ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"10" листопада 2016 р. Справа № 922/1968/16

Колегія суддів у складі: головуючий суддя Івакіна В.О., суддя Камишева Л.М., суддя Хачатрян В.С.

при секретарі Пляс Л.Ф.

за участю представників:

позивача ОСОБА_1 (дов. б/н від 10.02.2016 р.)

відповідача не зявився

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу відповідача (вх.№2341Х/1-8) на рішення господарського суду Харківської області від 08 серпня 2016 року у справі

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ГАЗ-МДС", м. Київ,

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Газтехбуд", м. Харків,

про стягнення коштів в розмірі 80 600,00 грн.

ВСТАНОВИЛА:

Позивач, ТОВ "ГАЗ-МДС", звернувся до господарського суду Харківської області з позовом, в якому просив стягнути з ТОВ "Газтехбуд" 80 600,00 грн. збитків, завданих простроченням виконання зобовязання за договором про надання послуг №18/09/2015-д від 18.09.2015 р.

Рішенням господарського суду Харківської області від 08.08.2016 року у справі № 922/1968/16 (суддя Денисюк Т.С.) позов задоволено.

Відповідач з рішенням господарського суду першої інстанції не погодився, звернувся до Харківського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, вважаючи, що рішення прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права. Зокрема, зазначає, що лише акт здачі-приймання робіт не може бути належним доказом здійснення перевезень. Просить рішення господарського суду скасувати та прийняти нове, яким в позові відмовити в повному обсязі.

Позивач проти задоволення апеляційної скарги заперечує, вважає рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим. Зокрема, зазначає, що твердження апелянта про фіктивний характер правочину між ТОВ "ГАЗ-МДС" та ПП "Полтава-Комбітранс" є необґрунтованими. Просить рішення господарського суду залишити без змін, апеляційну скаргу без задоволення.

Відповідач в судове засідання свого представника не направив, 08.11.2016 р. звернувся до суду з клопотанням (вх. №11285), в якому просив відкласти розгляд справи на іншу дату. В обґрунтування заявленого клопотання представник відповідача зазначає про неможливість прибути у призначене Харківським апеляційним господарським судом судове засідання у звязку із зайнятістю в цей день та час в іншому судовому процесі в господарському суді Харківської області.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини та основних свобод, ратифікованої Законом від 17.07.1997 р., гарантує кожній фізичній або юридичній особі право на розгляд судом упродовж розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи, а також справи про адміністративне правопорушення, в якій вона є стороною.

Господарський суд з урахуванням обставин конкретної справи може не брати до уваги доводи учасника судового процесу щодо відкладення розгляду справи у зв'язку з його відсутністю (з причин, пов'язаних з відпусткою, хворобою, службовим відрядженням, участю в іншому судовому засіданні і т.п.). При цьому суд виходить з того, що у відповідних випадках такий учасник судового процесу не позбавлений права і можливості забезпечити за необхідності участь у судовому засіданні іншого представника згідно з частинами першою-четвертою статті 28 ГПК, з числа як своїх працівників, так і осіб, не пов'язаних з ним трудовими відносинами.

Відповідно до статті 28 Господарського процесуального кодексу України справи юридичних осіб в господарському суді ведуть їх органи, що діють у межах повноважень, наданих їм законодавством та установчими документами, через свого представника.

Оскільки відповідач не був позбавлений можливості направити іншого повноважного представника в дане судове засідання, строк вирішення спору передбачений ст. ст. 69, 102 ГПК України закінчився, явку представників сторін у дане судове засідання не визнано обов'язковою, позицію ТОВ "Газтехбуд" викладено в апеляційній скарзі та додаткових поясненнях на неї, суд відмовляє в задоволенні клопотання про відкладення розгляду справи.

Колегія суддів вважає, що судом виконано процесуальний обовязок щодо повідомлення учасників процесу про дату, час та місце розгляду справи відповідно до вимог пункту 3.5.11 Інструкції з діловодства в господарських судах України, затвердженої наказом Вищого господарського суду України від 10.12.2002 р. за №75, вважає, що не зявлення в судове засідання представника відповідача не перешкоджає розгляду справи, тому справа розглядається відповідно до статті 75 Господарського процесуального кодексу України за наявними в справі матеріалами.

Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши доводи апеляційної скарги, відзиву на неї та додаткових пояснень сторін, вислухавши в судовому засіданні уповноваженого представника позивача, перевіривши повноту встановлення місцевим господарським судом обставин, що мають значення для справи, правильність застосування норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду встановила наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, 18.09.2015 р. між ТОВ "ГАЗ-МДС" (замовник) та ТОВ "Газтехбуд" (перевізник) було укладено договір про надання послуг №18/09/2015-Д , відповідно до п.1.1 якого перевізник від свого імені та за рахунок замовника забезпечує протягом 15 календарних днів з моменту укладання цього договору здійснення перевезення залізобетонних плит замовника в кількості 470 штук автомобільним транспортом від заводу виробника, що знаходиться в м. Нова Водолага Харківської області до свердловини №2 Скоробогатьківського НГКР, що знаходиться в районі м. Лохвиця Полтавської області, а замовник у разі відсутності зауважень до наданих перевізником послуг зобов'язується прийняти та оплатити якісно надані транспортні послуги (а.с. 10-15).

Термін дії договору, встановлений п. 10.1, - з моменту підписання до повного виконання обовязків по договору сторонами.

В розділі 5 договору сторони обумовили ціну та порядок розрахунків. Так, договірна ціна за транспортні послуги, згідно п. 5.1, становить 550 005,12 грн., у т.ч. ПДВ 20% - 91 667,52 грн. Оплата за транспортні послуги здійснюється замовником в наступному порядку:

- шляхом перерахування 30% передоплати від загальної вартості транспортних послуг, визначеної в п. 5.1 договору, протягом 3-х банківських днів з дати виставлення перевізником рахунку до сплати;

- остаточний розрахунок за транспортні послуги проводиться замовником на підставі рахунка-фактури перевізника протягом 3-х банківських днів з дати підписання сторонами акту приймання-передачі наданих послуг.

На виконання умов договору замовник здійснив оплату послуг у розмірі 550 005,12 грн., що підтверджується платіжними дорученнями № 665 від 21.09.2015 р. на суму 165 001,54 грн., № 710 від 29.09.2015 р. на суму 100 000,00 грн., №727 від 01.10.2015 р. на суму 85 003,58 грн., №736 від 02.10.2015 р. на суму 200 000,00 грн. (а.с. 22-25).

Перевізник в порушення договірних відносин здійснив перевезення лише 408 плит з 470, що підтверджується актами здачі-приймання робіт (надання послуг) № 55 від 30.09.2015 р. (132 плити), № 56 від 08.10.2015 р. (90 плит), №71 від 34.11.2015 р. (56 плит), №72 від 20.11.2015 р. (110 плит), №10 від 29.01.2016 р. (6 плит), №11 від 18.02.2016 р. (14 плит), підписаними повноважними представниками сторін (а.с. 16-21).

У звязку з неповним виконанням перевізником зобов'язань з транспортування залізобетонних плит, ТОВ "ГАЗ-МДС" було змушено звернутись до іншого перевізника - ПП "Полтава-Комбітранс".

Між ТОВ "ГАЗ-МДС" (замовник) та ПП "Полтава-Комбітранс" (перевізник) 23.11.2015 р. було укладено договір перевезення вантажу №23/11/15, відповідно до п.1 якого (в редакції додаткової угоди №2 від 16.02.2016 р. а.с. 31-32) перевізник зобов'язався протягом 15 календарних днів з моменту її укладення здійснити перевезення залізобетонних плит в кількості 62 штуки автомобільним транспортом від заводу виробника, що знаходиться в м. Нова Водолага Харківської області до свердловини №2 Скоробогатьківського НГКР, що знаходиться в районі м. Лохвиця Полтавської області, та видати його особі, яка має право на одержання вантажу, а замовник зобов'язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату (а.с. 26-29).

Згідно акту здачі-приймання робіт (надання послуг) №119 від 19.02.2016 р., ПП "Полтава-Комбітранс" здійснило перевезення 62 залізобетонних плит. Вартість наданих послуг склала 80 600,00 грн. (а.с. 33).

