КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"08" листопада 2016 р. справа№ 910/7083/16

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Буравльова С.І.

суддів: Андрієнка В.В.

ОСОБА_1

секретар Ковальчук Р.Ю.

за участю представників: позивача ОСОБА_2

відповідача ОСОБА_3, ОСОБА_4

третьої особи-1 ОСОБА_5

розглянувши апеляційну скаргу Державної іпотечної установи

на рішення Господарського суду м. Києва від 01.08.2016 р.

у справі № 910/7083/16 (суддя Лиськов М.О.)

за позовом Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк»

до Державної іпотечної установи

третя особа Фонд гарантування вкладів фізичних осіб

про визнання договорів недійсними

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2016 року Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» (далі позивач) звернулося з позовом до Державної іпотечної установи (далі відповідач) про визнання недійсними договору застави майнових прав № Д-3/2015 від 04.02.2015 р. та договору відступлення права вимоги № Д-3.1/2015 від 04.02.2015 р.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 21.04.2016 р. було залучено до участі у справі, в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача Фонд гарантування вкладів фізичних осіб.

Рішенням Господарського суду м. Києва у справі № 910/7083/16 від 01.08.2016 р. позов задоволено повністю.

Не погоджуючись з рішенням Господарського суду м. Києва від 01.08.2016 р., Державна іпотечна установа подала апеляційну скаргу, в якій просить оскаржуване рішення суду скасувати та прийняти нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції порушено норми матеріального права.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, відповідач посилається на те, що спірні договори відповідають вимогам чинного законодавства, Державна іпотечна установа вчинила конклюдентні дії, що свідчить про схвалення оспорюваних правочинів, оскільки ці договори не тільки прийнято до виконання, але й значною мірою виконано.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 19.08.2016 р. порушено апеляційне провадження у справі № 910/7083/16, а розгляд справи призначено на 15.09.2016 р.

У судовому засіданні 15.09.2016 р. було оголошено перерву до 29.09.2016 р.

У судовому засіданні 29.09.2016 р. було оголошено перерву до 11.10.2016 р.

У судовому засіданні 11.10.2016 р. було оголошено перерву до 18.10.2016 р.

17.10.2016 р. через канцелярію суду від відповідача надійшло клопотання про витребування доказів, зокрема, витребувати у ПАТ «Дельта Банк» та у Національного Банку України пояснення з підтверджуючими документами щодо затвердження форми, порядку та строків проведення погодження правочинів у відповідності до вимог постанови Національного Банку України № 692/БТ від 30.10.2014 р.

Відповідно до п. 4 ч. 2 ст. 38 ГПК України у клопотанні про витребування господарським судом доказів повинно бути зазначено, зокрема, обставини, які може підтвердити цей доказ.

Колегія суддів приходить до висновку про відмову у задоволенні вказаного клопотання, оскільки відповідачем не було зазначено обставин, які можуть підтвердити вказані ним докази, а також не зазначено, як неподання даних документів може вплинути на розгляд справи по суті.

У судовому засіданні 18.10.2016 р. було оголошено перерву до 25.10.2016 р.

25.10.2016 р. через канцелярію суду від відповідача надійшло клопотання про витребування доказів, зокрема, витребувати у позивача оригінал наказу № 2654 від 03.11.2014 р., виданий головою Ради директорів ПАТ «Дельта Банк» ОСОБА_6 та журнал обліку реєстрації правочинів, які були погоджені представником Національного банку України.

Розглянувши вказане клопотання у судовому засіданні, колегія суддів також дійшла висновку про відмову у його задоволенні, оскільки у матеріалах справи вже є належним чином засвідчена копія наказу № 2654 від 03.11.2014 р.

Відповідно до ч. 2 ст. 36 ГПК України письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії.

Також у суду відсутня необхідність у витребуванні журналу обліку реєстрації правочинів, які були погоджені представником Національного Банку України.

Крім того, 25.10.2016 р. відповідачем було подано клопотання про залучення до участі у справі у якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_6 та ОСОБА_7.

