Господарський суд
Житомирської області
_________________________________________
______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Від "14" листопада 2016 р. Справа № 906/72/16

Господарський суд Житомирської області у складі:

судді Маріщенко Л.О.

за участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_1 - директор (в режимі відеоконференції)

від відповідачів: 1) не з'явився

2) не з'явився

від третьої особи - П"Валді-Україна": ОСОБА_1 - голова комісії з припинення або

ліквідатор (в режимі відеоконференції)

від третьої особи - ДНКЦПФРУ: не з'явився

від третьої особи - ТОВ "ZIGY": не з'явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі справу

за позовом Юридичної особи Великобританії - компанії "Vuldi (UK) Limited"

до 1) Публічного акціонерного товариства "Креді ОСОБА_2"

2) Публічного акціонерного товариства "Бердичівська фабрика одягу"

Треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору:

1) ОСОБА_3 "Валді-Україна" (на стороні позивача)

2) Центральний територіальний департамент Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку України (на стороні відповідачів) та

3) Угорська компанія ZIGY Kereskedelmi Korlator Felelossegu Tarsasag (на стороні відповідачів)

про визнання права компанії на зарахування контрольного пакету акцій ПАТ "Бердичівська фабрика одягу"

Компанія "Vuldi (UK) Limited" звернулося до господарського суду Житомирської області з позовом до Публічного акціонерного товариства "Креді ОСОБА_2" (м. Київ) та Публічного акціонерного товариства "Бердичівська фабрика одягу" (м. Бердичів Житомирської області) про визнання права компанії "Vuldi (UK) Limited" на зарахування контрольного пакету акцій ПАТ "Бердичівська фабрика одягу", ідентифікаційний код 00309105,номінальною вартістю 0,25 грн у кількості 3 565 034 штуки, на її (компанії "Vuldi (UK) Limited") на рахунок в цінних паперах зі стягненням з відповідача-1 судових витрат у справі. Крім того, позивач просив звільнити його від сплати судового збору за подання даного позову.

На підтвердження своїх доводів позивач вказує наступне.

Згідно договору застави від 22.02.1999, укладеного компанією "Vuldi Clothing Limited" та підприємством "ОСОБА_4 - Україна" (заставодавець), зареєстрованого у Державному реєстрі застав нерухомого майна, юридична особа Великобританії компанія "Vuldi Clothing Limited", є заставоутримувачем контрольного пакету акцій ВАТ "Бердичівська фабрика одежі" - наданий час Публічне акціонерне товариство "Бердичівська фабрика одягу" - (56,229778 % статутного фонду, акції у кількості 3565034 штук).

Позивач посилається на те, що на момент укладення договору застави підприємство "Валді-Україна" було власником контрольного пакету акцій ВАТ "Бердичівська фабрика одежі" (наданий час Публічне акціонерне товариство "Бердичівська фабрика одягу").

Згідно п. 1 договору застави, була забезпечена вимога за трьома договорами поставки товару.

Відповідно до звіту про реалізацію арештованого майна ДП "ОСОБА_4 - Виробництво" і ОСОБА_3 "ОСОБА_4 - Україна" на аукціоні, що відбувся 18.12.2000 на Київській міжнародній фондовій біржі, складеним комісіонером в особі ТОВ "Шелтон Брок", вказано про реалізацію пакету простих іменних акцій ВАТ "Бердичівська фабрика одягу" в кількості 3565034 штук, номінальною вартістю однієї акції - 0,25 грн; загальна сума реалізації 1011412,45 грн відповідно до договору купівлі - продажу №383Т від 18.12.2000 та протоколу №1 "Підсумків продажу пакетів акцій ВАТ "Бердичівська фабрика одягу" від 18.12.2000.

Договір від 29.11.2000 № 375 К про реалізацію арештованого майна на аукціоні, є угодою (правочином). Також, угодою (правочином) є і договір купівлі - продажу № 383Т від 18.12.2000, складений за результатами проведення аукціону, що відбувся 18.12.2000 на Київській міжнародній фондовій біржі, з реалізації пакету простих іменних акцій ВАТ "Бердичівська фабрика одягу" в кількості 3565034 штук.

