ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.11.2016 Справа № 904/4808/16

Дніпропетровський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів головуючого судді Паруснікова (доповідач),

суддів: Білецької Л.М., Коваль Л.А.

при секретарі судового засідання: Саланжій Т.Ю.

від представників сторін:

від позивача: ОСОБА_1, представник за довіреністю № 52-16/65 від 24.12.2015;

від відповідача: ОСОБА_2, представник за довіреністю № 2079 від 25.10.2016; ОСОБА_3, представник за довіреністю № 2077 від 25.10.2016;

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Південний гірничо-збагачувальний комбінат» на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 08.08.2016 по справі № 904/4808/16 (суддя Золотарьова Я.С.)

за позовом: Публічного акціонерного товариства «Південний гірничо-збагачувальний комбінат», м. Кривий Ріг, Дніпропетровської області

до Державного підприємства «Придніпровська залізниця», м. Дніпро

про стягнення 143369,74 грн., -

ВСТАНОВИВ:

08 серпня 2016 року рішенням господарського суду Дніпропетровської області по даній справі позов задоволено частково.

З урахуванням ухвали господарського суду Дніпропетровської області від 12.08.2016 (а. с. 97) стягнуто з відповідача на користь позивача штраф за несвоєчасну доставку вантажу у сумі 42881,10 грн. та 643,22 грн. витрат по сплаті судового збору.

В іншій частині позову відмовлено.

Відповідач не погодився з рішенням в частині відмови в задоволенні позовних вимог у сумі 99737,97 грн. за накладними №№ 45373719, 45373727, 43881887, 37549151, 52973286 та вважає, що в цій частині рішення винесене з порушенням норм матеріального та процесуального права при неповному зясуванні обставин справи, що на його думку є підставою для його скасування.

В обґрунтування апеляційної скарги, апелянт посилається на помилковість висновку суду першої інстанції про те, що дата розкредитування зазначається в графі 53 накладної, хоча графа 53 має назву «Підтвердження одержання вантажу». На думку апелянта, розкредитування перевізних документів відбувається до видачі вантажу і слід відрізняти дату фактичної видачі вантажу від дати її оформлення (вони можуть не збігатися).

Господарським судом Дніпропетровської області не надано належної оцінки тим обставинам справи, що на момент затримки вагонів на підходах до станції призначення відповідачем вже були порушенні терміни доставки вантажу, у звязку з чим ПАТ «ПІВДГЗК» правомірно нараховано штраф у розмірі 88006,20 грн., за накладною № 52973286.

Окрім того, місцевим господарським судом в порушення ч. 1, 3 ст. 28 ГПК України (без ухвали про заміну сторони) допущено до розгляду справи представника від ПАТ «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Придніпровська залізниця» ОСОБА_4, у якого відсутні повноваження на ведення справи

01.09.2016 ухвалою Дніпропетровського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу призначено до розгляду у судовому засіданні на 27.09.2016.

27.09.2016 розгляд справи відкладався на 13.10.2016.

13.10.2016 у судовому засіданні оголошувалася перерва до 25.10.2016.

24.10.2016 згідно з розпорядженням керівника апарату суду № 1485/16 та протоколу автоматичної зміни складу колегії суддів, у звязку з перебуванням у відпустці судді Верхогляд Т.А., визначено новий склад колегії суддів для розгляду даної справи, а саме: ОСОБА_5 (доповідач) суддів: Білецької Л.М., Коваль Л.А.

25.10.2016 у судовому засіданні розгляд справи відкладався на 15.11.2016.

15.11.2016 у судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини постанови.

Апеляційний господарський суд, розглянувши доводи апеляційної скарги, дослідивши наявні матеріали справи у повному обсязі, перевіривши повноту встановлення обставин справи та їх юридичну оцінку, проаналізувавши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а рішення зміні або скасуванню, з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи та правильно встановлено місцевим господарським судом Державним підприємством «Придніпровська залізниця» (далі відповідач, або залізниця) у липні 2015 року зі станцій: ОСОБА_6, Підвисоке, Каракуба, Діївка, Сартана до станції призначення Кривий Ріг Придніпровської залізниці, здійснено перевезення вантажів, одержувачем яких було Публічне акціонерне товариство «Південний гірничо-збагачувальний комбінат».