Відповідно до ст. 27 ГПК України треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, можуть вступити у справу на стороні позивача або відповідача до прийняття рішення господарським судом, якщо рішення з господарського спору може вплинути на їх права або обовязки щодо однієї з сторін.

Обґрунтовуючи вказане клопотання, відповідач посилається на те, що оспорювані договори було підписано зі сторони позивача головою Ради директорів ОСОБА_6 та заступником Ради директорів ОСОБА_7, та, на думку відповідача, при підписанні цих договорів залишилися невідомі обставини, про які можуть знати лише безпосередньо ОСОБА_8 та ОСОБА_7

Оскільки відповідачем не доведено, яким саме чином прийняте рішення у даній справі може вплинути на права та обовязки ОСОБА_6 та ОСОБА_7, судова колегія дійшла висновку про відмову у задоволенні вказаного клопотання, як необґрунтованого.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 25.10.2016 р. було відкладено розгляд справи до 08.11.2016 р.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін та третьої особи, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія встановила наступне.

27.02.2013 р. між Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» (далі заставодавець) та Державною іпотечною установою (далі заставодержатель) було укладено договір банківського рахунку № 26/995-070 (далі договір банківського рахунку).

Відповідно до п. 1.1 договору банківського рахунку банк відкриває клієнту поточний рахунок у національній валюті № 0995 та отримує плату за обслуговування рахунку згідно з тарифами банку на банківські послуги, які доведені клієнту в момент підписання цього договору. Підписання цього договору клієнтом підтверджує, що ознайомлений з тарифами та немає жодних заперечень щодо них.

Згідно з п. 1.2 вказаного договору банк зобовязується приймати і зараховувати на рахунок грошові кошти, що надходять клієнту, виконувати розпорядження клієнта щодо перерахування відповідних сум з рахунка та проводити інші операції за рахунком у межах законодавства України.

04.02.2015 р., з метою забезпечення виконання зобов'язань за договором банківського рахунку, між Державною іпотечною установою (далі заставодержатель) та Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» (заставодавець) було укладено договір застави майнових прав № Д-3/2015 (далі - договір застави).

Відповідно до п. 1.1 договору застави заставодавець надає в заставу заставодержателю майнові права заставодавця за кредитними договорами, укладеними між заставодавцем та фізичними особами-позичальниками, детальна інформація щодо яких наведена у додатку № 1 до цього договору, та майнові права за договорами забезпечення, які наведені в акті звірки щодо договорів забезпечення, який одночасно з цим договором укладається між сторонами (далі - майнові права).

Сторони домовились, що вартість майнових прав на дату укладення цього договору складає 1 200 012 429,80 грн (п. 1.2 договору застави).

Як передбачено п. 1.3 договору застави, згідно з договором банківського рахунку, відповідно до виписки заставодавця по особовим рахункам заставодержателя залишок коштів на дату підписання цього договору становить 3 448 390 865,43 грн.

Згідно з п. 2.1.1 договору застави у разі невиконання заставодавцем зобов'язань перед заставодержателем за договором банківського рахунку або в разі прийняття Національним банком України рішення про віднесення банку до категорії неплатоспроможних (в день винесення рішення), заставодержатель набуває прав вимоги за договорами, наведеними у додатку № 1 до цього договору, переважно перед іншими кредиторами відповідно до Закону України «Про заставу» та (або) Цивільного кодексу України та (або) цього договору та (або) договору відступлення права вимоги (у разі його укладення).

Також 04.02.2015 р. між Державною іпотечною установою (далі новий кредитор) та Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» (далі первісний кредитор) було укладено договір відступлення права вимоги (з відкладальними умовами) № Д-3.1/2015 (далі договір відступлення права вимоги).

Згідно з пунктом 1.2 договору відступлення права вимоги первісний кредитор відступає, а новий кредитор набуває всі права вимоги за договорами, вказаними у додатках до цього договору та в акті звірки щодо договорів забезпечення, який одночасно з цим договором укладається між сторонами (надалі права вимоги).

