ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"08" листопада 2016 р.Справа № 916/3732/15

За позовом: Публічного акціонерного товариства "Сбербанк";

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю "Білгород-Дністровська паляниця";

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: Публічного акціонерного товариства Одеський коровай;

про звернення стягнення на предмет іпотеки та визнання права власності

Суддя Щавинська Ю.М.

Представники сторін:

від позивача: ОСОБА_1 довіреність б/н від 24.06.2016р.;

від відповідача: ОСОБА_2 довіреність №б/н від 20.09.2016р.;

від третьої особи: ОСОБА_2 довіреність №б/н від 20.09.2016р.;

У судовому засіданні було оголошено перерву відповідно до ст. 77 ГПК України.

СУТЬ СПОРУ: Публічне акціонерне товариство "Дочірній банк Сбербанку Росії", назву якого, без здійснення реорганізації, було в подальшому змінено на Публічне акціонерне товариство „Сбербанк, звернулося до господарського суду Одеської області з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю "Білгород-Дністровська паляниця", в якій просить суд в рахунок часткового погашення заборгованості перед ПАТ "Дочірній банк Сбербанку Росії" за договором від 24.06.2010р. №17-В/10, укладеним між ним та ПАТ "Одеський коровай", в розмірі 266 932 680,72 російських рублів та 27 159 723,57 грн., та за договором від 24.06.2010р. №18-В/10, укладеним між ним та ПАТ "Одеський коровай", в розмірі 69 723 056,34 грн. звернути стягнення на предмет іпотеки згідно з договором іпотеки від 11.06.2014р., посвідченим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_3 та зареєстрованим в реєстрі за № 2981, а саме: комплекс будівель та споруд загальною площею 9 518,4 кв.м., розташованих за адресою: Одеська область, м.Білгород-Дністровський, вул. Лазо, 28, що належить на праві приватної власності ТОВ "Білгород-Дністровська паляниця"; визнати за позивачем право власності на вказаний комплекс будівель та споруд за ціною, визначеною на підставі оцінки майна субєктом оціночної діяльності на момент проведення державної реєстрації права власності на зазначене майно на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, з метою погашення частини заборгованості в розмір ціни майна, визначеної на підставі оцінки майна субєктом оціночної діяльності на момент проведення державної реєстрації права власності на зазначене майно, а також стягнути з відповідача витрати по сплаті судового збору.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 07.09.2015р. було порушено провадження у справі №916/3732/15 із призначенням її до розгляду у засіданні суду 23.09.2015р. Вказаною ухвалою суду до участі у справі, з урахуванням положень ст. 555 ЦК України, оскільки іпотечним договором від 11.06.2014р. забезпечується виконання зобовязання Публічного акціонерного товариства Одеський коровай за укладеними між ним та Публічним акціонерним товариством "Дочірній банк Сбербанку Росії" кредитними договорами №17-В/10 та № 18-В/10 від 24.06.2010р., до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача, було залучено Публічне акціонерне товариство Одеський коровай.

14.09.2015р. до канцелярії суду від представника відповідача надійшло клопотання про зупинення провадження у справі (т.2 а.с.1-3), згідно якого останній просить суд зупинити провадження у справі №916/3732/15 до розгляду повязаної з нею цивільної справи №520/543/15-ц за позовом ПАТ «Кримхліб» та ПАТ «Сімферопольський комбінат хлібопродуктів» до ФОП ОСОБА_4, ПАТ «Одеський коровай», ПАТ «Дочірній банк Сбербанку Росії» про стягнення неустойки та розірвання додаткової угоди, а також за зустрічним позовом ПАТ „Одеський коровай до ПАТ «Кримхліб», ПАТ «Сімферопольський комбінат хлібопродуктів», ФОП ОСОБА_4, ПАТ «Дочірній банк Сбербанку Росії» про стягнення штрафу, визнання припиненими зобовязання, визнання припиненими іпотек, визнання припиненими порук, визнання припиненими застав, виключення записів про обтяження нерухомого та рухомого майна.

23.09.2015р. до канцелярії суду від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву (т.2 а.с.94-95), згідно якого відповідач заперечує проти задоволення заявлених позовних вимог, вважає їх безпідставними та недоведеними належними доказами.

У вказаному відзиві відповідач, фактично, наполягав на задоволенні поданого ним раніше клопотання про зупинення провадження у справі.

Судом у задоволенні вищевказаного клопотання про зупинення провадження у справі № 916/3732/15 до розгляду повязаної з нею цивільної справи №520/543/15-ц в засіданні суду 23.09.2015р. було відмовлено у звязку з набранням законної сили ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 2.06.2015р, якою провадження у даній справі закрито.

Ухвалою суду від 25.09.2015р. у справі № 916/3732/15 за клопотанням представника відповідача було призначено комплексну судову експертизу (судову економічну експертизу документів фінансово-кредитних операцій та судову оціночно-будівельну експертизу), проведення якої доручено Дніпропетровському науково-дослідному інституту судових експертиз.

На вирішення вказаної експертизи було поставлено наступні питання:

1. Чи підтверджується розмір заборгованості за основною сумою боргу, нарахованим відсоткам, штрафними санкціями за договорами про відкриття кредитної лінії від 24.06.2010р. № 17-В/10 та № 18-В/10, укладеними між Публічним акціонерним товариством "Дочірній банк Сбербанку Росії" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Білгород-Дністровська паляниця", умовами вказаних кредитних договорів та розрахунковими документами щодо видачі та погашення кредиту за цими кредитними договорами станом на 25.09.2015 року?

2. Чи відповідає метод нарахування Публічним акціонерним товариством "Дочірній банк Сбербанку Росії" процентів, пені за договорами про відкриття кредитної лінії № 17-В/10 та № 18-В/10 від 24.06.2010р. вимогам нормативно-правових актів Національного банку України, умовам договорів про відкриття кредитної лінії № 17-В/10 та № 18-В/10 від 24.06.2010р. та Положенню по кредитуванню ПАТ «Дочірній банк Сбербанку Росії», а також висновкам Верховного суду України, викладеним у постанові від 1.04.2015р. по справі №909/660/14 щодо нарахування пені у разі надання кредиту у іноземній валюті?

3. Яка ринкова вартість об'єкту нерухомості (комплекс будівель та споруд загальною площею 9 518,4 кв.м.), який є предметом договору іпотеки від 11.06.2014р., укладеного між позивачем та відповідачем, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_3 та зареєстрованого в реєстрі за № 2981, що знаходиться за адресою: Одеська область, м. Білгород-Дністровський, вул. Лазо, буд. 28.?

Ухвалою суду від 25.09.2015р. провадження у справі 916/3732/15 зупинено до закінчення проведення експертизи та повернення матеріалів справи до господарського суду Одеської області.

08.10.2015р. матеріали справи № 916/3732/15 для проведення призначеної у справі експертизи було направлено до вищевказаної експертної установи.