До вказаних угод (правочинів) від 29.11.2000 та 18.12.2000 повинні застосовуватися положення про угоди, встановлювані главою 3 Цивільного кодексу Української РСР, а також загальні положення про правочини та правові наслідки недодержання сторонами при вчиненні правочину вимог закону, встановлені главою 16 Цивільного кодексу України 2003 року щодо тих прав та обовязків, що виникли або продовжують існувати після набрання чинності цим кодексом.

Вказані Договір № 375К, аукціон та договір купівлі-продажу № 383Т були чинні ще до набуття чинності Цивільним кодексом України 2003 року, отже їхня недійсність повинна регламентуватися Цивільним кодексом УРСР 1963 року.

Позивач звертає увагу на те, що Договором № 375 К про реалізацію арештованого майна на аукціоні встановлювалось здійснення сторонами договору дій, повязаних з реалізацією арештованого майна в порядку, передбаченому, зокрема, Порядком реалізації арештованого майна, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 15.07.1999 № 42/5, а й що така примусова реалізація акцій ВАТ "Бердичівська фабрика одежі" мала здійснюватись відповідно до положення про порядок проведення аукціонів (публічних торгів) з реалізації заставленого майна, затвердженого постановою КМУ від 22.12.1997 № 1448.

Відтак, оскільки аукціон був проведений з порушенням закону, то договори укладені за підсумками цього аукціону є недійсними (нікчемними).

Одноособовим засновником підприємства "Валді-Україна" завжди була виключно компанія "Vuldi (UK) Limited", тому з 27.06.2003 позивач набув право власності на ці акції.

З урахуванням ст. 48 УК УРСР, пакет акцій мав би бути повернутий у власність підприємства "Валді-Україна". Отже, враховуючи недобросовісність набувачів пакету акцій ВАТ, право власності підприємства "Валді-Україна" на ці акції не припинялося.

Також, на твердження позивача, після винесення господарським судом м. Києва ухвали у справі № 10/189-2001 від 27.06.2003 про ліквідацію підприємства "Валді-Україна", майно що залишилося після проведення такої ліквідації передається власникові (засновникові), тобто позивачу.

Позовні вимоги мотивовано тим, що позивач набув права власності на вказаний пакет акцій та відповідно є носієм корпоративних прав учасника.

Ухвалами господарського суд Житомирської області від 31.08.2016 позовну заяву прийнято до розгляду; призначено засідання суду на 13.10.2016 о 11:00 год., відстрочено компанії "Vuldi (UK) Limited" сплату судового збору за подання даного позову в сумі 206 700,00 грн до ухвалення судового рішення у справі та вирішено питання про проведення справи за участю представника позивача в режимі відеоконференції, забезпечення проведення якого доручено Київському апеляційному адміністративному суду. Також, залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача: ОСОБА_3 "Валді-Україна" та третю особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачів: Центральний територіальний департамент Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку України.

13.10.2016 до суду від позивача за № 02-44/909/16 надійшла заява про зміну предмету позову. Відповідно до поданої заяви позивач просить відповідачів припинити облік за ТОВ "ZIGY" / ZIGY Kft. (НОМЕР_1, Угорщина) право власності на контрольний пакет (56,229778 %) акцій ПАТ "Бердичівська фабрика одягу", ідентифікаційний код 00309105,номінальною вартістю 0,25 грн у кількості 3 565 034 штуки.

Ухвалами від 03.11.2016 господарський суд прийняв до розгляду заяву № 02-44/909/16 від 13.10.2016 компанії "Vuldi (UK) Limited" про зміну предмету позову, а саме: зобов'язання відповідачів припинити облік за ТОВ "ZIGY" / ZIGY Kft. (НОМЕР_1, Угорщина) право власності на контрольний пакет (56,229778%) акцій ПАТ "Бердичівська фабрика одягу" та залучив до участі у справі в якості третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачів - угорську компанію ZIGY Kereskedelmi Korlator Felelossegu Tarsasag (1117, Budapest, Budafoki ut 111-113.43.EP).

