КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"03" листопада 2016 р. Справа№ 910/26468/14

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Суліма В.В.

суддів: Гаврилюка О.М.

ОСОБА_1

за участю представників сторін

від позивача: ОСОБА_2 представник за дов. №103 від 27.09.2016 року;

від відповідача: ОСОБА_3 представник за дов. №257-1 від 05.11.2015 року,

розглянувши апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Трест Київпідземшляхбуд 2

на рішення Господарського суду м. Києва від 19.02.2015 року

у справі № 910/26468/14 (суддя: Пінчук В.І)

за позовом Акціонерного товариства відкритого типу ЖУЛЯНИ

до Публічного акціонерного товариства Трест Київпідземшляхбуд 2

про стягнення 162120,36 грн.

ВСТАНОВИВ:

Акціонерне товариство відкритого типу ЖУЛЯНИ (далі позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства Трест Київпідземшляхбуд 2 (далі відповідач) про стягнення з відповідача на користь позивача суму заборгованості у розмірі 162120,36 грн.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 19.02.2015 року у справі № 910/26468/14 позов задоволено. Стягнуто з Публічного акціонерного товариства Трест Київпідземшляхбуд 2 на користь Акціонерного товариства відкритого типу ЖУЛЯНИ 162120,36 грн боргу, 3242,40 грн судового збору.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, Публічне акціонерне товариство Трест Київпідземшляхбуд 2 звернулося до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить Київський апеляційний господарський суд скасувати рішення Господарського суду м. Києва від 19.02.2015 року у справі № 910/26468/14 та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову повністю.

Апеляційна скарга мотивована тим, що Господарський суд міста Києва неповно зясував обставини справи, визнав обставини встановленими, які є недоведеними і мають значення для справи, неправильно застосував норми процесуального та матеріального права.

Крім того, скаржник зазначив, що суд першої інстанції безпідставно прийняв як доказ на підтвердження суми заборгованості відповідача офіційну довідку - розрахунок за підписом керівника позивача та головного бухгалтера.

Також скаржник зазначив, що всі долучені до матеріалів справи документи на підставі яких позивачем заявлено позовні вимоги виготовлено виключно підприємством позивача, а отже будь-яких доказів що підтверджують факт прийняття підприємством відповідача товарно-матеріальних цінностей та відповідно виникнення у нього обовязку по їх оплаті матеріали справи не містять.

Ухвалою Київського апеляційного Господарського суду від 22.04.2015 року апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Трест Київпідземшляхбуд 2 було прийнято до провадження.

Розпорядженням Секретаря судової палати Київського апеляційного господарського суду від 07.07.2015 року, у звязку з перебуванням судді Майданевича А.Г. у відпустці, сформовано для розгляду апеляційної скарги у справі №910/26468/14 колегію суддів у складі: головуючого судді: Суліма В.В., суддів: Гаврилюка О.М., Коротун О.М.

Ухвалою Київського апеляційного Господарського суду від 07.07.2015 року прийнято до провадження справу № 910/26468/14 у складі колегії суддів: головуючий суддя Сулім В.В., судді: Гаврилюк О.М., Коротун О.М.

07.07.2015 року в судовому засіданні Київського апеляційного господарського суду було оголошено перерву на підставі ст. 77 Господарського процесуального кодексу України.

Ухвалою Київського апеляційного Господарського суду від 02.09.2015 року призначено по справі № 910/26468/14 судову-економічну експертизу, розгляд справи зупинено.

До Київського апеляційного господарського суду надійшов висновок експерта за результатами проведення судово-економічної експертизи від 27.07.2016 року за №3286/16-45.

Згідно із ч. 3 ст. 79 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд поновлює провадження у справі після усунення обставин, що зумовили його зупинення.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 20.09.2016 року поновлено апеляційне провадження у справі №910/26468/14.

У судовому засіданні 03.11.2016 року відповідач підтримав доводи апеляційної скарги, просив її задовольнити, рішення місцевого господарського суду скасувати.

У відзиві на апеляційну скаргу та в судовому засіданні представник позивача заперечував проти доводів апеляційної скарги, просив рішення Господарського суду міста Києва від 19.02.2015 року по справі №910/26468/14 залишити без змін а апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Трест Київпідземшляхбуд 2 без задоволення.

Розглянувши апеляційну скаргу, перевіривши матеріали справи, Київський апеляційний господарський суд вважає, що рішення Господарського суду міста Києва від 19.02.2015 року підлягає скасуванню, а апеляційна скарга Публічного акціонерного товариства Трест Київпідземшляхбуд 2 задоволенню, з наступних підстав.

Згідно ст. 99 Господарського процесуального кодексу України апеляційний господарський суд, переглядаючи рішення в апеляційному порядку, користується правами наданими суду першої інстанції.

Відповідно до ст. 101 Господарського процесуального кодексу України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу, також апеляційний господарський суд не звязаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення господарського суду у повному обсязі.