На виконання умов договору позивач повністю сплатив вартість послуг, що підтверджується платіжними дорученнями №82 від 18.02.2016 р. на суму 44 200,00 грн., №107 від 26.02.2016 р. на суму 36 400,00 грн. (а.с. 34-35).

З метою врегулювання питання щодо невиконання ТОВ "Газтехбуд" зобовязань за договором №18/09/2015-Д від 18.09.2015 р. ТОВ "ГАЗ-МДС" на адресу ТОВ "Газтехбуд" було направлено претензію вих. №59 від 01.04.2016 р., в якій зазначено, що у зв'язку з тим, що термін виконання зобов'язань за договором не дотриманий, замовник був змушений залучити до виконання перевезення залишку вантажу, а саме 62 залізобетонних плит, іншого перевізника та сплатити вартість його послуг, у звязку з чим ТОВ "ГАЗ-МДС" вимагав протягом 7 календарних днів з моменту отримання повідомлення повернути суму надмірно сплачених коштів за послуги, які фактично не були надані перевізником, у розмірі 72 555,36 грн.

Вказана претензія отримана ТОВ "Газтехбуд" 04.04.2016 р., про що свідчить наявне в матеріалах справи рекомендоване повідомлення.

ТОВ "Газтехбуд" вказану претензію проігнорувало, відповіді не надало, надмірно сплачені кошті за послуги, які фактично не були надані, у розмірі 72 555,36 грн. в добровільному порядку не сплатило.

Вказані обставини стали підставою для звернення ТОВ "ГАЗ-МДС" до господарського суду Харківської області з позовом про стягнення з ТОВ "Газтехбуд" 80 600,00 грн. збитків, завданих простроченням виконання зобовязання за договором про надання послуг №18/09/2015-Д від 18.09.2015 р., які складаються із вартості наданих ПП "Полтава-Комбітранс" послуг з перевезення 62 залізобетонних плит.

В обґрунтування позову ТОВ "ГАЗ-МДС" посилається на умови договору про надання послуг №18/09/2015-Д від 18.09.2015 р. та приписи ст. 923 Цивільного кодексу України.

Господарський суд, задовольняючи позовні вимоги, визнав їх обґрунтованими та підтвердженими матеріалами справи.

Колегія суддів погоджується з висновками господарського суду з огляду на таке.

Предметом розгляду у даній справі є матеріально-правова вимога про стягнення з відповідача збитків, завданих простроченням виконання зобовязання за договором, який за своєю правовою природою є договором перевезення.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 307 Господарського кодексу України, ст. 909 Цивільного кодексу України за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов'язується доставити ввірений їй другою стороною (вантажовідправником) вантаж до пункту призначення в установлений законодавством чи договором строк та видати його уповноваженій на одержання вантажу особі (вантажоодержувачу), а вантажовідправник зобов'язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату. Договір перевезення вантажу укладається в письмовій формі. Укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням перевізного документа (транспортної накладної, коносамента тощо) відповідно до вимог законодавства. Перевізники зобов'язані забезпечувати вантажовідправників бланками перевізних документів згідно з правилами здійснення відповідних перевезень.

У разі порушення зобов'язань, що випливають із договору перевезення, сторони несуть відповідальність, встановлену за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами) (ч. 1 ст. 920 ЦК України).

За змістом ст. 193 Господарського кодексу України та ст. 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом не допускається.

Якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ст. 530 Цивільного кодексу України).

Відповідно до положень ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч. 1 ст. 923 Цивільного кодексу України у разі прострочення доставки вантажу перевізник зобов'язаний відшкодувати другій стороні збитки, завдані порушенням строку перевезення, якщо інші форми відповідальності не встановлені договором, транспортними кодексами (статутами).

Згідно зі ст. 224 Господарського кодексу України учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов'язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб'єкту, права або законні інтереси якого порушено. Під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов'язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Статтею 22 Цивільного кодексу України також унормовано, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Відповідальність у вигляді відшкодування збитків та інших способів відшкодування майнової шкоди, у тому числі стягнення збитків, заявлених позивачем, настає за наявності таких умов як неправомірна поведінка особи, негативний результат такої поведінки (факт і розмір завданих збитків), причинний зв'язок між неправомірною поведінкою та негативним наслідком.

