КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"15" листопада 2016 р. Справа№ 910/1755/16

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Гаврилюка О.М.

суддів: Коротун О.М.

Суліма В.В.

за участю секретаря судового засідання Гройсберг К.М.

в судове засідання з'явились представники:

від позивача: Бацуца О.М. - представник;

Песиголовець Я.О.- представник;

від відповідача: Костянецький М.В. - представник;

Карандашов Я.О.- представник;

Болтенкова Г.Г. - представник;

Жигун С.С.- представник.

від третьої особи: не з'явився.

розглянувши апеляційну скаргу Комунального підприємства „Київпастранс"

на рішення господарського суду міста Києва від 14.06.2016

у справі № 910/1755/16 (головуючий суддя Ярмак О.М., судді: Андреїшина І.О., Марченко О.В.)

за позовом Комунального підприємства „Київпастранс"

до Обслуговуючого кооперативу автостоянки „Дружба"

третя особа без самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача Київська міська рада

про усунення перешкод у користуванні земельними ділянками

ВСТАНОВИВ:

До господарського суду міста Києва звернулося Комунальне підприємство „Київпастранс" з позовом до Обслуговуючого кооперативу автостоянки „Дружба" про зобов'язання відповідача усунути перешкоди у користуванні відповідачем земельними ділянками за кадастровими номерами :66:032:028, :66:032:029 та :66:032:030 по вул. Микитенка, 6-8 у Дніпровському районі м. Києва шляхом звільнення вказаних земельних ділянок, на яких розміщена та функціонує автостоянка з адресою: вул. Стальського, 29 у Дніпровському районі м. Києва від розташованих на них транспортних засобів, будинків, будинку з боксами, огорожі, ремонтного боксу, системи освітлення, котла електричного, котла отоплюваного, мотора редуктора, дверей і грат, драбини, площадки, шлагбауму та іншого майна, яке використовується для розміщення та експлуатації автостоянки.

Рішенням від 14.06.2016 господарський суд міста Києва у позові відмовив повністю.

Не погоджуючись з зазначеним рішенням місцевого господарського суду КП „Київпастранс" звернулося до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення господарського суду міста Києва від 14.06.2016 у справі № 910/1755/16 та прийняти нове рішення, яким позов задовольнити.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 18.07.2016 у справі № 910/1755/16 у складі колегії суддів: головуючий суддя - Отрюх Б.В., судді - Михальська Ю.Б., Тищенко А.І., апеляційну скаргу КП „Київпастранс" було прийнято до провадження та призначено справу до розгляду за участю повноважних представників сторін та третьої особи.

В зв'язку з перебуванням головуючого судді (судді - доповідача) Отрюха Б.В. у відпустці 23.09.2016 було призначено повторний автоматичний розподіл судової справи № 910/1755/16 між суддями, яким було визначено колегію суддів у складі: Гаврилюк О.М. (головуючий), Коротун О.М., Сулім В.В.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 26.09.2016 апеляційну скаргу Комунального підприємства «Київпастранс» на рішення господарського суду міста Києва від 14.06.2016 у справі № 910/1755/16 прийнято до провадження; призначено розгляд апеляційної скарги КП «Київпастранс» на 25.10.2016 у судовому засіданні за участю представників сторін та третьої особи.

В судовому засіданні 25.10.2016 представники позивача підтримали вимоги апеляційної скарги. Представники відповідача проти вимог апеляційної скарги заперечували з підстав, викладених у відзиві на апеляційну скаргу та письмових поясненнях. При дослідженні обставин справи, враховуючи пояснення голови правління, встановлено відсутність будь-якого зв'язку колегії суддів у складі Гаврилюк О.М. (головуючий), Коротун О.М., Сулім В.В. із відповідачем у справі.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 25.10.2016 у справі № 910/1755/16 відкладено розгляд апеляційної скарги Комунального підприємства «Київпастранс» на рішення господарського суду міста Києва від 14.06.2016 на 15.11.2016.

У судовому засіданні 15.11.2016 представники позивача підтримали вимоги апеляційної скарги, представники відповідача проти доводів апеляційної скарги заперечували. Представники позивача та відповідача у судовому засіданні надали додаткові пояснення по суті спору.

Відповідно до ст. 99 ГПК України в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у цьому розділі.

Статтею 101 ГПК України встановлено, що у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу; апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі; в апеляційній інстанції не приймаються і не розглядаються вимоги, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Дослідивши докази, що є у справі, перевіривши застосування норм матеріального та процесуального права судом першої інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, заперечень на неї, судова колегія апеляційного господарського суду дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення господарського суду міста Києва має бути скасовано повністю і прийнято нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги частково.

Відповідно до ст. 13, 41 Конституції України держава забезпечує захист прав усіх суб'єктів права власності. Кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, і ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності.

Згідно з частиною 1 статті 78 Земельного кодексу України право власності на землю - це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками.

Частиною 4 статті 373 Цивільного кодексу України передбачено, що власник земельної ділянки має право використовувати її на свій розсуд відповідно до її цільового призначення.

Відповідно до частини 2 статті 328 Цивільного кодексу України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Нормами статті 152 Земельного кодексу України передбачено, що держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю.

Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом:

а) визнання прав; б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; в) визнання угоди недійсною; г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; ґ) відшкодування заподіяних збитків; д) застосування інших, передбачених законом, способів.