Відтак, справа № 906/72/16 розглядається в межах заяви № 02-44/909/16 від 13.10.2016 про зміну предмету позову, згідно ст. 22 ГПК України.

Представник позивача та третьої особи - підприємства "Валді-Україна" в судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі в межах заяви про зміну предмета спору. Зазначив, що у зв'язку проведенням аукціону з порушенням закону, договір купівлі - продажу № 383Т від 18.12.2000 є недійсним (нікчемним). Відтак, просить застосувати наслідки недійсності правочину, у зв'язку з чим припинити облік за ТОВ "ZIGY"/ZIGY Kft. право власності на контрольний пакет (56,229778%) акцій ПАТ "Бердичівська фабрика одягу".

Крім того, ОСОБА_1, як офіційний представник юридичної компанії Великобританії - компанії "Vuldi Clothing Limited", заявив клопотання про залучення останньої до участі у справі в якості третьої особи що не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача, оскільки вона є заставодавцем за договором застави від 22.02.1999.

Відповідно ст. 27 ГПК України, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, можуть вступити у справу на стороні позивача або відповідача до прийняття рішення господарським судом, якщо рішення з господарського спору може вплинути на їх права або обов'язки щодо однієї з сторін. Їх може бути залучено до участі у справі також за клопотанням сторін, прокурора.

Враховуючи, що строк розгляду спору закінчується 14.11.2016 та те, що рішення у даній справі, з урахуванням предмета позову та обставин справи, не вплине на права та обов'язки даної компанії щодо сторін у справі №906/72/16, господарський суд дійшов висновку про відмову в задоволенні клопотання про залучення компанії "Vuldi Clothing Limited" як третю особу.

Господарський суд вважає за необхідне зазначити, що взаємовідносини між "Vuldi Clothing Limited" і "Vuldi (UK) Limited" не є предметом даного спору. Права чи обов'язки, які за твердженням представника можуть виникнути за рішенням суду - є предметом іншого позову. Крім того, оскільки ОСОБА_1 є представником компанії "Vuldi Clothing Limited", то остання є обізнаною у вирішенні даної справи по суті.

Також, представником позивача подані пояснення, згідно яких представник позивача просить не застосовувати ст. 35 ГПК України щодо фактів встановлених у рішенні господарського суду від 03.06.2013 у справі № 4/5007/1201/12, оскільки на його думку даною статтею встановлено обов'язковість до застосування вироку у кримінальному провадженні та постанови у справі про адміністративне правопорушення. У інших випадках, на твердження представника позивача, судові рішення не є обов'язковими для господарського суду (а.с. 224 т.4).

Дане твердження позивача, на думку господарського суду є вибірковим, оскільки представником позивача додано до матеріалів справи низку ухвал, рішень, постанов судів усіх юрисдикцій з посиланням не застосуванням господарським судом Житомирської області у справі № 906/72/16 положень, що застосовують інші суди.

Господарський суд зазначив, що справа № 906/72/16 буде вирішена за наявними у справі доказами, які будуть оцінені судом, відповідно ст. 43 ГПК України.

Представники відповідачів вчасно в судове засідання не прибули.

Згідно поданого відзиву № 13206/905 від 07.09.2016, перший відповідач - ПАТ "Креді ОСОБА_2" проти позову заперечив, зокрема вказано, що рішенням господарського суду Житомирської області у справі №4/5007/1201/12 вже встановлені факти щодо права власності на пакет акцій (56,229778%) ПАТ "Бердичівська фабрика одягу". Єдиним власником даних акцій є ТОВ "ZIGY"/ZIGY Kft (а.с. 116-119 т.3).

