ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" листопада 2016 р.Справа № 915/775/16
Колегія суддів Одеського апеляційного господарського суду у складі:

Головуючого судді: Головея В.М.

Суддів: Гладишевої Т.Я., Савицького Я.Ф.,

при секретарі судового засідання Селиверстовій М.В.,

за участю представників сторін:

від позивача ОСОБА_1 (за довіреністю),

від відповідача ОСОБА_2 (за довіреністю),

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «ОСОБА_3 Аваль»

на рішення господарського суду Миколаївської області від 03.10.2016

у справі № 915/775/16

за позовом Публічного акціонерного товариства «ОСОБА_3 Аваль»

до Товариства з додатковою відповідальністю «Миколаївський домобудівельний комбінат»

про стягнення 1 324 217,71 грн.

Сторони належним чином повідомлені про час і місце засідання суду.

В судовому засіданні 16.11.2016 відповідно до ст. 85 Господарського процесуального кодексу України проголошено вступну та резолютивну частини постанови.

ВСТАНОВИЛА:

В липні 2016 року Публічне акціонерне товариство «ОСОБА_3 Аваль» (далі ОСОБА_3, позивач) звернулось до господарського суду Миколаївської області із позовом до Товариства з додатковою відповідальністю «Миколаївський домобудівельний комбінат» (далі Товариство, відповідач) про стягнення заборгованості за кредитним договором №010/01-04/09-626 від 25.09.2009 в розмірі 1 324 217, 71 грн., з яких: 959 278,52 грн. заборгованість по процентам, 157 414,70 грн. пеня за несвоєчасну сплату тіла кредиту, 207 524, 49 грн. пеня за несвоєчасну сплату відсотків.

Позов обґрунтований тим, що з 10.01.2014 року Товариством не сплачувались поточні відсотки, що призвело до виникнення заборгованості.

Рішенням господарського суду Миколаївської області від 03.10.2016 у задоволенні позовних вимог Банка відмовлено.

Мотивуючи рішення, господарський суд зазначив, що звернувшись до боржника з позовною вимогою про дострокове повернення всієї суми кредиту, у відповідності до ст.7 Кредитного договору, банк фактично відмовився від порядку погашення заборгованості по тілу кредиту та процентам, встановленого сторонами у договорі, оскільки їх розмір та термін сплати визначений безпосередньо у графіку погашення, що є Додатком №1 до Кредитного договору, зміни до якого, у звязку з достроковим стягненням всієї суми боргу, сторонами внесені не були. Таким чином, банком не доведена обґрунтованість нарахування процентів за користування кредитом та пені за визначений ним період.

Не погоджуючись з рішення господарського суду першої інстанції, ОСОБА_3 звернувся до Одеського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення скасувати, позов задовольнити у повному обсязі. Скаржник вважає, рішення незаконним та таким, що прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, із неповним зясуванням обставин, що мають значення для справи.

15.11.2016 від відповідача до Одеського апеляційного господарського суду надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому він вважає, що рішення господарського суду винесене з повним дотриманням норм процесуального та матеріального права, а доводи викладені апелянтом в скарзі, безпідставними.

В судовому засіданні 16.11.2016 представник позивача підтримав доводи викладені в апеляційній скарзі та просив суд, задовольнити останню.

Представник відповідача в судовому засіданні 16.11.2016 надала пояснення, в яких заперечувала щодо апеляційної скарги та просила, рішення господарського суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Обговоривши доводи апеляційної скарги та заперечення на неї, заслухавши представників сторін, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга необґрунтована та не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено господарським судом, 25.09.2009 між Банком (Кредитор) та Товариством (Позичальник) було укладено Кредитний договір №010/01-04/09-626 (надалі Кредитний договір), за умовами якого Кредитор з 25.09.2009 надає Позичальнику кредит у вигляді невідновлювальної кредитної лінії в сумі 3 916 500,78 грн. строком до 20.02.2017 зі сплатою 22% річних для рефінансування поточної заборгованості за кредитом Приватного підприємства «Респект», отриманим у кредитора згідно умов Кредитного договору №012/01-04/07-128 від 20.02.2007, цільовим використанням якого було придбання нерухомого майна (п.п. 1.1., 1.1.2., 1.1.4. кредитного договору).

Згідно до п.1.2., п.п.1.2.1. та п. 2.1. Кредитного договору, сторони домовились, що за користування кредитом позичальник сплачує проценти, що розраховуються на основі процентної ставки, розмір якої може змінюватись на умовах цього договору. На дату укладання цього договору розмір процентної ставки складає 22% річних. Протягом всього строку фактичного користування кредитом позичальник зобовязаний сплачувати кредитору проценти, розмір яких розраховується на основі процентної ставки в розмірі, визначеному п.1.2.1. договору.