Відповідно до ст. 95 Земельного кодексу України порушені права землекористувачів підлягають відновленню в порядку, встановленому законом.

Згідно зі ст. 386 Цивільного кодексу України держава забезпечує рівний захист прав усіх суб'єктів права власності.

Предметом позову даного господарського спору являється вимога позивача зобов'язати відповідача усунути перешкоди у користуванні позивачем земельними ділянками за кадастровими номерами :66:032:028, :66:032:029 та :66:032:030 по вул. Микитенка, 6-8 у Дніпровському районі м. Києва, шляхом звільнення вказаних земельних ділянок, на яких розміщена та функціонує автостоянка з адресою: вул. Стальського, 29 у Дніпровському районі м. Києва від розташованих на них транспортних засобів, будинків, будинку з боксами, огорожі, ремонтного боксу, системи освітлення, котла електричного, котла опалювального, мотора редуктора, дверей і грат, драбини, площадки, шлагбауму та іншого майна, яке використовується для розміщення та експлуатації автостоянки.

Так ст. 10 Земельного кодексу Української РСР від 08.07.1970 передбачено право міських Рад депутатів трудящих, їх виконавчим комітетам в межах міста надання в користування, а також вилучення земельних ділянок для державних або громадських потреб відповідно до статей 16, 37, 38 цього Кодексу.

Згідно ст. 16 Кодексу надання земельних ділянок у користування здійснюється в порядку відведення. Відведення земельних ділянок провадиться на підставі постанови Ради Міністрів УРСР або рішення виконавчих комітетів обласної, районної, міської, селищної і сільської Рад депутатів трудящих в порядку, встановлюваному законодавством Союзу РСР і Української РСР. У постановах або рішеннях про надання земельних ділянок вказується мета, для якої вони надаються, і основні умови користування землею.

17.07.1978 виконавчим комітетом Ради народних депутатів прийнято рішення № 1028/19, яким відведено виконавчому комітету Дніпровської районної ради народних депутатів земельну ділянку по вул. Стальського, площею 0,5га в тимчасове користування до її освоєння за призначенням під влаштування відкритої стоянки для автомашин.

28.10.1986 Виконавчий комітет Дніпровської районної ради народних депутатів прийняв рішення № 80, яким відвів товариству "Автолюбитель УРСР" земельну ділянку площею 0,5га по вул. Стальського, для розширення автостоянки "Дружба".

Листом Республіканського добровільного товариства "Автолюбитель УРСР" від 19.07.1990 № 31 автостоянка "Дружба" була передана до об'єднаного кооперативу по будівництву та експлуатації колективних автостоянок "Дніпровський".

Згідно із розпорядженням Дніпровської районної у м. Києві державної адміністрації від 28.11.2001 № 140 існуючій автостоянці "Дружба" присвоєна поштова адреса: вул. Стальського, 29, м. Київ, 02139, Україна.

15.12.2011 VIII сесією VI скликання Київської міської ради прийнято рішення № 944/7180 "Про надання та передачу комунальному підприємству "Київпастранс" земельних ділянок для реконструкції лінійно-диспетчерської станції, перенесення споруд маслогосподарства з прибудовою торговельно-складських приміщень та будівництвом паркінгу на вул. Івана Микитенка, 6-8 у Дніпровському районі м. Києва".

Слід зазначити, що вказане рішення № 944/7180 не визнано недійсним або таким, що втратило чинність.

Зазначеним рішенням, зокрема, надано КП "Київпастранс", за умови виконання п. 4 цього рішення, в постійне користування земельні ділянки загальною площею 2,02 га для реконструкції лінійно-диспетчерської станції, перенесення споруд маслогосподарства з прибудовою торговельно-складських приміщень та будівництвом паркінгу на вул. Івана Микитенка, 6-8 у Дніпровському районі м. Києва у зв'язку із закріпленням за ним майна на праві повного господарського відання (наказ Головного управління з питань майна від 10.04.2002 № 30).

Згідно із п. 4.5 рішення № 944/7180 позивачу необхідно вирішити питання відшкодування відновної вартості зелених насаджень, висновок обстеження зелених насаджень, розташованих на земельній ділянці (від 25.11.2009 № 966), перенесення існуючої автостоянки та інші питання майнових відносин, в установленому порядку.

Державним актом на право постійного користування земельною ділянкою від 15.10.2012 серії ЯЯ № 385028 підтверджується, що КП "Київпастранс" є постійним користувачем земельної ділянки загальною площею 0,3346 га, кадастровий номер :66:032:0029, розташованої за адресою: вул. Івана Микитенка, 6-8 у Дніпровському районі м. Києва.

Державним актом на право постійного користування земельною ділянкою від 15.10.2012 серії ЯЯ № 385027 підтверджується, що КП "Київпастранс" є постійним користувачем земельної ділянки загальною площею 1,6931 га, кадастровий номер :66:032:0028, розташованої за адресою: вул. Івана Микитенка, 6-8 у Дніпровському районі м. Києва.

06.08.2012 між Київською міською радою (орендодавець) та КП "Київпастранс" (орендар) укладено договір оренди земельної ділянки (далі - договір оренди), який зареєстровано Головним управлінням земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), про що зроблений запис 15.10.2012 за №66-6-00612 у книзі записів державної реєстрації договорів.

