ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" листопада 2016 р.Справа № 922/3381/16

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Пономаренко Т.О.

при секретарі судового засідання Кулабуховій А.В.

розглянувши справу

за позовом Виробничого структурного підрозділу "Харківське регіональне відділення" Філії "Енергозбут" Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця"
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Будівельник"
про стягнення коштів в розмірі 42 629,38 грн.
за участю представників сторін :

представник позивача - ОСОБА_1, довіреність №2595 від 04.11.2016 р.;

представник відповідача - ОСОБА_2, довіреність б/н від 15.11.2016 .

ВСТАНОВИВ:

Позивач - Виробничий структурний підрозділ "Харківське регіональне відділення" Філії "Енергозбут" Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця", звернувся до Господарського суду Харківської області з позовною заявою до відповідача - Товариства з обмеженою відповідальністю "Будівельник" про стягнення заборгованості та штрафних санкцій за договором про тимчасове постачання електричної енергії.

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 10 жовтня 2016 року позовну заяву було прийнято до розгляду, порушено провадження у справі №922/3381/16.

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 27 жовтня 2016 року розгляд справи було відкладено на 17 листопада 2016 року.

Представник позивача в судовому засіданні 17 листопада 2016 року позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив суд їх задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві.

Присутній у судовому засіданні представник відповідача проти позову заперечував, проте письмового відзиву в обґрунтування мотивів відхилення вимог позивача не надав.

Представники сторін у судовому засіданні 17 листопада 2016 року не виявили наміру подати додаткові докази та письмові пояснення в обґрунтування позовних вимог та заперечень проти них.

Враховуючи те, що норми ст. 65 Господарського процесуального кодексу України, щодо обов`язку господарського суду витребувати у сторін документи і матеріали, необхідні для вирішення спору, кореспондуються з диспозитивним правом сторін подавати докази, п.4 ч.3 ст.129 Конституції України визначає одним з принципів судочинства свободу в наданні сторонами суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, суд вважає, що господарським судом в межах наданих ним повноважень створені належні умови для надання сторонами доказів та здійснені всі необхідні дії щодо витребування додаткових доказів, та вважає, згідно ст. 75 Господарського процесуального кодексу України, за можливе розгляд справи за позовної заявою позивача за наявними у справі і додатково наданими на вимогу суду матеріалами і документами.

Розглянувши надані учасниками судового процесу документи і матеріали, всебічно та повно з'ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

Між Статутним територіальним галузевим об'єднанням "Південна залізниця" в особі структурного підрозділу "Енергозут" (правонаступником якого є Філія "Енергозбут" Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця", Постачальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Будівельник" (Споживач) було укладено Договір про тимчасове постачання електричної енергії №48/2 від 01 березня 2011 року (надалі - Договір), відповідно до предмету якого Постачальник постачає електричну енергію Споживачу, а Споживач оплачує Постачальнику електричної енергії її вартість та здійснює інші платежі згідно з умовами цього Договору та додатками до нього, що є його невід'ємними частинами (розділ 1 Договору).

Згідно Розділу 2 Договору, під час виконання умов цього договору, а також вирішення всіх питань, що не обумовлені цим договором, сторони зобов'язуються керуватися чинним законодавством України та правилами користування електричною енергією (далі - ПКЕЕ).

У відповідності до умов підпункту 2.1.1. пункту 2.1. Постачальник електричної енергії зобов'язався виконувати умови цього Договору.

Відповідно до підпункту 2.2.2. договору споживач зобов'язується дотримуватися режиму споживання електричної енергії на рівні, що не перевищує 250,0 кВт потужності.

В свою чергу в підпункті 2.2.4. пункту 2.2. Споживач зобов'язався здійснювати в розмірі, визначеному згідно з кошторисом Постачальника (електропередавальної організації) або основного споживача, попередню оплату за тимчасове підключення електроустановок Споживача до діючої електричної мережі та за відключення його електроустановок від електричної мережі після закінчення строку користування електричною енергією.

Строк дії Договору до 31 грудня 2011 року (розділ 5 Договору).

Як свідчать вивчені матеріали, на виконання умов Договору впродовж квітня-грудня 2011 року постачальником електричної енергії здійснювалася поставка електроенергії на об'єкти споживача (відповідача по справі).

Згідно представленого позивачем ОСОБА_3 №2048 звірки розрахунків між сторонами Договору за відповідачем станом на 15.04.2014 існувала заборгованість за фактично спожиту електроенергію в розмірі 45 411,26 грн. Даний Акт підписаний уповноваженими представника сторін та скріплений печатками підприємств.

Як свідчать матеріали справи, позивач неодноразово звертався до відповідача з вимогами про сплату заборгованості за електропостачання (т. 1, арк. с. 53, 54, 57, 61, 64).

Проте, відповідачем частково було сплачено заборгованість з електропостачання в розмірі 2 781,88 грн., що підтверджується випискою по рахунку позивача від 24.06.2016 р. (т. 1, арк. с. 73-74).

Станом на дату подання позовної заяви заборгованість Товариства з обмеженою відповідальністю "Будівельник" за поставлену електричну енергії за Договором про тимчасове постачання електричної енергії №48/2 від 01 березня 2011 року становить 42 629,38 грн.