Також, другим відповідачем - ПАТ "Бердичівська фабрика одягу" був поданий відзив, згідно якого вбачається, що угорська компанія ТОВ "ZIGY"/ZIGY Kft є законним набувачем 3 565 034 штук акцій ПАТ "Бердичівська фабрика одягу", а ПАТ "Креді ОСОБА_2" правомірно обліковує вказану компанію як власника цінних паперів ПАТ "Бердичівська фабрика одягу". Вказані обставини встановлені рішенням господарського суду Житомирської області у справі №4/5007/1201/12, залишеним без змін постановою Рівненського апеляційного господарського суду від 03.06.2013. Крім того, даним рішенням встановлено відсутність права власності компанії "Vuldi (UK) Limited" на акції ПАТ "Бердичівська фабрика одягу" (а.с. 1-3 т. 4).

Представники третіх осіб - Центрального територіального департаменту Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку України та ТОВ "ZIGY" своїх представників в судове засідання не направили, про час і місце судового засідання повідомлялись судом належним чином.

Приймаючи до уваги, що явка представників сторін та третіх осіб у судове засідання обов'язковою не визнавалась, врахувавши, що строк розгляду справи закінчується 14.11.2016, господарський суд визнав за можливе прийняти рішення у справі, за наявними в ній матеріалами (відповідно до ст.75 ГПК України).

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення учасника процесу, проаналізувавши наявні у справі докази у сукупності та давши їм відповідну правову оцінку, господарський суд

ВСТАНОВИВ:

Як вбачається з матеріалів справи згідно виписки з реєстру власників іменних цінних паперів, станом на 15.04.1999, підприємство "Валді-Україна" являлося власником 3 565 034 шт. простих іменних акцій ВАТ "Бердичівська фабрика одежі" номінальною вартістю 0,25 грн на загальну суму 891258,50 грн, номер свідоцтва про реєстрацію № 670/1/98 дата реєстрації - 30.12.1998 (а.с. 55 т.3).

22.02.1999 між підприємством "Валді-Україна" (заставодавець) та компанією "Vuldi Clothing Limited" (заставодержатель) укладено договір застави, згідно якого передано в заставу прості іменні акції ВАТ "Бердичівська фабрика одягу" в кількості 3565034 штуки на загальну суму 891258,50 грн, що є еквівалентом 254427,21 доларів США по курсу НБУ на день укладення цього договору для забезпечення боргових зобов'язань ДП "Валді-Новий світ" (яке реорганізоване шляхом приєднання до заставодавця). Пунктом 8 даного договору застави передбачено, що до повного виконання зобов'язань, забезпечених заставою, заставодавець не має права повторно закласти заставлені акції (а. с. 244-245 т.2).

Однак, заставодавцем вказаний пункт договору порушено, про що свідчить рішення арбітражного суду м. Києва від 08.08.2000 у справі № 22/23, за позовом Акціонерного комерційного агропромислового банку "Україна" до відповідачів: ДП "ОСОБА_4 - Виробництво", ОСОБА_3 "ОСОБА_4 - Україна" та ДП "ОСОБА_4 - Нерухомість", яким визнано борг відповідачів перед позивачем в розмірі 2682983,81 дол. США та звернуто стягнення на майно відповідачів на зазначену суму, у тому числі, на акції ВАТ "Бердичівська фабрика одягу" та швейне обладнання на орендних площах ВАТ "Бердичівська фабрика одягу"; видано наказ (а.с. 256-259 т.2).

У мотивувальній частині цього рішення зазначено наступне:

- перший відповідач - ОСОБА_3 "ОСОБА_4 - Виробництво" був позичальником за кредитним договором від 19.10.1998 № 22/98;

- з метою забезпечення виконання зобов'язань за цим кредитним договором між позивачем та другим і третім відповідачами: підприємствами "ОСОБА_4 - Україна" та "ОСОБА_4 - Нерухомість" укладено договори поруки, відповідно, від 01.07.1999 та 25.08.1999;

- у зв'язку з тим, що перший відповідач/позичальник не виконав умов вказаного кредитного договору, позивач визначив спосіб стягнення заборгованості шляхом звернення стягнення на майно поручителів (а. c. 152-153 т.2).