Вказані перевезення були оформлені такими залізничними накладними: №№ 44068401, 52553377, 52486453, 53021853, 37549151, 52973286, 45373719, 45373727, 43881887 (а. с. 11-21, 73-76, 79).

Наведені накладні є двосторонньою письмовою формою угоди на перевезення спірного вантажу, яка фактично укладена між відправником та залізницею на користь третьої сторони - одержувача.

Відповідно до підпункту 8 пункту 6 розділу 1 Статуту залізниць України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 06.04.1998 № 457 (далі - Статут), накладна - це основний перевізний документ встановленої форми, оформлений відповідно до цього Статуту та Правил і наданий залізниці відправником разом з вантажем. Накладна є обовязковою двосторонньою письмовою формою угоди на перевезення вантажу, яка укладається між відправником та залізницею на користь третьої сторони - одержувача. Накладна супроводжує вантаж на всьому шляху перевезення до станції призначення.

Пунктом 23 Статуту передбачено, що відправник повинен надати станції навантаження на кожне відправлення вантажу заповнену накладну (комплект перевізних документів).

Станція призначення видає накладну одержувачу разом з вантажем.

Дата приймання і видачі вантажу засвідчується на накладній календарним штемпелем станції.

Згідно статті 41 Статуту залізниці зобовязані доставити вантажі за призначенням в установлені терміни. Терміни доставки вантажів і правила обчислення термінів доставки вантажів встановлюються Правилами обчислення термінів доставки вантажу, затвердженими наказом Міністерства транспорту України від 21.11.2000 № 644 (далі - Правила обчислення термінів доставки вантажу) виходячи з технічних можливостей залізниць.

Згідно з пунктом 1.2. Правил термін доставки вантажу визначається, виходячи з відстані, за яку обчислюється провізна плата.

Пунктом 1.1. наведених Правил визначено терміни, в яких залізниці зобовязані доставляти вантажі за призначенням, зокрема, відповідно до підпункту 1.1.1. наведеного пункту, у разі перевезення вантажною швидкістю: вагонними відправками у великотоннажних контейнерах термін доставки вантажу обчислюється виходячи з 1 (однієї) доби на кожні повні та неповні 200 км.

Обчислення терміну доставки починається з 24-ї години дати приймання вантажу до перевезення. Вантаж вважається доставленим вчасно, якщо на станції призначення він вивантажений засобами залізниці, про що повідомлено одержувача до закінчення встановленого терміну доставки (п. 2.1. Правил).

Згідно з п. 2.4. Правил, терміни доставки вантажів, які обчислюються згідно з пунктом 1, збільшуються, зокрема, на одну добу на операції, повязані з відправленням і прибуттям вантажу.

Під час здійснення вказаних перевезень вантажів, відповідач допустив прострочення термінів доставки, що підтверджується календарними штемпелями станції на вищевказаних залізничних накладних, а саме: вантаж доставлено одержувачу з порушенням терміну доставки, визначеного п. 41 Статуту залізниць України та Правилами.

Посилаючись на допущене відповідачем прострочення термінів доставки вантажу, що передбачені п. 41 Статуту залізниць України та Правилами обчислення термінів доставки вантажу, позивач на підставі п. 116 Статуту залізниць України нарахував та просить суд стягнути з відповідача штраф у загальному розмірі 143369,74 грн.

Відповідач у відзиві на позовну заяву позовні вимоги у розмірі 5906,80 грн. за накладною № 44068401 визнав частково, а в частині стягнення штрафу у сумі 137462,94 грн. проти позову заперечував, оскільки за накладними №№ 45373719, 45373727, 37549151, 43881887 позивачем розкредитовано перевізний документ у термін більше, ніж доба після одержання повідомлення про прибуття вантажу, за накладною № 52973286 прострочення відсутнє, у звязку зі збільшенням строку доставки через затримку вантажу з вини одержувача, за накладними №№ 52553377, 52486453, 53021853 відправлення відбулось зі станції Сартана Донецької залізниці, смт. Сартана входить до переліку населених пунктів, що розташовані на лінії зіткнення. У звязку із руйнуванням залізничної інфраструктури на частині території Донецької залізниці, вантажі з Донецької залізниці слідували за відхиленим напрямком, що вплинуло на термін доставки, з причин не залежних від залізниці та за накладною № 44068401 позивачем невірно нараховано штраф, а саме виходячи із суми провізної плати 33287,35 грн., тоді як правильно 29534,00 грн.

