КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" листопада 2016 р. Справа№ 910/12991/16

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Сітайло Л.Г.

суддів: Баранця О.М.

Пашкіної С.А.

за участю секретаря судового засідання Бовсунівської Л.О.

представників сторін:

позивача Мяткій С.М.,

відповідача Харчук В.В.

розглянувши апеляційну скаргу Державного підприємства «Лісогосподарський інноваційно - аналітичний центр»

на рішення Господарського суду міста Києва від 22.09.2016 (суддя Головіна К.І.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Латчбахер Україна»

до Державного підприємства «Лісогосподарський інноваційно -

аналітичний центр»

про стягнення 96 964,88 грн, -

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду міста Києва від 22.09.2016 по справі №910/12991/16 позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Латчбахер Україна» до Державного підприємства «Лісогосподарський інноваційно - аналітичний центр» про стягнення 96964,88 грн. задоволено частково. Стягнуто з Державного підприємства «Лісогосподарський інноваційно - аналітичний центр» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Латчбахер Україна» інфляційну складову боргу у сумі 27 806,82 грн, 3% річних в сумі 9 743,79 грн та витрати по сплаті судового збору в розмірі 563,26 грн.

В решті позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням, Державне підприємство «Лісогосподарський інноваційно - аналітичний центр» звернулося до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати вищезазначене рішення та прийняти нове, яким у задоволенні позову відмовити повністю.

Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги апелянт зазначив, що при ухваленні оскаржуваного рішення судом першої інстанції порушено та неправильно застосовано норми матеріального та процесуального права.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 31.10.2016 колегією суддів у складі: головуючий суддя Сітайло Л.Г., судді Калатай Н.Ф., Пашкіна Н.Ф. апеляційну скаргу Державного підприємства "Лісогосподарський інноваційно - аналітичний центр" прийнято до провадження з призначенням на 21.11.2016.

17 листопада 2016 року представником позивача, через відділ забезпечення документообігу суду та моніторингу виконання документів, подано відзив на апеляційну скаргу.

18 листопада 2016 року представником відповідача, через відділ забезпечення документообігу суду та моніторингу виконання документів, подано додаткові пояснення по справі.

Розпорядженням від 18.11.2016, в зв'язку з участю судді Калатай Н.Ф., яка входить до складу колегії суддів і не є суддею-доповідачем, у підготовці суддів апеляційних господарських судів Національною школою суддів, відповідно до підпункту 2.3.50 пункту 2.3.Положення про автоматизовану систему документообігу суду призначено повторний авторозподіл справи.

Відповідно до протоколу автоматичної зміни складу колегії суддів Київського апеляційного господарського суду від 18.11.2016 сформовано для розгляду зазначеної апеляційної скарги колегію суддів у складі: головуючий суддя: Сітайло Л.Г., судді Баранець О.М., Пашкіна С.А.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 18.11.2016 колегією суддів, в зазначеному складі прийнято апеляційну скаргу Державного підприємства "Лісогосподарський інноваційно - аналітичний центр" на рішення Господарського суду міста Києва від 22.09.2016 по справі №910/12991/16 до свого провадження.

В судове засідання 21.11.2016 з'явились представники позивача та відповідача.

Представник відповідача в судовому засіданні підтримав доводи, викладені в апеляційній скарзі, та просив скасувати оскаржуване рішення Господарського суду міста Києва від 22.09.2016.

Представник позивача в судовому засіданні заперечив проти доводів, викладених в апеляційній скарзі та просив залишити без змін оскаржуване рішення Господарського суду міста Києва від 22.09.2016.

Відповідно до ст. 101 Господарського процесуального кодексу України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд, за наявними у справі та додатково поданими доказами, повторно розглядає справу. Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги та перевіряє законність та обґрунтованість рішення господарського суду у повному обсязі.

Статтею 99 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у цьому розділі. Апеляційний господарський суд, переглядаючи рішення в апеляційному порядку, користується правами, наданими суду першої інстанції.

Дослідивши доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, перевіривши матеріали справи та проаналізувавши, на підставі встановлених фактичних обставин справи, правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, апеляційний господарський суд встановив наступне.

17 вересня 2012 року між ТОВ "Латчбахер Україна" та ДП "Лісогосподарський інноваційно-аналітичний центр" укладено договір № 1709/12-1 (далі - Договір).

Відповідно до умов Договору позивач зобов'язався виконати роботи з розроблення та провадження програмного продукту "Галузева інформаційно-телекомунікаційна система "Електронний облік деревини. Winforstpro - Україна", відповідно до технічних вимог та завдання по виконанню робіт, зазначених у пункті 1.4 договору, а відповідач зобов'язався прийняти та оплатити такі роботи.