Відповідно до п. 1.3 цього договору вартість майнових прав на дату укладення цього договору складає 1 200 012 429,80 грн, вартість прав вимоги, зазначена у цьому пункті договору, повинна бути підтверджена довідкою первісного кредитора.

Як передбачено п. 2.1 договору відступлення права вимоги, пункт 1.2 цього договору набирає чинності на наступний календарний день після настання сукупності обставин, визначених п. 2.1.1 договору, та однієї з обставин, визначеної п. 2.1.2 цього договору, або 2.1.3 цього договору, або 2.1.4 цього договору, або в день прийняття Національним банком України рішення про віднесення заставодавця до категорії неплатоспроможних.

Відповідно до п. 2.2 договору відступлення права вимоги в залежності від випадків, передбачених п. 2.1 даного договору, п. 1.2 набирає чинності в разі прийняття Національним банком України рішення про віднесення банку до категорії неплатоспроможних (в день винесення рішення).

На підставі постанови правління Національного банку України від 02.03.2015 р. № 150 «Про віднесення Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до категорії неплатоспроможних», виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 02.03.2015 р. № 51 «Про запровадження тимчасової адміністрації у Публічному акціонерному товаристві «Дельта Банк», згідно з яким з 03.03.2015 р. запроваджено тимчасову адміністрацію та призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації ОСОБА_9

Разом з цим, рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб № 147 від 03.08.2015 р. строк здійснення тимчасової адміністрації у AT «Дельта Банк» було продовжено по 02.10.2015 р. включно.

Згідно з ч. 1 ст. 1 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» цим Законом встановлюються правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі - Фонд), порядок виплати Фондом відшкодування за вкладами, а також регулюються відносини між Фондом, банками, Національним банком України, визначаються повноваження та функції Фонду щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків.

Пункт 8 Розділу X Прикінцевих та перехідних положень цього Закону встановлює, що законодавчі та інші нормативно-правові акти, прийняті до набрання чинності цим Законом, застосовуються у частині, що не суперечить цьому Закону.

Таким чином, у спорах, повязаних з виконанням неплатоспроможним банком, в якому введено тимчасову адміністрацію та/або запроваджено процедуру ліквідації, своїх зобовязань перед кредиторами, норми Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» є спеціальними, оскільки цей Закон є пріоритетним відносно інших законодавчих актів України у таких правовідносинах.

Відповідно до п. п. 3, 4 ч. 2 ст. 37 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» Фонд безпосередньо або уповноважена особа Фонду у разі делегування їй повноважень має право: продовжувати, обмежувати або припиняти здійснення банком будь-яких операцій; повідомляти сторони за договорами, зазначеними у частині другій статті 38 цього Закону, про нікчемність цих договорів та вчиняти дії щодо застосування наслідків нікчемності договорів.

Як передбачено ч. 1 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» та абз. 3 п. 1.18 глави першої розділу III «Положення про виведення неплатоспроможного банку з ринку», затвердженим рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 05.07.2012 р. № 2 (далі рішення № 2) уповноважена особа Фонду зобов'язана забезпечити збереження активів та документації банку.

Згідно з ч. 2 ст. 38 вищевказаного Закону протягом дії тимчасової адміністрації уповноважена особа Фонду зобов'язана забезпечити перевірку правочинів (у тому числі договорів), вчинених (укладених) банком протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації банку, на предмет виявлення правочинів (у тому числі договорів), що є нікчемними з підстав, визначених частиною третьою цієї статті.

Відповідно до наказу уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації в AT «Дельта Банк» від 11.03.2015 р. № 67 «Про перевірку правочинів (договорів) в AT «Дельта Банк», в Банку була створена Комісія з перевірки правочинів (інших договорів) за кредитними операціями.