16.08.2016р. до суду від Дніпропетровського науково-дослідного інституту судових експертиз надійшов висновок експертизи, складений 02.08.2016 року (т.8 а.с.128-143), разом із матеріалами справи № 916/3732/15.

Ухвалою суду від 25.08.2016р., з огляду на усунення підстав, які зумовили зупинення провадження у справі, провадження по справі №916/3732/15 було поновлено із призначенням розгляду в засіданні суду 21.09.2016р.

В засіданні суду 21.09.2016р. було оголошено перерву до 05.10.2016р.

У судовому засіданні 05.10.2016р. представником позивача було надано заяву про зменшення розміру позовних вимог (в частині заявленої пені) (т.9 а.с.13-16), згідно яких останній просить суд в рахунок часткового погашення заборгованості ПАТ „Одеський коровай перед ПАТ "Сбербанку" за договором про відкриття кредитної лінії №17-В/10 від 24.06.2010р., загальний розмір якої станом на 28.08.2015р. становить 266 932680,72 російських рублів, з яких: заборгованість за кредитною лінією 226 333 682,00 російських рублів; проценти за користування кредитною лінією 40 598 998,72 російських рублів, та договором №18-В/10 від 24.06.2010р., загальний розмір якої станом на 28.08.2015р. становить 55 246 549,42 грн., з яких заборгованість за кредитом 45 972 672,90 грн.; проценти за користування кредитом 9 273 876,52 грн., звернути стягнення на предмет іпотеки згідно з іпотечним договором, посвідченим 11.06.2014р. приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_3 та зареєстрованим в реєстрі за № 2981, а саме комплекс будівель та споруд загальною площею 9 518,4 кв.м., що належить на праві власності ТОВ „Білгород-Дністровська паляниця та розташований за адресою: Одеська область, м.Білгород-Дністровський, вул. Лазо, 28, що складається з:

- літера „А будівля головного виробничого корпусу загальною площею 4 399,9 кв.м.;

- літера „Б- будівля кондитерського цеху загальною площею 2 501,7 кв.м.;

- літера „В будівля прохідної загальною площею 53,2 кв.м.;

- літера „Г будівля котельної загальною площею 525,7 кв.м.;

- літера „Є будівля загальною площею 1 767,8 кв.м.;

- літера „Ж будівля мазуто насосної загальною площею 3,3 кв.м;

- літера „З будівля артскважини і пожежного депо загальною площею 37,9 кв.м.;

- літера „І будівля дизельної станції загальною площею 65,5 кв.м.;

- літера „К будівля складу тари загальною площею 90,4 кв.м.;

- літера „Л насосна зворотного водопостачання загальною площею 11,6 кв.м.;

- літера „М будівля деаератора загальною площею 61,4 кв.м.;

- літера „Н господарчий навіс;

- № 1 резервуар для зберігання мазуту;

- № 2 труба димова цегляна;

- № 3 труба димова;

- № 4 резервуар чистої води;

- № 5 резервуар протипожежний;

- № 6 резервуар стічних вод;

- № 7 - басейн;

- № 8 ворота;

- № 9 ворота;

- № 10 - огорожа, шляхом набуття за Іпотекодержателем ПАТ „Сбербанк права власності за ціною, визначеною на підставі оцінки майна субєктом оціночної діяльності на момент проведення державної реєстрації права власності на зазначене майно на рівні не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, а також визнати за ПАТ „Сбербанк право власності на вищевказаний комплекс та покласти на відповідача витрати по сплаті судового збору.

Водночас представником позивача було надано додаткові письмові пояснення по справі, з врахуванням висновку експертизи (т.9 а.с.17-23), згідно яких позивач вказує, що, оскільки висновки експертизи повністю підтверджують заборгованість ПАТ „Одеський коровай за вищевказаними кредитними договорами, у нього є законне право просити суд в рахунок погашення вже встановленої заборгованості за тілом кредиту та відсотками звернути стягнення на заставне майно.

Щодо виявлених розбіжностей в розрахунках, здійснених позивачем при зверненні до суду та експертом в частині розміру пені, позивач вказує, що він вирішив зменшити в цій частині розмір позовних вимог, у звязку з чим дані розбіжності не мають вирішального значення.

Щодо непроведення експертизи в частині визначення ринкової вартості предмета іпотеки позивач вказує, що ним, з метою встановлення дійсної вартості обєкту, було укладено відповідний договір з ТОВ „Оціночна компанія Аргумент, за результатами якого вказаним товариством було сформовано висновок про ринкову вартість спірного майна, яка станом на 30.08.2016р. становить 13 789 000 грн.

Відтак, вважає, що оскільки відповідачем не було надано доступу експерту до обєкту дослідження, єдиним належним доказом у справі щодо вартості предмету іпотеки є саме вищевказаний висновок, з урахуванням чого вказує, що саме за вказаною вартістю він має право набути предмет іпотеки у власність.

В засіданні суду 05.10.2016р. було оголошено перерву до 19.10.2016р.

В судовому засіданні 19.10.2016р. представником відповідача було надано відзив на позов (т.10 а.с.6-9), згідно якого останній, заперечуючи проти його задоволення, вказує про відсутність в іпотечному договорі застереження щодо задоволення вимог Іпотекодержателя та про неукладення жодного окремого договору з цього приводу.

Крім того, посилаючись на постанови ВСУ від 30.03.2016р. у справі № 6-1851цс15 та від 21.09.2016р. по справі № 6-1685цс16, зазначає, що звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання права власності в судовому порядку не передбачено ані умовами іпотечного договору, ані приписами Закону України „Про іпотеку та інших нормативно-правових актів.

Ухвалою суду від 19.10.2016р. строк розгляду справи за клопотанням представника позивача було продовжено на пятнадцять днів та, у звязку із неподанням витребуваних судом доказів, а також необхідністю додаткового дослідження доказів, розгляд справи було відкладено на 01.11.2016р.

В засіданні суду 01.11.2016р. представником відповідача було надано клопотання про призначення у справі повторної судової оціночно-будівельної експертизи (т.10 а.с.27-31) для визначення ринкової вартості об'єкту нерухомості (комплекс будівель та споруд загальною площею 9 518,4 кв.м.), який є предметом договору іпотеки від 11.06.2014р., посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_3 та зареєстрованого в реєстрі за № 2981, що знаходиться за адресою: Одеська область, м. Білгород-Дністровський, вул. Лазо, буд. 28.

Вказаним клопотанням відповідач просив її проведення доручити Одеському науково-дослідному інституту судових експертиз.

При цьому відповідач вважає, що наданий позивачем вищевказаний висновок про ринкову вартість предмету іпотеки не може бути прийнятий в якості належного та допустимого доказу, оскільки здійснений без огляду обєкту оцінювання.

Водночас, представником позивача було надано додаткові письмові пояснення щодо правових підстав звернення стягнення на предмет іпотеки (т.10 а.с.34-39), згідно яких останній, зокрема, зазначає, що з огляду на наявність судового спору щодо дійсності самого договору іпотеки та у звязку з наявністю заборони державним реєстраторам, а також нотаріусам вчиняти будь-які реєстраційні дії щодо нерухомого майна (ухвала Білгород-Дністровського міськрайонного суду у справі №495/3443/15-ц, у нього не було можливості використати позасудовий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки з подальшою реєстрацію права власності.

