ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.11.2016 р. Справа № 917/1337/16

За позовом Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі регіональної філії Південна залізниця, вул. Конарєва, 6, м Харків, 61052

до Приватне акціонерне товариство Полтавський гірничо-збагачувальний комбінат, вул. Будівельників, 16, м. Горішні Плавні, Полтавська область, 39802

про стягнення 3333,49 грн.,

Суддя Мацко О.С.

Представники у судовому засіданні 20.09.2016 року:

Від позивача: ОСОБА_1, дов. від 04.08.2016 року

Від відповідача: ОСОБА_2, дов. від 08.08.2016р.

Представники у судовому засіданні 11.10.2016 року:

Від позивача: ОСОБА_3, дов. від 10.08.2016р.

ОСОБА_1, дов. від 04.08.2016 року

Від відповідача: ОСОБА_2, дов. від 08.08.2016р.

Представники у судовому засіданні 08.11.2016 року:

Від позивача: ОСОБА_1, дов. від 28.10.2016 року, ОСОБА_3, дов. від 28.10.2016р.

Від відповідача: відсутні

У судових засіданнях 20.09.2016р. та 06.10.2016 р. з метою надання можливості представлення сторонами додаткових письмових доказів, витребуваних судом згідно протоколу судового засідання від 06.10.2016 року, судом було оголошено перерву в порядку ст. 77 ГПК України.

08.11.2016 р. у судовому засіданні відповідно до ст. 85 ГПК України оголошено вступну та резолютивну частину рішення, залучено її до матеріалів справи та повідомлено про термін виготовлення повного тексту судового рішення.

СУТЬ СПРАВИ: Розглядається позовна заява Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі регіональної філії Південна залізниця до Приватного акціонерного товариства Полтавський гірничо-збагачувальний комбінат про стягнення 3 333,49 грн. витрат за затримку на станції Знамянка Одеської залізниці вагона № 96918941 за накладною № 44163962 ст. Золотнишине (Під.) - ОСОБА_4 (Угорщина) з причин наявності різниці навантаження візків колісних пар та повздовжнє зміщення центру ваги в вагоні, що складається з: плати за користування вагонами 58,50 грн.; телеграфне повідомлення 212,20 грн.; маневрова робота 2049,30 грн.; збір за зважування 301,20

грн.; збір за зберігання 576,60 грн.; трудові витрати 135,69 грн.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі, на задоволенні позовних вимог наполягав.

Відповідач проти позову заперечує за мотивами, викладеними в письмових поясненнях № 4641/38 від 16.09.2016 року (вх№11536, а.с. 59-61), представництво в судове засідання 08.11.2016 року не забезпечив, причин неявки не повідомив, хоча про час і місце проведення судового засідання представник останнього був повідомлений під розписку, яка залучена до матеріалів справи (а.с. 88).

Відповідно до ст. 22 ГПК України сторони зобов'язані добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами, виявляти взаємну повагу до прав і охоронюваних законом інтересів другої сторони, вживати заходів до всебічного, повного та об'єктивного дослідження всіх обставин справи.

В силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов'язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку. Обов'язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66 - 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005р. у справі Смірнова проти України).

Відповідно до пп. 3.9.2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 р. "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

В зв'язку з тим, що необхідних для вирішення спору доказів, наявних у матеріалах справи достатньо, господарський суд належним чином повідомляв відповідача про дату, час і місце судового розгляду, строк розгляду справи, встановлений ГПК України, закінчується, то справа розглядається без участі представника відповідача за наявними в ній матеріалами на підставі ст. 75 ГПК України.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши представників сторін, оцінивши надані докази, суд, встановив:

19.02.2016 року по станції Золотнишине від ВАТ "Полтавський ГЗК" регіональній філії "Південна залізниця" ПАТ "Українська залізниця" передано до перевезення завантажений відправником вагон №96918941 згідно залізничної накладної № 44163962 призначенням на станцію ОСОБА_4 (Угорщина) з вантажем руди, концентрати залізні з задекларованою вагою 72 000 кг (а. с. 40).

20.02.2016 року вищевказаний вагон був затриманий на станції Знам'янка регіональної філії "Одеська залізниця" ПАТ "Українська залізниця" через підозру на навантаження вагону понад вантажопідйомність. Про наведену обставину складено акт загальної форми № 72488 від 20.02.2016 року (а. с. 41).

