ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.11.2016р. Справа№ 914/2354/16

Господарський суд Львівської області у складі головуючого судді Горецької З.В. за участю секретаря судового засідання Хороз І.Б., розглянув у відкритому судовому засіданні справу

за позовом Управління комунальної власності Департаменту економічної політики Львівської міської ради, м. Львів

до відповідача ОСОБА_1 з додатковою відповідальністю «Модем», м. Львів

про розірвання договору оренди, виселення з об»єкта оренди та стягнення заборгованості 2 719,37 грн.

Представники сторін:

від позивача: ОСОБА_2 - представник (довіреність № 2302-вих-19 від 15.02.2016р.);

від відповідача: ОСОБА_3-Н. П. представник за довіреністю №25/10/16 від 25.10.2016 року

Представнику позивача та відповідача роз'яснено права та обов'язки, передбачені ст.ст. 20, 22 ГПК України. Заяв про відвід судді та здійснення технічної фіксації судового засідання не надходило.

СУТЬ СПОРУ:

На розгляд господарського суду надійшла позовна заява Управління комунальної власності Департаменту економічної політики Львівської міської ради, м. Львів до відповідача ОСОБА_1 з додатковою відповідальністю «Модем», м. Львів про розірвання договору оренди, виселення з об»єкта оренди та стягнення заборгованості 2 719,37 грн.

Ухвалою від 15.09.2016 року порушено провадження у справі та призначено до розгляду на 27.09.2016 р. В судовому засіданні 27.09.16р., з підстав наведених в ухвалі суду розгляд справи відкладався на 25.10.16р., 25.10.16р. відкладено 15.11.2016р., 15.11.2016 року відкладено до 22.11.2016 року. Рух справи відображено в ухвалах суду.

Представник позивача в судове засідання зявився, позовні вимоги підтримує та просить суд позов задоволити.

Заявлені вимоги мотивує тим, що 01.03.1994 року між позивачем та відповідачем укладено Договір оренди нежитлових приміщень №5082, на виконання якого позивач передав, а відповідач прийняв в оренду користування нежитлові приміщення загальною площею 28,8 кв. м., що знаходяться за адресою: м. Львів, вул. Мучна,3. За умовами договору відповідач зобовязувався сплачувати орендну плату не пізніше 10 числа місяця за попередній місяць. Оскільки, взяті за договором зобовязання (в частині своєчасного та повного внесення орендної плати) відповідач не виконав і як наслідок допустив заборгованість в розмірі 2 719,37 грн., позивач просить суд розірвати укладений між сторонами договір оренди, стягнути з відповідача борг по орендній платі та виселити ТзДВ «Модем»з займаних приміщень.

Відповідач явку повноважного представника судове засідання забезпечив, вимоги ухвал суду виконав не повністю, відзив та витребуванні судом документи до суду не подав, проти позову заперечив, просив суд відмовити в задоволенні позову.

Заслухавши пояснення представника позивача та відповідача, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд -

ВСТАНОВИВ:

01.03.1994 року між Фондом комунального майна м.Львова, функції та повноваження якого у сфері управління майном територіальної громади м.Львова на даний час здійснює Управління комунальної власності департаменту економічної політики Львівської міської ради (позивач, за Договором Орендодавець) та відповідачем (за Договором Орендар) укладено Договір оренди нежитлових приміщень №5082 (надалі Договір), згідно п.1 якого орендодавець на підставі угоди від 21.01.1991 року з ЖЕК-507 Червоноармійського району м.Львова, Наказ №69 від 6.11.1991 року Фонду державного майна України, розпорядження про перереєстрацію №1754 від 27.11.1991 року до узаконення, а орендар прийняв в оренду з 21.01.1991 року на термін невизначений в користування нежитлові приміщення за адресою м.Львів, вул.Мучна,3 індекс 7-2, 7-3, 7-4 чотири приміщення під контору.

В п. 5. Договору сторони погодили, що орендну плату орендар сплачує не пізніше 10 числа місяця за попередній місяць через перерахування коштів на рахунок орендодавця.

Разом з тим, в п. 6 Договори сторони передбачили, що несплата орендної плати протягом трьох місяців з дня закінчення строку платежу є підставою для дострокового розірвання договору оренди.

Згідно довідки позивача про заборгованість відповідача від 08.06.2016р. № 4-2302-667 станом на 30.05.2016 року у останнього перед позивачем утворилася заборгованість в розмірі 2 719,37 грн.

В судовому засіданні представник позивача підтвердив, що станом на день розгляду справи, коштів від відповідача не надходило, розмір боргу не змінився. Суд також зазначає, що докази сплати відповідачем заборгованості за оренду приміщень позивачу в матеріалах справи відсутні.

На час розгляду справи відповідач не подав доказів погашення боргу в повному обсязі, явку повноважного представника в судове засідання забезпечив, відзиву на позов не подав, проти позовних вимог в судовому засіданні заперечив. Відповідач пояснив, що не сплачував вчасно орендну плату, оскільки рахунки позивачем виставлялися несвоєчасно. А також відповідач заперечив проти розірвання договору, оскільки його не було письмово про це повідомлено завчасно.