Вказане, як зазначає позивач, і призвело до звернення його до суду з даним позовом.

При цьому позивач, обґрунтовуючи своє право щодо звернення стягнення на предмет іпотеки за рішенням суду шляхом визнання права власності, посилається на положення самого іпотечного договору, а також на норми ч. 2 ст. 16 ЦК України, ст. 33, ст. 36, ст. 37 Закону України „Про іпотеку.

В засіданні суду 01.11.2016р. представник позивача заперечував проти задоволення вищевказаного клопотання відповідача щодо повторної експертизи, зазначив про відсутність підстав для її проведення, вказуючи, що відповідач зловживає своїми процесуальними правами та затягує розгляд справи, оскільки саме ним не було допущено судового експерта до обєкту дослідження при первісному проведенні експертизи, про що свідчить наявний у матеріалах справи відповідний акт (т.10 а.с.33). Представник позивача надав пояснення, згідно яких зазначив, що банк був вимушений самостійно замовити проведення оцінки у зв`язку із недопуском відповідачем судового експерта до об`єкту дослідження. Зазначає, що висновок про ринкову вартість складено уповноваженим суб`єктом, у ньому безпосередньо зазначено про здійснення огляду обєкта, у звязку із чим позивач просить прийняти його в якості допустимого доказу.

Розгляд вказаного клопотання судом було відкладено до наступного судового засідання.

Представник позивача під час розгляду справи по суті надав пояснення, згідно з якими позов підтримав в повному обсязі, наполягав на його задоволенні, зазначив, що необхідність звернення до суду з відповідним позовом була зумовлена саме діями боржника за кредитними договорами, який ініціював судовий спір, в рамках якого було заборонено державним реєстраторам, а також нотаріусам вчиняти будь-які реєстраційні дії щодо нерухомого майна (ухвала Білгород-Дністровського міськрайонного суду у справі №495/3443/15-ц). За таких обставин, у нього не було можливості використати позасудовий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки з подальшою реєстрацію права власності.

Представник відповідача та третьої особи в свою чергу заперечував проти задоволення позову, зокрема, з підстав, викладених у поданому до суду відзиві на позов.

В судовому засіданні 01.11.2016р. було оголошено перерву до 07.11.2016р., в якому, з огляду на необхідність додаткового дослідження доказів, було оголошено перерву до 08.11.2016р.

В засіданні суду 08.11.2016р. представником відповідача було надано клопотання про призначення додаткової експертизи (т.10 а.с.99-103) з питанням, яке є ідентичним питанню, що відображене у поданому ним клопотанні про призначення повторної судової експертизи.

Крім того, представником відповідача було надано відзив на позовну заяву (т.10 а.с.104-107), згідно якого останній вказує, що обовязковою та єдиною умовою можливості застосування в судовому/позасудовому порядку способу захисту порушеного права у вигляді звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання права власності є обовязкова наявність згоди Іпотекодателя на задоволення вимог Іпотекодержателя таким способом. Як зазначає відповідач, відповідна згода має бути письмовою і обовязково нотаріально засвідченою.

Відповідач повторно посилається на відсутність у іпотечному договорі відповідного застереження, а також вважає, що звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання права власності можливе лише у позасудовому порядку. З урахуванням викладеного, у задоволенні позову просить відмовити.

08.11.2016р. судом було відмовлено у задоволенні вищевказаних клопотань представника відповідача щодо призначення у справі повторної та додаткової судової оціночно-будівельної експертизи, виходячи з наступного. По-перше, не проведення призначеної судом експертизи було зумовлено саме діями відповідача щодо не допуску експерта, по-друге, необхідною умовою призначення експертизи є випадок, коли висновок експерта не можуть замінити інші засоби доказування, або наявні у справі докази є суперечливими. Проте, у даному випадку, у звязку з наявністю висновку про ринкову вартість, а також відсутністю доказів, що суперечать такому висновку, підстави для призначення експертизи відсутні.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, надані в ході розгляду справи, проаналізувавши наявні у справі докази у сукупності та давши їм відповідну правову оцінку, суд дійшов наступних висновків:

Відповідно до ст.1 Господарського процесуального кодексу України підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності (далі - підприємства та організації), мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Завданням суду при здійсненні правосуддя в силу ст.2 Закону України Про судоустрій та статус суддів" є, зокрема, захист гарантованих Конституцією України та законами, прав і законних інтересів юридичних осіб.

За змістом положень вищевказаних норм, правом на предявлення позову до господарського суду наділені, зокрема, юридичні особи, а суд шляхом вчинення провадження у справах здійснює захист осіб, права і охоронювані законом інтереси яких порушені або оспорюються.

Встановивши наявність у особи, яка звернулася з позовом, субєктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, на захист яких подано позов, суд зясовує наявність чи відсутність факту порушення або оспорення і відповідно ухвалює рішення про захист порушеного права або відмовляє позивачу у захисті, встановивши безпідставність та необґрунтованість заявлених вимог.

При цьому, приймаючи до уваги, що, розглядаючи справу, суд повинен дослідити усі правовідносини, що виникли між сторонами, та надати їм відповідну правову оцінку, а також з огляду на імперативні вимоги ст. 39 Закону України „Про іпотеку щодо предмету доведення та змісту рішення, суд вказує наступне.

Оцінюючи наявність заборгованості, у часткове погашення якої позивач просить суд звернути стягнення на предмет іпотеки, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про банки та банківську діяльність», банківський кредит - будь-яке зобов'язання банку надати певну суму грошей, будь-яка гарантія, будь-яке зобов'язання придбати право вимоги боргу, будь-яке продовження строку погашення боргу, яке надано в обмін на зобов'язання боржника щодо повернення заборгованої суми, а також на зобов'язання на сплату процентів та інших зборів з такої суми.

Відповідно до ст. 49 Закону України «Про банки і банківську діяльність», як кредитні в цій статті розглядаються операції, зазначені в пункті 3 частини третьої статті 47 цього Закону, а саме: розміщення залучених у вклади (депозити), у тому числі на поточні рахунки, коштів та банківських металів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик. Згідно вимог цієї ж статті Закону, Банк має право здійснювати банківську діяльність на підставі банківської ліцензії шляхом надання банківських послуг. При цьому, при наданні кредитів банк зобов'язаний додержуватись основних принципів кредитування, у тому числі перевіряти кредитоспроможність позичальників та наявність забезпечення кредитів, додержуватись встановлених Національним банком України вимог щодо концентрації ризиків. Крім того, Законом передбачено, що у разі несвоєчасного погашення кредиту або відсотків за його користування банк має право видати наказ про примусову оплату боргового зобов'язання, якщо це передбачено угодою.

