідача: ОСОБА_2

В судовому засіданні 20.10.2016 р. було оголошено перерву до 08.11.2016 р. для надання можливості сторонам подати додаткові докази по справі, про що представники сторін були повідомлені під розписку.

21.11.2016, після виходу з нарадчої кімнати суд оголосив вступну та резолютивну частини рішення згідно ст.85 ГПК України та повідомив дату складання повного рішення.

Суть спору: розглядається позовна заява про стягнення з відповідача 25727,78 грн сплачених за непоставлений товар коштів, згідно договору №530/457/00 від 15.10.2014.

Представник позивача на задоволенні позовних вимог наполягає, з підстав, викладених у позовній заяві, зокрема посилаються на неналежне виконання відповідачем умов договору в частині поставки товару.

Відповідач проти задоволення позовних вимог заперечує та у відзиві на позовну заяву зазначає, що товар позивач отримував за місцезнаходженням відповідача та недопоставлену партію товару останній просто не забрав. 06.10.2016 р. відповідач письмово звернувся до позивача з листом забрати недоотриманий товар, однак позивач не виконав умови договору та не прийняв товар.

Суд, розглянувши матеріали справи, заслухавши представників позивача, встановив:

15.10.2014 р. між сторонами був укладений договір №530/457/00 (далі - Договір, а.с. - 10-11), згідно умов якого постачальник зобов'язується поставити, а покупець зобов'язується прийняти та оплатити запасні частини (далі - Товар), в кількості і по цінам, вказаних в Специфікаціях, які є невід'ємною частиною Договору.

Згідно п. 3.2 Договору оплата товару, що постачається здійснюється на наступних умовах: покупець здійснює передоплату в розмірі 70% авансового платежу згідно партії, що постачається, товару на протязі 1 календарного дня з дати отримання рахунку, який виставляє постачальник, інші 30% грошових коштів покупець перераховує на рахунок продавця на протязі 3 календарних днів з моменту отримання письмового повідомлення про готовність продукції до відправки.

Відповідно до п. 4.1. поставка товару здійснюється автомобільним транспортом покупця. Відвантаження товару може здійснюватися партіями, за згодою з покупцем на протязі 30 календарних днів з моменту отримання заявки покупця і отримання 100% передоплати (п. 4.1 Договору).

Договір набирає сили з моменту його підписання обома сторонами та діє до 31.12.2015 р., але в будь-якому випадку до виконання сторонами своїх зобов'язань по договору.

Згідно Специфікації №1 та № 2 до Договору № 530/457/00 від 15.10.2014 р., які є невід'ємною частиною вказаного Договору (а.с. - 12-13) постачальник зобов'язується поставити та передати у власність Покупця товар на загальну суму 354967,20 грн.

З матеріалів справи слідує, що позивач здійснив оплату Товару:

- 14.01.2015р. на суму 33 800,00 грн., платіжне доручення № 451. Строк поставки до

13.02.2015р.

- 19.01.2015р. на суму 35 000.00 грн., платіжне доручення № 452. Загальна сума попередньої оплати склала 68 800,00 гри. Строк поставки до 18.02.2015р.

Як зазначає позивач, відповідач дане замовлення прийняв, що підтверджується виставленим відповідачем рахунком №0029 від 25.12.2014 р. для здійснення попередньої вартості товару, обумовленої в рахунку (а.с. -47).

30.01,2015р. відповідач за видатковою накладною № 27 частково поставив позивачу товар на суму 43 072,22 грн.

Таким чином позивач стверджує, що після спливу строку поставки (до 18.02.2015р.) відповідачем було недопоставлено товар, який вже був оплачений на загальну суму 25 727,78 грн.

09.09.2015р. позивач направив відповідачу лист № 34 з вимогою повернути грошові кошти, які були перераховані відповідачу у якості попередньої оплати за непоставлений товар. Разом з листом був направлено, два екземпляри акту звірки взаємних розрахунків. Відповідач отримав зазначений лист, що підтверджується поштовим повідомленням про вручення рекомендованого листа. Однак, ані відповіді на зазначений лист, ані підписаний акт звірки взаємних розрахунків відповідач на адресу позивача не направляв.

24.06.2016р. позивач повторно направив відповідачу лист № 34 з вимогою повернути грошові кошти у сумі 25 727,78 гри., перераховані відповідачу за товар. Відповідно до інформації із офіційного сайту УДГІГІЗ УКРПОШТА "http://ukrpost.in.ua/ru/track ukrposhta" відповідач отримав рекомендований лист 04.07.2016р. Відповіді на лист відповідач не направив, товар не поставив, грошові кошти не повернув позивачу.

Позивач зазначає, що у зв'язку із тим, що відповідач довгий час (більш ніж рік) не поставляє вже оплачений товар він втратив інтерес до цього правочину.