При прийнятті рішення суд виходив з наступного.

Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини (ст. 11 ЦК України).

Згідно ст. 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Згідно до ст. 173 ГК України, господарським визнається зобовязання, що виникає між субєктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених Господарським кодексом України, в силу якого один субєкт (зобовязана сторона, в тому числі боржник) зобовязаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого субєкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший субєкт (управнена сторона, в тому числі кредитор) має право вимагати від зобовязаної сторони виконання її обовязку.

Відповідно до ст. 179 ГК України, майново-господарські зобовязання, які виникають між субєктами господарювання або між субєктами господарювання і негосподарюючими субєктами юридичними особами на підставі господарських договорів, є господарсько-договірними зобовязаннями.

Згідно ст.193 ГК України, субєкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобовязання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобовязання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог вказаного кодексу. Частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу України передбачено, що, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо строк (термін) виконання боржником обовязку не встановлений або визначений моментом предявлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обовязок у семиденний строк від дня предявлення вимоги, якщо обовязок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Згідно ст. 610 ЦК України, порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно ст. 629 ЦК України, договір є обовязковим для виконання сторонами.

Судом встановлено, 01.03.1994 року між позивачем та відповідачем укладено Договір оренди нежитлових приміщень.

Так, нормами статті 759 ЦК України, які кореспондуються з положеннями ст. 283 ГК України передбачено, що за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Згідно ч. 1 ст. 762 ЦК України за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму.

Статтею 286 ГК України передбачено, що орендна плата - це фіксований платіж, який орендар сплачує орендодавцю незалежно від наслідків своєї господарської діяльності. Розмір орендної плати може бути змінений за погодженням сторін, а також в інших випадках, передбачених законодавством.

Згідно зі ст. 10 Закону України Про оренду державного та комунального майна, однією із істотних умов договору оренди є сплата орендних платежів з урахуванням індексу інфляції.

Частинами 1 та 3 ст. 19 Закону України "Про оренду державного та комунального майна " передбачено, що орендар за користування об'єктом оренди вносить орендну плату незалежно від наслідків господарської діяльності. Строки внесення орендної плати визначаються у договорі.

Згідно з приписами ч. 3 ст. 18 Закону України Про оренду державного та комунального майна, орендар зобовязаний вносити орендну плату своєчасно і у повному обсязі.

В судовому засіданні позивач зазначив, що заявлена до стягнення заборгованість виникла за період з 01.01.2012 року по 01.04.2016 року.

Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що відповідач без належних на те правових підстав своєчасно не сплачував орендну плату, в результаті чого у нього виникла заборгованість. За таких обставин, позовна вимога про стягнення заборгованості з орендної плати в розмірі 2 719,37 грн. є обґрунтованою та підлягає задоволенню.

Відповідно до ч. 3 ст. 291 ГК України на вимогу однієї із сторін договір оренди може бути достроково розірваний з підстав, передбачених ЦК України для розірвання договору найму, в порядку, встановленому ст.188 ГК України.

Статтею 783 ЦК України визначено, що наймодавець має право вимагати розірвання договору найму, якщо наймач користується річчю всупереч договору або призначенню речі; наймач без дозволу наймодавця передав річ у користування іншій особі; наймач своєю недбалою поведінкою створює загрозу пошкодження речі; наймач не приступив до проведення капітального ремонту, якщо обов'язок проведення капітального ремонту був покладений на наймача.

При цьому повинні враховуватися приписи частини другої статті 651 ЦК України, які є загальними для розірвання договору та які передбачають можливість розірвання договору за рішенням суду на вимогу однієї з сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, установлених договором або законом.

Статтею 782 ЦК України передбачено спеціальний спосіб розірвання договору шляхом вчинення наймодавцем односторонньої відмови від нього, якщо наймач не вносить плату за користування річчю протягом трьох місяців підряд.

Визначена статтею 782 ЦК України можливість розірвати договір найму шляхом відмови від договору в позасудовому порядку є правом, а не обов'язком наймодавця.

Право наймодавця на відмову від договору найму, передбачене частиною першою статті 782 ЦК України, не є перешкодою для звернення наймодавця (орендодавця) до суду з вимогою розірвати договір у разі несплати наймачем (орендарем) платежів, якщо вбачається істотне порушення умов договору.

Водночас суд зазначає, що орендоване майно є комунальним, тому на спірні правовідносини поширюється також дія Закону України "Про оренду державного та комунального майна".

На вимогу однієї із сторін договір оренди може бути достроково розірвано за рішенням суду у разі невиконання сторонами своїх зобов'язань та з інших підстав, передбачених законодавчими актами України. (ч. 3 ст. 26 Закону України Про оренду державного та комунального майна).

При цьому вказана норма застосовується з урахуванням наведених вище загальних положень ГК України та ЦК України.

Таким чином, істотне порушення орендарем (наймачем) такої умови договору оренди державного (комунального) майна, як внесення орендної плати, є достатньою правовою підставою для дострокового розірвання вказаного договору оренди в судовому порядку та повернення орендованого майна орендодавцю (наймодавцю).