Вищезазначене і є предметом даного спору.

Відповідно до ст. 908 ЦК України 307 ГК України умови перевезення вантажів окремими видами транспорту, а також відповідальність сторін за цими перевезеннями визначаються транспортними кодексами (статутами) та іншими нормативно-правовими актами та правилами.

Укладення договору перевезення вантажу підтверджується складанням транспортної накладної (ч. 3 ст. 909 ЦК України).

Згідно зі статтею 22 Статуту за договором залізничного перевезення вантажу залізниця зобовязується доставити ввіреній їй вантажовідправником вантаж у пункт призначення в зазначений термін і видати його одержувачу, а відправник зобовязується сплатити за перевезення встановлену плату.

Відповідно до статті 41 Статуту залізниці зобовязані доставити вантажі за призначенням в установлені терміни.

Терміни доставки вантажів і правила обчислення термінів доставки вантажів встановлюються Правилами обчислення термінів доставки вантажів, виходячи з технічних можливостей залізниць.

Обчислення терміну доставки починається з 24-ої години дати приймання вантажу до перевезення.

Вантаж вважається доставленим вчасно, якщо на станції призначення він вивантажений засобами залізниці, про що повідомлено одержувача, або якщо вагон (контейнер) з вантажем подано під вивантаження засобами одержувача до закінчення встановленого терміну доставки.

Про причини затримки вантажу, які дають право залізниці на збільшення терміну доставки, та тривалість цієї затримки повинна бути зроблена відмітка в перевізних документах, яка завіряється підписом працівника станції (п. 2.9. Правил).

За вимогами Правил видачі вантажів, оформлення видачі вантажу засвідчується календарним штемпелем станції у відповідній графі накладної і дорожньої відомості. Датою фактичної видачі вантажу вважається дата його вивозу з території станції в разі вивантаження засобами залізниці, або дата подачі вагона під вивантаження, якщо вона здійснюється одержувачем на місцях загального або незагального користування (п. 8 Правил).

Відповідно до п. 2.10. Правил вантаж вважається доставленим вчасно, якщо на станції призначення він вивантажений засобами залізниці, про що повідомлено одержувача, або якщо вагон (контейнер) з вантажем подано під вивантаження засобами одержувача до закінчення встановленого терміну доставки.

Відповідно до пункту 116 Статуту за несвоєчасну доставку вантажів і порожніх вагонів, що належать підприємствам, організаціям, установам, громадянам субєктам підприємницької діяльності або орендовані ними, залізниця сплачує одержувачу штраф (якщо не доведе, що прострочення сталося не з її вини) у розмірі:

10 відсотків провізної плати - за прострочення на дві доби;

20 відсотків провізної плати - за прострочення на три доби;

30 відсотків провізної плати - за прострочення на чотири і більше діб.

Зазначений штраф не сплачується, якщо вантаж не було вивезено одержувачем із станції впродовж доби після одержання повідомлення про прибуття вантажу або якщо в цей же термін одержувач не розкредитує перевізні документи на вантаж, що прибув.

З матеріалів справи вбачається, що накладні містять, зокрема, дані про вантаж, відстань перевезення, дати відправлення, прибуття, видачі вантажу, тощо.

У звязку з тим, що спір у даній справі безпосередньо повязаний з питаннями стосовно обчислення термінів доставки залізницею вантажів та визначення розміру штрафу за порушення цих термінів, місцевим господарським судом прийнято до уваги розяснення, надані судам в Інформаційному листі Вищого господарського суду України від 04.04.2012 № 01-06/420/2012 «Про обчислення термінів доставки залізницею вантажів та визначення розміру штрафу за порушення цих термінів», в якому зазначено, що встановлений статтею 116 Статуту штраф застосовується у разі прострочення доставки вантажу на дві доби (більше ніж на 48 годин), на три доби (більше ніж на 72 години) і на чотири доби (більше ніж на 96 годин). Якщо прострочення доставки вантажу допущено залізницею менш як на дві доби (не більше 48 годин), що обчислюється з 24-ої години дати приймання вантажу до перевезення, то підстави для нарахування передбаченого статтею 116 Статуту штрафу відсутні.