В ході здійснення перевірки договору застави та договору відступлення права вимоги уповноваженою особою виявлено численні факти порушень законодавства України та обмежень, встановлених Національним банком України, та прийнято рішення, оформлене протоколом від 22.09.2015 р. № 54, відповідно до якого вказані правочини є нікчемними на підставі п. п. 1, 5, 7 ч. 3 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Згідно з абз. 1 та абз. 2 ч. 4 ст. 38 цього Закону, а також абз. 2 п. 1.20 гл. 1 розділу III рішення № 2 Фонд гарантування вкладів фізичних осіб протягом дії тимчасової адміністрації, а також протягом ліквідації повідомляє сторони за договорами, зазначеними у частині другій статті 38 цього Закону, про нікчемність цих договорів та вчиняє дії щодо застосування наслідків нікчемності договорів.

Так, укладаючи із Державною іпотечною установою договір застави та договір відступлення права вимоги, AT «Дельта Банк», прийняв на себе зобов'язання щодо виконання грошових вимог у порядку іншому, ніж здійснення кредитних операцій відповідно до Закону України «Про банки і банківську діяльність», у зв'язку з чим такі правочини є нікчемними на підставі п. 5 ч. 3 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Відповідно до ч. 1 ст. 49 Закону України «Про банки і банківську діяльність» як кредитні в цій статті розглядаються операції, зазначені в пункті 3 частини третьої статті 47 цього Закону, зокрема розміщення залучених у вклади (депозити), у тому числі на поточні рахунки, коштів та банківських металів від свого імені, на власних умовам та на власний ризик.

Таким чином, оскільки застава є похідною від основного зобов'язання та зважаючи на те, що розміщення банком залучених на поточні рахунки коштів клієнтів (в тому числі відповідача) є кредитною операцією, тому і укладення між ПАТ «Дельта Банк» та Державною іпотечною установою договору застави є також кредитною операцією.

Згідно з ч. 13 ст. 47 Закону України «Про банки і банківську діяльність» передбачає, що Національний банк України з метою захисту прав вкладників та інші кредиторів має право встановлювати додаткові вимоги, включаючи вимоги щодо підвищення рівня регулятивного капіталу банку чи інших економічних нормативів, щодо певного виду діяльності та надання фінансових послуг, які має право здійснювати банк.

Як передбачено ч. 1 ст. 66 цього Закону, державне регулювання діяльності банків здійснюється Національним банком України, зокрема шляхом встановлення вимог та обмежень діяльності банків.

З матеріалів справи вбачається, що договори застави та відступлення права вимоги були укладені у період, коли в AT «Дельта Банк» існували певні обмеження щодо здійснення операцій банку, зокрема у зв'язку із виникненням у позивача проблем із ліквідністю.

Так, 11.09.2014 р. правлінням Національного банку України прийнято постанову № 560/БТ «Про встановлення особливого режиму контролю за діяльністю AT «Дельта Банк» шляхом призначення куратора», відповідно до якої призначено куратором банку службовця Національного Банку України ОСОБА_10 - для забезпечення виконання функцій згідно з повноваженнями, визначеними Положенням про застосування Національним банком України заходів впливу за порушення банківського законодавства, затвердженого постановою правління Національного банку України № 346.

Разом з цим, для стабілізації діяльності Банку та відновлення його фінансового стану, відповідно до постанови правління НБУ від 30.10.2014 р. № 692/БТ AT «Дельта Банк» віднесено до категорії проблемних строком до 180 днів, а також запроваджено ряд обмежень у його діяльності, зокрема:

- заборонено здійснювати кредитні операції, у тому числі бездокументарних операцій (гарантії, авалі, акредитиви), а також надавати поруки та інші зобовязання;

- заборонено банку передавати в забезпечення третім особам майно та активи банку без погодження з куратором банку.

Постанова Національного банку України № 692/БТ поширювалася на всі без виключення операції банку та його клієнтів, здійснені в період її дії. Незважаючи на існування обмежень, передбачених постановою, AT «Дельта Банк» уклав договір застави та договір відступлення права вимоги від 04.02.2015 р., не отримавши на це згоди куратора, яка була обовязковою, що суперечить ст. ст. 3, 47, 49, 66 Закону України «Про банки і банківську діяльність».

Згідно з ч. 3 ст. 75 Закону України «Про банки і банківську діяльність» рішення Національного банку України про віднесення банку до категорії проблемного є банківською таємницею.

