РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.11.2016Справа №910/16958/16

За позовом Обслуговуючого кооперативу «Гаражний кооператив автолюбителів «Дніпровський»

до Комунального підприємства «Київтранспарксервіс», Товариства з обмеженою відповідальністю «Борисфен-К»

про визнання договору недійсним

Суддя Маринченко Я.В.

Представники сторін:

від позивача - Юрченко О.І. (представник за довіреністю);

від відповідача 1 - Пересада Б.О. (представник за довіреністю);

від відповідача 2 - Калашнюк С.А. (представник за довіреністю).

ВСТАНОВИВ:

Обслуговуючий кооператив «Гаражний кооператив автолюбителів «Дніпровський» звернувся до суду з позовом до КП «Київтранспарксервіс» та ТОВ «Борисфен-К» про визнання недійсним договору №ДНП 2016-08/03 від 02.08.2016 про надання права на експлуатацію фіксованих місць паркування, укладеного між відповідачами.

Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що позивач, на підставі рішень виконавчого комітету Ради народних депутатів Київської міської ради від 19.02.1978 №201/1 отримав земельну ділянку (а/с Каспійська по вул. Панельна), 2 для її освоєння за призначенням під влаштування відкритої стоянки для машин. Рішенням №231 від 03.04.1978 Виконавчий комітет Дніпровської районної ради народних депутатів позивачу доручено обладнати господарським способом платні автостоянки за вказаною адресою. На підставі вказаних рішень та розпоряджень позивач обслуговує членів кооперативу наземних ділянок, які виділені для зберігання особистого автотранспорту мешканцями Дніпровського району м. Києва, обладнані за свій рахунок, в тому числі і на а/с за адресою вул. Панельна, 2 у м. Києві.

11.08.2016 позивачу стало відомо пр. укладення між відповідачами спірного договору, відповідно до умов якого КП «Київтранспартсервіс» передало ТОВ «Борисфен-К» право на організацію та експлуатацію 450 місць для платного паркування транспортних засобів за адресою: м.Київ, Дніпровський район, вул.. Панельна, 2, а також здійснення розрахунків з юридичними та фізичними особами за паркування транспорту.

Вказаний договір не відповідає вимогам норм чинного законодавства, зокрема Рішенню №930/1591 від 26.06.2007 «Про вдосконалення паркування автотранспорту в м. Києві», відповідно до якого відповідач 1 є єдиним оператором з паркування транспортних засобів, стягнення паркувального збору та виготовлення єдиних абонементних талонів з паркування автомобільного транспорту, відповідно не мав права передавати свої права як єдиного оператора з паркування транспортних засобів, а відповідач 2 отримувати передане право та вимагати стягнення паркувального збору з членів кооперативу позивача. Крім того вказав, що працівники відповідача 2 застосовували силу до працівників позивача та блокували роботу кооперативу, спричинивши також збитки кооперативу.

В ході розгляду справи позивачем неодноразово подавались заяви про зміну предмету позовної заяви. Останньою такою заявою, яку підтримав представник позивача, позивач просить визнати недійсним спірний договір з підстав його невідповідності вимогам закону.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, вказав, що земельна ділянка за адресою вул..Панельна, 2 у м. Києві була передана позивачу для облаштування автостоянки за свій рахунок, проте відповідач 1 на підставі спірного договору надав відповідачу 2 право на організацію та експлуатацію 500 місць для паркування, які були передані позивачу, чим порушив право позивача на користування вказаними паркувальними місцями. Додатково вказав, що Київська міська рада прийняла рішення про передачу вказаної земельної ділянки позивачу, проте зазначений результат голосування не було відображено у відповідному рішенні, у зв'язку з чим позивач звернувся до адміністративного суду з позовом про визнання протиправною бездіяльності та зобов'язання вчинити дії. Крім того зазначив, що вказаний договір не відповідає рішенням Київської міської ради, згідно положень яких позивач є єдиним оператором з паркування транспортних засобів та не має повноважень на передачу вказаних функцій іншим особам, зокрема відповідачу 2.