Як вбачається із матеріалів справи, земельні ділянки за кадастровими номерами :66:032:0028 (площа 1,6931 га) та :66:032:0029 (площа 0,3346 га) по вул. І. Микитенка, 6-8, у Дніпровському районі м. Києва перебувають у постійному користуванні КП "Київпастранс", згідно із державними актами від 15.10.2012 серії ЯЯ № 385027 та серії ЯЯ № 385028 відповідно, а земельна ділянка :66:032:0030 (площа 7 601 кв.м.) за тією ж адресою перебуває у строковому платному користуванні (оренді) КП "Київпастранс" на підставі договору оренди земельної ділянки від 06.08.2012.

Відтак, КП "Київпастранс" є законним користувачем зазначених земельних ділянок та має право вимагати усунення порушення своїх речових прав у особи, що їх порушує.

Пунктом 6 рішення № 944/7180 попереджено землекористувача, позивача у справі, що використання землі не за цільовим призначенням тягне за собою припинення права користування нею відповідно до вимог статей 141, 143 Земельного кодексу України.

Як зазначає позивач у позовній заяві, останнім було виявлено, що фактично на частині земельної ділянки, яка була виділена КП "Київпастранс" розміщена автостоянка, яку, як було встановлено місцевим органом земельних ресурсів в порядку здійснення самоврядного контролю, займає без жодних правовстановлюючих документів - Обслуговуючий кооператив автостоянки "Дружба" (відповідач), у зв'язку із чим позивач не може розпочати реконструкцію лінійно-диспетчерської станції, споруд маслогосподарства з прибудовою торговельно-складських приміщень та будівництво паркінгу, для чого безпосередньо і була виділена позивачу земельна ділянка згідно із рішенням № 944/7180, тобто, позивач не може здійснювати використання земельної ділянки за її цільовим призначенням.

Зазначене підтверджується актами обстеження земельної ділянки Департаменту земельних ресурсів Київської міської державної адміністрації від 17.04.2015 № 498/04 та від 19.10.2015 № 653/04, згідно із якими були проведені обстеження земельної ділянки у місті Києві по вул. І.Микитенка, 6-8. кадастрові номери :66:032:028, :66:032:029 та :66:032:030, згідно із якими було встановлено, що відповідачем в порушення вимог земельного законодавства використовується частина земельної ділянки загальною площею 1,45га під розміщення автостоянки без оформлення, передбачених статтями 125, 126 Земельного кодексу України, документів.

Фактичне розміщення автостоянки Обслуговуючого кооперативу автостоянки "Дружба" відповідачем не заперечується.

Апеляційний господарський суд не погоджується із висновком господарського суду міста Києва про відмову у задоволенні позову, враховуючи викладене та наступне.

Приймаючи до уваги те, що рішенням Київської міської ради № 944/7180 від 15.12.2011, рішення виконавчого комітету Ради народних депутатів від 17.07.1978 № 1028/19 визнано таким, що втратило чинність, з метою виконання рішення Київської міської ради № 944/7180 в частині перенесення існуючої автостоянки, КП "Київпастранс" та ТОВ "Епіцентр К", з яким позивач уклав інвестиційний договір № 2/08in, листом від 29.04.2015 № 16/1125 та листом від 29.04.2015 № 544/27 звертались до відповідача з пропозицією передати останньому, для перенесення автостоянки "Дружба", в безоплатне користування земельну ділянку площею 0,5145га за адресою: м. Київ, вул. Стальського, 36 та сусідній майданчик площею 0,5700га, які перебувають в користуванні ТОВ "Епіцентр К", згідно із договором суборенди земельної ділянки від 28.10.2014.

Також, позивач у листі від 24.05.2016 № 16/1843 повідомив відповідача про те, що було виділено у користування декілька земельних ділянок на перетині вулиць Братиславська та Стальського у Дніпровському районі міста Києва, загальна площа та цільове призначення яких дозволяє облаштувати на них об'єднану відкриту автостоянку, яка задовольнить потребу членів автокооперативу в паркомісцях; крім того, вони у значній мірі готові до експлуатації, оскільки оснащені необхідними технічними спорудами та інженерними комунікаціями (контрольно-пропускним пунктом з обладнанням та службовими приміщеннями, огорожею, підключенням електроживлення, водопостачання та водовідведення, опалення, очисних споруд, зовнішнього освітлення), також позивач просив відповідь на вказану пропозицію із зазначенням дати, місця та осіб, які будуть уповноважені брати участь в обговоренні процедури переміщення автостоянки "Дружба", надіслати на адресу позивача.

Зазначений лист позивачем було надіслано відповідачу 27.05.2016, що вбачається із фіскального чека № 4673 та опису вкладення у цінний лист (а.с. 22, т.3), також примірник листа було отримано наручно.

У відповіді № 26 від 30.05.2016 відповідач навів перелік обставин, за яких зайняття цих ділянок, зокрема, призведе до виникнення соціальної напруги та проведення територіальною громадою мікрорайону акцій активного спротиву.