Відповідно до Закону України "Про заставу" від 21.10.1997 №583/97-ВР та Постанови Кабінету Міністрів України від 30.07.1998 №1185 "Про Порядок ведення Державного реєстру застав рухомого майна" в Україні з 01.03.1999 був введений в дію Державний реєстр застав рухомого майна.

Проте, станом на час винесення рішення арбітражного суду м. Києва від 08.08.2000 у справі № 22/23, повідомлення про існування застави згідно з договором застави від 22.02.1999 не було зареєстроване.

З наданої до справи копії запису про реєстрацію застави вбачається, що первинний запис зареєстрований лише 27.11.2000, код запису: 76 - 394, запис про реєстрацію дійсний до 17.04.2005 (а.с.147-148 т.2).

Відповідно ст. 24 Закону України "Про виконавче провадження" (в редакції чинній на момент здійснення виконавчих дій), державний виконавець у 3-денний строк з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження. В постанові державний виконавець встановлює строк для добровільного виконання рішення, який не може перевищувати семи днів, а рішень про примусове виселення - п'ятнадцяти днів, та попереджає боржника про примусове виконання рішення після закінчення встановленого строку зі стягненням з нього виконавчого збору і витрат, пов'язаних з провадженням виконавчих дій, передбачених цим Законом.

З наказу арбітражного суду м.Києва від 08.08.2000 № 22/253 про примусове виконання рішення від 08.08.2000 вбачається, що наказ дійсний для пред'явлення до виконання державному виконавцю до 08.11.2000. Тобто, навіть якщо стягувач за даним наказом звернувся до виконавця в останній день - 07.11.2000, а виконавець відкрив виконавче провадження 09.11.2000 та надав строк для добровільного виконання рішення суду до 16.11.2000, то не пізніше 17.11.2000 державний виконавець, відповідно Закону України "Про виконавче провадження", мав накласти арешт на майно зазначене в наказі, в т.ч. акції ВАТ "Бердичівська фабрика одежі". Встановити точну дану накладення арешту державним виконавцем не можливо за строком давності.

Аналізуючи дії щодо реєстрації застави після винесення рішення арбітражного суду м.Києва від 08.08.2000, то можна прийти до висновку, що останні були проведені 27.11.2000 для уникнення реалізації майна, що свідчить про обізнаність сторін в даному правочині про примусове виконання вищезазначеного рішення.

Так, 29.11.2000 між ВДВС Дніпровського районного управління юстиції м. Києва та ТОВ "Шелтон Брок" був укладений договір № 375 К щодо здійснення дій, пов'язаних з реалізацією а р е ш т о в а н о г о майна, а саме, пакету акцій ВАТ "Бердичівська фабрика одягу" в кількості 3565034 штук, номінальною вартістю однієї акції - 0,25 грн, шляхом його продажу на аукціоні в порядку, передбаченому Законами України "Про виконавче провадження", "Про державну виконавчу службу" та Порядком реалізації арештованого майна, затвердженого наказом Мін'юсту від 15.07.1999 № 42/5 (а.с. 149 т.2).

У копії звіту про реалізацію арештованого майна ДП "ОСОБА_4 - Виробництво" і ОСОБА_3 "ОСОБА_4 - Україна" на аукціоні, що відбувся 18.12.2000 на Київській міжнародній фондовій біржі, складеним комісіонером в особі ТОВ "Шелтон Брок", вказано про реалізацію пакету простих іменних акцій ВАТ "Бердичівська фабрика одягу" в кількості 3565034 штук, номінальною вартістю однієї акції - 0,25 грн; загальна сума реалізації 1011412,45 грн відповідно до договору купівлі - продажу №383Т від 18.12.2000 та протоколу №1 "Підсумків продажу пакетів акцій ВАТ "Бердичівська фабрика одягу" від 18.12.2000 (а. с. 148 т. 2 на звороті).