Згідно зі статтями 1049, 1050, 1054 Цивільного Кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит і сплатити відсотки. У разі порушення позичальником встановленого кредитним договором обов'язку цільового використання кредиту кредитодавець має право відмовитися від подальшого кредитування позичальника за договором. Також позичальник зобов'язаний повернути кредит кредитодавцеві у термін, встановлений договором. Відповідно до п. 1 ст. 1056 ЦК України, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Нормами ст. 345 Господарського кодексу України визначено, що кредитні відносини здійснюються на підставі кредитного договору, який укладається між кредитором і позичальником у письмовій формі. У кредитному договорі передбачаються мета, сума і строк кредиту, умови і порядок його видачі та погашення, види забезпечення зобов'язань позичальника, відсоткові ставки, порядок плати за кредит, обов'язки, права і відповідальність сторін щодо видачі та погашення кредиту.

Як вбачається з матеріалів справи 24.06.2010р. між ПАТ „Дочірній банк Сбербанку Росії (Банк) та ВАТ „Одеський коровай, правонаступником якого є ПАТ „Одеський коровай (Позичальник), було укладено договір про відкриття кредитної лінії № 17-В/10 (т.1 а.с.9-17) та договір про відкриття кредитної лінії № 18-В/10 (т.1 а.с.51-59).

За умовами кредитних договорів № 17-В/10 та № 18-В/10 Позичальнику було відкрито невідновлювальну кредитну лінію в російських рублях та на підставі додаткових угод до цього договору окремими частинами (траншами) було надано кредитні кошти, Позичальник в свою чергу зобовязався своєчасно та у повному обсязі сплачувати Банку проценти за користування Кредитом, а також повернути Банку Кредит у терміни, встановлені договором та виконати інші його умови (п. 1.1. договорів).

До договору № 17-В/10 від 24.06.2010р. сторонами було укладено низку додаткових угод, зокрема, додаткову угоду № 1 від 04.08.2010р. (т.1а.с.21-22), додаткову угоду № 2 від 13.08.2010р. (т.1а.с.23), додаткову угоду №3 від 30.08.2010р.(т.1а.с.24-25), а також договори про внесення змін № 4 від 20.12.2010р. (т.1 а.с.29), № 5 від 08.02.2011р. (т.1 а.с.30), № 6 від 12.09.2011р. (т.1а.с.33-34), № 7 від 05.0.2012р. (т.1 а.с.35), № 8 від 21.03.2012р. (т. 1а.с.36-40), № 9 від 22.05.2012р. (т.1а.с.41), № 10 від 07.08.2012р. (т.1а.с.42), № 11 від 15.11.2012р. (т.1а.с.43), № 12 від 21.06.2013р.(т.1а.с.44-45), № 13 від 03.12.2013р. (т.1а.с.47-49), № 14 від 19.02.2014р. (т.1а.с.50)

Згідно з п. 8.1. кредитного договору № 17-В/10 «Позичальник зобовязується повертати Банку кожен із траншів Кредиту у термін, зазначений у п. 1.2. цього Договору». В остаточній редакції п. 1.2. Кредитного договору, викладено в договорі про внесення змін № 13 від 03.12.2013 року.

Розмір процентної ставки за користування Кредитом, наданим відповідно до Кредитного договору, визначено в п. 1.3. договору (в редакції договору про внесення змін № 8 від 21.03.2012 року).

Водночас, до договору про відкриття кредитної лінії № 18-В/10 від 24.06.2010р. сторонами було укладено, зокрема, додаткову угоду № 1 від 04.08.2010р. (т.1 а.с.63-67), договір про внесення змін № 3 від 20.12.2010р.(т.1а.с.70), № 4 від 08.02.2011р. (т.1а.с.71), № 5 від 12.09.2011р. (т.1а.с.75-76), № 5 від 14.06.2011р. (т.1а.с.77), № 6 від 16.06.2011р. (т.1а.с.78), № 7 від 03.10.2011р. (т.1а.с.79), № 8 від 05.01.2012р. (т.1а.с.80), № 9 від 21.03.2012р. (т.1а.с.81-85), № 10 від 28.04.2012р. (т.1а.с.86), № 11 від 22.05.2012р. (т.1а.с.87), № 12 (т.1а.с.88), № 13 (т.1а.с.89), № 14 від 21.06.2013р. (т.1а.с.90-91), № 15 від 03.12.2013р. (т.1а.с.92-94).

Розмір процентної ставки за користування кредитом, наданим відповідно до кредитного договору № 18-В/10 від 24.06.2010р. визначено в п. 1.3. договору (в редакції Договору про внесення змін № 9 від 21.03.2012 року).

Як встановлено судом, на виконання умов вищевказаних договорів відповідачу було надано кредит у передбаченій договорами сумі.

Згідно з п.8.1 кредитних договорів, які за змістом є ідентичними, Позичальник зобов'язується повертати Банку кожен із траншів Кредиту у термін, визначений у відповідній додатковій угоді до цього Договору.

Позичальник має право достроково повернути закрити ліміт Кредитної лінії або повернути частину загальної заборгованості за Кредитною лінією за умови, що не пізніше, ніж за 3 (три) робочих дні до дострокового закриття ліміту Кредитної лінії або повернення частини загальної заборгованості за Кредитною лінією, він повідомив про це Банк (п.8.2 договорів).

Як вбачається з розрахунку заборгованості, в порушення умов кредитних договорів, відповідач, починаючи з грудня 2014р., перестав сплачувати проценти та тіло кредиту.

Згідно з пп. д п.8.3 договорів, Банк має право в односторонньому порядку вимагати від Позичальника дострокового повернення повної суми заборгованості за цим договорами, а також інші права, передбачені законодавством України та/або цими договорами та або договором/ами забезпечення у разі, зокрема, невиконання або неналежного виконання Позичальником будь-якого із своїх зобовязань, передбачених цими договорами.

Згідно з п.8.4 договорів, у разі, якщо Банк використовує своє право щодо вимоги в односторонньому порядку дострокового повернення повної суми заборгованості за цим договором, то він зобовязаний в письмовій формі повідомити про це позичальника. В такому повідомленні банк зазначає повну суму заборгованості. В зазначеній вимозі банк може вимагати дострокового розірвання цього договору після повернення повної суми заборгованості за цим договором. У такому випадку цей договір вважається розірваним з моменту повернення повної суми заборгованості за цим договором.

Позичальник, у разі направлення банком письмової вимоги про дострокове повернення повної суми заборгованості, зобовязаний здійснити усі платежі за цим договором на користь Банку (при цьому строкові платежі проценти, комісії, пені тощо повинні бути сплачені з урахуванням строку, що минув з дати, на яку Банк здійснив розрахунок заборгованості за цим договором, і по дату повернення повної суми заборгованості за цим договором) в строк не пізніше 10 (десяти) календарних днів з дня отримання такого повідомлення (п. 8.5 договорів).