При цьому, стягнення збитків за порушення договірних зобов'язань здійснюється в порядку ст. 623 Цивільного кодексу України, при застосуванні норм якої враховується і те, що згідно норм ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Стаття 611 Цивільного кодексу України передбачає стягнення збитків у разі порушення зобов'язання, встановленого договором.

Як вірно зазначив місцевий господарський суд, складовими правопорушення у даній справи є:

1) протиправна поведінка відповідача, яка полягає в неналежному виконанні зобов'язань з транспортування залізобетонних плит в повному обсязі та у строки, встановлені договором, а саме: відповідач не доставив ТОВ "ГАЗ-МДС" залізобетонні плити, доставка яких була необхідна для будівництва тимчасової під'їзної дороги до тимчасової дослідно-промислової установки попередньої підготовки вуглеводнів Скоробогатьківськго НГКР, чим відповідач допустив порушення ст. 526 ЦК України;

2) збитки - це сума 80600,00 грн. сплачена позивачем ПП "Полтава-Комбітранс" згідно умов додаткової угоди №2 від 16.02.2016 р. до договору №23/11/15 від 23.11.2015 р.;

3) причинний зв'язок між протиправною поведінкою відповідача та збитками - неналежне виконання відповідачем, зобов'язань за договором про надання послуг №18/09/2015-д від 18.09.2015 р., що спричинило необхідність укладення між ТОВ "ГАЗ-МДС" та ПП "Полтава-Комбітранс" додаткової угоди №2 від 16.02.2016 р. до договору перевезення вантажу №23/11/15 від 23.11.2015 р.;

4) вина відповідача - невжиття відповідачем всіх залежних від нього заходів для належного виконання взятих на себе зобов'язань за договором про надання послуг №18/09/2015-д від 18.09.2015 р.

ТОВ "Газтехбуд" в апеляційній скарзі та представник в судовому засіданні стверджує, що відповідач здійснив перевезення спірних 62 залізобетонних плит, незважаючи на те, що позивач не надав йому точну адресу місця розвантаження та відомостей про відповідальну особу. На підтвердження факту здійснення перевезення до суду апеляційної інстанції надав товарно-транспортні накладні на 62 плити та податкові накладні.

Такі твердження відповідача колегія суддів вважає безпідставними та необґрунтованими з огляду на таке.

Як вбачається з умов (п. 3.3.2) договору №18/09/2015-д, у випадку ненадання замовником необхідної інформації перевізник вправі не приступати до виконання своїх обов'язків.

Пунктом 3.1.6 договору №18/09/2015-д встановлено обовязок перевізника передати в пункті призначення ввірений вантаж довіреній особі одержувача, зазначеного в супровідних документах.

Згідно п.2.1 договору №18/09/2015-д перевізник здійснює перевезення вантажу відповідно, зокрема, до Правил перевезення вантажів автомобільним транспортом України (наказ Міністерства транспорту України від 14.10.1997 р. за №363).

Відповідно до п. 15.1 Правил, у разі розбіжностей між перевізником і вантажоодержувачем, обставини, які можуть служити підставою для матеріальної відповідальності, оформляються актом за формою, що наведена в додатку 4.

Виходячи з того, що вказані обставини могли служити підставою для матеріальної відповідальності, в порушення вказаної норми, акт перевізником складено не було.

З наданих відповідачем в обґрунтування своєї позиції товарно-транспортних накладних за період з 09.11.2015 р. по 20.11.2015 р. не можливо встановити факт здійснення за ними перевезення саме спірних 62 плит, оскільки згідно актів здачі-приймання, доданих до позовної заяви та видаткових накладних, відповідач здійснював часткове виконання своїх зобов'язань з перевезення після підписання договору №18/09/2015-д до 16.02.2016 р.