Отже, враховуючи викладене, твердження представника позивача про те, що станом на дату реалізації пакету простих іменних акцій ВАТ "Бердичівська фабрика одягу" в кількості 3565034 штук за ціною 1011412,45 грн, предмет реалізації перебував в Державному реєстрі застав рухомого майна, а договір купівлі - продажу №383Т від 18.12.2000 не створив юридичних наслідків не приймається господарським судом до уваги.

Згідно з Конституцією України, судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими для виконання на всій території України.

В ст.115 ГПК України зазначено, що рішення, ухвали, постанови господарського суду, що набрали законної сили, є обов'язковими на всій території України і виконуються у порядку, встановленому Законом України Про виконавче провадження.

Відповідно до ст. 48 Цивільного кодексу Української РСР (діючого на час проведення аукціону) недійсною є та угода, що не відповідає вимогам закону.

В Роз'ясненні Вищого арбітражного суду України Про деякі питання практики вирішення спорів, пов'язаних з визнанням угод недійсними №02-5/111 від 12.03.1999 визначено, що загальні підстави і наслідки недійсності угод встановлені ст.48 Цивільного кодексу Української РСР, за якою недійсною визнається угода, що не відповідає вимогам закону. Правило, встановлене цією нормою, повинно застосовуватись в усіх випадках, коли угода вчинена з порушенням закону. Отже, господарський суд повинен встановити наявність тих обставин, з якими закон пов'язує визнання угод недійсними і настання відповідних наслідків, а саме: відповідність змісту угод вимогам закону; додержання встановленої форми угоди; правоздатність сторін за угодою; у чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.

Відповідно до ч. 6 ст. 50, ч. 2 ст. 55 Закону України "Про виконавче провадження" (в редакції станом на дату проведення аукціону) стягнення на майно боржника звертається в розмірах і обсягах, необхідних для виконання за виконавчим документом з урахуванням витрат на виконання та стягнення виконавчого збору. Державним виконавцем за постановою про відкриття виконавчого провадження або за постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження може бути накладений арешт у межах суми стягнення за виконавчими документами з урахуванням витрат, пов'язаних з проведенням виконавчих дій на виконання на все майно боржника або на окремо визначене майно боржника.

Таким чином, господарський суд прийшов до висновку, що оскільки пакет простих іменних акцій ВАТ "Бердичівська фабрика одягу" в кількості 3565034 штук реалізований на прилюдних торгах у примусовому порядку з виконання рішення арбітражного суду міста Києва від 08.08.2000 у справі № 22/23 державною виконавчою службою через спеціалізовану організацію покупцю-учаснику прилюдних торгів, застосування наслідків нікчемності правочину в такому випадку не передбачено діючим законодавством.

Законність проведення прилюдних торгів з реалізації майна, проведених в ході примусового виконання судового рішення, оскаржено не було.

Вказаний договір купівлі - продажу №383Т від 18.12.2000 та результати проведення аукціону, що відбувся 18.12.2000 на Київській міжнародній фондовій біржі, також не були визнані в установленому порядку не дійсними.

Відтак, у господарського суду відсутні правові підстави застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину щодо договору купівлі - продажу №383Т від 18.12.2000 та результатів проведення 18.12.2000 аукціону з реалізації пакету простих іменних акцій ВАТ "Бердичівська фабрика одягу" в кількості 3565034 штук.

Згідно з договором №7/12-С на відкриття рахунку у цінних паперах від 26.06.2001 та виписки про операції з цінними паперами на рахунку у цінних паперах №302313, розміщення акцій ВАТ "Бердичівська фабрика одягу" було здійснено угорською компанією ТОВ "ZIGY"/ ZIGY Kft (а.с. 120-130 т.3).

В подальшому, арбітражним судом м. Києва 28.04.2001 порушено провадження у справі №10/189 про банкрутство ОСОБА_3 "ОСОБА_4 - Україна" за заявою Акціонерного комерційного агропромислового банку "Україна".

