УХВАЛА

21.11.2016№ 910/20012/16

Господарський суд міста Києва у складі судді Марченко О.В., за участю секретаря судового засідання Роздобудько В.В.,

розглядаючи у відкритому судовому засіданні

клопотання DIAGEO BRANDS B.V. (Діаджео Брендз Бі.Ві.; далі - Компанія), Амстердам, Нідерланди,

про забезпечення позову

зі справи №910/20012/16

за позовом Компанії

до Державної служби інтелектуальної власності України, м. Київ, та

товариства з обмеженою відповідальністю «Сімферопольський вино-коньячний завод», м. Дніпро,

про визнання торговельної марки добре відомою та визнання недійсним свідоцтва України №216115 на знак для товарів і послуг,

за участю представників:

позивача - Коваля А.М. (довіреність від 19.04.2016 №б/н);

відповідача-1 - Саламова О.В. (довіреність від 21.11.2014 №1-8/8564);

відповідача-2 - не з'явився,

ВСТАНОВИВ:

Компанія звернулася до господарського суду міста Києва з позовом про:

- визнання торговельної марки «White Horse» добре відомою в Україні станом на 29.02.2016 для товару 33 класу Міжнародної класифікації товарів і послуг для реєстрації знаків (далі - МКТП) «віскі» стосовно Компанії;

- визнання повністю недійсним свідоцтва України №216115 на знак для товарів і послуг «White Hopes» (заявка від 01.03.2016 №m201604153), власником якого є товариство з обмеженою відповідальністю "Сімферопольський вино-коньячний завод" (далі - Товариство);

- зобов'язати Державну службу інтелектуальної власності України (далі - Служба) внести зміни до Державного реєстру свідоцтв України на знаки для товарів і послуг (далі - Реєстр) стосовно визнання повністю недійсним свідоцтва України №216115 та здійснити публікацію про це в офіційному бюлетені «Промислова власність».

Ухвалою господарського суду міста Києва від 03.11.2016 порушено провадження у справі; розгляд призначено на 21.11.2016.

07.11.2016 Компанія подала суду клопотання про забезпечення позову, в якому просить суд забезпечити позов шляхом:

- заборони Товариству передавати у будь-який спосіб повністю чи частково право власності на знак для товарів і послуг «White Hopes» за свідоцтвом України №216115 стосовно товарів 33 класу МКТП або ж відмовлятися від наведеного свідоцтва;

- заборони Службі вносити зміни до Реєстру стосовно власника знака для товарів і послуг «White Hopes» за свідоцтвом України №216115 стосовно товарів 33 класу МКТП.

Клопотання мотивовано тим, що передача Товариством права власності на торговельну марку «White Hopes» за свідоцтвом України №216115 іншим особам або ж відмова від цієї реєстрації призведе до необхідності залучення до участі у справі осіб, прав і інтересів яких стосується вирішення цього спору; неможливості виконання рішення суду у випадку задоволення позову у зв'язку із наявністю нових власників торговельної марки або відсутністю будь-якого власника.

Представник позивача у судовому засіданні 21.11.2016 наголосив на даному клопотанні та просив суд його задовольнити.

Представник Служби не заперечив проти задоволення вказаного клопотання.

Господарський суд міста Києва, розглянувши клопотання Компанії, вважає за необхідне задовольнити його частково.

Відповідно до статті 66 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) господарський суд за заявою сторони, прокурора чи його заступника, який подав позов, або з своєї ініціативи має право вжити передбачених статтею 67 цього Кодексу заходів до забезпечення позову. Забезпечення позову допускається в будь-якій стадії провадження у справі, якщо невжиття таких заходів може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення господарського суду.

Згідно з частиною першою статті 67 ГПК України позов забезпечується, зокрема, забороною відповідачеві вчиняти певні дії та забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору.