Зі змісту вказаного акту вбачається, що при перевірці вагону № 96918941 та вантажу, що в ньому перевозився, фактична вага вантажу перевищує вагу зазначену в залізничній накладній (графа 18 накладної) та вантажопідйомність самого вагону (графа 9 накладної) на 50 кг, що входить в норму похибки ваг. При цьому різниця навантаження візків колісних пар склала 850 кг, а поздовжнє зміщення центру ваги 36 мм, більше навантаження на візок вагона 36400 кг., що перевищує половину вантажопідйомності вагону на 400 кг. Виявлені обставини були відображені в акті загальної форми № 50488 від 20.02.2016 року (а.с. 42). Після виявлення факту перевантаження та зміщення центру ваги вагон був затриманий для усунення різниці навантаження на візки.

Через виявлені на станції Золотнишине порушення відповідачем вимог міжнародної угоди, подальше перевезення вагону № 96918941 без додаткових дій було неможливе. Для усунення перешкод у транспортуванні спірного вантажу перевізником були вжиті заходи, на час виконання яких транспортний засіб 20.02.2016 року був затриманий.

Після усунення різниці навантаження на візки шляхом переміщення вантажу вагон № 96918941 був відправлений на станцію призначення, про що складено акт загальної форми № 50498 від 21.02.2016 року (а. с. 43).

Оскільки спірний вагон через наявність різниці навантаження візків колісних пар та повздовжнє зміщення центру ваги в вагоні було затримано для проведення вантажних операцій на станції Знам'янка регіональної філії "Одеська залізниця" ПАТ "Українська залізниця" на 24 вагоно-годин (з 11 год. 40 хв. 20.02.2016 року по 11 год. 15 хв. 21.02.2016 року), відповідно до акту загальної форми № 64а від 21.02.2016 року нараховано платежі та збори у загальному розмірі 3 333,49 грн. (а.с. 44).

З метою досудового врегулювання спору позивач направляв відповідачу претензію про відшкодування витрат за затримку вагонів на прикордонній станції № НЗ-01-08/299 від 20.04.2016 року (а. с. 46-48), проте вказаний розмір платежів та зборів не сплачено.

Вважаючи свої права порушеними, позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача 3 333,49 грн. витрат за затримку на станції Знамянка Одеської залізниці вагона № 96918941 за накладною № 44163962 ст. Золотнишине (Під.) - ОСОБА_4 (Угорщина) з причин наявності різниці навантаження візків колісних пар та повздовжнє зміщення центру ваги в вагоні, що складається з: плати за користування вагонами 58,50 грн.; телеграфне повідомлення 212,20 грн.; маневрова робота 2049,30 грн.; збір за зважування 301,20 грн.; збір за зберігання 576,60 грн.; трудові витрати 135,69 грн.

При винесенні рішення суд входив з наступного.

Роз'ясненнями Вищого господарського суду № 04-5/225 від 29.09.2008 року "Про внесення змін та доповнень до роз'яснення президії Вищого господарського суду України від 29.05.2002 року № 04-5/601 "Про деякі питання практики вирішення спорів, що виникають з перевезення вантажів залізницею", наголошено, що при вирішенні спорів, які виникають з перевезення вантажів залізницею необхідно керуватися зокрема: Статутом залізниць України; Угодою про міжнародне залізничне вантажне сполучення (УМВС) та іншими нормативними документами, затвердженими Мінтрансом (Мінтрансзв'язку) України у встановленому порядку.

Відповідно до пункту 4.3. Додатку 1 до УМВС "Правила перевезення вантажів" масу вантажу в вагоні визначає відправник, а пункт 6.4. наголошує, що вантаж, який перевозиться навалом або насипом в вагонах відкритого типу перевізник приймає до перевезення, перевіряючи рівномірність поверхні вантажу і відсутність виїмок в вантажі.

Пунктом 4.1. та 4.3. Додатку 3 до УМВС "Технічні умови Розміщення і кріплення вантажів" та пункту 1.2. Додатку 1 до УМВС "Правила перевезення вантажів" визначено, що сумарна маса вантажу і засобів кріплення в вагоні не повинні перевищувати вказану на вагоні вантажопідйомність, а загальний центр ваги повинен розміщатися на лінії перетину подовжньої і поперечної площин симетрії вагону, при цьому подовжнє зміщення загального центру ваги вантажу при масі вантажу понад 70 тон не допускається.

Згідно пункту 27.1. Додатку 1 до УМВС "Правила перевезення вантажів" надлишок маси вантажу, виявлений на залізниці країни відправлення, перевізник відвантажує і надає в відання відправника в порядку, передбаченому національним законодавством.