Таким чином, відповідальність настає за прострочення на відповідну кількість повних діб, за винятком випадків, коли вантаж не було вивезено одержувачем із станції впродовж доби після одержання повідомлення про прибуття вантажу.

Відмовляючи у задоволенні позову в частині нарахованого позивачем за накладними №№ 45373719, 45373727, 43881887, 37549151 штрафу у сумі 11731,77 грн., місцевий господарський суд вказав на відсутність підстав для його стягнення з відповідача, оскільки забирання позивачем вантажу за вказаними накладними здійснено впродовж більш ніж доби після одержання повідомлення про прибуття вантажу.

Дослідивши розрахунок штрафу, нарахованого позивачем за прострочення доставки вантажу за накладними №№ 45373719, 45373727, 43881887, 37549151 на суму 11731,77 грн., колегією суддів встановлено, що одержувачем вантажу (позивачем по справі) не вивезено вантаж зі станції впродовж доби після одержання повідомлення (від 26.07.2015 о 10:00 год., в електронному вигляді повідомлено в 10:20 год. (а. с. 48-49)) про прибуття вантажу (фактично вантаж вивезено 28.07.2016 о 03:31 год.) і ця обставина, на думку колегії суддів, є підставою для звільнення відповідача від сплати штрафу в цій частині згідно з ч. 2 ст. 116 Статуту, що судом першої інстанції і зроблено.

Відмовляючи у задоволенні позову в частині нарахованого позивачем за прострочення доставки вантажу штрафу у сумі 88006,20 грн. за накладною № 52973286, місцевий господарський суд з посиланням на п. 2.9. Правил обчислення термінів доставки вантажів, вказав на затримки вантажу у вагонах за вказаною накладною на підходах до станції призначення з вини одержувача ПАТ «Південний ГЗК», про що свідчать складені станціями затримки Акти форми ГУ-23а від 23.07.2015 № 12 та від 26.07.2015 № 11 (а. с. 77-78).

При здійсненні перевірки розрахунку суми штрафу у сумі 88006,20 грн. судом апеляційної інстанції враховано, що згідно з пунктом 2.4. Правил обчислення термінів доставки вантажу, терміни доставки вантажів, які обчислюються згідно з пунктом 1, збільшуються, зокрема, на одну добу на операції, повязані з відправленням і прибуттям вантажу (затримка вантажу з вини одержувача 4 доби).

Відсутність встановленого судом факту прострочення доставки вантажів по залізничній накладній № 52973286 звільняє відповідача від сплати нарахованого позивачем штрафу у сумі 88006,20 грн.

Також колегія суддів погоджується з правильністю висновку, до якого прийшов суд першої інстанції при частковому задоволенні позову в частині стягнення з відповідача штрафу за прострочення доставки вантажу в сумі 6657,47 грн. за накладною № 44068401, оскільки позивачем розраховано суму штрафу з завищенням суми провізної плати 33287,35 грн. х 20% = 6657,47 грн., замість 29534,00 грн. х 20% = 5906, 80 грн., що призвело до надлишку заявленої суми на 750,67 грн. Отже до стягнення з відповідача на користь позивача підлягає сума 5906,80 грн.

Крім того, колегія суддів вважає правильно нарахованим позивачем штраф у сумі 36974,30 грн. за накладними №№ 53021853, 52553377, 52486453, який місцевий господарський суд правомірно визнав обґрунтованим, оскільки прострочення у доставці вантажу за вказаними накладними відповідачем не спростовано (відсутні будь-які відомості щодо причин, які б давали залізниці право на збільшення терміну доставки).

Вказані висновки суду першої інстанції на думку колегії суддів є достатньо обґрунтованими.

Відповідно до ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ст. 34 ГПК України).

Згідно ч. 1 ст. 614 ЦК України відсутність своєї вини у порушенні зобовязання доводить особа, яка порушила зобовязання.