Товарно-транспортна накладна - єдиний для всіх учасників транспортного процесу юридичний документ, що призначений для списання товарно-матеріальних цінностей, обліку на шляху їх переміщення, оприбуткування, складського, оперативного та бухгалтерського обліку, а також для розрахунків за перевезення вантажу та обліку виконаної роботи (п. 1 Правил)

Пунктом 11.6 Правил встановлено, що перший екземпляр товарно-транспортної накладної залишається у замовника (вантажовідправника), другий - передається водієм (експедитором) вантажоодержувачу, третій і четвертий екземпляри, засвідчені підписом вантажоодержувача (у разі потреби й печаткою або штампом), передається перевізнику. Таким чином, перевізник повинен мати товарно-транспортні накладні щонайменше з підписом уповноваженої особи вантажоодержувача.

Товарно-транспортні накладні, які надав до суду представник відповідача, не містять підпису та печатки вантажоодержувача, а отже не можуть вважатися допустимим доказом здійснення перевезення відповідачем плит.

Стосовно податкових накладних колегія суддів зазначає, що відповідно до Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську діяльність та підтверджує її здійснення.

Згідно ч. 1 ст. 9 цього Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення.

Тобто, лише первинні документи можуть підтвердити факт господарської операції, яка відображається в бухгалтерському обліку, на підставі якого формується податкова звітність.

Податкова звітність, а отже й податкові накладні, не є первинними документами, а отже не можуть бути доказом здійснення господарської операції.

ТОВ "Газтехбуд" в обґрунтування апеляційних вимог посилається на те, що позивач відмовився від підписання акту здачі приймання робіт (надання послуг) №37 від 20.01.2016 р., який було надіслано перевізником на адресу товариства-замовника поштовим відправленням 22.01.2015 р. (№114) та повторно 21.03.2015 р. (№431), що підтверджується повідомленнями про вручення поштових відправлень.

Позивач не підписання вказаного акту здачі-приймання робіт (надання послуг) зі свого боку ТОВ "ГАЗ-МДС" пояснює тим, що ТОВ "ГАЗ-МДС" не отримувало його для підписання.

Надані відповідачем копії повідомлення про вручення поштового відправлення колегія суддів не приймає в якості належного доказу на підтвердження здійснення направлення акту здачі приймання робіт (надання послуг) №37 від 20.01.2016 р., у звязку з відсутністю "опису вкладення", без якого неможливо встановити вміст надісланих листів, а отже й те, що в них містився саме вказаний акт. До того ж, як свідчать матеріали справи у вказаний період часу, між сторонами велося жваве листування - надсилалися претензії та відповіді на них, акти здачі-приймання робіт (надання послуг), що були підписані обома сторонами.

Відповідач, заперечуючи проти стягнення з нього суми збитків, посилається на відсутність в договорі №18/09/2015-д умов щодо відшкодування збитків.

Проте, у п. 6.1. договору №18/09/2015-д сторони передбачили, що за невиконання або неналежне виконання умов цього договору винна сторона несе відповідальність відповідно до чинного законодавства України.

Як вже зазначалось вище, відповідно до ч. 1 ст. 923 Цивільного кодексу України у разі прострочення доставки вантажу перевізник зобов'язаний відшкодувати другій стороні збитки, завдані порушенням строку перевезення, якщо інші форми відповідальності не встановлені договором, транспортними кодексами (статутами).

Частиною 6 статті 226 Господарського кодексу України встановлено, що у разі невиконання зобов'язання виконати певну роботу (надати послугу) управнена сторона має право виконати цю роботу самостійно або доручити її виконання (надання послуги) третім особам, якщо інше не передбачено законом або зобов'язанням, та вимагати відшкодування збитків, завданих невиконанням зобов'язання.

Колегія суддів відхиляє посилання апелянта на те, що рішенням господарського суду Харківської області від 09.06.2016 р. у справі №922/1068/16 була встановлена судом недобросовісність позивача з аналогічних позовних вимог, оскільки: по-перше, наведене судове рішення не стосується виконання робіт на тому самому об'єкті; по-друге, позовні вимоги у даній справі та справі №922/1068/16 не є аналогічними, оскільки позовна заява у справі №922/1068/16 подавалась про стягнення помилково сплачених коштів в розмірі 450000,00 грн. за договором підряду №23-3/97-84Б-97 від 21.07.1997 р.; по-третє, відмова судом у задоволенні позову пов'язана не з недобросовісністю позивача, а з невірним обранням позивачем способу захисту порушеного права.