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем на адресу Позичальника ПАТ „Одеський коровай 24.02.2015р. за вих. № 277/28 та № 278/28 (т.1 а.с.105-108, 110-113) було направлено повідомлення-вимоги про дострокове повернення всієї суми заборгованості за вищевказаними кредитними договорами від 24.06.2010р., що підтверджується наявними в матеріалах справи рекомендованим повідомленнями про вручення поштового відправлення (т.1 а.с.108,113).

Разом з тим, доказів виконання вимоги банку ані відповідачем, ані третьою особою суду не надано.

Як вбачається з матеріалів справи, Позивачем до суду надано обґрунтовані розрахунки позовних вимог (т.1 а.с.128-132).

Крім того, судом з метою встановлення заборгованості за вказаними договорами, у справі №916/3732/15 призначено, зокрема, судову економічну експертизу документів фінансово-кредитних операцій, проведення якої доручено Дніпропетровському науково-дослідному інституту судових експертиз.

Зокрема, на вирішення вказаної експертизи, було поставлено таке питання:

- Чи підтверджується розмір заборгованості за основною сумою боргу, нарахованим відсоткам, штрафними санкціями за договорами про відкриття кредитної лінії від 24.06.2010р. № 17-В/10 та № 18-В/10, укладеними між ПАТ "Дочірній банк Сбербанку Росії" та ТОВ "Білгород-Дністровська паляниця", умовами вказаних кредитних договорів та розрахунковими документами щодо видачі та погашення кредиту за цими кредитними договорами станом на 25.09.2015 року?

У відповідності до висновку №5335/5336-15 судової економічної експертизи за матеріалами справи №916/3732/15, складеного 02.08.2016р. судовим експертом ОСОБА_5 (т.8 а.с.128-142), головою комісії комплексної експертизи встановлено, що наданими для дослідження документами підтверджується заборгованість за основною сумою боргу, нарахованим відсоткам, штрафними санкціями за договорами про відкриття кредитної лінії від 24.06.2010р. № 17-В/10 та № 18-В/10, укладеними між ПАТ „Дочірній банк Сбербанку Росії та ПАТ „Одеський коровай в розмірі: за договором № 17-В/10 від 24.06.2010р.:

- по поверненню тіла кредиту в сумі 226 333 682,00 руб.;

- по сплаті процентів станом на 27.08.2015р. в сумі 40 598 998,73 руб.;

- по сплаті пені за прострочення повернення заборгованості по тілу кредиту станом на 28.08.2015р. в сумі 19 543 780,70 грн. (з врахуванням нарахування пені згідно п. 6 ст. 232 ГК України);

- по сплаті пені за прострочення повернення заборгованості по процентам станом на 28.08.2015р. в сумі 2 436 758,83 грн. (з врахуванням нарахування пені згідно п. 6 ст. 232 ГК України);

за договором № 18-В/10 від 24.06.2010р.:

- по поверненню тіла кредиту в сумі 45 972 672,90 грн.;

- по сплаті процентів станом на 27.08.2015р. в сумі 9 273 876,49 грн.;

- по сплаті пені за прострочення повернення заборгованості по тілу кредиту станом на 28.08.2015р. в сумі 12 241 892,85 грн. (з врахуванням нарахування пені згідно п. 6 ст. 232 ГК України);

- по сплаті пені за прострочення повернення заборгованості по процентам станом на 28.08.2015р. в сумі 1 638 886,36 грн. (з врахуванням нарахування пені згідно п. 6 ст. 232 ГК України).

Відповідно до ст. 42 ГПК України висновок судового експерта для господарського суду не є обов'язковим і оцінюється господарським судом за правилами, встановленими статтею 43 цього Кодексу. Разом з тим, відхилення господарським судом висновку судового експерта повинно бути мотивованим у рішенні.

У відповідності до висновків Вищого господарського суду України, викладених у постанові пленуму №4 від 23.03.2012р. "Про деякі питання практики призначення судової експертизи" у перевірці й оцінці експертного висновку господарським судам слід з'ясовувати: чи було додержано вимоги законодавства у призначенні та проведенні судової експертизи; чи не було обставин, які виключали участь експерта у справі; компетентність експерта, якщо проведення судової експертизи доручено окремій особі, і чи не вийшов він за межі своїх повноважень; повноту відповідей на порушені питання та їх відповідність іншим фактичним даним; узгодженість між дослідницькою частиною та підсумковим висновком судової експертизи; обґрунтованість експертного висновку та його узгодженість з іншими матеріалами справи.

Приймаючи до уваги, що експертне дослідження проведене відповідно до Закону України "Про судову експертизу" кваліфікованим судовим експертом, який має вищу технічну, економічну та юридичну освіту, спеціальність економіст; експерт-бухгалтер, кваліфікація за фахом: 11.1 „Дослідження документів бухгалтерського обліку й звітності; 11.2 „Дослідження документів про фінансово-кредитні операції; 11.3 „Дослідження документів про економічну діяльність підприємства, стаж експертної роботи з 2000р., свідоцтво № 907, видане 16.01.2014р. Центральною ЕКК Міністерства юстиції України (дійсне до 25.01.2017р.) містить докладний опис проведеного дослідження та обґрунтовані, чіткі висновки з поставленого запитання, враховуючи, що експерт, згідно до ст.ст. 384, 385 Кримінального кодексу України, несе кримінальну відповідальність за відомості, викладені у висновку, суд, оцінивши висновок за правилами ст. 43 ГПК України, не знайшов жодних обставин, які б дозволяли стверджувати про необґрунтованість, неправильність висновку чи суперечливість його іншим матеріалам справи.

Зважаючи на викладене, суд приймає висновок №5335/5336-15 судової економічної експертизи документів фінансово-кредитних операцій за матеріалами справи №916/3732/15 у якості належного та допустимого доказу у справі.

Таким чином, суд доходить до висновку, що матеріалами справи встановлено наявність у ПАТ „Одеський коровай основної заборгованості та заборгованості по сплаті процентів за користування кредитом у визначених експертом сумах.

При цьому суд не надає оцінки наявності чи відсутності заборгованості по пені, оскільки позивач відповідно до заяви про зменшення розміру позовних вимог від 05.10.2016р. (т.9 а.с.13-16), фактично, відмовився від неї.

Як встановлено судом, в забезпечення виконання зобовязань Позичальника за кредитними договорами, між ТОВ „Білгород-Дністровська паляниця (Іпотекодавець), що є майновим поручителем Боржника (ПАТ „Одеський коровай) та ПАТ „Дочірній банк Сбербанку Росії (Іпотекодержатель) було укладено іпотечний договір від 11.06.2014р., посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_3 та зареєстрований в реєстрі за № 2981 (т.1а.с.96-104).

Статтею 3 вказаного договору визначено предмет іпотеки з усіма його складовими.

Згідно п. 4.2.3 та п. 4.2.7 іпотечного договору Іпотекодержатель має право за рахунок предмету іпотеки задовольнити свої вимоги у відповідності з цим договором, в тому числі шляхом прийняття предмета іпотеки у власність або продажу предмета іпотеки від свого імені будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу; вимагати дострокового виконання зобовязань, зазначених в ст. 2 цього договору, забезпечених предметом іпотеки у випадках, передбачених чинним законодавством України та/або цим договором.