На підставі викладеного позивач просить визнати недійсним договір №ДПН 2016-08/03 від 02.08.2016 на організацію та експлуатацію 450 місць для платного паркування транспортних засобів, укладеного між КП «Київтранспарксервіс» та ТОВ «Борисфен-К».

Крім того, у судовому засіданні представником позивача заявлялись клопотання про витребування у відповідачів оригіналу спірного договору разом з додатками, зокрема додатку до договору - затверджена схема організації руху.

Судом вказане клопотання було задоволено та витребувано у відповідача 1 належним чином завірену копію договору з усіма додатками. Відповідачем 1 на виконання ухвали суду надано суду копію договору з додатковою угодою до зазначеного договору, які судом залучено до матеріалів справи, надано оригінали зазначених документів для огляду та зазначено що будь-яких інших додатків до спірного договору не існує, текстом договору не передбачено наявності такого додатку, як схема організації руху.

Проте представником позивача було заявлено повторне клопотання про витребування додатку до спірного договору - схеми організації руху, яке мотивовано тим, що зазначений додаток має значення для встановлення часу набрання спірним договором чинності.

Вказане клопотання судом відхилено з огляду на недоведеність існування вказаної схеми організації схеми руху в якості додатку до договору, оскільки текст договору не містить посилань на існування та підписання сторонами зазначеного додатку. Крім того, враховуючи те, що предметом розгляду справи є визнання недійсним спірного договору, час набрання вказаним договором чинності не є предметом доказування у зазначеній справі і не має значення для вирішення справи.

Враховуючи те, що позивачем не доведено факту існування зазначеного додатку та положень ст.34 ГПК України, згідно якої суд приймає тільки ті докази, які мають значення для вирішення справи, вказане клопотання позивача задоволенню не підлягає.

Відповідач 1 - КП «Київтранспарксервіс» проти позову заперечувало, посилаючись на те, що спірний договір відповідає вимогам норм чинного законодавства, зокрема Рішенням Київської міської ради від 25.11.2008 №1051/1051 «Про правила благоустрою» експлуатація паркувальних майданчиків здійснюється лише оператором, або контрагентами, які уклали з оператором відповідні договори, відповідно, відповідач 1 був наділений повноваженнями на укладання спірного договору.

Крім того вказав, що паркувальні майданчики, які є предметом спірного договору (вул.. Панельна, 2) закріплені за відповідачем 1 на підставі Рішення Київської міської ради від 24.02.2011 №55/5442. Вказане рішення позивачем оскаржувалось до адміністративного суду, проте у задоволенні позову було відмовлено. Також зазначив, що спірні паркувальні майданчики позивачу не передавались взагалі. Рішеннями, на які посилаєься позивач передавались автостоянки по просп.. Ватутіна та вул. Каспійській у м. Києві, а не по вул. Панельній, 2. Також, передача здійснювалась іншій особі - «ОК «Днепровский», а не позивачу - ОК «ГКА «Дніпровський». На підставі викладеного вказує, що позивач не має жодного відношення до паркувальних майданчиків, які є предметом спірного договору, а укладення договору жодним чином не порушує права та законні інтереси позивача.

Додатково вказав, що рішенням господарського суду м. Києва від 10.07.2012 у справі №5011-57/5453-2012 позивача зобов'язано звільнити спірні паркувальні майданчики.

Враховуючи викладене, просить відмовити у задоволенні позову.

Відповідач 2 - ТОВ «Борисфен-К» проти позову заперечував, вказуючи на те що укладення спірного договору жодним чином не порушує права та законні інтереси позивача, оскільки паркувальні майданчики, рішенням Київської міської ради закріплено за відповідачем 1, а рішенням господарського суду позивача зобов'язано звільнити зазначені майданчики. Враховуючи викладене, а також те, що позивач не є стороною спірного договору, вважає позовні вимоги безпідставними, просить відмовити у позові.