Однак, апеляційний господарський суд вважає за необхідне зауважити, що виникнення соціальної напруги та проведення територіальною громадою мікрорайону акцій активного спротиву не є підставами для невиконання рішення Київської міської ради № 944/7180 від 15.12.2011, враховуючи те, що рішення виконавчого комітету Ради народних депутатів від 17.07.1978 № 1028/19, яким було відведено виконавчому комітету Дніпровської районної ради народних депутатів земельну ділянку по вул. Стальського, площею 0,5га в тимчасове користування до її освоєння за призначенням під влаштування відкритої стоянки для автомашин, визнано таким, що втратило чинність, тобто, підстави для зайняття відповідачем спірної земельної ділянки відсутні.

Таким чином, як вбачається із матеріалів справи, позивачем неодноразово здійснювались кроки для врегулювання питання про перенесення автостоянки "Дружба", на виконання рішення Київської міської ради № 944/7180 від 15.12.2011.

Та обставина, що відповідача не влаштовують земельні ділянки для перенесення автостоянки, запропоновані позивачем, не дають правових підстав для використання відповідачем земельної ділянки, яка на підставі рішення Київської міської ради від 15.12.2011 № 944/7180 була передана позивачу у постійне користування.

Що стосується твердження відповідача про те, що земельні ділянки, які зазначені позивачем у листі від 24.05.2016 № 16/1843 не відповідають нормам ДБН 360-92, розташовані на існуючих міських магістральних інженерних комунікаціях, використовуються під паркування автомобілів для своїх власних потреб іншою юридичною особою, то зазначене не позбавляє права відповідача звернутись до позивача з вимогою усунути недоліки зазначених земельних ділянок або з вимогою про виділення рівнозначної земельної ділянки.

При цьому, до третьої особи відповідач з вищезазначених питань не звертався.

Як вбачається із матеріалів справи та не заперечується відповідачем, автостоянка "Дружба", яку експлуатує останній, знаходиться в межах земельних ділянок з кадастровими номерами 66:032:028, 66:032:029, 66:032:030 по вул. Микитенка, 6-8 у Дніпровському районі м. Києва.

Частиною 1 статті 116 Земельного кодексу України передбачено, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону.

Згідно зі статтею 125 Земельного кодексу України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

За ст. 126 Земельного кодексу України право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень".

Таким чином, відповідно до наведених вимог закону обов'язковою умовою фактичного використання земельної ділянки є наявність у особи, що її використовує, правовстановлюючих документів на цю земельну ділянку, зареєстрованих у встановленому законом порядку.

Апеляційним господарським судом встановлено, що відповідачем не надано суду жодних правовстановлюючих документів на земельну ділянку, на якій розміщена автостоянка "Дружба", які б свідчили про надання земельної ділянки відповідачу у встановленому порядку.

Крім того, слід зазначити наступне.

Згідно із Статутом відповідача, затвердженим Позачерговими загальними зборами членів Обслуговуючого кооперативу автостоянки "Дружба" протоколом № 03/11-2014 від 20.11.2014, зареєстрованого за № 3019198, Обслуговуючий кооператив автостоянки "Дружба" створений колишніми членами районного товариства "Автомотолюбитель УРСР" та членами Об'єднаного кооперативу по будівництву та експлуатації колективних автостоянок "Дніпровський" на базі діючої автостоянки "Дружба", розташованої по вул. Стальського,29, м. Київ, 02139 у Дніпровському районі м. Києва, та на підставі рішення Установчих зборів (протокол № 1 від 05.06.2013).

Згідно із ст. 35 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Постановою Вищого господарського суду України від 21.01.2010 у справі № 16/280 за позовом Київського природоохоронного прокурора в інтересах держави в особі Київської міської ради до Об'єднаного кооперативу по будівництву та експлуатації колективних автостоянок "Дніпровський" про повернення самовільно зайнятої земельної ділянки, залишено без змін постанову Київського апеляційного господарського суду від 03.11.2009, якою апеляційне подання Київського природоохоронного прокурора задоволено. Рішення Господарського суду міста Києва від 18.10.2007 скасовано. Позов задоволено повністю. Зобов'язано Об'єднаний кооператив по будівництву та експлуатації колективних автостоянок "Дніпровський" звільнити земельну ділянку площею 14900 кв.м., розташовану за адресою: м. Київ. вул. Стальського, 29 та привести її у придатний для використання стан. Стягнуто з Об'єднаного кооперативу по будівництву та експлуатації колективних автостоянок «Дніпровський» до Державного бюджету України 127,50 грн. державного мита та 118,00 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

Постанова Вищого господарського суду України від 21.01.2010 у справі № 16/280 мотивована тим, що факт користування Об'єднаним кооперативом по будівництву та експлуатації колективних автостоянок "Дніпровський" земельною ділянкою площею 14900 м2, розташованою за адресою: м.Київ, вул.Стальсько го, 29, за відсутності документів, що посвідчують право на земельну ділянку (передбачених ст.ст. 125, 126 Земельного кодексу України), встановлено господарськими судами, підтверджено матеріалами справи та відповідачем не заперечується; надані відповідачем копії рішень виконкому не підтверджують відведення саме відповідачу в установленому законом порядку спірної земельної ділянки, оскільки рішення виконкому Київської міської ради народних депутатів від 17.07.1978 №1028/19 свідчить про відведення земельної ділянки виконкому Дніпровської райради народних депутатів, а не відповідачу; в рішенні виконкому Дніпровської районної ради народних депутатів від 11.03.1980 №114 взагалі не йдеться про відведення земельної ділянки, а йдеться лише про створення Об'єднаного кооперативу по будівництву і експлуатації колективних автостоянок Дніпровського району з одним правлінням кооперативу і однією бухгалтерією з повним підпорядкуванням виконкому; в рішенні виконкому Дніпровської районної ради народних депутатів від 28.01.1986 №80 йдеться про відведення земельної ділянки площею 0,5 га не відповідачу, а районному товариству "Автомотолюбитель УССР".