Як вбачається з матеріалів справи, між позивачем (покупець) та відповідачем (постачальник) був укладений усний договір поставки товару.

Відповідно до ч. 1 та 2 ст. 509 Цивільного кодексу України зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора ) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобовязання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України підставою виникнення цивільних прав та обов'язків є договори та інші правочини.

Господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами та скріпленого печатками. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів (ч. 1 ст. 181 Господарського кодексу України).

Відповідно до ст. 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобовязується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно ст. 692 Цивільного кодексу України покупець зобовязаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

В обґрунтування своїх позовних вимог, позивач посилається на те, що станом на 01.01.2012 рік заборгованість відповідача перед позивачем за поставлений товар (залізобетонну продукцію) за видатковими накладними: № Ж-00154 від 27.02.2012 року, № Ж-00182 від 07.03.2012 року, № від 15.03.2012 року, № Ж-00296 від 26.03.2012 року, № Ж-01612 від 06.06.2012 року, № НОМЕР_1 від 05.06.2012 року, № Ж-02381 від 06.07.2012 року, № НОМЕР_2 від 17.12.2012 року, № НОМЕР_3 від 31.07.2013 року, № Ж-2192 від 23.07.2013 року, № Ж-2456 від 31.07.2013 року, № Ж-2455 від 31.07.2013 року, № Ж-3919 від 08.10.2013 року, № Ж-4071 від 16.10.2013 року, № Ж-4176 від 21.10.2013 року, № Ж-4716 від 13.11.2013 року, № Ж-4680 від 11.11.2013 року, № Ж-4696 від 12.11.2013 року, № Ж-1533 від 30.05.2014 року, № Ж-2262 від 17.07.2014 року становить 203279,65 грн.

Крім того, як зазначає позивач у позовній заяві за період з 01.01.2012 року по 17.07.2014 рік відповідачу був поставлений товар ще на загальну суму 199651,46 грн.

Так, на підтвердження суми заборгованості відповідача позивач надав до суду першої інстанції вищевказані видаткові накладні та офіційну довідку (розрахунок за підписом керівника позивача та головного бухгалтера).

За приписами статті 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обовязки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб , що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки підставами виникнення цивільний прав та обовязків, зокрема є інші юридичні факти які створюють, змінюють та припиняють будь-які права та обовязки.

Захист цивільних прав та інтересів здійснюється судом на підставі статті 16 Цивільного кодексу України де визначені деякі способи які підтверджують виникнення , зміну та припинення будь-яких прав та обовязків.

Відповідно до ч. 2 п. 10 ст. 16 Цивільного кодексу України суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. У спірних правовідносинах слід застосувати аналогія закону та вирішити спір з урахуванням особливостей імперативної норми, яка передбачає постачання продукції.

Згідно п. 1 ст. 265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона - постачальник зобовязується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобовязується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

У ч. 2 ст. 266 Господарського кодексу України визначено, що предметом поставки є визначені родовими ознаками продукція, вироби з найменуванням, зазначеним у стандартах, технічних умовах, документації до зразків (еталонів), прейскурантах чи товарознавчих довідниках. Предметом поставки можуть бути також продукція, вироби, визначені індивідуатьними ознаками.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженому наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 року № 88 (далі - положення), підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти проведення між сторонами господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарських операцій, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблених даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Згідно ст. 1 Закону про бухгалтерській облік, первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

В статті 9 даного Закону зазначено, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Первинні документи для надання їм юридичної сили і доказовості повинні мати такі обовязкові реквізити: назву документа (форми), дату і місце складання, назву підприємства, від імені якого складено документ, зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції, посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Аналогічні за змістом вимоги щодо господарських операцій і первинних документів наявні і у Положенні «Про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку», затвердженому наказом Мінфіну України № 88 від 24.05.1995 року.

Відповідно до п. 2.5 положення повноваження на здійснення господарської операції особи, яка в інтересах юридичної особи або фізичної особи - підприємця одержує основні засоби, запаси, нематеріальні активи, грошові документи, цінні папери та інші товарно-матеріальні цінності згідно з договором, підтверджуються відповідно до законодавства. Такі повноваження можуть бути підтверджені, зокрема, письмовим договором, довіреністю, актом органу юридичної особи тощо.

Як вбачається з матеріалів справи, долучені до матеріалів справи видаткові накладні, не містять печатки підприємства відповідача: №Ж-00154 від 27.02.2012 року; №Ж-00182 від 07.03.2012 року: № від 15.03.2012 року: Ж-00296 від 26.03.2012 року; №Ж-01612 від 06.06.2012 року; № від 05.06.2012 року; №Ж-02381 від 06.07.2012 року; № від 17.12.2012 року; № від 31.07.2013 року; №Ж2192 від 23.07.2013 року; №Ж2456 від 31.07.2013 року; №Ж2455 від 31.07.2013 року; №Ж-3919 від 08.10.2013 року; №Ж-4071 від 16.10.2013 року; №Ж-4176 від 21.10.2013 року; №Ж-4716 від 13.11.2013 року; №Ж-4680 від 11.11.2013 року; №Ж-4696 від 12.11.2013 року; №Ж-1533 від 30.05.2014 року; №Ж-2262 від 17.07.2014 року на загальну суму 194 119.45 грн.