Заслухавши представників сторін, дослідивши матеріали справи, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 02.08.2016 між КП «Київтранспарксервіс» (Сторона 1) та ТОВ «Борисфен -К» (Сторона 2) укладено договір ДНП-2016-08/03 про надання права на експлуатацію фіксованих місць пакування, за умовами якого Сторона 1 надає за плату Стороні 2 право на організацію та експлуатацію 450 місць для платного користування транспортних засобів, а також 50 спеціальних місць для безкоштовного паркування транспортних засобів, які перевозять інвалідів, що розташовані на паркувальному майданчику за адресою: Дніпровський район, вул. Панельна, 2, в межах ІІІ територіальної зони паркування м. Києва, а також здійснення розрахунків з юридичними та фізичними особами за паркування їхнього транспорту.

Вказаний договір підписано уповноваженими представниками сторін та скріплено печатками підприємств.

Відповідно до ч.1 ст.626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

За змістом ст.627 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Статтею 203 Цивільного кодексу України встановлено загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, зокрема, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства, волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Згідно зі ст.204 Цивільного кодексу України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Відповідно до статті 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Позивач вказує, що на підставі рішення виконкому Ради народних депутатів КМР від 19.02.1978 №201/1 позивачу відведено земельну ділянку для влаштування стоянки для машин. В подальшому рішенням Виконкому Дніпровської районної ради м. Києва №231 від 03.04.1987 позивачу доручено обладнати господарським способом автостоянки, зокрема і спірну по вуль Панельна, 2, для експлуатації. Листом Республіканського добровільного товариства «Автолюбитель УРСР» від 19.07.1990 №31 автостоянки було передано до об'єднаного кооперативу по будівництву та експлуатації колективних автостоянок «Дніпровський», зокрема і автостоянку «Каспійська» на 550 місць. Відтак укладення сторонами договору відносно паркувальних місць, переданих позивачу, порушує права позивача.

Разом з тим, судом встановлено, що Рішенням Виконавчого комітету Дніпровської ради народних депутатів №114 від 11.03.1980 з метою впорядкування, будівництва і експлуатації кооперативних колективних стоянок району проведено об'єднання автостоянок, з цією метою створено об'єднаний кооператив по будівництву і експлуатації колективних автостоянок Дніпровського району з одним правлінням кооперативу, однією бухгалтерією з повним підпорядкуванням виконкому.

Рішенням Виконавчого комітету Дніпровської районної ради м. Києва №231 від 03.04.1987 доручено правлінню ОК «БКА «Дніпровський» обладнати господарським засобом платну автостоянку по просп.. Ватутіна, площею 2,7 га.

Отже, з наданих позивачем рішень органів місцевого самоврядування вбачається, що у 1980 році було створено ОК «БКА «Дніпровський», якому доручено у 1987 році обладнати стоянку по просп. Ватутіна у м. Києві.

Жодних даних, які б свідчили про передачу позивачу для обладнання, експлуатації чи користування автостоянки (паркувальних місць) за адресою по вул. Панельній, 2 у м. Києві зазначені рішення не містять.

Щодо посилань позивача на лист РДТ «Автолюбитель» від 19.07.1990 №31, то зазначений лист судом оцінюється критично, оскільки містить інформацію щодо передачі ОК «Дніпровський» автостоянок із зазначенням їх назв та кількості місць, проте без зазначення адрес розташування зазначених автостоянок, що унеможливлює ідентифікацію жодної з переліку вказаних стоянок, як спірної, місця на якій є предметом договору між відповідачами.

Також, рішенням Виконкому Київської міської ради №201/1, на яке посилається позивач, виконкому Дніпровської ради відведено у тимчасове користування земельні ділянки для влаштування автостоянок, проте не зазначено про передачу саме позивачу жодної з вказаних стоянок.

Частиною 1 статті 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до частини 1 статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Частиною 1 статті 1 ГПК України встановлено, що підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності, мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Аналіз наведених вище норм дає змогу для висновку, що підставою для звернення до суду є наявність порушеного права, і таке звернення здійснюється особою, котрій це право належить, і саме з метою його захисту. Відсутність обставин, які б підтверджували наявність порушення права особи, за захистом якого вона звернулася, є підставою для відмови у задоволенні такого позову.