Згідно із постановою Відділу ДВС Дніпровського РУЮ від 31.03.2014 виконавче провадження з примусового виконання наказу № 16/280, виданого 16.04.2010 господарським судом міста Києва про зобов'язання Об'єднаного кооперативу по будівництву та експлуатації колективних автостоянок "Дніпровський" звільнити земельну ділянку площею 14 900кв.м розташовану - м. Київ, вул. Стальського, 29 та привівши її у придатний для використання стан, закінчено.

Право на справедливий розгляд в суді, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, має тлумачитися у світлі Преамбули до Конвенції, яка проголошує, між іншим, верховенство права як частину спільної спадщини Договірних Сторін. Одним з основних аспектів верховенства права є принцип правової певності, який вимагає, крім іншого, щоб у випадках, коли суди винесли остаточне рішення з якогось питання, їхнє рішення не підлягало сумніву. (Рішення Європейського суду з прав людини від 28.11.1999 "Справа "Брумареску проти Румунії").

Однак, як вказує позивач, після повного звільнення зазначеної земельної ділянки ОК БЕКА «Дніпровський», позивачем було виявлено, що на земельних ділянках без правовстановлюючих документів вже розміщується інший кооператив ОКА «Дружба».

Як вбачається із матеріалів справи, 15.05.2014 ОКБЕКА «Дніпровський» та відповідачем складено акт приймання-передачі електрообладнання, відповідно до якого, ОКБЕКА «Дніпровський» передав, а відповідач прийняв працююче електрообладнання, яке розташоване на автостоянці «Дружба» за адресою: м. Київ, вул. Стальського, 29.

Також 01.12.2015 ОКБЕКА «Дніпровський» та відповідачем складено акт приймання-передачі матеріальних цінностей (основних засобів), відповідно до якого, ОКБЕКА «Дніпровський», у зв'язку із відсутністю можливості подальшого використання майна ОКБЕКА «Дніпровський», розташованого за адресою: вул. Стальського, 29, передав відповідачу перелічені основні засоби, які знаходяться на балансі ОКБЕКА «Дніпровський».

Як встановлено судом, відповідач, частково, займає усі три земельні ділянки, які були надані позивачу згідно із рішенням Київської міської ради від 15.12.2011 № 944/7180.

Викладене підтверджується актом обстеження земельної ділянки № 16-0711-04 від 08.04.2016 складеному Департаментом земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації).

Також зазначене не заперечується відповідачем.

Висновок господарського суду міста Києва про те, що відсутні докази того, що особи, які створили ОКА «Дружба», користуються автостоянкою незаконно, не відповідає матеріалам справи, оскільки п. 5 рішення Київської міської ради № 944/7180 "Про надання та передачу комунальному підприємству "Київпастранс" земельних ділянок для реконструкції лінійно-диспетчерської станції, перенесення споруд маслогосподарства з прибудовою торговельно-складських приміщень та будівництвом паркінгу на вул. Івана Микитенка, 6-8 у Дніпровському районі м. Києва", визнано таким, що втратило чинність, зокрема, рішення виконавчого комітету Київської міської Ради народних депутатів від 17.07.1978 № 1028/19 «Про відведення земельної ділянки виконавчому комітету Дніпровської райради народних депутатів під влаштування відкритої автостоянки», тобто, правові підстави користування відведеною земельною ділянкою під влаштування відкритої автостоянки, після втрати чинності рішення № 1028/19 від 17.07.1978, взагалі відсутні.

Згідно із п. 2 рішення Київської міської ради від 15.12.2011 № 944/7180 надано позивачу в постійне користування земельні ділянки для реконструкції лінійно-диспетчерської станції, перенесення споруд маслогосподарства з прибудовою торговельно-складських приміщень та будівництвом паркінгу на вул. Івана Микитенка, 6-8 у Дніпровському районі м. Києва.

Слід зазначити, що роботи, які необхідно виконати позивачу на відведених йому рішенням від 15.12.2011 № 944/7180 земельних ділянках, є соціально необхідними для покращення інфраструктури міста Києва, оскільки, як вбачається із рішення № 944/7180, земельні ділянки надані позивачу для реконструкції лінійно-диспетчерської станції, перенесення споруд маслогосподарства з прибудовою торговельно-складських приміщень та будівництвом паркінгу на вул. Івана Микитенка, 6-8 у Дніпровському районі м. Києва.