Приписами п.6.1 договору встановлено, що за рахунок предмета іпотеки Іпотекодержатель має право задовольнити свої вимоги, що забезпечені іпотекою, згідно ст. 2 цього договору у повному обсязі, що визначається на момент фактичного відшкодування (задоволення).

Іпотекодержатель набуває право звернення стягнення на предмет іпотеки у разі, якщо в момент настання терміну (строку) виконання Боржником будь-якого із зобовязань, зазначених в ст. 2 цього договору, вони не будуть виконані або будуть виконані неналежним чином (п. 6.2 договору).

Відповідно до п. 6.3 договору, Іпотекодержатель набуває право вимагати дострокового виконання зобовязань, зазначених в ст. 2 договору, а якщо його вимога не буде задоволена в 30-денний строк звернути стягнення на предмет іпотеки у разі, зокрема, невиконання або неналежного виконання Боржником будь-якого із зобовязань за основним договором 1,2, а також з інших підстав, передбачених основним договором 1,2, які дають право Іпотекодержателю на дострокове стягнення заборгованості Боржника за основним договором 1,2.

Пунктом 6.4 договору встановлено, що у разі настання випадків, передбачених в п. 6.2-6.3 договору, Іпотекодержатель реалізує предмет іпотеки, на який звернено стягнення на підставі рішення суду, вчиненого виконавчого напису нотаріуса. Також у разі настання випадків, передбачених в п. 6.2-6.3 договору, Іпотекодержатель може звернути стягнення шляхом позасудового врегулювання між сторонами шляхом:

- передачі Іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобовязання у порядку, встановленому чинним законодавством України;

- права Іпотекодержателя продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому чинним законодавством України.

Згідно п. 6.4.1 договору, у разі звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом прийняття його у власність, Іпотекодержатель повідомляє Іпотекодавця в письмовій формі у вигляді листаповідомлення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом прийняття його у власність. До Іпотекодержателя переходить право власності на предмет іпотеки на 31 календарний день з дати, яка підтверджує вручення Іпотекодавцю повідомлення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом прийняття його у власність, за умови, що до цього терміну Іпотекодержателю не буде повернено (сплачено) заборгованість за усіма зобовязаннями, зазначеними в ст. 2 цього договору в повному обсязі на дату повернення (сплати) заборгованості.

Іпотекодержатель набуває предмет іпотеки у власність за вартістю, визначеною на момент такого набуття на підставі оцінки предмета іпотеки субєктом оціночної діяльності, якого призначає Іпотекодержатель. У разі набуття права власності на предмет іпотеки Іпотекодержатель зобовязаний відшкодувати Іпотекодавцю перевищення 90 відсотків вартості предмета іпотеки над розміром забезпечених даною іпотекою вимог Іпотекодержателя. При цьому розмір забезпечених іпотекою вимог Іпотекодержателя на момент набуття права власності на предмет іпотеки.

Згідно п. 6.4.2, ціна продажу предмета іпотеки встановлюється на підставі оцінки предмета іпотеки субєктом оціночної діяльності, якого призначає Іпотекодержатель, на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна.

Як встановлено судом, з огляду на невиконання Позичальником ПАТ „Одеський коровай зобовязань за вищевказаними кредитними договорами, позивачем на адресу Іпотекодавця було надіслано вимоги від 11.04 2015р. за вих. № 3480/5/28-2 та № 3481/5/28-2 (т.1 а.с.115-116, 119-121) щодо погашення заборгованості.

При цьому позивач наголосив, що у випадку непогашення заборгованості він залишить за собою право звернення на вищезазначене іпотечне майно.

Вказані вимоги були отримані Іпотекодержателем, що підтверджується наявними у матеріалах справи рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення (т.1 а.с.118, 123), однак залишені ТОВ „Білгород-Дністровська паляниця без виконання та реагування.

Відповідно до ст. 1 Закону України „Про іпотеку іпотека це вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Згідно до ст. 3 Закону України „Про іпотеку у разі порушення боржником основного зобов'язання відповідно до іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами, права чи вимоги яких на передане в іпотеку нерухоме майно зареєстровані після державної реєстрації іпотеки. Якщо пріоритет окремого права чи вимоги на передане в іпотеку нерухоме майно виникає відповідно до закону, таке право чи вимога має пріоритет над вимогою іпотекодержателя лише у разі його/її виникнення та реєстрації до моменту державної реєстрації іпотеки.

Порядок задоволення вимог встановлений розділом пятим Закону України „Про іпотеку. Згідно до ст. 33 цього закону у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Вказане цілком кореспондується зі ст.589 ЦК України, відповідно до якої у разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави.

За рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов'язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у зв'язку із пред'явленням вимоги, якщо інше не встановлено договором.

Суд також зазначає, що у відповідності до ст. 7 вищевказаного закону, за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов'язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов'язання.

При цьому, стаття 37 Закону України „Про іпотеку передбачає, що Іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання.

Згідно до ч.3 ст. 33 Закону України „Про іпотеку звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється, зокрема, на підставі рішення суду.

Порядок реалізації предмета іпотеки за рішенням суду врегульоване статтею 39 цього Закону, якою передбачено, що у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначається, зокрема, спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону.

Можливість виникнення права власності за рішенням суду ЦК України передбачає лише у статтях 335 та 376 ЦК України. У всіх інших випадках право власності набувається з інших не заборонених законом підстав, зокрема із правочинів (частина перша статті 328 ЦК України).

Стаття 392 ЦК України, у якій йдеться про визнання права власності, не породжує, а підтверджує наявне в позивача право власності, набуте раніше на законних підставах, у тому випадку, якщо відповідач не визнає, заперечує або оспорює наявне в позивача право власності, а також у разі втрати позивачем документа, який посвідчує його право власності.

З урахуванням вищевикладеного, суд, проаналізувавши положення статей 33, 36, 37, 39 Закону України «Про іпотеку», 328, 335, 376, 392 ЦК України, зазначає, що законодавцем визначено три способи захисту на задоволення вимог кредитора, які забезпечені іпотекою шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки: судовий на підставі рішення суду та два позасудових способи захисту: на підставі виконавчого напису нотаріуса і згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. У свою чергу позасудовий спосіб захисту за договором про задоволення вимог іпотекодержателя або за відповідним застереженням в іпотечному договорі реалізується шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки або надання права іпотекодержателю від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу.

При цьому договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, що передбачає передачу іпотекодержателю права власності, є правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно (частина перша статті 37 Закону України «Про іпотеку»).