Тому норми статті 188 ГК України та статті 11 ГПК України не позбавляють сторону договору права на безпосереднє звернення до суду з вимогою про розірвання договору оренди.

Враховуючи вищенаведене, суд дійшов до висновку, що вимога позивача про розірвання договору є обгрунтованою та підлягає до задоволення.

Згідно до ст. 782 ЦК України наймодавець має право відмовитися від договору найму і вимагати повернення речі, якщо наймач не вносить плату за користування річчю протягом трьох місяців підряд.

Як зазначив Верховний суд України в постанові №3-26гс12 від 08.05.2012р. можливість розірвати договір найму шляхом відмови від договору у позасудовому порядку, передбачена ст. 782 ЦК є правом, а не обов'язком наймодавця. Право наймодавця на відмову від договору найму, встановлене ч. 1 ст. 782 ЦК, не є перешкодою для звернення наймодавця (орендодавця) до суду з вимогою розірвати договір у разі несплати наймачем (орендарем) платежів, якщо вбачається істотне порушення умов договору.

Відповідно до ч. 2 ст. 651 ЦК України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

Частиною 1 ст. 27 Закону України Про оренду державного та комунального майна встановлено, що у разі розірвання договору оренди, закінчення строку його дії та відмови від його продовження або банкрутства орендаря він зобов'язаний повернути орендодавцеві об'єкт оренди на умовах, зазначених у договорі оренди. Аналогічна правова норма міститься в ч. 1 ст. 785 ЦК України.

З огляду на викладені положення законодавства, враховуючи те, що протягом періоду з 01.11.2014 р. по 01.04.2016р. відповідачем не здійснено проплат, що в свою чергу є істотним порушенням умов договору, а тому вимоги позивача про розірвання Договору та виселення відповідача з приміщень є обґрунтованими та підлягають до задоволення повністю.

Суд зазначає, що твердження відповідача про несвоєчасне отримання рахунків не заслуговує на увагу, оскільки не підтверджене будь-якими належними та допустимими доказами.

Відповідно до ст. 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до статті 34 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до статті 43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Належних доказів наявності передбачених законом чи договором підстав для звільнення відповідача від відповідальності суду не надано.

На час розгляду справи, відповідач не подав докази погашення боргу в повному обсязі, позовні вимоги не спростував.

Враховуючи, що позивачем представлено достатньо обєктивних та переконливих доказів в підтвердження своїх позовних вимог, а відповідач позовні вимоги не спростував, не подав доказів погашення боргу, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги Управління комунальної власності Департаменту економічної політики Львівської міської ради до ОСОБА_1 з додатковою відповідальністю «Модем» про розірвання договору оренди, виселення з об»єкта оренди та стягнення заборгованості 2 719,37 грн. є обґрунтованими та підлягають до задоволення.

Згідно ст. 44 ГПК України, судові витрати складаються з судового збору, сум, що підлягають сплаті за проведення судової експертизи, призначеної господарським судом, витрат, пов'язаних з оглядом та дослідженням речових доказів у місці їх знаходження, оплати послуг перекладача, адвоката та інших витрат, пов'язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Судовий збір, відповідно до ст. 49 ГПК України, слід покласти на відповідача, оскільки спір виник з його вини.

Беручи до уваги наведене та керуючись ст.ст. 4-3, 12, 33-35, 49, 75, 82-85, 116 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позов задоволити.

2. Стягнути з ОСОБА_1 з додатковою відповідальністю «Модем» (79035, м. Львів, вул. Пасічна,160; ) на користь Управління комунальної власності департаменту економічної політики Львівської міської ради (79008, м. Львів, пл. Галицька, 15; ) 2 719,37 грн. боргу з орендної плати.

3. Розірвати Договір оренди №5082 від 01.03.1994 року нежитлових приміщень, що знаходяться за адресою: м.Львів, вул.Мучна,3, укладений між Управлінням комунальної власності Департаменту економічної політики Львівської міської ради та ОСОБА_1 з додатковою відповідальністю «Модем».

4. Виселити ОСОБА_1 з додатковою відповідальністю «Модем» (79035, м. Львів, вул. Пасічна,160; ) з нежитлових приміщень загальною площею 28,8 м.кв., що знаходиться за адресою: м. Львів, вул. Мучна,3. Стягувач: Управління комунальної власності департаменту економічної політики Львівської міської ради.

5. Стягнути з ОСОБА_1 з додатковою відповідальністю «Модем» (79035, м. Львів, вул. Пасічна,160; ) на користь Управління комунальної власності департаменту економічної політики Львівської міської ради (79008, м. Львів, пл. Галицька, 15; ) 4 134,00 грн. (чотири тисячі сто тридцять чотири грн. 00 коп.) судового збору.

6. Накази видати після набрання рішенням законної сили відповідно до ст. 116 ГПК України.

Рішення набирає законної сили відповідно до ст. 85 ГПК України та може бути оскаржене до Львівського апеляційного господарського суду в порядку і строки, передбачені ст.ст. 91-93 ГПК України.

В судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини рішення. Повний текст рішення складено та підписано 25.11.2016 р.

Суддя Горецька З. В.