Доводи апелянта про те, що розкредитування перевізних документів відбувається до видачі вантажу і слід відрізняти дату фактичної видачі вантажу від дати її оформлення (вони можуть не збігатися), колегія суддів відхиляє, оскільки оформлення видачі вантажу визначається за календарним штемпелем, тобто є датою розкредитування документів і від неї нараховуються строки предявлення вимог щодо перевезення. У всіх інших випадках вирішальною є дата фактичної видачі вантажу тобто дата вивозу вантажу зі станції.

Крім того, наявні в матеріалах справи накладні (а. с. 73-76) в графі 52 «Календарний штемпель видачі вантажу» співпадає з датою зазначеною в графі 53 «Підтвердження одержання вантажу. Вантаж одержав», що свідчить про розкредитування документів в той же день, в який позивачем вантаж одержано.

Доводи апелянта про не надання місцевим господарським судом належної правової оцінки тим обставинам справи, що на момент затримки вагонів на підходах до станції призначення відповідачем вже були порушенні терміни доставки вантажу, у звязку з чим ПАТ «ПІВДГЗК» правомірно нараховано штраф за накладною № 52973286 у розмірі 88006,20 грн., колегія суддів відхиляє, оскільки за вказаною накладною затримка вантажу на підходах на станції призначення відбулась саме з вини одержувача (позивача по справі), про що свідчать наявні в матеріалах справи Акти форми ГУ-23а від 23.07.2015 №12 та від 26.07.2015 №11 про затримку вагонів на станціях підходу Апостолове, Кривий Ріг Головний (а. с. 77-78).

Як зазначалося вище, у відповідності до п. 2.9. Правил обчислення термінів доставки вантажів, у разі затримки вантажу в процесі перевезення, які трапилися з вини одержувача, термін доставки збільшується на цей час затримки.

Отже, колегія суддів апеляційної інстанції приходить до висновку, що під час розгляду справи місцевим господарським судом встановлено фактичні обставини справи на основі повного, всебічного і обєктивного дослідження поданих доказів, вірно застосовані норми права, а вищезазначені доводи скаржника не спростовують законності прийнятого по справі рішення.

Між тим місцевим господарським судом в порушення ч. 1, 3 ст. 28 ГПК України (без ухвали про заміну сторони) допущено до розгляду справи представника від ПАТ «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Придніпровська залізниця» ОСОБА_4

Колегія суддів вважає необхідним здійснити процесуальне правонаступництво відповідача по справі з Державного підприємства «Придніпровська залізниця» на Публічне акціонерне товариство «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Придніпровська залізниця», з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 4 ст. 87 ЦК України юридична особа вважається створеною з дня її державної реєстрації.

Відповідно до ч. 3 ст. 3 Закону України «Про акціонерні товариства» акціонерне товариство може бути створене шляхом заснування або злиття, поділу, виділу чи перетворення, зокрема, державного (державних) та інших підприємств у акціонерне товариство. Товариство вважається створеним і набуває прав юридичної особи з дати його державної реєстрації в установлено законодавством порядку.

ПАТ «Українська залізниця» є юридичною особою, яке утворене відповідно до Закону України «Про особливості утворення Публічного акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування» та постанови Кабінету Міністрів України від 25.06.2014 № 200 «Про утворення Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця», згідно яких Товариство є правонаступником усіх прав і обовязків Укрзалізниці та підприємств залізничного транспорту, які реорганізовано шляхом злиття. До нього, зокрема, увійшло ДП «Придніпровська залізниця» ().

Постановою Кабінету Міністрів України від 02.09.2015 № 735 «Питання публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» затверджено Статут ПАТ «Укрзалізниця», відповідно до п. 2 якого Товариство є правонаступником усіх прав і обовязків Укрзалізниці та підприємств залізничного транспорту, які реорганізовано шляхом злиття, згідно з Додатком 1 до Постанови Кабінету Міністрів України від 25.06.2014 № 200.

Пунктом 12 Статуту визначено, що Товариство є юридичною особою з дня державної реєстрації (а. с. 161).

Відповідно до ст. 6 Закону України «Про особливості утворення публічного акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування», Товариство є правонаступником усіх прав і обовязків Державної адміністрації залізничного транспорту України та підприємств залізничного транспорту.