Ухвалою арбітражного суду м. Києва від 18.06.2001 у справі № 10/189 затверджено поданий розпорядником майна реєстр вимог кредиторів у складі трьох кредиторів: АКАПБ "Україна", ВДВС Ленінградського РУЮ в м. Києві та Радянське районне відділення Київського міського управління Пенсійного фонду України на відповідні суми заборгованості. У мотивувальні частині вказаної ухвали зазначено, що інших заяв до суду у встановлений строк не надходило.

Таким чином, фірми "Vuldi Clothing Limited" як заставодержатель по договору застави від 22.02.1999 не був визнаний кредитором ОСОБА_3 "ОСОБА_4 - Україна" у справі № 10/189 про його банкрутство та, відповідно, не внесений до реєстру вимог кредиторів.

Постановою арбітражного суду м. Києва від 01.08.2001 у справі №10/189 ОСОБА_3 "Валді-Україна" визнано банкрутом, відкрито ліквідаційну процедуру, строк виконання всіх грошових зобов'язань банкрута визнано таким, що настав; припинено повноваження власника, банкрута та розпорядження його майном з 01.08.2001; скасовано накладені на майно боржника арешти та інші обмеження щодо розпорядження його майном (а.с. 173 на звороті-174 т. 2).

У частині 1 статті 23 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", в редакції до набрання чинності Закону України від 22.12.2011 № 4212-VI та діючій станом на дату визнання ОСОБА_3 "ОСОБА_4 - Україна" банкрутом зазначено, зокрема, що накладення нових арештів або інших обмежень щодо розпорядження майном банкрута не допускається.

В обґрунтування своїх вимог, представник позивача з поміж іншого посилається на порушення прав засновника ліквідованого відповідно до ухвали господарського суду м. Києва від 27.06.2003 у справі № 10/189 ОСОБА_3 "ОСОБА_4 - Україна". Так, відповідно ст. 111 ЦК України, майно юридичної особи, що залишилося після задоволення вимог кредиторів, передається її учасникам, а також на п. 7 ст. 31 Закону України про банкрутство, якою передбачено, що у разі, якщо господарським судом винесено ухвалу про ліквідацію юридичної особи - банкрута, майно, що залишилося після задоволення вимог кредиторів, передається власнику або уповноваженому ним органу.

Ухвалою від 27.06.2003 у справі № 10/189 господарський суд м. Києва встановивши, що ліквідаційна маса у боржника - ОСОБА_3 "ОСОБА_4 - Україна" відсутня, він не спроможний сплатити борг перед кредиторами та продовжувати свою діяльність, ліквідував ОСОБА_3 "ОСОБА_4 - Україна" як юридичну особу, у зв'язку з банкрутством; провадження у справі № 10/189 припинив; зобов'язав Київське міськеуправліннястатистики виключити боржника з ЄДРПОУ (а.с. 173 т.2).

Відповідно ст.28 Закону України "Про заставу" та ст. 593 ЦК України, застава припиняється з припиненням забезпеченого заставою зобов'язання.

Однак, з Витягу з Державного реєстру обтяжень рухомого майна від 07.11.2012 вбачається, що первинний запис зареєстрований 27.11.2000, код запису 76-39 об'єктом обтяження є контрольний пакет простих іменних акцій ВАТ "Бердичівська фабрика одягу" в кількості 3565034 штуки номіналом 0,25 грн на суму 891258,50 грн, обтяжував - ОСОБА_4 ЛТД, Великобританія, боржник - ОСОБА_3 "ОСОБА_4 - Україна", повторне внесення запису до реєстру відбулося 08.06.2011 за № 11269770 (тобто через шість років після закінчення терміну дії первинного запису-до 17.04.2005) підставою обтяження вказано договір застави від 22.02.1999 термін дії - до 08.06.2016; зазначено, що стягнення на заставлене майно може відбуватись шляхом передачі акцій у безспірному позасудовому порядку на користь обтяжувача; застава дійсна до повного виконання зобов'язань (а.с.242 т.2), що суперечить ч. 1 ст. 23 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" в редакції до набрання чинності Закону України від 22.12.2011 № 4212-VI.