Абзацом 4.3. Збірника тарифів на перевезення вантажів залізничним транспортом у межах України та пов'язані з ним послуги (затверджений наказом Мінтрансу від 26.03.2009 року № 317, зареєстрований в Мінюсті 15.04.2009 року за № 340/16356) визначено, якщо під час перевезення виявлено завантаження вагона понад його вантажопідйомність або з перевищенням допустимого статичного навантаження від колісної пари вагона на рейки колії, то надлишок вантажу вивантажується і досилається за призначенням зі стягненням з одержувача (за експортний вантаж з відправника) плати за всю відстань перевезення залізницями України як за самостійну відправку на загальних підставах за тарифами, що діяли у день виявлення.

Відповідно до частини 3 ст. 147 Господарського кодексу України збитки, завдані суб'єкту господарювання порушенням його майнових прав громадянами чи юридичними особами, а також органами державної влади чи органами місцевого самоврядування, відшкодовуються йому відповідно до закону. У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема відшкодування збитків та моральної шкоди (п. 4 ст. 611 Цивільного кодексу).

Статтею 225 Господарського кодексу України встановлено, що до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включається, зокрема неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов'язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною. Учасник господарських відносин, який вчинив господарське правопорушення, зобов'язаний вжити необхідних заходів щодо запобігання збиткам у господарській сфері інших учасників господарських відносин або щодо зменшення їх розміру, а у разі якщо збитків завдано іншим суб'єктам, - зобов'язаний відшкодувати на вимогу цих суб'єктів збитки у добровільному порядку в повному обсязі, якщо законом або договором сторін не передбачено відшкодування збитків в іншому обсязі. Сторона, яка порушила своє зобов'язання або напевно знає, що порушить його при настанні строку виконання, повинна невідкладно повідомити про це другу сторону. У протилежному випадку ця сторона позбавляється права посилатися на невжиття другою стороною заходів щодо запобігання збиткам та вимагати відповідного зменшення розміру збитків (ст. 226 Господарського кодексу України).

Статтею 22 Цивільного кодексу України визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування; збитками є витрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки), а також доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Розмір збитків, завданих порушенням зобов'язання згідно із частинами 2 та 3 ст. 623 Цивільного кодексу України, доказується кредитором. Збитки визначаються з урахуванням ринкових цін, що існували на день добровільного задоволення боржником вимоги кредитора у місці, де зобов'язання має бути виконане, а якщо вимога не була задоволена добровільно, - у день пред'явлення позову, якщо інше не встановлено договором або законом. Суд може задовольнити вимогу про відшкодування збитків, беручи до уваги ринкові ціни, що існували на день ухвалення рішення.

Підставою для настання цивільно-правової відповідальності за завдання збитків є правопорушення, що включає в себе певні елементи, а саме: шкоду, протиправність поведінки особи, яка заподіяла шкоду; причинний зв'язок між ними; вину. Відсутність хоча б одного елемента складу правопорушення виключає настання відповідальності. Отже, для застосування деліктної відповідальності до відповідачів необхідною умовою є наявність складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки особи, шкоди, причинного зв'язку між протиправною поведінкою і шкодою, вини особи, яка заподіяла шкоду. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає.

Відповідно до правових позицій, викладених у п. 1.3 роз'яснення президії Вищого господарського суду України від 30.03.1995 р. № 02-5/218 (зі змінами та доповненнями) на позивача покладений обов'язок доведення факту невиконання або неналежного виконання зобов'язання, прямого причинного зв'язку між порушенням зобов'язання і завданими збитками та їх розмір.

У відповідності до норм § 3 статті 22 УМВС відправник несе відповідальність перед перевізником за наслідки, що виникають в результаті відсутності, недостатності або неправильності супровідних документів, а § 5 встановлено, що якщо перевезення або видача вантажу затримується внаслідок того, що подані відправником документи є недостатніми або неправильними, перевізнику оплачуються виникли у зв'язку з цим додаткові провізні платежі та витрати, а також неустойки, передбачені національним законодавством, у порядку, передбаченому статтею 31 "Сплата провізних платежів і неустойок" цієї Угоди.

Згідно § 6 статті 28 УМВС якщо перешкода до перевезення вантажу або його видачі виникла з причин, не залежних від перевізника, перевізнику повинні бути оплачені додаткові провізні платежі та витрати, понесені ним у звязку з перешкодою, а також неустойки, якщо вони передбачені національним законодавством.

