РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.11.2016Справа №910/18025/16
За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Мета-імпекс"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Епіцентр К"

про стягнення 36438,94 грн.

Суддя Турчин С.О.

Представники сторін:

від позивача: Камінська А.А. (довіреність)

від відповідача: Бацуца О.М. (довіреність)

Песиголовець Я.О. (довіреність)

ОБСТАВИНИ СПРАВИ :

Товариство з обмеженою відповідальністю "Мета-імпекс" (позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Епіцентр К" (відповідач) 36 438,94 грн. заборгованості за поставлений товар з яких: 29968,76 грн. - основний борг, 725,58 грн. - 3% річних, 1023,23 грн. - інфляційних втрат, 4721,37 грн. - пені.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем взятих на себе зобов'язань за договором поставки № 70820 від 30.05.2014.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 04.10.2016 порушено провадження по справі № 910/18025/16 та призначено справу до розгляду на 25.10.2016.

25.10.2016 через відділ діловодства суду від позивача надійшло клопотання, в якому останній просить суд розгляд справи № 910/18025/16 здійснювати за участю представника позивача - адвоката Подвезько А.М., а також документи для долучення до матеріалів справи.

25.10.2016 через відділ діловодства суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву. У поданому відзиві відповідач заперечує проти задоволення позовних вимог та зазначає, що позовні вимоги є достроковими та необґрунтованими, виходячи зі змісту Договору поставки № 70820 від 30.05.2014

Представник позивача в судове засідання 25.10.2016 не з'явився.

В судове засідання 25.10.2016 з'явились представники відповідача та надали суду пояснення щодо обставин справи.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 25.10.2016 розгляд справи відкладено на 17.11.2016 на підстав ст. 77 Господарського процесуального кодексу України.

17.11.2016 через відділ діловодства суду від відповідача надійшли документи по справі.

Представник позивача у судовому засіданні 17.11.2016 надав документи на виконання вимог ухвали суду, просив задовольнити позовні вимоги з підстав, викладених у позову.

Представники відповідача проти задоволення позову заперечили, надали усні пояснення щодо своїх заперечень.

Враховуючи те, що наявні у матеріалах справи документи достатні для прийняття повного та обґрунтованого судового рішення, з метою запобігання безпідставному затягуванню розгляду справи, в судовому засіданні 17.11.2016 було оголошено вступну та резолютивну частини рішення, відповідно до ст. 85 ГПК України.

Розглянувши надані документи та матеріали, заслухавши пояснення представників сторін, з'ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

30.05.2014 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Епіцентр К" (далі - покупець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Мета-імпекс" (далі - постачальник) укладено договір поставки № 70820 (далі - Договір), відповідно до п. 1.1 якого постачальник зобов'язується поставляти покупцеві товар у встановлені строки, а покупець зобов'язується приймати такий товар і сплачувати за нього на умовах даного Договору.

Згідно з п. 2.1 Договору, поставка товару здійснюється постачальником на умовах DDP (Офіційні правила тлумачення торговельних термінів Міжнародної торгової палати Інкотермс 2010) - склад покупця згідно заявок останнього.

Відповідно до п. 3.1 Договору, загальна кількість товару, що підлягає поставці, одиниці вимірювання, його часткове співвідношення (асортимент, номенклатура тощо) за сортами, групами, підгрупами, видами, марками, типами, розмірами, визначаються Специфікацією за згодою сторін.

Відповідно до п. 4.1. Договору, поставка товару здійснюється на підставі попередньої письмової заявки покупця, оформлення якої проводиться покупцем у порядку, визначеному договором.

Ціни на товар вказуються у Специфікації, яка є невід'ємною частиною Договору (п. 8.1 Договору).

Положеннями п. 9.1, 9.2 Договору встановлено, що оплата здійснюється у розмірі повної вартості реалізованого товару шляхом безготівкового переказу на поточний рахунок постачальника, вказаний у реквізитах постачальника у договорі. Оплата за поставлений постачальником товар здійснюється покупцем після його реалізації споживачам, один раз на тиждень.