Слід зазначити, що у постановах Верховного Суду України №6-1851цс15 від 30.03.2016р., №6-1685цс16 від 21.09.2016р., на які, зокрема, посилається відповідач, і які в силу положень ст. 111-28 ГПК України є обовязковими для застосування, Верховний суд зазначив, що для правильного вирішення даної категорії справ суду слід з'ясувати чи звертався банк до державного реєстратора для реєстрації права власності на іпотечне майно, або до нотаріуса для здійснення виконавчого напису, чи наявні у державного реєстратора підстави для відмови в державній реєстрації, передбачені Законом України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", чи встановлено його теперішню ринкову вартість, тощо.

Разом з тим, як встановлено судом при розгляді даної справи, умови договору кредиту відповідач та третя особа не виконували, у в звязку з чим утворилася відповідна заборгованість, а положеннями іпотечного договору передбачено право іпотекодержателя звернути стягнення на предмет іпотеки відповідно до застереження про задоволення вимог іпотекодержателя (п.6.4 договору іпотеки) в порядку, встановленому, зокрема, п.6.4.1 вказаного договору, згідно з яким право власності переходить на 31 календарний день з дати, яка підтверджує вручення Іпотекодавцю повідомлення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом прийняття його у власність, за умови, що до цього терміну Іпотекодержателю не буде повернено (сплачено) заборгованість за усіма зобовязаннями, зазначеними в ст. 2 цього договору в повному обсязі на дату повернення (сплати) заборгованості.

При цьому, встановивши зазначені обставини, суд зазначає, що станом на день звернення позивача до суду з заявленими вимогами в рамках справи №495/3443/15-ц згідно ухвали суду від 25.05.2015р. про вжиття заходів до забезпечення позову (т.10 а.с.62-90) було заборонено як ПАТ „Дочірній банк Сбербанку Росії вчиняти будь-які дії, направлені на звернення стягнення на спірне нерухоме майно, та і державним реєстраторам прав на нерухоме майно Державної реєстраційної служби України, а також нотаріусам, як спеціальним субєктам, на яких покладаються функції державного реєстратора прав, вчиняти будь-які реєстраційні дії щодо нерухомого майна, яке належить ТОВ „Білгород-Дністровська паляниця, що розташоване за адресою: Одеська область, м. Білгород-Дністровський, вул. Лазо, 28. Вказаною ухвалою на спірне майно також накладено арешт.

Як встановлено судом, з урахуванням вимог Цивільного процесуального кодексу України, вказані заходи до забезпечення позову були чинними до 17.07.2016р.

За таких обставин позивач жодним чином не міг оформити (підтвердити) право власності на предмет іпотеки, яке перейшло до нього згідно договору від 11.06.2014р. (т.1 а.с.96-104), в порядку ст.37 Закону „Про іпотеку.

Враховуючи викладене, заперечення відповідача, засновані на постановах Верховного суду України від 30.03.2016р. у справі № 6-1851 цс15 (т.10 а.с.10-14) та від 21.09.2016р. у справі № 6-1685 цс16 (т.10 а.с.15-21), не можуть бути взяті до уваги, оскільки у даному випадку обставини справи не є аналогічними, а судом було зясовано обставини, про які зазначав Верховний суд, направляючи справи на новий розгляд.

За таких обставин, суд доходить до висновку, що позивач у даному випадку не мав іншого ефективного засобу юридичного захисту своїх прав, у звязку з чим формальне обмеження способу такого захисту, про необхідність якого, фактично, вказує відповідач, суперечить статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Суд вважає, що для захисту інтересів ПАТ „Сбербанк, з урахуванням того, що судом встановлено, що боржником, починаючи з 2014р., взагалі не здійснювалося погашення ані основного боргу, ані процентів за користування кредитними коштами, зважаючи на наявність в матеріалах справи договору про реструктуризацію боргу, з огляду на вчинення відповідачем та третьою особою вищевказаних дій, спрямованих, фактично, на уникнення відповідальності за порушення виконання зобовязань ПАТ „Одеський коровай, взятих згідно кредитних договорів, суд вважає правомірним звернення ПАТ „Сбербанк з відповідним позовом.

Крім того, слід зазначити, що згідно постанов цивільної палати Верховного Суду України від 26.10.2016р. у справі № 6-1625цс16, від 28.09.2016р. у справі №6-1243цс16, від 14.09.2016р. у справі №6-1219цс16, а також постанов господарської палати від 26.12.2011р. у справі №3-139гс11 та від 19.08.2014р. у справі №3-43гс14, суд встановив можливість у випадку невиконання Позичальником грошових зобовязань за кредитним договором захисту порушених прав Кредитодавця щодо виконання Позичальником грошових зобовязань, забезпечених іпотекою, шляхом передачі Іпотекодержателю права власності на обтяжене іпотекою майно.

Надаючи оцінку питанню щодо вартості майна предмета іпотеки за іпотечним договором від 11.06.2014р. (комплексу будівель та споруд загальною площею 9 518,4 кв.м.), суд вказує наступне.

Згідно ч. 3 ст. 37 Закону Про іпотеку Іпотекодержатель набуває предмет іпотеки у власність за вартістю, визначеною на момент такого набуття на підставі оцінки предмета іпотеки суб'єктом оціночної діяльності. У разі набуття права власності на предмет іпотеки іпотекодержатель зобов'язаний відшкодувати іпотекодавцю перевищення 90 відсотків вартості предмета іпотеки над розміром забезпечених іпотекою вимог іпотекодержателя.

Як вже було зазначено вище, згідно ухвали суду від 25.09.2015р. у справі №916/3732/15 було призначено комплексну (судову економічну експертизу документів фінансово-кредитних операцій та судову оціночно-будівельну експертизу).

Як вбачається з висновку експертизи №5335/5336-15 (т.8. а.с.128-143), судовим експертом ОСОБА_6 зазначено про неможливість встановлення ринкової вартості комплексу будівель та споруд загальною площею 9 518,4 кв. м., що розташований за адресою: Одеська область, м. Білгород-Дністровський, вул. Лазо, 28, з огляду на ненадання ТОВ «БІЛГОРОД-ДНІСТРОВСЬКА ПАЛЯНИЦЯ» доступу до обєкту дослідження.

При цьому в силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов'язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку, дотримання якого є процесуальною гарантією дотримання прав сторін спору.

З системного аналізу положень ст. 34 ГПК України слідує, що допустимість доказів означає, що у випадках, передбачених нормами матеріального права, певні обставини повинні підтверджуватися певними засобами доказування або певні обставини не можуть підтверджуватися певними засобами доказування.

Так, дійсно, для визначення ринкової вартості предметів іпотек існує потреба у спеціальних знаннях.