21.10.2015 відповідно до чинного законодавства відбулася державна реєстрація Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» () (а. с. 144). Відповідно до даних про юридичних осіб, правонаступником яких є зареєстрована юридична особа, Регіональна філія «Придніпровська залізниця» () значиться як відокремлений підрозділ юридичної особи ПАТ «Укрзалізниця».

Частиною 4 ст. 91 ЦК України визначено, що цивільна правоздатність юридичної особи виникає з моменту її створення і припиняється з дня внесення до єдиного державного реєстру запису про її припинення.

18.08.2015 Міністерством інфраструктури України відповідно до ст. 107 ЦК України затверджено передавальний акт Державного підприємства «Придніпровська залізниця», згідно з яким правонаступництво щодо всього майна, усіх прав та обов'язків підприємства після його реорганізації шляхом злиття переходять до ПАТ «Укрзалізниця».

01.12.2015 складено заключний передавальний акт, відповідно до якого ПАТ «Укрзалізниця» прийняло майно, правонаступництво щодо якого, у тому числі всі права та обов'язки, переходило до останнього (а. с. 138-140).

Тобто, нова юридична особа - ПАТ «Укрзалізниця» створена та набула право/дієздатності, зокрема, й у спірних правовідносинах, за визначеною законодавчими приписами процедурою.

Згідно зі ст. 1 ГПК України, зокрема, підприємства, установи, організації, інші юридичні особи мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Підставу позову становлять обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу, в тому числі й ті, що засвідчують право особи на звернення до суду з позовом.

У спірних відносинах саме факт створення, реєстрації та набуття ПАТ «Українська залізниця» прав та обовязків за передавальними актами, як одна з підстав для звернення до суду з цим позовом, має значення для вирішення спору, тоді як внесення до ЄДР відомостей про припинення ДП «Придніпровська залізниця» не впливає на визначення моменту матеріального правонаступництва ПАТ «Українська залізниця», адже зі змісту Закону «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань» та ЦК України вбачається, що створення нової юридичної особи в результаті злиття, набуття нею прав та обовязків правопопередників, є складовими процесу цього виду реорганізації, які за часом виникнення, передують моменту державної реєстрації припинення юридичних осіб, що припиняються у результаті злиття, визначеного нормою ч. 3 ст. 4 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань».

Тобто, у разі злиття, поділу, приєднання підприємств момент переходу майна та відповідних прав і обовязків до нових підприємств визначається днем підписання передавального або розподільного акта чи балансу, і тому може не співпадати у часі з моментом включення запису про припинення юридичної особи до державно реєстру.

Відтак, оскільки приписи зазначених вище нормативних актів не визначають іншого моменту для набуття юридичною особою право/дієздатності, реалізація субєктом господарювання прав, фактично набутих у визначений законом спосіб, є безумовною підставою, зокрема і для їх судового захисту в порядку визначеному ГПК України.

За вказаних обставин, сторона по справі Публічне акціонерне товариство «Українська залізниця» в особі Регіональної філії «Придніпровська залізниця» Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» є належним позивачем по справі.

Аналогічної правової позиції дотримується Вищий господарський суд України (ухвала від 10.03.2016 справа № 905/2959/15, постанова від 27.09.2016 по справі № 904/1517/16).

Таким чином, судова колегія користуючись правом передбаченим ст. 25 ГПК України вважає необхідним здійснити заміну відповідача Державного підприємства «Придніпровська залізниця» його правонаступником Публічним акціонерним товариством «Українська залізниця» в особі Регіональної філії «Придніпровська залізниця» Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця».

Судові витрати на підставі ст. 49 ГПК України, покладаються на позивача по справі.

Керуючись ст.ст. 49, 99, 101-103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Дніпропетровський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Здійснити заміну відповідача по справі 904/4808/16 Державне підприємство «Придніпровська залізниця» на його правонаступника Публічне акціонерне товариство «Українська залізниця» в особі Регіональної філії «Придніпровська залізниця» Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця».

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Південний гірничо-збагачувальний комбінат» залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Дніпропетровської області від 08.08.2016 по справі № 904/4808/16 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів до Вищого господарського суду України через Дніпропетровський апеляційний господарський суд.

Повний текст постанови підписано 18.11.2016

Головуючий суддя Ю.Б. Парусніков

Судді: Л.М. Білецька

ОСОБА_6