Крім того, позивачем до матеріалів справи було додано довіреність №210 від 01.02.2012 року (том. 1 а.с. 13) на отримання ОСОБА_4 товарно-матеріальних цінностей. Вказана довіреність видана 01.02.2012 року та діє до 29.02.2012 року проте прізвища осіб та підстави отримання ними товарно-матеріальних цінностей зазначені в видаткових накладних, долучених до матеріалів справи не співпадають із особою на імя якого виписано довіреність №210 від 01.02.2012 року а також у дії в часі (з 01.02.2012 року - 29.02.2012 року) впродовж якого діяла зазначена довіреність.

Також, колегія суддів приймає до уваги, що офіційна довідка (розрахунок за підписом керівника позивача та головного бухгалтера) підписана від імені керівника підприємства АТВК «Жуляни» в односторонньому порядку, тобто не узгоджена з відповідачем.

З огляду на викладене, Київський апеляційний господарський суд відзначає, що матеріали справи не містять, а позивачем не надано ані суду першої інстанції ані суду апеляційної інстанції первинних бухгалтерських документів на підтвердження розрахунку заборгованості відповідача, а саме: платіжних доручень, банківських виписок тощо.

При цьому, Київський апеляційний господарський суд приймає до уваги, що вищенаведені видаткові накладні, які були додані до позовної заяви не підтверджують наявність боргу відповідача перед позивачем.

У відповідності до п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України та ст. 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

У відповідності до ст.ст. 32, 34 Господарського процесуального кодексу України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до п. 2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України №6 від 23.03.2012 року «Про судове рішення» рішення господарського суду має ґрунтуватись на повному з'ясуванні такого: чи мали місце обставини, на які посилаються особи, що беруть участь у процесі, та якими доказами вони підтверджуються; чи не виявлено у процесі розгляду справи інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин; яка правова кваліфікація відносин сторін, виходячи з фактів, установлених у процесі розгляду справи, та яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору.

При цьому, Київський апеляційний господарський суд приймає до уваги, що на виконання ухвали Київського апеляційного господарського суду було проведено судово-економічну експертизу за результатами якої до суду було надіслано висновок від 28.07.2016 року за №3286/16-45 в якому було встановлено, що визначена в позовній заяві заборгованість за період з 27.02.2012 року по 17.07.2014 року в сумі 162120,36 грн документально не підтверджується.

З огляду на викладене, Київський апеляційний господарський суд відзначає висновку що суд першої інстанції дійшов передчасного висновку щодо задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Статтею 104 Господарського процесуального кодексу України визначені підстави для скасування чи зміни рішення, зокрема, порушення або неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права.

Таким чином, згідно п. 1 ч. 1 ст. 104 Господарського процесуального кодексу України колегія суддів дійшла висновку, що рішення Господарського суду міста Києва від 19.02.2015 року по даній справі підлягає скасуванню з підстав неповного зясування обставин справи, в порядку п. 4 ст. 103 Господарського процесуального кодексу України, а апеляційна скарга Публічного акціонерного товариства Трест Київпідземшляхбуд 2 підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України судові витрати за розгляд справи в суді першої інстанції, покладаються: при задоволенні позову на відповідача; при відмові в позові - на позивача.

Судові витрати за розгляд апеляційної скарги у звязку з відмовою в її задоволенні на підставі ст. 49 Господарського процесуального кодексу України покладаються на апелянта, при задоволенні апеляційної скарги на іншу сторону.

Керуючись ст. ст. 49, 99, 101, 103 -105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Трест Київпідземшляхбуд 2 задовольнити.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 19.02.2015 року у справі №910/26468/14 скасувати. Прийняти нове рішення:

В задоволенні позову відмовити повністю.

3. Стягнути з Акціонерного товариства відкритого типу ЖУЛЯНИ (03680, м . Київ, вул.. Якутська, 9, ) на користь Публічного акціонерного товариства Трест Київпідземшляхбуд 2 (02105, м. Київ, вул.. Тампере, 13-б, ) 1621,21 грн (одна тисяча шістсот двадцять одна гривня 21 копійкп) судового збору за подання апеляційної скарги.

4. Видачу наказу доручити Господарському суду міста Києва.

5. Матеріали справи №910/26468/14 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена до Вищого господарського суду України протягом двадцяти днів з дня набрання постановою апеляційного господарського суду законної сили.

Головуючий суддя В.В. Сулім

Судді О.М. Гаврилюк

ОСОБА_1