Договір вступає в дію з дати його укладання обома сторонами і діє до 31.12.2017 року.

На виконання умов Договору, протягом серпня 2014 - квітня 2016 позивач поставив, а відповідач прийняв товар на загальну суму 2 017 086,60 грн., на підтвердження чого позивачем надані копії видаткових накладних.

Позивач, звертаючись до суду зданим позовом зазначає, що відповідач в порушення умов Договору та вимог чинного законодавства за поставлений товар розрахувався частково, сума неоплаченого та неповерненого товару становить 29 968,76 грн.

16.02.2016 позивач звернувся до відповідача з листом вих. № 12/1 від 12.02.2016, у якому просив повернути нереалізовану частину товару, провести оплату за реалізований товар, підписати акт звірки та розірвати договір шляхом підписання відповідних додаткових угод.

Позивач зазначає, що відповідач вимогу отримав, однак у 7-денний термін її не задовольнив, внаслідок чого заборгованість відповідача перед позивачем становить 29 968,76 грн.

Крім того, між сторонами був підписаний Акт звірки розрахунків станом на 30.04.2016, відповідно до якого заборгованість відповідача перед позивачем становить 29 968,76 грн.

Враховуючи викладене, позивач просить стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 29 968,76 грн. в судовому порядку, а також пеню, 3% річних, інфляційні втрати у зв'язку з простроченням виконання грошового зобов'язання.

Дослідивши наявні матеріали справи, оцінюючи надані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог, з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно зі ст. 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки; підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частиною 1 статті 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно зі ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно ч. 1 ст. 265 ГК України, за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Частиною 1 статті 691 Цивільного кодексу України передбачено, що покупець зобов'язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу, або, якщо вона не встановлена у договорі і не може бути визначена виходячи з його умов, - за ціною, що визначається відповідно до статті 632 цього Кодексу, а також вчинити за свій рахунок дії, які відповідно до договору, актів цивільного законодавства або вимог, що звичайно ставляться, необхідні для здійснення платежу.

Відповідно до ч. 1 ст. 692 Цивільного кодексу України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Судом встановлено, що у п. 9.1, 9.2 Договору сторони погодили, що оплата здійснюється у розмірі повної вартості реалізованого товару шляхом безготівкового переказу на поточний рахунок постачальника, вказаний у реквізитах постачальника у договорі. Оплата за поставлений постачальником товар здійснюється покупцем після його реалізації споживачам, один раз на тиждень.

Нормами п. 3 ч. 1 ст. 3 Цивільного кодексу України передбачено, що загальними засадами цивільного законодавства є свобода договору.

Частинами 2, 3 статті 6 Цивільного кодексу України встановлено, що сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами, сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд.

При цьому, у частині 1 ст. 627 Цивільного кодексу України зазначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Суд відзначає, що Договір, в тому числі в частині порядку оплати поставленого товару, підписаний відповідачем без будь-яких зауважень, що з огляду на приписи вказаних норм чинного законодавства України свідчить про погодження ним всіх умов, які містяться в такому договорі.

Таким чином, оплата та поставлений товар здійснюється покупцем після настання події - реалізації товару споживачам.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Вищого господарського суду України від 16.11.2016 у справі № 910/8664/16.

Положеннями статті 212 Цивільного кодексу України встановлено, що особи, які вчиняють правочин, мають право обумовити настання або зміну прав та обов'язків обставиною, щодо якої невідомо, настане вона чи ні (відкладальна обставина).

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Статтями 525, 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Таким чином, твердження позивача про те, що Договір не містить конкретного строку оплати товару, а тому оплата мала бути здійснена відповідно до положень ч. 2 ст. 530 ЦК України є помилковими та суперечать умовам укладеного Договору.

Так, позивач зазначає, що право постачальника вимагати оплати переданого товару виникло з наступного дня після прийняття товару покупцем. Проте, враховуючи той факт, що п. 4.12 Договору передбачено право покупця повернути нереалізований товар в період дії Договору, то обов'язок покупця з оплати виник після спливу семиденного строку від дня пред'явлення вимоги.