Таким чином, враховуючи викладене, апеляційний господарський суд встановив, що на момент надання Київською міською радою земельних ділянок позивачу, відповідача, як юридичної особи, згідно із даними Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців та громадських формувань фізично та юридично не існувало; виселення ОК БЕКА «Дніпровський», правонаступником якого вважає себе відповідач, із земельної ділянки за адресою: м. Київ, вул. Стальського, 29, згідно із рішеннями суду у справі № 16/280; те, що в рішенні виконкому Дніпровської районної ради народних депутатів від 11.03.1980 №114 взагалі не йдеться про відведення земельної ділянки, а йдеться лише про створення Об'єднаного кооперативу по будівництву і експлуатації колективних автостоянок Дніпровського району з одним правлінням кооперативу і однією бухгалтерією з повним підпорядкуванням виконкому; в рішенні виконкому Дніпровської районної ради народних депутатів від 28.01.1986 №80 йдеться про відведення земельної ділянки площею 0,5 га не відповідачу, а районному товариству "Автомотолюбитель УССР", отже, у відповідача відсутні правові підстави займати земельну ділянку за вказаною адресою.

Апеляційний господарський суд не погоджується із висновком господарського суду міста Києва про те, що задоволення позову фактично позбавить фізичних осіб, які об'єднались у кооператив, права використовувати існуючу з 1978 року автостоянку, оскільки у відповідача взагалі не було правових підстав використовувати зазначену автостоянку.

Згідно із вимогами статей 23, 24 Земельного кодексу України (в редакції від 18.12.1990), право володіння або право постійного користування землею посвідчується державними актами, які видаються і реєструються сільськими, селищними, районними, міськими Радами народних депутатів, форма яких встановлюється встановлюються Верховною Радою Української РСР.

Відтак, лише саме рішення виконкому Київської міської ради від 17.07.1978 № 1028/19 та рішення виконкому Дніпровської районної ради № 80 від 28.10.1986 не свідчать про відведення вказаної земельної ділянки в установленому порядку.

Принагідно, слід зазначити, що у п. 3 рішення Виконавчого комітету Київської міської Ради народних депутатів від 17.07.1978 № 1028/19, яким відвели виконкому Дніпровської районної Ради народних депутатів земельну ділянку по вул. Стальського площею близько 0,5 га в тимчасове користування до її освоєння за призначенням, під влаштування відкритої автостоянки для автомашин, які знаходяться в користуванні окремих громадян, зазначено, що при першій вимозі виконкому міськради звільнити земельну ділянку без будь-якої компенсації з приведенням її в належний стан, а п. 2 рішення Виконавчого комітету Дніпровської районної ради народних депутатів від 28.10.1986 № 80, згідно із яким відвели районному товариству «Автомотолюбитель УССР» земельну ділянку площею 0,5га по вул. Стальського, 29 для розміщення автостоянки «Дружба», передбачено, що при першій вимозі міськвиконкому та райвиконкому районне товариство «Автомотолюбитель УССР» зобов'язане звільнити земельну ділянку автостоянки і привести її в належний санітарний стан.

Таким чином, у зазначених рішеннях, якими були виділені земельні ділянки під влаштування автостоянки, яка знаходиться на спірних земельних ділянках, що не заперечується відповідачем, є обов'язкова умова, звільнити відведені земельні ділянки на першу вимогу.

Фактично, у рішенні VIII сесії VI скликання Київської міської ради № 944/7180 йдеться про зміну намірів щодо надання земельних ділянок під розташування автостоянки та прийнято нове рішення, про надання спірних земельних ділянок позивачу для реконструкції лінійно-диспетчерської станції, перенесення споруд маслогосподарства з прибудовою торговельно-складських приміщень та будівництвом паркінгу на вул. Івана Микитенка, 6-8 у Дніпровському районі м. Києва.

Отже, враховуючи п. 3 рішення Виконавчого комітету Київської міської Ради народних депутатів від 17.07.1978 № 1028/19, та п. 2 рішення Виконавчого комітету Дніпровської районної ради народних депутатів від 28.10.1986 № 80, за наявності рішення VIII сесії VI скликання Київської міської ради № 944/7180, спірні земельні ділянки мають бути звільнені від автостоянки та приведені в належний стан.

Крім того, апеляційний господарський суд не погоджується із трактуванням господарським судом першої інстанції п. 4.5 рішення № 944/7180, оскільки у даному пункті йде мова про перенесення автостоянки, а не про зобов'язання КП «Київпастранс» виділити земельну ділянку для подальшого розташування автостоянки, яка знаходиться на спірних земельних ділянках.

Частиною 1 ст. 116 Земельного кодексу України передбачено, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону.

Згідно із ст. 125 Земельного кодексу України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Відповідно до ст. 126 Земельного кодексу України право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень".

Таким чином, відповідно до наведених вимог закону обов'язковою умовою фактичного використання земельної ділянки є наявність у особи, що її використовує, правовстановлюючих документів на цю земельну ділянку, зареєстрованих у встановленому законом порядку.

Апеляційним господарським судом встановлено, що відповідачем не надано суду жодних правовстановлюючих документів на земельну ділянку, на якій розміщена автостоянка «Дружба», які б свідчили про надання земельної ділянки відповідачу у встановленому порядку, зокрема, державного акту на право постійного користування цією земельною ділянкою, доказів проведення державної реєстрації права постійного користування, тощо.