Таким чином, всупереч вимог постанови Національного банку України № 692/БТ, яка була отримана AT «Дельта Банк» у встановленому законом порядку та була обовязковою для виконання, позивач та відповідач уклали договір застави та договір відступлення права вимоги в період існування у банку відповідних заборон, зокрема щодо здійснення кредитних операцій, надання майнових порук, а також передачі в забезпечення третім особам майна та активів банку без погодження з куратором Національного банку України.

Аналогічної правової позиції дотримується і Вищий адміністративний суд України, яка викладена в ухвалі від 28.01.2016 р. у справі № 826/20764/14.

Також, відповідно до ст. 12 Закону України «Про заставу» у договорі застави визначаються суть, розмір та строк виконання зобов'язання, забезпеченого заставою, опис предмета застави, а також інші умови, відносно яких за заявою однієї із сторін повинна бути досягнута згода.

Вбачається, що в умовах договору застави та договору відступлення права вимоги не визначено строків виконання зобовязань ПАТ «Дельта Банк» перед Державною іпотечною Установою.

AT «Дельта Банк», уклавши з відповідачем спірні договори всупереч наявних обмежень, передбачених постановою Національного банку України № 692/БТ, прийняв на себе зобов'язання щодо виконання грошових вимог відповідача у порядку іншому, ніж здійснення кредитних операцій відповідно до Закону України «Про банки і банківську діяльність».

Умови договору застави та договору відступлення права вимоги, укладені між AT «Дельта Банк» та Державною іпотечною установою, передбачають, що відповідач набуває права вимоги до боржників (позичальників) за кредитними договорами та договорами забезпечення (поруки, застави, іпотеки), майнові права за якими передано банком у заставу, зокрема у разі прийняття Національним банком України рішення про віднесення банку до категорії неплатоспроможних (в день винесення рішення).

Крім того, умовами договору застави оплата за таке відступлення не передбачена. Умови договору відступлення права вимоги містять опис процедури повернення банку грошової різниці між вартістю майнових прав та заборгованістю банку перед Державною іпотечною установою лише у випадку продажу відповідачем набутих нею прав вимоги, але не містять зобовязань щодо такого продажу, строків та опису процедури продажу.

Крім спірних договорів між цими ж сторонами було укладено інші договори застави майнових прав , зокрема, від 04.09.2014 р. № Д-1.1/2014 та від 04.02.2015 р. № Д-2/2015.

При цьому, загальна вартість, визначена за усіма договорами застави, перевищує вартість кредиторських вимог Державної іпотечної установи до ПАТ «Дельта Банк». Станом на 04.02.2015 р. сума коштів, яка обліковувалась на рахунку відповідача становила 3 448 390 865,43 грн.

Разом з тим, загальна вартість заставлених майнових прав за договорами застави, визначена на момент їх укладення, складала 3 870 103 325,61 грн.

Починаючи з червня 2014 року у ПAT «Дельта Банк» існували проблеми із ліквідністю, що підтверджується постановою ОСОБА_11 Національного банку України від 12.06.2014 р. № 348/БТ, а тому на момент укладення із Державною іпотечною установою договорів забезпечення 04.02.2015 р., тобто за місяць до введення тимчасової адміністрації, позивач безоплатно взяв на себе додатково зобов'язання, у період, коли існувала ймовірність настання ризиків, повязаних із невиконанням перед відповідачем зобов'язань за договором банківського рахунку внаслідок його неплатоспроможності.

Державна іпотечна установа є кредитором ПАТ «Дельта Банк» за договором банківського рахунку від 27.02.2013 р. №26/995-070.

Відповідно до ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона підприємець взяла на себе обовязок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв'язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо).

Договір банківського рахунку від 27.02.2013 р. № 26/995-070 є публічним, однак в даному випадку Державній іпотечній установі шляхом укладення договорів забезпечення було надано перевагу, адже запропоновано лише безпосередньо відповідачу вчинення вказаних правочинів на підставі індивідуального рішення Кредитного комітету позивача, тобто умова про укладення договорів застави (договорів відступлення) як спосіб забезпечення виконання зобов'язань за договорами банківського рахунку, не пропонувалася публічно невизначеному колу осіб, зокрема, іншим клієнтам ПAT «Дельта Банк».