Рішенням Київської міської ради від 24.02.2011 №55/5442 «Про внесення змін до рішення Київської міської ради від 30.12.2010 №573/5385 «Про бюджет м. Києва на 2011 рік» за КП «Київтранпарксервіс» закріплено паркувальні майданчики, в тому числі і за адресою: м. Київ, вул. Панельна, 2.

Таким чином, враховуючи, що паркувальні майданчики, передані за спірним договором закріплені на підставі Рішення Київської міської ради за відповідачем 1, за відсутності доказів надання спірної автостоянки (по вул. Панельній, 2) позивачу, суд приходить до висновку, що позивачем не доведено факту порушення його прав чи охоронюваних законом інтересів зі сторони відповідачів при укладенні спірного договору.

Також суду не надано доказів існування підстав, визначених ст..215 ЦК України, для визнання спірного договору недійсним. Посилання позивача на неможливість укладення відповідачем 1 таких договорів у зв'язку з тим, що відповідач 1 відповідно до Рішення Київської міської ради від 26.06.2007 N 930/1591 є єдиним оператором єдиним оператором з паркування транспортних засобів, стягнення паркувального збору та виготовлення єдиних абонементних талонів з паркування автомобільного транспорту, судом не приймаються з огляду на таке.

Рішенням Київської міської ради від 15.03.2007 № 261/922 Про створення комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) "Київтранспарксервіс" створено комунальне підприємство "Київтранспарксервіс" та віднести його до сфери управління виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) та затверджено Статут комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) "Київтранспарксервіс" згідно з додатком.

Згідно положень пунктів 3.1, 3.2, 5.1.7 вказаного Статуту підприємство створене з метою покращення організації дорожнього руху в частині впорядкування робіт з паркування, застосування інформаційних технологій, сучасних технічних засобів організації дорожнього руху, розвитку мережі паркінгів, механізованих автомобільних стоянок, платних місць паркування та інших об'єктів дорожнього сервісу в місті Києві.

Предметом діяльності Підприємства, зокрема, є експлуатація, утримання мережі паркінгів, автостоянок, місць для паркування та інших об'єктів дорожнього сервісу в м. Києві, переданих в установленому законом порядку Підприємству, визначення операторів з надання послуг платного паркування. Підприємство має право залучати до співпраці підприємства та організації, українських та іноземних спеціалістів.

Рішенням Київської міської ради №1051/1051 від 25.12.2008 (п.17.3.1.) визначено, що платні місця для паркування транспортних засобів (майданчики для платного паркування) призначені для тимчасової стоянки транспортного засобу зі стягненням плати за паркування у відведених або спеціально обладнаних місцях без відповідальності за збереження транспортного засобу або з такою відповідальністю, якщо можливе оснащення місця для паркування транспортних засобів необхідним обладнанням. Організація та експлуатація місць платного паркування транспортних засобів здійснюється лише оператором або підприємствами, з якими оператор уклав відповідний договір.

Отже, за змістом вказаних рішень Київської міської ради та установчих документів відповідача 1 КП «Київтранспарксервіс» є оператором з організації та експлуатації місць платного паркування транспортних засобів і здійснює сказану діяльність самостійно або через підприємства на підставі укладених договорів, відповідно, відповідач 1, якому передано вказану автостоянку, був повноважний укладати спірний договір з відповідачем 2.

Інших підстав для визнання спірного договору недійсним, передбачених ст..2015 ЦК України позивачем не наведено.

Враховуючи викладене, відсутні підстави для задоволення позову.

Згідно зі ст.33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до ст. 34 Господарського процесуального кодексу України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

За приписами ст. 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Позивачем не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження викладених у позові обставин, зокрема наявності порушеного права зі сторони відповідачів у зв'язку з укладенням спірного договору та доказів невідповідності спірного договору вимогам закону.

На підставі положень ст.49 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору покладаються на позивача в повному обсязі.

Враховуючи вкладене та керуючись ст.ст. 33, 34, 43, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повний текст рішення підписано 22.11.2016

Суддя Я.В. Маринченко