В зв'язку з тим, що станом на 11.07.2016р. відповідач зобов'язання за Договором не виконав, товар позивачу не поставив, позивач звернувся до суду з даною позовною заявою про стягнення з відповідача 25727,78 грн сплачених за непоставлений товар коштів, згідно договору №530/457/00 від 15.10.2014.

При прийнятті рішення суд виходить з наступного:

Згідно ст.11 ЦК України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно статті 626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків; договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає із суті договору.

Статтею 193 Господарського кодексу України передбачено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору. Не допускається одностороння відмова від виконання зобов'язань.

Правова природа договору поставки визначена частиною 1 статті 712 Цивільного кодексу України відповідно до якої за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно частини 2 вищевказаної статті, до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до пункту 2 статті 693 Цивільного кодексу України, якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

Згідно статті 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Відповідно до статей 526 та 525 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться; одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено законом або договором.

Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (стаття 610 Цивільного кодексу України).

Як вже зазначено вище, позивач здійснив передплату за товар. Суд, дослідивши надані позивачем копії платіжних доручень, вважає, що вони повністю відповідають вимогам статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" та містять обов'язкові реквізити первинних документів. Вказані платіжні доручення також містять посилання на рахунок №0029 від 25.12.14р.

Таким чином, суд встановив, що відповідач гроші отримав, однак поставку на вказану суму не здійснив, у зв'язку з чим у нього утворилась заборгованість перед позивачем на суму 25727,78 грн. Докази того, що відповідач здійснив повернення сплаченої позивачем передплати в матеріалах справи відсутні.

Отже, позовні вимоги щодо стягнення з відповідача 25727,78 грн. передплати за товар підтверджені документально та нормами матеріального права, відповідачем не спростовані, а тому суд дійшов висновку про наявність підстав для їх задоволення.

Щодо заперечень відповідача, наведених у відзиві на позовну заяву, згідно якого позивач завжди отримував товар за місцезнаходженням відповідача, а від частини товару на суму 25727,78 грн. відмовився від прийняття, то суд зазначає наступне:

Згідно п. 3.2.1 Договору передбачено, що постачальник направляє покупцю письмове повідомлення про готовність продукції до відправки. Доказів такого письмового повідомлення позивача про готовність товару до відвантаження відповідач суду не надав. Також у матеріалах справи відсутні докази того, що відповідач відмовився від прийняття товару на вказану суму.

Таким чином, позивач правомірно скористався своїм правом передбаченим ст. ч. 1 ст. 693 ЦК України та вимагав повернення попередньої оплати за оплачений, але не поставлений у встановлений строк товар.

Посилання відповідача на те, що на вимогу повернути гроші на поставлений товар (вих. №161006 від 06.10.2016 р.), він надав відповідь, згідно якої просив прийняти недопоставлений товар, судом до уваги не береться, оскільки вказана відповідь направлена на адресу позивача вже після подання позивачем позовної заяви, тобто після того, як відповідач скористався своїм правом та вимагав повернення попередньої оплати.

Відповідно до статті 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Згідно зі статтею 33 цього ж Кодексу кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. В силу вказаної норми предметом доказування є обставини, які свідчать про дійсні права та обов'язки сторін у справі та складаються з фактів, якими позивач обґрунтовує підстави позову, та фактів, якими відповідач обґрунтовує заперечення проти позову.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ст.34 ГПК України).

Частиною 1 ст.43 ГПК України встановлено, що господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та обєктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом, а згідно ч. 2 цієї ж статті ніякі докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили.

Згідно положень ст. 4-3 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Позивач надав належні докази обґрунтованості та правомірності позовних вимог; відповідач правами, наданими йому ГПК України, не скористався, жодних заперечень проти позову не надав.

За викладеного, застосовуючи основні конституційні засади судочинства, принцип верховенства права, виходячи з фактичних обставин справи, зясування природи дійсних правовідносин між сторонами у даному спорі та чинного законодавства України, яке повинно застосовуватися до них при вирішенні спору, господарський суд дійшов до висновку про задоволення позовних вимог. Судовий збір, сплачений позивачем, підлягає відшкодуванню йому за рахунок відповідача (ст.49 ГПК України).

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст.33,43,49,82-85 ГПК України, суд,-

В И Р І Ш И В :

1. Позовні вимоги задовольнити.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Тепловозоремонтний завод" (36030, м. Полтава, вул. Гайового, 30 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Експотрейд Компані" (юридична адреса: 61001, м. Харків, провулок Мало-Панасівський, 4/7; поштова адреса: 61060, м. Харків, а/с 12114, ) 25727,78,00 грн. заборгованості та 1378,00 грн. судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Повне рішення складено 21.11.2016 р.

Суддя Н.Г. Гетя