Пунктом 1.10 Правил розрахунків за перевезення вантажів (затверджені наказом Міністерства транспорту України від 21.11.2000 року № 644, зареєстровані в Міністерстві юстиції України 24.11.2000 року за № 864/5085) визначено, що платежі, збори, які виникли через затримку вагонів (контейнерів) з вантажами під час перевезення з вини відправника, оформляються станцією затримки відповідними документами, які надсилаються на станцію відправлення для стягнення цих платежів, зборів з відправника.

Такими документами, відповідно до пунктів 2 та 3 Правил складання актів (затверджені наказом Міністерства транспорту України № 334 від 28.05.2002 року, зареєстровані в Міністерстві юстиції України 08.07.2002 року за № 567/6855), є акт загальної форми або комерційний акт.

Акти загальної форми складаються для засвідчення обставин, що виникли в процесі перевезення і є підставою для матеріальної відповідальності вантажовідправника чи вантажоодержувача, зокрема, за затримки вагонів, пов'язані з митним оформленням вантажу, а також затримки через недодання чи неналежне оформлення відправником документів, необхідних для виконання митних та інших правил.

Як вбачається з матеріалів справи, різниця навантаження візків колісних пар склала 850 кг, а поздовжнє зміщення центру ваги 36 мм, більше навантаження на візок вагона 36400 кг., що перевищує половину вантажопідйомності вагону на 400 кг.

З огляду на встановлену невідповідність, позивачем складено акт загальної форми № 50488 від 20.02.2016 року.

Оскільки додаткові дії, здійснені перевізником-позивачем, що потягли додаткові витрати, які складають ціну позову, вчинено з вини відповідача (наявність різниці навантаження візків колісних пар та повздовжнє зміщення центру ваги в вагоні) та наявність між діями відповідача та заподіяними збитками причинно-наслідкового зв'язку, присутні всі елементи правопорушення, що має наслідком відповідальність у вигляді стягнення шкоди, а відтак свідчить про правомірність та обґрунтованість позовних вимог.

Суд погоджується з приведеним розрахунком позивача (а. с. 38-39) та вважає, що останнім правомірно заявлено до стягнення 3 333,49 грн. збитків за нижченаведеного.

Згідно § 6 статті 28 Угоди про міжнародне залізничне вантажне сполучення (УМВС), якщо перешкода до перевезення вантажу або його видачі виникла з причин, не залежних від перевізника, перевізнику повинні бути оплачені додаткові провізні платежі та витрати, понесені ним у зв'язку з перешкодою, а також неустойки, якщо вони передбачені національним законодавством.

Виходячи зі ст. 908 Цивільного кодексу України загальні умови перевезення визначаються цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.

Відповідно до ст. 307 Господарського кодексу України умови перевезення вантажів окремими видами транспорту, а також відповідальність суб'єктів господарювання за цими перевезеннями визначаються транспортними кодексами, транспортними статутами та іншими нормативно-правовими актами.

Пунктами 13 і 14 Правил користування вагонами та контейнерами, затвердженими наказом Міністерства транспорту України № 113 від 25.02.1999 року (зареєстровані в Міністерстві юстиції України 15.03.1999 року за № 165/3458), передбачено, що плата за користування стягується з вантажовласника також у разі затримки вагонів (контейнерів) під час перевезення в усіх випадках, крім тих, які залежать від залізниці. Розмір плати за користування вагонами і контейнерами в залежності від часу користування встановлюється згідно з чинним законодавством.

Пунктом 3 вказаних Правил встановлено, що облік затриманих вагонів, причини та загальний облік часу такої затримки відображається, зокрема в актах затримки та актах загальної форми.

З матеріалів справи вбачається, що до позовної заяви додано копії актів загальної форми, які містять не тільки підстави для затримки вагонів, а й детальний розрахунок за весь час такої затримки.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Вищого господарського суду України від 11.12.2014 року по справі № 908/356/14 , в якій зазначено, зокрема, що суд повинен виходити не з назви акту, а з фактичної інформації, яка в ньому міститься. Якщо акти загальної форми, які надані позивачем, містять інформацію щодо затримки вагонів та відомості щодо розрахунку суми за простій вагонів, зазначені акти приймаються судом як належна підстава для задоволення позовних вимог у частині стягнення збору за користування вагонами.

Враховуючи вищезазначене, плата за користування вагонами в сумі 58,50 грн. була нарахована на підставі вимог міжнародного законодавства та діючого законодавства України.

Згідно § 6 статті 28 УМВС якщо перешкода до перевезення вантажу або його видачі виникла із причин, що не залежать від перевізника, перевізникові повинні бути оплачені додаткові провізні платежі й витрати, понесені їм у зв'язку з перешкодою, а також неустойки, якщо вони передбачені національним законодавством.