Позичальник здійснює погашення нарахованих процентів щомісячними платежами. Погашення частини Кредиту здійснюється у розмірах та строках, які визначаються Графіком зменшення кредитного ліміту (додаток №1 до договору). При цьому позичальник та кредитор домовились, про наступний порядок зменшення ліміту кредитування: рівними частинами протягом останніх трьох місяців до закінчення строку договору, розміри та строки сплати яких визначаються графіком зменшення кредитного ліміту (додаток №1 до договору). Проценти за користування кредитом позичальник сплачує щомісяця не пізніше останнього робочого дня кожного місяця та остаточно при погашенні кредиту: в першому календарному місяці користування кредитом за період з дня видачі кредиту по день, що передує передостанньому робочому дню місяця; в наступних календарних місяцях з передостаннього робочого дня попереднього календарного місяця (включно) по день, що передує передостанньому робочому дню поточного місяця; в останній календарний місяць користування кредитом з передостаннього робочого дня попереднього календарного місяця (включно) по день, що передує даті повного погашення кредиту (п.5.1. Кредитного договору).

Відповідно до ст.7 Кредитного договору у разі невиконання або неналежного виконання позичальником своїх зобовязань за цим договором кредитор має право припинити видачу кредитних коштів та вимагати дострокового погашення кредиту позичальником у повному обсязі разом зі сплатою всіх та сум, належних до сплати на дату предявлення вимоги, включаючи проценти за кредитом (в тому числі, простроченні проценти), пеню та штрафи та інші платежі відповідно до цього договору. Зокрема, кредитор вправі предявляти позичальнику вимогу про дострокове погашення кредиту у випадку прострочення позичальником більш ніж на 30 календарних днів строків погашення кредиту або порушення цих строків менш ніж на 30 календарних днів, але більше трьох разів протягом останніх дванадцяти місяців.

Пунктом 13.4. Кредитного договору сторони узгодили, що за прострочення виконання будь-яких грошових зобовязань за цим договором позичальник сплачує кредитору пеню в розмірі 0,04% від суми простроченого платежу за кожен календарний день прострочення. Нарахування пені здійснюється починаючи з наступного календарного дня після дати, коли відповідне грошове зобовязання мало бути виконаним, і по день виконання позичальником простроченого зобовязання включно. Сплата пені не звільняє позичальника від виконання простроченого грошового зобовязання.

В подальшому, сторони внесли зміни та доповнення до Кредитного договору, зокрема, Додатковою угодою №010/01-04/09-626/2 від 28.02.2011 встановили на строк з 01.02.2011 по 31.07.2011 пільгову процентну ставку у розмірі 18% річних (а.с.21-23), а Додатковою угодою №010/01-04/09-626/3 від 30.09.2011 узгодили кредитні канікули на період з 30.09.2011 по 10.02.2012 та новий графік щомісячних платежів зменшення кредитного ліміту з кінцевим терміном погашення 20.02.2017 (а.с.24-27).

Рішенням Господарського суду Миколаївської області від 12.05.2014 по справі №915/42/14 було стягнуто з відповідача на користь позивача 2 522 817,60 грн. заборгованості за кредитним договором №010/01-04/09-626 від 25.09.2009, а саме: 2 399 911,18 грн. кредитних коштів; 88 591,07 грн. відсотків за користування кредитними коштами; 24 459,71 грн. пені за несвоєчасну сплату кредиту; 9 855,81 грн. пені за несвоєчасну сплату відсотків, а також грошові кошти на відшкодування витрат з оплати позовної заяви судовим збором у сумі 50 456,35 грн. (а.с.74 -76).

Постановою Одеського апеляційного господарського суду від 09.09.2014 по справі №915/42/14 рішення суду першої інстанції залишено без змін, а також задоволено заяву відповідача щодо розстрочення виконання рішення суду в загальній сумі 2 522 817,60 грн. рівними частками по 105 117,40 грн. щомісячно не пізніше 25 числа кожного місяця, починаючи з вересня 2014 року на два роки (а.с.70-73).

Станом на момент розгляду даної справи, рішення Господарського суду Миколаївської області від 12.05.2014 у справі №915/42/14 виконано в повному обсязі, що підтверджується представниками обох сторін.

У відповідності до ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків.

Чинним законодавством України визначено, що кредитні відносини здійснюються на підставі кредитного договору, що укладається між кредитором і позичальником у письмовій формі. У кредитному договорі передбачається мета, сума і строк кредиту, умови і порядок його видачі та погашення, види забезпечення зобовязань позичальника, відсоткові ставки, порядок плати за кредит, обовязки, права і відповідальність сторін щодо видачі та погашення кредиту (ч.2 ст.345 ГК України).

Згідно ст.1054 ЦК України, за кредитним договором кредитодавець зобовязується надати грошові кошти позичальнику в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити відсотки.