Такі обставини, на думку позивача, свідчать про порушення його прав та охоронюваних законом інтересів і є підставою для їх захисту у судовому порядку.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам з урахуванням фактичних та правових підстав позовних вимог, суд виходить з наступного.

За загальним положенням цивільного законодавства, зобов'язання виникають з підстав, зазначених у статті 11 Цивільного кодексу України. За приписами частини 2 цієї статті підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема є договір та інші правочини та юридичні факти. Підставою виникнення цивільних прав та обов'язків є дії осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також дії, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки.

У відповідності із ст.173 Господарського кодексу України та ст. 509 Цивільного кодексу України, господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утримуватися від певних дій, а інший суб'єкт (управлена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконати її обов'язку.

Господарські зобов'язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать (ст. 174 Господарського кодексу України).

Положеннями статей 627, 628 Цивільного кодексу України визначено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до частини першої ст. 26 Закону України "Про електроенергетику", частини другої ст. 275 Господарського кодексу України та п. 5.1 Правил користування електричною енергією, затверджених Постановою Національної комісії з питань регулювання електроенергетики України від 31.07.1996 р. № 28, споживання електроенергії можливе лише на підставі договору з енергопостачальником.

За договором енергопостачання підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду (далі-енергію) споживачеві (абоненту), який зобов'язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується (частина перша статі 275 Господарського кодексу України).

Частинами шостою та сьомою статті 276 Господарського кодексу України встановлено, що розрахунки за договорами енергопостачання здійснюються на підставі цін (тарифів), встановлених відповідно до вимог закону. Оплата енергії, що відпускається, здійснюється, як правило, у формі попередньої оплати. За погодженням сторін можуть застосовуватися планові платежі з наступним перерахунком або оплата, що провадиться за фактично відпущену енергію.

Згідно ст. 277 Господарського кодексу України абоненти користуються енергією з додержанням правил користування енергією відповідного виду, що затверджуються Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до п. 1.1 Правил користування електричною енергією, затверджених Постановою Національної комісії з питань регулювання електроенергетики України від 31.07.1996 р. № 28 (далі - правила), ці правила регулюють взаємовідносини, які виникають в процесі продажу і купівлі електричної енергії між виробниками або постачальниками електричної енергії та споживачами (на роздрібному ринку електричної енергії). Дія цих правил поширюється на всіх юридичних осіб та фізичних осіб (крім населення).

Споживач електричної енергії відповідно до п. 1.2 правил це юридична або фізична особа, що використовує електричну енергію для забезпечення потреб власних електроустановок на підставі договору.

За приписами статей 525, 526 Цивільного кодексу України та статті 193 Господарського кодексу України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загально-господарського інтересу.

За відсутності інших підстав, передбачених договором або законом, зобов'язання припиняється його виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 Цивільного кодексу України).

Відповідно до частини першої статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (стаття 610 Цивільного кодексу України).

Згідно ч. 2 статті 26 Закону України "Про елетроенергетику", споживач енергії зобов'язаний додержуватись вимог нормативно-технічних документів та договору про постачання енергії.

У відповідності до підпункту 2 пункту 10.2. Правил користування електричною енергією, споживач електричної енергії зобов'язаний оплачувати обсяг спожитої електричної енергії, а також здійснювати інші платежі відповідно до умов договору та рахунків, виставлених на підставі актів про порушення цих Правил та умов договору.

Відповідно до статті 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Статтею 33 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень, що позивачем не зроблено.

Стаття 34 Господарського процесуального кодексу України встановлює правила допустимості доказів і згідно вказаної норми закону обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до статті 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Судом встановлено, що позивач свої зобов'язання за договором виконав належним чином, а саме поставив відповідачу електричну енергію, що підтверджується матеріалами справи, а відповідач порушив умови договору та не здійснив своєчасну та повну оплату вартості отриманої електричної енергії.

З огляду на викладене, оскільки відповідач не надав суду доказів виконання зобов'язань, заявлені позовні вимоги не спростував, суд вважає вимоги в частині стягнення боргу в розмірі 42 629,38 грн. обґрунтованими, підтвердженими матеріалами справи та такими, що підлягають задоволенню.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд керується статтею 49 Господарського процесуального кодексу України, покладаючи судові витрати по даній справі в розмірі 1 378,00 грн. на відповідача.

На підставі викладеного та керуючись статтями 6, 8, 19, 124, 129 Конституції України, статтями 1, 4, 12, 32, 33, 43, 44, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Будівельник" (61144, АДРЕСА_1, ) на користь Виробничого структурного підрозділу "Харківське регіональне відділення" Філії "Енергозбут" Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" (61052, місто Харків, вул. Конарєва, 7, ) основний борг у сумі 42 629 (сорок двi тисячi шiстсот двадцять дев`ять) грн. 38 коп. та витрата зі сплати судового збору в розмірі 1 378 (одна тисяча триста сiмдесят вiсiм) грн. 00 коп.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду може бути оскаржене до Харківського апеляційного господарського суду протягом десяти днів. У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення, зазначений строк обчислюється з дня підписання рішення, оформленого відповідно до статті 84 цього Кодексу.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо воно не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 22.11.2016 р.

Суддя ОСОБА_4

справа №922/3381/16