ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" листопада 2016 р. Справа № 922/2844/16

Колегія суддів у складі:

головуючий суддя Слободін М.М., суддя Сіверін В. І. , суддя Терещенко О.І.

при секретарі Новіковій Ю.В.

за участю представників сторін:

позивача: ОСОБА_1 за довіреністю б/н від 29.08.2016 р.

ОСОБА_2 за довіреністю б/н від 03.10.2016 р.

відповідача: не зявився

третьої особи: не зявився

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу ПАТ "Сбербанк" (вх. № 2931Х/1) на ухвалу господарського суду Харківської області від 27.10.2016 р. у справі № 922/2844/16

за позовом ПрАТ "Харківський коксовий завод", м. Харків

третя особа, яка заявляє самостійні вимоги - ТОВ "В-Транссервіс", м. Маріуполь

до ПАТ "Сбербанк" в особі відділення "Харківське відділення №5 "АТ "Сбербанк Росії", м. Харків

про визнання недійсним договору

та самостійну позовну заяву ТОВ "В-Транссервіс", м. Маріуполь

до ПрАТ "Харківський коксовий завод", м. Харків

про визнання протиправної бездіяльності

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою господарського суду Харківської області від 27.10.2016 р. (суддя Прохоров С.А.), зокрема, відмовлено в задоволенні заяви відповідача (вх. №29406 від 08.09.2016) про передачу справи за підсудністю до господарського суду м. Києва.

ПАТ "Сбербанк" подало на зазначену ухвалу до Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу, в якій просив оскаржувану ухвалу скасувати та передати дану справу на розгляд до господарського суду м. Києва, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, оскілки позов був поданий з порушенням норми територіальної підсудності. Так, заявник апеляційної скарги вказує на те, що судом першої інстанції не було враховано вказівок ВГС України, викладених в постановах Пленуму Вищого господарського суду України від 24 жовтня 2011 року №10 «Про деякі питання підвідомчості і підсудності справ господарським судам» та від 26 грудня 2011 року N18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції». Так, відповідач зазначає, що інформація про відокремлені підрозділи юридичної особи вноситься до відомостей про державну реєстрацію юридичної особи, так згідно витягу про ПАТ «Сбербанк» (додається) у відомостях - Дані про відокремлені підрозділи юридичної особи, зазначено, що - відомості відсутні. З викладеного вище вбачається, та витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб підтверджується про відсутність у ПАТ «Сбербанк» будь яких відокремлених підрозділів на яких серед іншого покладені функції з укладання угод від імені ПАТ «Сбербанк». Також, в п. 9.5 оскаржуваного договору застави вказано: «Всі спори, що не врегульовані мирним шляхом, вирішуються відповідним судом за місцезнаходженням відповідача». В матеріалах справи 922/2844/16 відсутні будь-які документи, які вказують на наявність у ПАТ «Сбербанк» - відокремлених підрозділів. Крім того, відповідач зазначає, що позивачем не надані та судом першої інстанції не були витребувані документи що відображають перелік повноважень покладених на Харківське "^відділення №5 ПАТ «Сбербанк».

Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 04.11.2016 р. апеляційну скаргу прийнято до провадження та призначено до розгляду на 16.11.2016 р.

В судове засідання, призначене на 16.11.2016 р. представники відповідача та третьої особи не зявились, хоча у відповідності до вимог чинного законодавства про дату, час та місце проведення судового засідання були повідомлені належним чином, натомість представником відповідача надано клопотання про відкладення розгляду справи та про продовження строків розгляду апеляційної скарги, посилаючись на те, що представник відповідач не може прийняти участь у даному судовому засіданні, оскільки буде знаходитись в інших судових засідання, призначених на цю ж саму дату у господарському суді Київської області.

Розглянувши заявлене відповідачем клопотання, колегія суддів вирішила у задоволенні клопотання про відкладення розгляду справи відмовити, оскільки воно є необґрунтованим. При цьому колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що чинне законодавство не обмежує сторін певним колом осіб, які можуть представляти його в суді, а тому відповідач, у разі його бажання бути присутнім у судовому засіданні, мав змогу направити іншого представника чи вирішити питання про направлення в інші судові засідання іншого представника. Разом з тим, у будь-якому випадку відповідач повинен був на виконання ухвали апеляційного господарського суду про порушення провадження по справі надати суду апеляційної інстанції письмові пояснення з посиланням на відповідні норми чинного законодавства в обгрунтування своєї позиції по справі та докази на підтвердження фактів, викладених в апеляційній скарзі.

Колегія суддів зазначає, що жодних дій щодо надання необхідних доказів на обгрунтування своєї апеляційної скарги не здійснив.