Натомість у позивача наявні: державний акт від 15.10.2012 серії ЯЯ № 385028 на право постійного користування земельною ділянкою загальною площею 0,3346 га, кадастровий номер :66:032:0029, розташованої за адресою: вул. Івана Микитенка, 6-8 у Дніпровському районі м. Києва, державний акт від 15.10.2012 серії ЯЯ № 385027 на право постійного користування земельною ділянкою загальною площею 1,6931 га, кадастровий номер :66:032:0028, розташованої за адресою: вул. Івана Микитенка, 6-8 у Дніпровському районі м. Києва та договір від 06.08.2012 оренди земельної ділянки, зареєстровано Головним управлінням земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), про що зроблений запис 15.10.2012 за № 66-6-00612 у книзі записів державної реєстрації договорів.

Ненормативні правові акти органу місцевого самоврядування є актами одноразового застосування, вичерпують свою дію фактом їхнього виконання, тому вони не можуть бути скасовані чи змінені органом місцевого самоврядування після їх виконання. (Рішення Конституційного Суду України від 16.04.2009 № 7-рп/2009 "У справі за конституційним поданням Харківської міської ради щодо офіційного тлумачення положень частини другої статті 19, статті 144 Конституції України, статті 25, частини чотирнадцятої статті 46, частин першої, десятої статті 59 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" (справа про скасування актів органів місцевого самоврядування)").

Також, апеляційний господарський суд вважає за необхідне зазначити, що твердження відповідача, що до взаємовідносин сторін у яких виникли права та обов'язки на підставі рішення Київської міської ради № 944/7180 від 15.12.2011 слід застосувати аналогію права передбачену частини 1 статті 212 ЦК України є безпідставним, оскільки поняття правочину та місцевого акту (ненормативного акту, акту індивідуальної дії), який видається в межах компетенції органу місцевого самоврядування, є різними за правовою природою та не є тотожними.

Згідно із ст. 1 Закону України «Про державний контроль за використанням та охороною земель» будь-які дії, які свідчать про фактичне використання земельної ділянки за відсутності відповідного рішення органу місцевого самоврядування про її передачу у власність або надання у користування (оренду) або за відсутності вчиненого правочину щодо такої земельної ділянки - є самовільним зайняттям земельної ділянки.

Відповідно до ст. 152 ЗК України землекористувач земельної ділянки може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Розділом 1 Правил благоустрою міста Києва, затверджених рішенням Київської міської ради від 25.12.2008 № 1051/1051 встановлено, що автостоянка - це спеціально обладнане місце для стоянки автотранспорту, позначене дорожніми знаками згідно з Правилами дорожнього руху, які затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 № 1306, що має тверде покриття, може мати огорожу, в тому числі тимчасову.

Згідно із пунктом 1 Правил зберігання транспортних засобів на автостоянках, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 22.01.1996 № 115, правила регламентують організацію та порядок надання послуг щодо зберігання транспортних засобів (автомобілів, автобусів, мотоциклів, моторолерів, мотоколясок, мопедів, причепів), що належать громадянам, а також транзитних транспортних засобів, що здійснюють міжнародні та міжміські перевезення, і поширюються на всі автостоянки (крім автостоянок - гаражних кооперативів), що охороняються, незалежно від форм власності, які є суб'єктами господарської діяльності, чи належать цим суб'єктам.

Факт неправомірного розміщення та функціонування автостоянки і майна відповідача, підтверджений та доведений належними та допустимими доказами.

Розміщення та функціонування автостоянки і майна не заперечується та визнається відповідачем.

Також, апеляційний господарський суд вважає за необхідне зазначити, що не надається преюдиціального значення також обставинам, зазначеним: у скасованих судових рішеннях (а в разі часткового скасування таких рішень - у скасованих їх частинах); у судових рішеннях касаційної інстанції, оскільки останню не наділено правом, зокрема, встановлювати або вважати доведеними обставини і вирішувати питання, пов'язані з доказуванням (частина друга статті 111-7 ГПК), - за винятком випадків, коли касаційна інстанція, скасувавши рішення попередніх судових інстанцій, прийняла нове рішення на підставі встановлених ними обставин. (п. 2.6 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції").

Твердження відповідача про необхідність застосування позиції Вищого господарського суду України від 26.01.2016 у справі № 910/12962/15 є безпідставним, оскільки судження, викладені у зазначеній постанові, не є фактами в розумінні ст. 35 ГПК України. А вказівки, які цій постанові наведені, згідно із ст. 111-12 ГПК України, є обов'язковими для суду першої інстанції під час нового розгляду іншої справи № 910/12962/15.

Відповідно до ч. 2 ст. 20 Закону України «Про автомобільний транспорт» транспортні засоби та частини до них повинні відповідати вимогам нормативної і конструкторської документації та мати маркування для їх ідентифікації.

Ідентифікацією транспортного засобу є установлення відповідності характеристик, ознак певного транспортного засобу (тип, модель, рік виготовлення, колір, об'єм двигуна, повна маса, VIN-код, тощо) даним виробника.

Відповідно до міжнародного стандарту ISO 3779-1983, VIN-код є ідентифікаційним номером транспортного засобу, який є структурованим поєднанням буквено-цифрових символів, присвоюється виключно виробником транспортного засобу на готовий до експлуатації транспортний засіб з метою його ідентифікації та наноситься на кузов транспортного засобу.