При цьому, позивач посилається на позицію, викладену у постанові Вищого господарського суду України у справі № 911/2950/15 від 12.10.2016.

Однак, суд зазначає, що вказані твердження позивача та посилання на зазначену постанову є помилковими, оскільки у вказаній постанові умови договору, укладеного між сторонами, є іншими, а також є відмінними фактичні обставини справи. Так, у зазначеній постанові № 911/2950/15 від 12.10.2016 зазначено, що у постачальника право вимагати оплати переданого товару виникає не з наступного дня після прийняття товару покупцем, а із спливом 30-ти денного строку, оскільки у п. 2.13 договору сторони передбачили можливість повернення нереалізованого товару у цей строк.

Однак спірний Договір поставки № 70820 від 30.05.2014 містить умови про те, що у випадку, якщо частина товару залишається нереалізованою через торговельну мережу покупця, покупець має право повернути її в період дії Договору (п. 4.12 Договору).

Таким чином, постачальник має право вимагати оплату переданого товару після закінчення дії Договору, у разі неповернення відповідачем позивачу нереалізованого товару.

Крім того, на підтвердження позовних вимог про наявність заборгованості у розмірі 29 968,76 грн. позивач посилається на Акт звірки розрахунків від 30.04.2016.

Однак, згідно умов договору укладеного між сторонами, вказаний акт не може бути належним доказом на підтвердження розміру заборгованості, оскільки обов'язок відповідача по оплаті поставленого товару виникає лише з моменту його реалізації. В Акті звірки взаємних розрахунків жодних посилань на кількість реалізованого та/або нереалізованого товару немає.

Судом враховано, що Товариством з обмеженою відповідальністю "Епіцентр К" долучено до матеріалів справи довідку щодо залишків нереалізованого товару постачальника, поставленого Товариством з обмеженою відповідальністю "Мета-імпекс" за період з 08.08.2014 по 23.10.2016, відповідно до якої сума нереалізованого товару становить 23 468,76 грн. Крім того, відповідачем сплачено на рахунок позивача грошові кошти у розмірі 3000,00 грн. та 3500,00 грн. за частину реалізованого товару.

Таким чином, сума нереалізованого товару становить 23 468,76 грн., що відповідає сумі боргу, розрахованій позивачем у розрахунку, долученому до матеріалів справи 17.11.2016.

Посилання позивача на неповернення товару відповідачем є передчасним, оскільки пунктом 4.12. договору поставки передбачено, що у випадку, якщо частина товару залишається нереалізованою через торгівельну мережу покупця, покупець має право повернути її в період дії договору. Постачальник зобов'язаний протягом 30 днів з моменту пред'явлення письмової вимоги покупцем забрати цей товар та/або замінити його.

Договір вступає в дію з дати його укладання обома сторонами і діє до 31.12.2017 року (12.1 Договору).

Доказів розірвання між сторонами Договору № 70820 від 30.05.2014 або його припинення матеріали справи не місять та сторонами спору суду не надано.

Відповідно до ч. 1 статті 32 Господарського процесуального кодексу України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Частиною 1 статті 33 Господарського процесуального кодексу України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно із ч. 2 ст. 34 Господарського процесуального кодексу України, обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Враховуючи вище встановлені обставини, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог про стягнення з відповідача 29968,76 грн. заборгованості, оскільки такі вимоги є передчасними.

Крім того, позивачем заявлені вимоги про стягнення з відповідача 725,58 грн. 3% річних, 1023,23 грн. інфляційних втрат та 4721,37 грн. пені.

Згідно з ч.1 ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Оскільки в процесі судового розгляду не було встановлено факту прострочення виконання відповідачем грошових зобов'язань перед позивачем, а вимоги про стягнення 3% річних, інфляційних втрат та пені є похідними від вимоги про стягнення основного боргу, у якій позивачу відмовлено, то вимоги про стягнення 3% річних, інфляційних втрат та пені також задоволенню не підлягають.

Відповідно положень до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, судові витрати покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст. 32-34, 44, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повний текст рішення складено та підписано 22.11.2016.

Суддя С.О. Турчин