Таким чином, укладені з відповідачем правочини ставлять інших кредиторів ПАТ «Дельта Банк» з аналогічними вимогами у невигідне становище, оскільки умови договору застави та договору відступлення права вимоги, укладених для забезпечення виконання позивачем зобовязань за договором банківського рахунку прямо передбачають передачу Державній іпотечній установі, як кредитору та заставодержателю, предметів застави (майнових прав за кредитними договорами) у разі, зокрема визнання AT «Дельта Банк» неплатоспроможним, що в свою чергу свідчить про надання відповідачу переваг перед іншими кредиторами.

На підставі постанови ОСОБА_11 Національного банку України від 02.10.2015 р. № 664 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПAT «Дельта Банк» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 02.10.2015 р. № 181, яким розпочато процедуру ліквідації вказаного банку з 05.10.2015 р. по 04.10.2017 р. включно та призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.

Згідно з ч. 5 ст. 45 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» протягом 30 днів з дня опублікування відомостей про відкликання банківської ліцензії, ліквідацію банку кредитори мають право заявити Фонду про свої вимоги до банку. Вимоги фізичних осіб-вкладників у межах гарантованої Фондом суми відшкодування за вкладами не заявляються. У разі призначення уповноваженої особи Фонду, якій делеговано Фондом повноваження щодо складення реєстру акцептованих вимог кредиторів, кредитори заявляють про свої вимоги до банку такій уповноваженій особі Фонду.

Як передбачено ч. 1 ст. 49 вищевказаного Закону, Фонд припиняє приймання вимог кредиторів після закінчення 30 днів з дня опублікування відомостей відповідно до частини другої статті 45 цього Закону. Будь-які вимоги, що надійшли після закінчення цього строку, вважаються погашеними, крім вимог вкладників у межах гарантованої Фондом суми відшкодування за вкладами.

Крім того, Державна іпотечна установа у порядку, передбаченому статтею 49 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», звернулась до ПAT «Дельта Банк» із кредиторською вимогою за № 7804/15/2 від 28.10.2015 р., з вимогою про визнання кредитором банку у сумі 3 494 213 767,20 грн.

22.01.2016 р. відповідач звернувся до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів на ліквідацію ПAT «Дельта Банк» із заявою № 229/15/2 про відмову від частини кредиторських вимог у сумі 80 645 986,55 грн.

11.01.2016 р. виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб було прийнято рішення про затвердження реєстру вимог кредиторів ПAT «Дельта Банк».

Зокрема, відповідно до витягу із вказаного реєстру вимоги відповідача акцептовані на загальну суму 3 332 921 190,01 грн.

Враховуючи викладене, судова колегія погоджується з висновком місцевого суду про те, що в ході здійснення перевірки правочинів неплатоспроможного ПAT «Дельта Банк», Уповноваженою особою правомірно встановлено, що вказані договір застави майнових прав та договір відступлення права вимоги, укладені між ПАТ «Дельта Банк» та Державною іпотечною установою, є нікчемними.

Відповідно до ч. 2 ст. 215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин).

Згідно з ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

За змістом ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що повязані з його недійсністю.

Нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення (ст. 236 ЦК України).

Як передбачено п. 2.5 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013 р. № 11 «Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними», правочини, які не відповідають вимогам закону, не породжують будь-яких бажаних сторонам результатів, незалежно від волі сторін та їх вини у вчиненні незаконного правочину. Правові наслідки таких правочинів настають лише у формах, передбачених законом, - у вигляді повернення становища сторін у початковий стан (реституції) або в інших. У зв'язку з цим господарським судам слід мати на увазі, що визнання правочину (господарського договору) недійсним господарським судом є наслідком його вчинення з порушенням закону, а не заходом відповідальності сторін. Тому для такого визнання, як правило, не має значення, чи усвідомлювали (або повинні були усвідомлювати) сторони протиправність своєї поведінки під час вчинення правочину; винятки з цього правила можливі, якщо вони випливають із закону.

