Господарський суд
Житомирської області
_________________________________________
______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Від "17" листопада 2016 р. Справа № 906/1074/16

Господарський суд Житомирської області у складі:

судді Машевської О.П.

за участю секретаря судового засідання: Павліченко Н.М.

за участю представників сторін:

від позивача: Семенюк І.Д. - в.о. директора, Шевчук Т.П.

від відповідача: не прибув

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі справу

за позовом Державного підприємства Коростишівський завод "Реммашторф" (м. Коростишів)

до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 (с. Стрижівка, Коростишівського р-ну, Житомирської обл.)

про стягнення 13086,25 грн.

Державне підприємство Коростишівський завод "Реммашторф" звернулося до суду з позовом про стягнення з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 заборгованості за договором оренди в сумі 13086,25грн.

Ухвалою суду від 02.11.2016 порушено провадження у справі та вжито заходи щодо підготовки справи до розгляду.

Представники позивача позов підтримав у повному обсязі, з підстав викладених у позовній заяві, просить його задовольнити.

Відповідач в судове засідання не направив, вимог ухвали суду про порушення не виконав, про причини неявки не повідомив, хоча про час і місце засідання суду повідомлений своєчасно та належним чином.

Судом враховується, що відповідно до ч. 1 ст. 64 ГПК України ухвали надсилаються сторонам за адресою місцезнаходження (місця проживання) сторін, що зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців. У разі відсутності сторін за такою адресою, вважається, що ухвала вручена їм належним чином. Згідно з п. 3.9.1. постанови Пленуму ВГСУ №18 від 26.12.11р. "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 64 та статті 87 ГПК.

Зважаючи на те, що судом вжито всіх передбачених ГПК України заходів щодо належного повідомлення відповідача про дату, час та місце розгляду справи та враховуючи обмеженість строків вирішення даного спору, суд доходить висновку про можливість розгляду справи за наявними в ній матеріалами відповідно до ст. 75 ГПК України.

ВСТАНОВИВ:

12 грудня 2014 року між Державним підприємством Коростишівський завод "Реммашторф" (надалі - Орендодавець) та Фізичною особи-підприємця ОСОБА_3 (Орендар) було укладено Договір оренди № 2 за умовами якого, Орендодавець передає, а Орендар приймає в строкове платне користування окреме індивідуально визначене майно - фрезерувальний станок - 1шт, фрезерувальний станок з візком - 1шт, кантувальний станок (без 3-х м/редукторів) - 1шт, консольно-поворотний кран - 1 шт, кран-балка - 1шт, тельфер 5тн. - 1шт, насос К20/30 - 1шт, водонагрівач - 1шт яке знаходиться на балансі державного підприємства Коростишівський завод "Ремммашторф" та знаходиться за адресою: Житомирська обл., м. Коростишів, 19-та буддільниця. Вартість вищевказаного майна. для встановлення орендної плати, визначена згідно звіту про оцінку обладнання ТОВ "Всеукраїнська оціночна компанія" і становить 16203,00грн.

Договір оренди був укладений на строк з 12.12.2014 року по 12.12.2017 року (п.10.1 Договору).

Факт передачі майна підтверджується актом приймання-передачі від 12.12. 2014 року.

Орендна плата згідно п. 3.1. Договору оренди № 12 за базовий місяць оренди(листопад) становить 963,13 грн. Нарахування ПДВ на суму орендної плати здійснюється у порядку, визначеному чинним законодавством.

Орендна плата за кожний наступний місяць визначається шляхом коригування орендної плати за попередній місяць на індекс інфляції за наступний місяць (п. 3.2 договору).

При цьому, орендна плата сплачується орендодавцеві щомісяця не пізніше 10 числа місяця, наступним за звітним (п. 3.3. Договору).

Відповідно до п. 3.7 договору. зобов'язання орендаря по сплаті орендної плати забезпечуються у вигляді авансової плати в розмірі не менше ніж орендна плата за два місяці або правом утримання продукції чи іншого майна орендаря.

Як вбачається з матеріалів справи, станом на день подачі позову до суду 31.10.2016 за відповідачем утворилась заборгованість за користування об'єктом оренди у розмірі 13086,25 грн.

Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач зазначає, що відповідач неналежним чином виконує зобов'язання за договором оренди нежилого приміщення №2 від 12.12.2014 щодо сплати орендної плати, у зв'язку з чим і утворилася заборгованість.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 32 Господарського процесуального кодексу України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Згідно зі ст. 509 Цивільного кодексу України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 цього Кодексу. Зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Частинами 1, 3, 5 ст. 626 Цивільного кодексу України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов'язками наділені обидві сторони договору. Договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом, або не випливає із суті договору.

У відповідності до положень ст.ст. 6, 627 Цивільного кодексу України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Так, згідно зі ст. 759 Цивільного кодексу України, за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

У відповідності до ст. 760 Цивільного кодексу України, предметом договору найму може бути річ, яка визначена індивідуальними ознаками і яка зберігає свій первісний вигляд при неодноразовому використанні (неспоживна річ). Законом можуть бути встановлені види майна, що не можуть бути предметом договору найму. Предметом договору найму можуть бути майнові права.

У відповідності до ч. 1 ст. 762 Цивільного кодексу України, за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму.

Згідно ст. 283 Господарського кодексу України, за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності. У користування за договором оренди передається індивідуально визначене майно виробничо-технічного призначення (або цілісний майновий комплекс), що не втрачає у процесі використання своєї споживчої якості (неспоживна річ).

Частина 1 статті 193 Господарського кодексу України встановлює, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться і до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Частиною 2 статті 193 Господарського кодексу України визначено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Положеннями статті 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 Цивільного кодексу України).

Договір, відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України, є обов'язковим для виконання сторонами.

З матеріалів справи вбачається, що за надані позивачем орендні послуги відповідач не розрахувався, внаслідок чого утворилась заборгованість у розмірі 13086,25грн.

Частиною 1 ст. 530 Цивільного кодексу України вставлено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Таким чином, враховуючи умови п. 3.2. договору, відповідач зобов'язаний був сплачувати позивачу орендну плату щомісячно, не пізніше 10 числа місяця, наступного за звітним.

Враховуючи викладене вище, суд дійшов висновку, що відповідачем порушено умови договору оренди окремого індивідуально визначеного майна № 2 від 12.12.2014, положення ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України, ст. 193 Господарського кодексу України, а тому підлягають задоволенню вимоги позивача про стягнення заборгованості зі сплати орендної плати у розмірі 13086,25 грн.

Витрати по сплаті судового збору, відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Керуючись ст.ст. 4-3,4-7,33,43, 49, 82-85 ГПК України, господарський суд,-

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити.

2. Стягнути з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 (12525, с. Стрижівка, Коростенського р-ну, Житомирської області, ідент. номер НОМЕР_1) на користь Державного підприємства Коростишівський завод "Реммашторф" (12500, м. Коростишів, Житомирської області, 19-ТА БУДДІЛЬНИЦЯ, ідент. код 02968160):

- 13 086, 25 грн. основного боргу;

- 1378, 00 грн. судового збору.

Видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Апеляційна скарга подається на рішення місцевого господарського суду протягом десяти днів з дня його оголошення. У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення, зазначений строк обчислюється з дня підписання рішення, оформленого відповідно до статті 84 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено 22.11.16р.

Суддя Машевська О.П.

Віддрукувати: 1- в справу

2- позивачу - простою

3- відповідачу - рек. з пов.