Враховуючи те, що судом апеляційної інстанції створено всі необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства, вжито заходи для належного повідомлення сторін про час та місце розгляду справи, колегія суддів вважає за можливе розглянути справу без участі зазначених представників за наявними у ній матеріалами у відповідності до статті 75 Господарського процесуального кодексу України.

Дослідивши матеріали справи, а також викладені в апеляційній скарзі та відзивах на неї доводи сторін, перевіривши правильність застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а також повноту встановлення обставин справи та відповідність їх наданим доказам, та повторно розглянувши справу в порядку ст. 101 ГПК України, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга відповідача задоволенню не підлягає, а оскаржуване рішення підлягає залишенню без змін, виходячи з наступного.

Статтею 17 ГПК України встановлено, що якщо справа не підсудна даному господарському суду, матеріали справи надсилаються господарським судом за встановленою підсудністю не пізніше п'яти днів з дня надходження позовної заяви або винесення ухвали про передачу справи. Таким чином застосування судом статті 17 ГПК України можливе виключно у тому випадку, якщо справа не підсудна даному господарському суду.

В той же час в матеріалах справи наявні належні докази та обґрунтування того, що позов заявлений з дотриманням правил територіальної підсудності відповідно до законодавства України.

Відповідно до п. 3 ст. 16 ГПК України справи у спорах про право власності на майно або про витребування майна з чужого незаконного володіння чи про усунення перешкод у користуванні майном розглядаються господарським судом за місцезнаходженням майна.

Оскільки договір іпотеки є різновидом правочинів про відчуження майна, спір про визнання іпотечної угоди недійсною є спором, який розглядається за правилами виключної підсудності.

Аналогічної правової позиції дотримуються вищі судові інстанції.

У відповідності до абз. 2 п. 1.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 1 від 24.11.2014 р. «Про деякі питання практики вирішення спорів, що виникають з кредитних договорів» у вирішенні ж питання щодо підсудності справ у спорах про звернення стягнення на нерухоме майно, що є предметом іпотеки, шляхом визнання права власності на це майно, господарським судам слід враховувати викладене у абзаці першому підпункту 20.7 пункту 20 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 24.10.2011 № 10 "Про деякі питання підвідомчості і підсудності справ господарським судам".

У п.п. 20.7 пункту 20 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 24.10.2011 № 10 "Про деякі питання підвідомчості і підсудності справ господарським судам" зазначено, що статтею 16 ГПК встановлено виключну підсудність справ господарському суду у спорах про право власності на майно або про витребування майна з чужого незаконного володіння чи про усунення перешкод у користуванні майном; такі справи розглядаються за місцезнаходженням майна. Також за правилами статті 16 ГПК визначається підсудність справ у спорах про звернення стягнення на нерухоме майно, що є предметом іпотеки, шляхом визнання права власності на це майно.

Аналіз зазначених приписів показує, що мається пряма вказівка на виключну підсудність спорів про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання права власності. В цьому аспекті колегія суддів зазначає, що наслідком задоволення позову про визнання іпотечної угоди недійсною є анулювання майнових прав іпотекодержателя на майно, що свідчить про те, що спори даної категорії є спорами про право на майно, а отже, підлягають розгляду з дотриманням вимог виключної підсудності.

Крім того, колегія суддів констатує, що вирішення процесуальної колізії судом апеляційної інстанції відбулося з інших правових підстав, аніж ті, що застосовані місцевим господарським судом, який у своїй ухвалі послався на ч. 1, 4 ст. 15 ГПК України.

Однак, приписи ч.2 ст. 101 ГПК України покладають на апеляційний суд обовязок перевірки законності рішення (ухвали) суду першої інстанції.

На думку колегії суддів, приписи ч.2 ст. 101 ГПК України відповідають тим вимогам, які покладені на суд в силу принципу правової визначеності. Правова визначеність вимагає, щоб правові норми та їх застосування судом були зрозумілими і точними та мали на меті гарантування, що ситуації і правовідносини будуть передбачуваними.

Зокрема, це вимагає від колегії суддів надання оцінки аргументам сторін та оцінки ухвали місцевого господарського суду, який вирішив процесуальне питання по суті.

Тому колегія суддів, виконуючи обовязок щодо перевірки законності ухвали місцевого господарського суду, зазначає наступне.

Згідно з частиною першою ст. 15 Господарського процесуального кодексу України справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні та розірванні господарських договорів, справи у спорах про визнання договорів недійсними розглядаються господарським судом за місцезнаходженням сторони, зобов'язаної за договором здійснити на користь другої сторони певні дії, такі як: передати майно, виконати роботу, надати послуги, сплатити гроші тощо.

Справи у спорах за участю кількох відповідачів розглядаються господарським судом за місцезнаходженням одного з відповідачів за вибором позивача.