Відповідно до приписів ст.526 ЦК України зобовязання повинні виконуватись належним чином відповідно до умов договору та актів цивільного законодавства.

Частиною 2 ст.1056-1 ЦК України встановлено, що розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Відповідно до приписів ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

У разі порушення боржником строків сплати чергових платежів, передбачених договором, відповідно до ч.2 ст.1050 ЦК України кредитор протягом усього часу - до встановленого договором строку закінчення виконання останнього зобовязання вправі заявити в суді вимоги про дострокове повернення тієї частини позики (разом з нарахованими процентами - ст.1048 ЦК України), що підлягає сплаті.

Судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконане боржником, не припиняє правовідносин сторін договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобовязання, проте, звернувшись до боржника з позовною вимогою про дострокове повернення всієї суми кредиту, у відповідності до ст.7 Кредитного договору, банк фактично відмовився від порядку погашення заборгованості по тілу кредиту та процентам, встановленого сторонами у договорі, оскільки їх розмір та термін сплати визначений безпосередньо у графіку погашення, що є Додатком №1 до Кредитного договору, зміни до якого, у звязку з достроковим стягненням всієї суми боргу, сторонами внесені не були. Банком не доведена обґрунтованість нарахування процентів за користування кредитом та пені за визначений ним період, у звязку з чим, суд першої інстанції правомірно відмовив у задоволенні позову.

Крім цього, судом першої інстанції правомірно зазначено, що задоволення позову в даному випадку призведе до порушення законного інтересу відповідача, який полягав у правомірному очікуванні.

Згідно з вимогами статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права. У зв'язку з ратифікацією Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, протоколів до неї та прийняттям Верховною радою України Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» господарським судам у здійсненні судочинства зі справ, віднесених до їх підвідомчості, слід застосовувати судові рішення та ухвали Суду з будь-якої справи, що перебувала в його провадженні (абз. 3 п. 2 інформаційного листа Вищого господарського суду України № 01-8/1427 від 18.11.2003 «Про Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та юрисдикцію Європейського суду з прав людини»).

Згідно з практикою, Європейського суду з прав людини, у рішення по справі «ОСОБА_4 Девелопмент ЛТД та інші проти Ірландії» від 23.10.1991 зазначено, що «правомірні очікування» виникають у особи, якщо нею було дотримано всіх вимог законодавства для отримання відповідного рішення уповноваженого органу, а тому вона мала усі підстави вважати, що таке рішення є дійсним та розраховувати на певний стан речей.

Звертаючись до суду із клопотанням про розстрочку виконання судового рішення про стягнення з відповідача всієї суми кредитних коштів, відповідач правомірно очікував, що виконання рішення суду по справі №915/42/14 саме таким чином, не збільшить суму його заборгованості перед кредитором. При цьому, Одеський апеляційний господарський суд, надаючи розстрочку виконання рішення суду на два роки виходив у своїй постанові від 09.09.2014 з наявності виключних підстав для розстрочення виконання рішення Господарського суду Миколаївської області від 12.05.2014 у справі №915/42/14, зокрема, врахував складну ситуацію та відсутність фінансово-економічної стабільності в України, матеріальні інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів у економіці держави, наявну загрозу банкрутства відповідача, відсутність коштів на банківських рахунках і майна, на яке можливо було б звернути стягнення, тощо.

Відповідач мав правомірні очікування, що виконання рішення суду по справі №915/42/14 із розстроченням його рівними платежами, не призведе до збільшення його заборгованості перед банком.

Отже, наведені скаржником у апеляційній скарзі доводи, не спростовують висновків місцевого суду та не доводять їх помилковість, а тому не можуть бути підставою для скасування судового рішення.

Перевіряючи згідно приписів ст.101 ГПК України законність і обґрунтованість рішення місцевого суду в повному обсягу, тобто не тільки на підставах викладених у апеляційній скарзі, судова колегія не встановила будь-яких порушень норм матеріального і процесуального права з боку місцевого суду і вважає, що зроблені судом висновки відповідають фактичним обставинам справи, наявним в ній доказам та приписам чинного законодавства.

З огляду на викладене судова колегія не вбачає будь-яких передбачених ст.104 ГПК України правових підстав для скасування рішення місцевого суду.

Відповідно до статті 49 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за апеляційний перегляд судового рішення покладаються на скаржника.

Керуючись cm.cm. 99, 101-103, 105 ГПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Рішення господарського суду Миколаївської області від 03.10.2016 залишити без змін, апеляційну скаргу - без задоволення.

Постанова в порядку ст. 105 ГПК України набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого господарського суду України.

Головуючий суддя: Головей В.М.

Судді: Гладишева Т.Я.

ОСОБА_5