Рішенням господарського суду міста Києва від 03.02.2015 по справі №910/25557/14, залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 14.04.2015, стягнуто з Державного підприємства "Український лісогосподарський центр консалтингу та логістики "УКРЛІСКОНСАЛТИНГ" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ЛАТЧБАХЕР УКРАЇНА" основну заборгованість в розмірі 349520 грн. 00 коп., 3% річних в розмірі 1254 грн. 44 коп., інфляційну складову в розмірі 11574 грн. 72 коп. та судовий збір в розмірі 7254 грн. 20 коп.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначає, що відповідач зазначене рішення належним чином не виконав, в зв'язку з чим просить стягнути з останнього 3% річних та інфляційних втрат.

Частиною 3 ст. 35 ГПК України передбачено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Згідно з п. 9 оглядового листа Вищого господарського суду України від 29.04.2013 року № 01-06/767/2013 «Про деякі питання практики застосування господарськими судами законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє зобов'язальних правовідносин сторін договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених частиною другою статті 625 ЦК України. Право кредитора вимагати сплати боргу, з урахуванням індексу інфляції та процентів річних, є способом захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредитору. Зазначену правову позицію наведено також у постановах Верховного Суду України від 20.12.2010 № 10/25, від 04.07.2011 № 13/210/10, від 12.09.2011 № 6/433-42/183, від 4.11.2011 № 12/207, від 23.01.2012 №37/64.

Згідно зі ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив зобовязання, якщо він не виконав його в строк, встановлений договором або законом.

Як вбачається з матеріалів справи, постановою Київського апеляційного господарського суду від 14.04.2015 по справі №910/25557/14 розстрочено виконання рішення господарського суду міста Києва від 03.02.2015 по справі №910/25557/14 на 3 місяці в наступному порядку оплати: квітень - 120783,05 грн., травень 2015 - 120783,05 грн., червень 2015 - 120783,05 грн.

Згідно зі ст.253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

Місцевим господарським судом встановлено, що зазначене рішення відповідач виконував частково, а саме: 08.10.2015 - в сумі 40 000,00 грн., 02.11.2015 - в сумі 30 000,00 грн., 18.02.2016 - в сумі 23 000,00 грн.

Частиною 2 ст. 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Поряд з цим, положення ст. 625 Цивільного кодексу України щодо стягнення інфляційних втрат та 3 % річних надають право застосовувати їх лише до суми грошового зобов'язання - основного боргу. Вищезазначеною нормою не надається право на нарахування інфляційних втрат та 3 % річних на інфляційні втрати та 3 % річні, зокрема, вже стягнуті рішенням суду.

Так, колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду, що платіжні доручення відповідача № 1554 від 08.10.2015 р., № 1698 від 02.11.2015 р., № 233 від18.02.2016 не є належними доказами сплати основної заборгованості, оскільки неможливо встановити яка саме частина рішення суду оплачувалась - сума боргу, матеріальні втрати або судовий збір.

Колегія суддів, перевіривши розрахунок 3% річних та інфляційних втрат, здійснений місцевим господарським судом, який є арифметично вірним, прийшла до висновку про його обґрунтованість.

Доводи апелянта не спростовують законного та обґрунтованого висновку місцевого суду щодо наявності підстав для стягнення матеріальних втрат, які поніс позивач внаслідок неналежного виконання відповідачем рішення господарського суду міста Києва у справі № 910/25557/14

Колегія суддів звертає увагу, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод (рішення Європейського Суду з прав людини у справі Трофимчук проти України, no. 4241/03, від 28.10.2010).

Статтями 33, 34, 43 ГПК України передбачено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Враховуючи вищевикладене, апеляційний господарський суд приходить до висновку, що рішення ухвалено відповідно до норм матеріального та процесуального права, в зв'язку з чим відсутні підстави для задоволення апеляційної Державного підприємства «Лісогосподарський інноваційно - аналітичний центр» та скасування рішення Господарського суду міста Києва від 22.09.2016 по справі №910/12991/16.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 49, 99, 101 - 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1.Апеляційну скаргу Державного підприємства «Лісогосподарський інноваційно - аналітичний центр» залишити без задоволення, а рішення Господарського суду міста Києва від 22.09.2016 по справі №910/12991/16 без змін.

2.Матеріали справи №910/12991/16 повернути до Господарського суду міста Києва.

3.Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого господарського суду України.

Головуючий суддя Л.Г. Сітайло

Судді О.М. Баранець

С.А. Пашкіна