Проте, враховуючи приписи процесуального закону, зокрема ст.ст.33,34 Господарського процесуального кодексу України, які покладають на кожну сторону спору обовязок по доведенню своїх вимог та заперечень, враховуючи перешкоджання відповідачем в проведенні судової експертизи в частині встановлення вартості предмета іпотеки, суд приймає в якості належного та допустимого доказу наданий позивачем звіт про оцінку майна реєстраційний номер 123912 (037793), виконаний субєктом оціночної діяльності ТОВ «ОЦІНОЧНА КОМПАНІЯ АРГУМЕНТ» (сертифікат № 15659/13, виданий ФДМУ 29.11.2013р., строк дії до 29.11.2016р.) (т.9 а.с.24-131), згідно якого вартість комплексу будівель та споруд, загальною площею 9 518,4 кв. м., що розташований за адресою: Одеська область, м. Білгород-Дністровський, вул. Портова (раніше вул. Лазо, 28) станом на 30 серпня 2016 року становить 13 789 000,00 грн. без урахування ПДВ.

При цьому суд вказує, що жодних доказів на підтвердження невідповідності зазначеної оцінки обставинам справи, зокрема, висновок іншого субєкта оціночної діяльності, відповідач суду не надав. Фактично, заперечення відповідача зводяться до посилань щодо непроведення огляду обєкта нерухомості.

Разом з тим, в самому звіті про оцінку, вказано про здійснення візуального огляду і проведених оціночних процедур із застосуванням дохідного та порівняльного підходів.

Відтак, вищезазначені посилання відповідача не свідчать про недійсність вказаного висновку, у звязку із чим його доводи про невідповідність вказаного звіту нормам чинного законодавства судом відхиляються. Крім того, суд зазначає, що визначена субєктом оціночної діяльності ринкова вартість значно перевищує вартість, визначену сторонами у п.3.1 договору іпотеки.

Враховуючи вищевикладене, позов Публічного акціонерного товариства "Сбербанк", з урахуванням встановлення судом іншої суми процентів за користування кредитом за договором №18-В/10 від 24.06.2010р. у розмірі 9 273 876,49 грн., підлягає частковому задоволенню.

З урахуванням викладено, витрати по сплаті судового збору у розмірі 73 080 грн. згідно до ст.ст. 44, 49 ГПК України, покладаються на відповідача.

Керуючись ст.ст. 44, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. В рахунок часткового погашення заборгованості Публічного акціонерного товариства „Одеський коровай перед Публічним акціонерним товариством „Сбербанк за договором про відкриття кредитної лінії №17-В/10 від 24.06.2010р., загальний розмір якої станом на 28.08.2015р. становить 266 932 680,72 російських рублів, з яких: заборгованість за кредитною лінією 226 333 682,00 російських рублів; проценти за користування кредитною лінією 40 598 998,72 російських рублів, та договором №18-В/10 від 24.06.2010р., загальний розмір якої станом на 28.08.2015р. становить 55 246 549,39 грн., з яких заборгованість за кредитом 45 972 672,90 грн.; проценти за користування кредитом 9 273 876, 49 грн., звернути стягнення на предмет іпотеки згідно з іпотечним договором, посвідченим 11.06.2014р. приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_3 та зареєстрованим в реєстрі за № 2981, шляхом набуття Іпотекодержателем права власності на комплекс будівель та споруд загальною площею 9 518,4 кв.м., що належить на праві власності ТОВ „Білгород-Дністровська паляниця, розташований за адресою: Одеська область, м. Білгород-Дністровський, вул. Лазо, 28, що складається з:

- літера „А будівля головного виробничого корпусу загальною площею 4 399,9 кв.м.;

- літера „Б- будівля кондитерського цеху загальною площею 2 501,7 кв.м.;

- літера „В будівля прохідної загальною площею 53,2 кв.м.;

- літера „Г будівля котельної загальною площею 525,7 кв.м.;

- літера „Є будівля загальною площею 1 767,8 кв.м.;

- літера „Ж будівля мазуто насосної загальною площею 3,3 кв.м;

- літера „З будівля артскважини і пожежного депо загальною площею 37,9 кв.м.;

- літера „І будівля дизельної станції загальною площею 65,5 кв.м.;

- літера „К будівля складу тари загальною площею 90,4 кв.м.;

- літера „Л насосна зворотного водопостачання загальною площею 11,6 кв.м.;

- літера „М будівля деаератора загальною площею 61,4 кв.м.;

- літера „Н господарчий навіс;

- № 1 резервуар для зберігання мазуту;

- № 2 труба димова цегляна;

- № 3 труба димова;

- № 4 резервуар чистої води;

- № 5 резервуар протипожежний;

- № 6 резервуар стічних вод;

- № 7 - басейн;

- № 8 ворота;

- № 9 ворота;

- № 10 - огорожа,

за ціною, визначеною на підставі оцінки субєкта оціночної діяльності ТОВ „Оціночна компанія „Аргумент, у сумі 13 789 000/тринадцять мільйонів сімсот вісімдесят девять тисяч/ грн. 00 коп., без урахування ПДВ.

3. Визнати за - ПУБЛІЧНИМ АКЦІОНЕРНИМ ТОВАРИСТВОМ «СБЕРБАНК» (01034, м. Київ, вул. Володимирська, 46, ідентифікаційний код юридичної особи 25959784) право власності на комплекс будівель та споруд загальною площею 9 518,4 кв. м., що розташований за адресою: Одеська область, м. Білгород-Дністровський, вул. Лазо, 28, та складається з:

- літера «А» - будівля головного виробничого корпусу, загальною площею 4 399,9 кв. м;

- літера «Б» - будівля кондитерського цеху, загальною площею 2 501,7 кв. м.;

- літера «В» - будівля прохідної, загальною площею 53,2 кв. м;

- літера «Г» - будівля котельної, загальною площею 525,7 кв. м.;

- літера «Є» - будівля, загальною площею 1 767,8 кв. м.;

- літера «Ж» - будівля мазуто-насосної, загальною площею 3,3 кв. м.;

- літера «З» - будівля артскважини і пожежного депо, загальною площею 37,9 кв. м;

- літера «І» - будівля дизельної станції, загальною площею 65,5 кв. м;

- літера «К» - будівля складу тари, загальною площею 90,4 кв. м;

- літера «Л» - насосна зворотнього водопостачання, загальною площею 11,6 кв. м.;

- літера «М» - будівля деаератора, загальною площею 61,4 кв. м.,

- літера «Н» - господарчий навіс;

- №1 резервуар для зберігання мазуту;

- №2 труба димова цегляна;

- №3 труба димова;

- №4 резервуар чистої води;

- №5 резервуар протипожежний;

- №6 резервуар стічних вод;

- №7 басейн;

- №8 ворота;

- №9 ворота;

- №10 огорожа.

4. В решті позову відмовити.

5. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Білгород-Дністровська паляниця" (67700, Одеська область, м. Білгород-Дністровський, вул. Лазо, буд. 28, ) на користь Публічного акціонерного товариства "Сбербанк" (01034, м. Київ, вул. Володимирська, 46, ) витрати по сплаті судового збору у розмірі 73 080 /сімдесят три тисячі вісімдесят/ грн. 00 коп.

Рішення суду набирає законної сили в порядку ст. 85 ГПК України.

Накази видати після набрання рішенням законної сили.

Повне рішення складено 14 листопада 2016 р.

Суддя Ю.М. Щавинська