Згідно з п. 2.5.2 вказаної постанови Пленуму Вищого господарського суду України за змістом ч. 2 ст. 215 ЦК України нікчемний правочин, на відміну від оспорюваного, є недійсним незалежно від наявності чи відсутності відповідного рішення суду. Однак це не виключає можливості подання та задоволення позову про визнання нікчемного правочину (господарського договору) недійсним. Нікчемний правочин, визнаний судом недійсним, вважається таким з моменту його вчинення (частина перша статті 236 ТІК України).

Відповідно до п. 2.9 цієї постанови Пленуму на підставі статті 215 ЦК України недійсними можуть визнаватися не лише правочини, які не відповідають цьому Кодексу, а й такі, що порушують вимоги інших законодавчих актів України, указів Президента України, постанов Кабінету Міністрів України, інших нормативно-правових актів, виданих державними органами, у тому числі відомчих, зареєстрованих у встановленому порядку.

Враховуючи викладене, судова колегія погоджується з висновком місцевого суду про те, що вимоги позивача про визнання недійсними договору застави майнових прав № Д-3/2015 від 04.02.2015 р. та договору відступлення права вимоги № Д-3.1/2015 від 04.02.2015 р. є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Стосовно посилання скаржника на те, що Державна іпотечна установа вчинила конклюдентні дії, що свідчить про схвалення оспорюваних правочинів, оскільки ці договори не тільки прийнято до виконання, але й значною мірою виконано, судова колегія вважає необґрунтованими, враховуючи наступне.

Відповідно до ст. 241 ЦК України правочин, вчинений представником з перевищенням повноважень, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов'язки особи, яку він представляє, лише у разі наступного схвалення правочину цією особою. Правочин вважається схваленим зокрема у разі, якщо особа, яку він представляє, вчинила дії, що свідчать про прийняття його до виконання.

Вбачається, що подальші дії за спірними договорами з боку Державної іпотечної установи вчинялися головою ОСОБА_11 ОСОБА_12 або Першим заступником Голови ОСОБА_11 Зоцем.

Згідно з п. 42 статуту відповідача до компетенції правління належить прийняття рішення щодо вчинення правочинів (крім операцій рефінансування іпотечних кредитів, які відповідають єдиним стандартам, та операцій під час первинного розміщення цінних паперів). У разі вчинення правочинів на суму, що дорівнює або перевищує 10 відсотків суми активів балансу, станом на останню звітну дату, таке рішення приймається за погодженням з наглядовою радою.

Таким чином, оспорювані договори могли бути схвалені виключно Наглядовою радою відповідача, однак жодних рішень щодо погодження на укладення та/або виконання таких договорів зазначеним органом управління Державною іпотечною установою не приймалося, у зв'язку з чим доводи останньої є необґрунтованими.

Інші доводи апеляційної скарги наведеного не спростовують та відхиляються колегією суддів як необґрунтовані.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку про те, що рішення Господарського суду м. Києва від 01.08.2016 р. прийнято з повним та всебічним дослідженням обставин, які мають значення для справи, а також з дотриманням норм матеріального і процесуального права, у звязку з чим апеляційна скарга Державної іпотечної установи задоволенню не підлягає.

У звязку з відмовою в задоволенні апеляційної скарги, відповідно до ст. 49 ГПК України, витрати по сплаті судового збору за її подання і розгляд покладаються на скаржника.

Керуючись ст. ст. 49, 99, 101, 103-105 ГПК України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Державної іпотечної установи залишити без задоволення, рішення Господарського суду м. Києва від 01.08.2016 р. у справі № 910/7083/16 - без змін.

2. Матеріали справи № 910/7083/16 повернути до Господарського суду м. Києва.

3. Копію постанови надіслати сторонам та третій особі.

Головуючий суддя С.І. Буравльов

Судді В.В. Андрієнко

ОСОБА_1