Згідно умов оспорюваного договору застави зобовязаною стороною за вказаним договором є ПРАТ Харківський коксовий завод, місцезнаходженням якого є м. Харків. Зокрема, оспорюваним договором застави передбачені наступні обовязки позивача: передати предмет застави у власність відповідачу у випадку звернення стягнення на предмет застави шляхом прийняття його у власність відповідача або у власність будь-якої третьої особи у випадку продажу їй предмету застави за договором застави відповідачем від свого імені (п. 6.5. договору застави); застрахувати предмет застави за договором застави на користь відповідача (п.п. 4.4.11. п. 4.4. договору застави); у випадку втрати предмету застави за договором застави передати в заставу інше майно або повністю сплатити всі неоплачені зобовязання за кредитним договором (п.п. 4.4.7. п. 4.4. договору застави); відшкодувати відповідачу витрати, повязані з внесенням до державного реєстру запису про обтяження предмету застави (п.п. 4.4.6. п. 4.4. договору застави).

Субєктом, який зобовязаний передати майно, є позивач, місце реєстрації якого віднесено до територіальної підсудності господарського суду Харківської області.

Тобто відповідно до приписів ст. 15 ГПК України, спір підсудний господарському суду Харківської області.

Також колегія суддів зазначає, що навіть в разі визначення територіальної підсудності за місцем знаходження відповідача, порушень правил територіальної підсудності не вбачається.

Повноваження іпотекодержателя щодо збереження обєкту іпотеки, перевірок порядку його використання, тощо, здійснювало Харківське відділення відповідача, місце реєстрації якого також віднесено до територіальної підсудності господарського суду Харківської області.

Як вбачається із змісту Положення про Харківське відділення №5 ПАТ Дочірній банк Сбербанку Росії, затвердженого рішенням правління банку 06 жовтня 2010 року, протокол № 58-1, копія якого міститься в матеріалах справи, вказане відділення здійснює від імені банку операції згідно з цим положенням (п. 4.1. положення), відділення здійснює касове, валютне та інше банківське обслуговування підприємств, установ, організацій і фізичних осіб (п. 4.3. положення).

Дане положення підтверджує, що «Харківське відділення № 5 АТ «СБЕРБАНК РОСІЇ» здійснює банківську діяльність, діє від імені ПАТ «Сбербанк» та представляє його інтереси перед державними органами (в тому числі в судах) перед підприємствами, установами. організаціями.

Пунктом 2.1. Положення про Харківське відділення № 5 ПАТ Дочірній банк Сбербанку Росії визначено, що відділення, хоч і не є юридичною особою і діє в якості відокремленого підрозділу, проте операції, передбачені цим Положенням, відділення здійснює через кореспондентський рахунок банку.

Згідно з п. 2.5. вказаного Положення визначено, що для здійснення своїх завдань відділення (в особі відповідних працівників) має право, в тому числі:

- укладати від імені банку у порядку, передбаченому статутом банку, договори (угоди, контракти) з питань банківської діяльності та інші господарські договори, що передбачені чинним законодавством України;

- представляти інтереси Банку у взаємовідносинах з місцевими органами державної влади і управління, правоохоронними органами, підприємствами, установами, організаціями і фізичними особами;

- здійснювати інші функції, необхідні для виконання своїх завдань, відповідно до чинного законодавства України, нормативно-правових актів Національного банку України, статуту банку, рішень загальних зборів акціонерів, спостережної ради та правління банку.

Щодо завдань відділення, то ними згідно з п. 3.1. Положення є:

- залучення клієнтів - юридичних та фізичних осіб, розширення їх кола;

- розширення спектру послуг з розрахунково-касового обслуговування клієнтів та здійснення банківських операцій, порядок надання яких передбачено чинним законодавством України та нормативно-правовими актами Національного банку України.

Згідно з п.4.3. Положення, відділення від імені Банку здійснює на договірних засадах розрахункове, касове, валютне та інше банківське обслуговування підприємств, установ, організацій і фізичних осіб.

В той же час в межах своїх повноважень керівник відділення згідно з п. 5.4. Положення, окрім іншого:

- підписує документи фінансового, розрахункового характеру, укладає угоди (договори, контракти) в межах встановлених банком лімітів та згідно повноважень, встановлених довіреністю (п. 5.4.9. Положення);

- в межах наданих повноважень, на підставі довіреності, представляє інтереси банку в місцевих органах державної влади і управління, правоохоронних органах, інших підприємствах, установах і організаціях, в судах (п. 5.4.11. Положення).

Також п. 6.3. Положення передбачено, що відділення веде постійний і своєчасний облік операцій та забезпечує контроль за їх виконанням, складає і забезпечує передачу банку засобами електронного зв'язку інформації з проведення операцій для відображення в щоденному балансі банку.