Як встановлено судом маневрова робота проводилась позивачем вимушено, що потягло за собою незаплановані додаткові витрати залізниці в сумі 2049,330 грн., стягнення яких передбачено УМВС, яка є міжнародною угодою та має пріоритет над національним правом України.

Так, § 1 статті 28 УМВС наголошує, що у разі виникнення перешкод до перевезення вантажу з причин, що не залежать від перевізника, останній вирішує питання щодо необхідності направлення запиту відправнику.

Такий запит був здійснений шляхом надіслання телеграфного повідомлення на адресу станції відправлення (Золотнишине) в кількості двох штук (а. с. 83-84) на загальну суму 212,20 грн. за встановленими державнорегульованими ставками збору за операції, пов'язані із перевезенням вантажів.

Крім цього, Збірником тарифів на перевезення вантажів залізничним транспортом в межах України та пов'язані з ними послуги, а саме графою 2 таблиці 3 розділу 10 передбачено використання телеграфної форми повідомлення, пов'язаної із перевезенням вантажу. Необхідність додаткового підтвердження витрат залізниці за відправку телеграфного повідомлення відсутня.

Перевірка маси вантажу була проведена на підставі § 1 статті 23 УМВС, якою передбачено право перевізника перевірити дотримання відправником умов перевезення та відповідність відправки відомостям, зазначеним відправником у накладній. § 2 вказаної статті передбачає відшкодування перевізникові всіх витрат, викликаних перевіркою та які підтверджені документально, у разі недотримання відправником умов перевезення або невідповідності відправки відомостям, зазначених останнім у накладній. Таким чином, збір за зважування в сумі 301,20 грн. нарахований на законних підставах.

Збір за зберігання в сумі 576,60 грн. також нарахований позивачем правомірно, оскільки пунктом 9 Правил зберігання вантажів, затверджених наказом Міністерства транспорту України № 644 від 21.11.2000 року, які є частиною національного законодавства України, передбачено, що за зберігання на місцях загального користування та на коліях станції відправлення вантажів, завантажених у вагони (контейнери), які простоюють в очікуванні оформлення перевезення (у тому числі під митним оформленням та з інших причин, не залежних від залізниці), збір сплачується з моменту ввезення вантажу на станцію до моменту закінчення затримки.

Обґрунтованою складовою позовних вимог в частині 135,69 грн. є трудові витрати позивача, нараховані на підставі Калькуляції трудових та матеріальних витрат на виконання робіт по усуненню комерційної несправності у вагоні з навалочними та насипними вантажами (усунення зміщення вантажу) протягом 1 год на станції Знамянка, затвердженої начальником Знамянської дирекції залізничних перевезень від 30.09.2016р.

Відповідно до статті 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Згідно зі статтею 33 цього ж Кодексу кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. В силу вказаної норми предметом доказування є обставини, які свідчать про дійсні права та обов'язки сторін у справі та складаються з фактів, якими позивач обґрунтовує підстави позову, та фактів, якими відповідач обґрунтовує заперечення проти позову.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ст.34 ГПК України).

Частиною 1 ст.43 ГПК України встановлено, що господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та обєктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом, а згідно ч. 2 цієї ж статті ніякі докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили.

Згідно положень ст. 4-3 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності.

Таким чином, вимоги позивача про стягнення з відповідача 3 333,49 грн. витрат за затримку на станції Знамянка Одеської залізниці вагона № 96918941 за накладною № 44163962 ст. Золотнишине (Під.) - ОСОБА_4 (Угорщина) з причин наявності різниці навантаження візків колісних пар та повздовжнє зміщення центру ваги в вагоні, підтверджені документально та нормами матеріального права, є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

За викладеного та відповідно до ст. 49 ГПК України судові витрати покладаються на відповідача.

На підставі матеріалів справи та керуючись ст. 33, 43, 49, ст.ст. 82-85 ГПК України, суд -

ВИРІШИВ :

1. Позовні вимоги задовольнити.

2. Стягнути з Приватного акціонерного товариства Полтавський гірничо-збагачувальний комбінат, вул. Будівельників, 16, м. Горішні Плавні, Полтавська область, 39802, ідентифікаційний код юридичної особи 00191282) на користь Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" (ідентифікаційний код юридичної особи 40075815) в особі регіональної філії Південна залізниця (вул. Конарєва, 6, м Харків, 61052, ідентифікаційний код юридичної особи 40081216) - 3 333,49 грн. платежів та зборів,

1 378,00 грн. витрат по сплаті судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Повне рішення складено 14.11.2016 р.

Суддя О.С.Мацко