ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД СУМСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

14.11.2016 Справа № 920/1113/16

Суддя господарського суду Сумської області Джепа Ю. А., розглянувши заяву про забезпечення позову № 189 від 31.10.2016 Товариства з обмеженою відповідальністю «Андреас Штіль», с. Чайки Києво-Святошинського району Київської області та матеріали справи № 920/1113/16

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю «Андреас Штіль», с. Чайки Києво-Святошинського району Київської області

до відповідача: Приватного торгівельно-виробничого підприємства «Група компаній баланс», м. Суми

про стягнення 2 476 357 грн. 60 коп.,

ВСТАНОВИВ:

Товариством з обмеженою відповідальністю «Андреас Штіль» подана до суду заява про забезпечення позову, у якій заявник просить суд накласти арешт на грошові кошти, які знаходяться на рахунках відповідача: р/р 1201 в ПУАТ «Фідобанк», МФО 300175; р/р 2330 в Філії СОУ ПАТ «Державний ощадний банк України», МФО 337568 у межах стягнення 2476357 грн. 60 коп.

Відповідно до ст. 66 Господарського процесуального кодексу України господарський суд за заявою сторони, прокурора або з власної ініціативи має право вжити передбачених статтею 67 цього Кодексу заходів до забезпечення позову. Забезпечення позову допускається в будь-якій стадії провадження у справі, якщо невжиття таких заходів може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення господарського суду.

Статтею 67 Господарського процесуального кодексу України визначено заходи забезпечення позову, зокрема позов забезпечується шляхом накладення арешту на майно або грошові суми, що належать відповідачу.

Відповідно до ч. 3 п. 1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 16 від 26.12.2011 «Про деякі питання практики застосування заходів до забезпечення позову» у вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням:

розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову;

забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу;

наявності зв'язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову;

імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів;

запобігання порушенню у зв'язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Згідно з ч. 2 п. 3 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 16 від 26.12.2011 «Про деякі питання практики застосування заходів до забезпечення позову» достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов'язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов'язання після пред'явлення вимоги чи подання позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов'язання тощо). Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Так, свою заяву про забезпечення позову ТОВ «Андреас Штіль» обґрунтовує тим, що він має обєктивні побоювання, що відповідач намагатиметься відчужити належне йому майно або перерахувати кошті зі свого розрахункового рахунку, що унеможливить виконання судового рішення у даній справі. Ще однією підставою, на яку посилається позивач як на підставу необхідності застосування заходів забезпечення позову, на його думку, є той факт, що стосовно директора та засновника ОСОБА_1 судом розглянуто кримінальну справу, за результатами чого вказану особу було визнано винною у вчиненні злочину, передбаченого ст. 190 Кримінального кодексу України.

При цьому, з доданої заявником копії вироку Ковпаківського районного суду м. Суми від 17.09.2014 у справі № 1806/1-39/11 вбачається, що за цим вироком гр. ОСОБА_1 було визнано винною у скоєнні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 190 і ч. 4 ст. 190 КК України, у той час як відповідачем у даній судовій справі є ПТВП «Група компаній баланс».

Крім того, побоювання позивача щодо можливого вчинення відповідачем дій, направлених на відчуження належного йому майна чи перерахування коштів із розрахункових рахунків відповідача для можливості уникнути відповідальності за порушення договірних зобовязань, не можуть бути прийняті судом як належні докази обґрунтованості заявленого позивачем клопотання про забезпечення позову.

На підставі викладеного суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення заяви ТОВ «Андреас Штіль» про забезпечення позову.

Крім того, слід зауважити позивачу, що заяву про забезпечення позову, яка відхилена повністю або частково, може бути подано вдруге, якщо змінились відповідні обставини.

Керуючись ст. ст. 66, 67, 86 Господарського процесуального Кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

1. В задоволені заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «Андреас Штіль» про забезпечення позову - відмовити.

Суддя Ю. А. Джепа