Як вбачається із прохальної частини позовної заяви, позивач просить усунути перешкоди у користуванні позивачем земельними ділянками за кадастровими номерами :66:032:028, :66:032:029 та :66:032:030 по вул. Микитенка, 6-8 у Дніпровському районі м. Києва, шляхом звільнення вказаних земельних ділянок на яких розміщена та функціонує автостоянка з адресою вул. Стальського, 29 у Дніпровському районі м. Києва від розташованих на них, зокрема, транспортних засобів, однак, при цьому, не вказано ні кількість, ні інші індивідуалізуючі ознаки того, які саме транспортні засоби знаходяться на вказаних земельних ділянках, тобто, не вказано вид транспортних засобів та іншого майна, транспортні засоби не вказано ні за індивідуальними, ні за родовими ознаками, а саме відсутні будь-які конкретні вказівки на ознаки транспортних засобів, що свідчить про відсутність їх індивідуалізації.

Також позивач у прохальній частині позовної заяви просить усунути перешкоди у користуванні позивачем земельними ділянками за кадастровими номерами :66:032:028, :66:032:029 та :66:032:030 по вул. Микитенка, 6-8 у Дніпровському районі м. Києва, шляхом звільнення вказаних земельних ділянок на яких розміщена та функціонує автостоянка з адресою вул. Стальського, 29 у Дніпровському районі м. Києва від розташованого на них, зокрема, іншого майна.

Однак, інше майно, крім переліченого у прохальній частині позовної заяви, позивачем не конкретизовано.

Таким чином, прийняття остаточного рішення щодо позовної вимоги в частині усунення перешкод у користуванні позивачем земельними ділянками за кадастровими номерами :66:032:028, :66:032:029 та :66:032:030 по вул. Микитенка, 6-8 у Дніпровському районі м. Києва, шляхом звільнення вказаних земельних ділянок, на яких розміщена та функціонує автостоянка з адресою: вул. Стальського, 29 у Дніпровському районі м. Києва від розташованих на них транспортних засобів та іншого, неконкретизованого, майна, унеможливлюється невизначеністю позовних вимог та задоволенню не підлягає. Отже, позов підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до ст. 104 ГПК України, підставами для скасування або зміни рішення місцевого господарського суду є:

1) неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які місцевий господарський суд визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні місцевого господарського суду, обставинам справи;

4) порушення або неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права.

Оскільки рішення суду першої інстанції прийнято з порушенням норм матеріального права, апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, рішення господарського суду міста Києва від 14.06.2016 у справі № 910/1755/16 скасуванню повністю.

Колегія суддів апеляційного господарського суду переглянула спір відповідно до ст. 101 ГПК України і дійшла висновку, що рішення місцевого господарського суду підлягає скасуванню з прийняттям нового рішення у справі про часткове задоволення позову, оскільки позовні вимоги КП „Київпастранс" до Обслуговуючого кооперативу автостоянки „Дружба" є частково обґрунтованими та доведеними.

Відповідно до ч. 2 ст. 49 ГПК України якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, господарський суд має право покласти на неї судовий збір незалежно від результатів вирішення спору.

Керуючись ст.ст. 49, 99, 101, 103, 104, 105 Господарського процесуального кодексу України Київський апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Комунального підприємства „Київпастранс" на рішення господарського суду міста Києва від 14.06.2016 у справі № 910/1755/16 задовольнити частково.

2. Рішення господарського суду міста Києва від 14.06.2016 у справі № 910/1755/16 скасувати повністю та прийняти нове рішення.

3. Позов задовольнити частково.

Зобов'язати Обслуговуючий кооператив автостоянки «Дружба» (02139, м. Київ, вул. С.Стальського, 29 ) усунути перешкоди у користуванні Комунальним підприємством «Київпастранс» (04070, м. Київ, вул. Набережне шосе, 2 ) земельними ділянками за кадастровими номерами :66:032:028, :66:032:029 та :66:032:030 по вул. Микитенка, 6-8 у Дніпровському районі м. Києва шляхом звільнення вказаних земельних ділянок, на яких розміщена та функціонує автостоянка за адресою вул. Стальського, 29 у Дніпровському районі м. Києва від розташованих на них будинків, будинку з боксами, огорожі, ремонтного боксу, системи освітлення, котла електричного, котла отоплюваного, мотора редуктора, дверей і грат, драбини, площадки, шлагбауму, які використовуються для розміщення та експлуатації автостоянки.

В решті позову відмовити.

4. Стягнути з Обслуговуючого кооперативу автостоянки «Дружба» (02139, м. Київ, вул. С.Стальського, 29 ) на користь Комунального підприємства «Київпастранс» (04070, м. Київ, вул. Набережне шосе, 2 ) судові витрати у розмірі 1 378,00 грн. за розгляд позовної заяви.

5. Стягнути з Обслуговуючого кооперативу автостоянки «Дружба» (02139, м. Київ, вул. С.Стальського, 29 ) на користь Комунального підприємства «Київпастранс» (04070, м. Київ, вул. Набережне шосе, 2 ) судові витрати у розмірі 1 515,80 грн. за розгляд апеляційної скарги.

6. Видачу наказів на виконання даної постанови доручити господарському суду міста Києва.

7. Матеріали справи № 910/1755/16 повернути до господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена до Вищого господарського суду України протягом двадцяти днів з дня її прийняття.

Головуючий суддя О.М. Гаврилюк

Судді О.М. Коротун

В.В. Сулім