Тобто, на думку колегії суддів, позов прийнятий місцевим господарським судом із додержанням правил територіальної підсудності, підстав для його передання не вбачається.

Щодо тверджень відповідача про те, що Харківське відділення №5 АТ Сбербанк Росії не зареєстроване в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, колегія суддів вважає за потрібне зазначити, що органом реєстрації банківських відділень є Національний банк України, а порядок реєстрації відокремлених підрозділів банків є відмінним від порядку реєстрації відокремлених підрозділів інших юридичних осіб. Так, згідно з статтею 23 Закону України Про банки і банківську діяльність, банк має право відкривати відокремлені підрозділи (філії, відділення, представництва тощо) на території України у разі його відповідності вимогам щодо відкриття відокремлених підрозділів, встановленим нормативно-правовими актами Національного банку України. Банк зобов'язаний повідомити Національний банк України про відкриття відокремленого підрозділу. Національний банк України включає відомості про відокремлені підрозділи банку до Державного реєстру банків на підставі письмового повідомлення банку. Відокремлений підрозділ банку має право розпочати свою діяльність через 10 днів після повідомлення банком Національного банку України про відкриття такого відокремленого підрозділу.

Одночасно згідно з п.п. 1.1. глави 1 розділу IV Положення Про порядок реєстрації та ліцензування банків, відкриття відокремлених підрозділів, затвердженого Постановою правління Національного банку України від 08.09.2011р. № 306 банки згідно з вимогами Закону, цього Положення, статутів та внутрішньобанківських положень можуть створювати відокремлені підрозділи, які здійснюватимуть банківську діяльність від імені банку, - філії, відділення тощо (далі - філії/відділення) та відокремлені підрозділи, які не здійснюватимуть банківської діяльності (далі - представництва). Філії/відділення, представництва діють від імені банку на підставі затвердженого уповноваженим органом банку положення і мають керівника, який діє на підставі виданої банком довіреності.

Крім того, згідно з довідником банківських установ, розміщеним на офіційній інтернет-сторінці Національного банку України в мережі іnternet, у Державному реєстрі банків містяться відомості про відокремлений підрозділ ПАТ Сбербанк Харківське відділення №5 АТ Сбербанк Росії (дата реєстрації 22.10.2010; дата внесення в довідник 27.10.2010; внутрішньобанківський код ; адреса: м. Харків проспект Гагаріна, 167). Харківське відділення №5 АТ Сбербанк Росії включене в систему електронних платежів та має відповідні реквізити (найменування, внутрішньобанківський код). Крім того, воно має статус відділення, а отже відповідно до закону здійснює банківську діяльність та діє від імені ПАТ Сбербанк.

Таким чином Харківське відділення №5 АТ Сбербанк Росії є зареєстрованим відповідно до чинного законодавства України в м. Харкові, діє від імені ПАТ Сбербанк Росії на підставі Положення про Харківське відділення №5 Публічного акціонерного товариства Дочірній банк Сбербанку Росії, затвердженого рішенням правління банку 06жовтня 2010 року, протокол № 58-1, і має керівника, який діє на підставі виданої банком довіреності. Харківське відділення №5 АТ Сбербанк Росії в особі його керівника представляє банк у відносинах з ПРАТ Харківський коксовий завод та може представляти ПАТ Сбербанк в судах.

Що стосується посилань відповідача на п. 20, 20.1, 20.2 постанови Пленуму ВГСУ від 24.10.2011 р. № 10 та п. 3.1. постанови Пленуму ВГСУ від 26.12.2011 р. № 18, то колегія суддів зазначає, що вони не спростовують позицію місцевого господарського суду і колегії суддів, оскільки зазначені висновки ВГСУ констатують загальні приписи законодавства щодо територіальної підсудності і не суперечать викладеним вище висновкам судів.

На підставі вищевикладеного колегія суддів вважає, що твердження відповідача, викладені ним в апеляційній скарзі ґрунтуються на припущеннях, не доведені належними доказами, тоді як господарським судом першої інстанції в повній мірі зясовані та правильно оцінені обставини у справі та ухвалене ним рішення є законним та обґрунтованим, у звязку з чим підстав для скасування оскаржуваної ухвали та задоволення апеляційної скарги колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст. ст. 99, 101, п. 1 ст. 103, ст. ст. 105 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ПАТ "Сбербанк" на ухвалу господарського суду Харківської області від 27.10.2016 р. у справі № 922/2844/16 залишити без задоволення.

Ухвалу господарського суду Харківської області від 27.10.2016 р. у справі № 922/2844/16 залишити без змін.

Головуючий суддя Слободін М.М.

Суддя Сіверін В. І.

Суддя Терещенко О.І.