Згідно із ст. 321 Цивільного кодексу України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Таким чином, на думку господарського суду, станом на дату подання позову до господарського суду, угорська компанія ТОВ "ZIGY"/ ZIGY Kft є законним набувачем 3565034 штук акцій ПАТ "Бердичівська фабрика одягу", а відповідач - ПАТ "КРЕДІ ОСОБА_2" правомірно обліковує вказану угорську компанію ТОВ "ZIGY"/ ZIGY Kft як власника цінних паперів ПАТ "Бердичівська фабрика одягу".

До таких самих висновків прийшов господарський суд Житомирської області у рішенні від 03.04.2013 справі № 4/5007/1201/12, яке набрало законної сили 03.06.2013.

Відповідно ч. 2 ст. 35 ГПК України, факти, встановлені рішенням господарського суду (іншого органу, який вирішує господарські спори), за винятком встановлених рішенням третейського суду, під час розгляду однієї справи, не доводяться знову при вирішенні інших спорів, в яких беруть участь ті самі сторони.

Відповідно до ст. 33, 34 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як па підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом (ч.1 ст.43 ГПК України).

Враховуючи вищевикладене, господарський суд дійшов висновку, що позовні вимоги є безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню.

Щодо судового збору, то відповідно ст. 49 ГПК України, суми, які підлягають сплаті пов'язані з розглядом справи, при відмові в позові покладаються на позивача.

Господарський суд зауважує, що права позивача на звернення та розгляд позовних вимог, як вимагає Європейський суд з прав людини, не порушені, доступ до суду позивач у справі № 906/72/16 отримав. Так, прийняття до розгляду господарським судом даних позовних вимог, не надає право позивачу на безкоштовний їх розгляд, у зв'язку з чим ухвалою господарського суду від 31.08.2016 відстрочено компанії "Vuldi (UK) Limited" сплату судового збору за подання даного позову в сумі 206700,00 грн до ухвалення судового рішення у справі № 906/72/16.

Дана ухвала позивачем не оскаржена, а тому вступила в законну силу 31.08.2016.

Однак, при розгляді справи по суті господарським судом встановлено, що позивачем в позовній заяві не вірно визначена ринкова вартість пакету акцій, які є предметом даного позову, на підставі якої судом було визначено суму до сплати судового збору.

Врахувавши доводи представника позивача щодо майнового стану підприємства, господарський суд дійшов висновку про обчислення суми судового збору від номінальної вартості пакету акцій. Отже, сума судового збору яка підлягає стягненню з позивача в особі уповноваженої особи в дохід Державного бюджету України складає 13368,88 грн (891258,50 грн*1,5%).

Керуючись ст. 32-35, 43, 49, 82-85 ГПК України, господарський суд

ВИРІШИВ:

1. У позові відмовити.

2. Стягнути з Юридичної особи Великобританії - компанії "Vuldi (UK) Limited" (Meadow Office, Ashover Way, Chesterfield, Derbyshire, S45 0HE, England, company number 02868213) в особі уповноваженої особи - директора компанії "Vuldi (UK) Limited" ОСОБА_1 (адреса реєстрації: 01010, АДРЕСА_1, дата народження: 15.09.1970)

в доход Державного бюджету України 13368,88 грн (тринадцять тисяч триста шістдесят вісім грн 88 коп.) судового збору, за розгляд Господарським судом Житомирської області справи № 906/72/16.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Апеляційна скарга подається на рішення місцевого господарського суду протягом десяти днів з дня його оголошення. У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення, зазначений строк обчислюється з дня підписання рішення, оформленого відповідно до статті 84 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено: 16.11.16

Суддя Маріщенко Л.О.

1 - у справу,

2-7 - учасникам процесу (рек. з повід.)