Крім того, колегія суддів вважає за необхідне звернути увагу на те, що відповідач не виконавши вимоги ухвали суду від 27.10.2016 р. у даній справі ухилився від здійснення звірки взаєморозрахунків за договором про надання послуг №18/09/2015-д від 18.09.2015 р.

Як свідчать матеріали справи 01.04.2016 р. ТОВ "ГАЗ-МДС" надіслало на адресу ТОВ "Газтехбуд" відповідний акт, який було отримано відповідачем (а.с.211, 212).

Проте, апелянт наданий йому позивачем для підписання акт в добровільному порядку не підписав, заперечень проти підписання в письмовому вигляді не надав, свій примірник акту звірки позивачу не направив.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що місцевий господарський суд правомірно задовольнив позовні вимоги, визнавши їх законними та обґрунтованими.

Колегія суддів погоджується з позицією суду першої інстанції щодо залишення клопотання відповідача про застосування строків позовної давності без задоволення, з огляду на таке.

Згідно п.4.7.1 постанови Вищого господарського суду України від 29.05.2013 р. за № 10 "Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів, у визначенні перебігу позовної давності за позовами до перевізників, що випливають з договорів перевезення вантажів", слід враховувати таке. Якщо до подання позову позивач скористався своїм правом на пред'явлення перевізникові претензії, шестимісячний строк позовної давності починається з дня одержання відповіді на претензію або закінчення строку, встановленого для такої відповіді (ч. 4 ст. 315 ГК України).

Частинами 1- 4 статті 315 Господарського кодексу України передбачено, що до пред'явлення перевізникові позову, що випливає з договору перевезення вантажу, можливим є пред'явлення йому претензії; претензії можуть пред'являтися протягом шести місяців, а претензії щодо сплати штрафів і премій - протягом сорока п'яти днів; перевізник розглядає заявлену претензію і повідомляє заявника про задоволення чи відхилення її протягом трьох місяців, а щодо претензії з перевезення у прямому змішаному сполученні - протягом шести місяців. Претензії щодо сплати штрафу або премії розглядаються протягом сорока п'яти днів; якщо претензію відхилено або відповідь на неї не одержано в строк, зазначений у частині третій цієї статті, заявник має право звернутися до суду протягом шести місяців з дня одержання відповіді або закінчення строку, встановленого для відповіді.

Як вірно встановив господарський суд Харківської області позивач звернувся до відповідача з претензією №59 01 квітня 2016 року, яка була отримана відповідачем 04 квітня 2016 року, що підтверджується наявним в матеріалах справи зворотнім повідомленням про вручення поштового відправлення.

Таким чином, оскільки відповідь на зазначену претензію в строк, встановлений частиною третьою статті 315 ГК України, позивачем не було одержано, перебіг строку позовної давності починається з 05.07.2016 р., тобто з дня закінчення строку, встановленого для такої відповіді.

Згідно матеріалів справи позивач звернувся до господарського суду з позовною заявою 21.06.2016 р., про що свідчить штамп господарського суду Харківської області на першому аркуші позовної заяви.

Враховуючи наведене, колегія суддів зазначає про відсутність правових підстав для застосування наслідків спливу позовної давності.

Відповідно до вимог ст. 32 Господарського процесуального кодексу України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

В силу вимог ст. 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Апеляційні вимоги не підтверджені належними доказами, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому у суду апеляційної інстанції відсутні правові підстави для їх задоволення.

На підставі викладеного колегія суддів вважає, що рішення господарського суду Харківської області від 08.08.2016 року у справі № 922/1968/16 прийняте при належному зясуванні обставин, що мають значення для справи та у відповідності до норм матеріального і процесуального права і підстави для його скасування відсутні, в звязку з чим, апеляційна скарга відповідача не підлягає задоволенню.

Керуючись статтями 22, 85, 91, 99, 101, пунктом 1 статті 103, статтею 105 Господарського процесуального кодексу України колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу відповідача залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Харківської області від 08.08.2016 року у справі № 922/1968/16 залишити без змін.

Повна постанова підписана 14.11.2016 р.

Головуючий суддя Івакіна В.О.

Суддя Камишева Л.М.

Суддя Хачатрян В.С.