У пункті 1 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 № 16 «Про деякі питання практики застосування заходів до забезпечення позову» зазначено, що у вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням:

розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову;

забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу;

наявності зв'язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову;

імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів;

запобігання порушенню у зв'язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Пунктом 7 статті 16 Закону України «Про охорону прав на знаки для товарів і послуг» (далі - Закон) встановлено, що власник свідоцтва може передавати будь-якій особі право власності на знак повністю або відносно частини зазначених у свідоцтві товарів і послуг, на підставі договору. Передача права власності на знак не допускається, якщо вона може стати причиною введення в оману споживача щодо товару і послуги або щодо особи, яка виготовляє товар чи надає послугу.

Відповідно до пункту 2 статті 1114 Цивільного кодексу України факт передання виключних майнових прав інтелектуальної власності, які відповідно до цього Кодексу або іншого закону є чинними після їх державної реєстрації, підлягає державній реєстрації.

Разом з тим, пунктом 2.2 Положення про Державний реєстр свідоцтв України на знаки для товарів і послуг, затвердженого наказом Міністерства освіти і науки України від 10.10.2002 № 10, встановлено, що реєстр містить такі відомості із зазначенням міжнародних цифрових кодів для ідентифікації бібліографічних даних відповідно до стандарту Всесвітньої організації інтелектуальної власності, зокрема, ім'я або повне найменування та адресу власника (власників) свідоцтва.

У процесі ведення реєстру до нього вносяться відомості, зокрема, щодо зміни, пов'язаної зі зміною особи власника (власників) свідоцтва (пункт 2.3 вказаного Положення).

Отже, передача Товариством прав на знак для товарів і послуг за свідоцтвом України №216115 призведе до необхідності залучення до участі у справі осіб, прав і інтересів яких стосується вирішення цього спору; неможливості виконання рішення суду у випадку задоволення позову в зв'язку із наявністю нових власників торговельної марки або відсутністю будь-якого власника; а також може зумовити необхідність звернення позивача з іншими позовами для захисту його порушених прав. Вказане свідчить про те, що невжиття заходів забезпечення може у майбутньому утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Згідно з пунктом 1 статті 18 Закону власник свідоцтва в будь-який час може відмовитися від нього повністю або частково на підставі заяви, поданої до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері інтелектуальної власності. Зазначена відмова набирає чинності від дати публікації відомостей про це в офіційному бюлетені Установи.

Статтею 22 Закону встановлено, що ніхто інший, крім колишнього власника свідоцтва, не має права на повторну реєстрацію знака протягом трьох років після припинення дії свідоцтва згідно із пунктами 1 - 3 статті 18 цього Закону.

Виходячи з викладеного, суд вважає, що вжиття заходів забезпечення позову шляхом:

заборони Товариству передавати повністю або частково виключні майнові права інтелектуальної власності на знак для товарів і послуг за свідоцтвом України №216115 стосовно товарів 33 класу МКТП іншим особам або ж відмовлятися від даного свідоцтва;

заборони Службі вносити зміни до Реєстру стосовно власника знака для товарів і послуг за свідоцтвом України №216115 стосовно товарів 33 класу МКТП, -

є пов'язаними з предметом спору у справі № 910/20012/16 та спроможні забезпечити фактичне виконання судового рішення у разі задоволення позову.

Відповідно до статті 115 ГПК України рішення, ухвали, постанови господарського суду, що набрали законної сили, є обов'язковими на всій території України і виконуються у порядку, встановленому Законом України «Про виконавче провадження».

Керуючись статтями 66, 67 і 86 ГПК України, господарський суд міста Києва

УХВАЛИВ:

1. Клопотання DIAGEO BRANDS B.V. (Діаджео Брендз Бі.Ві.) про забезпечення позову у справі №910/20012/16 задовольнити.

2. Вжити заходи до забезпечення позову шляхом:

- заборони товариству з обмеженою відповідальністю «Сімферопольський вино-коньячний завод» (49000, Дніпропетровська обл., м. Дніпро, вул. Маршала Малиновського, буд. 14-А; ідентифікаційний код 35112619) передавати у будь-який спосіб повністю чи частково право власності на знак для товарів і послуг за свідоцтвом України №216115 стосовно товарів 33 класу Міжнародної класифікації товарів і послуг для реєстрації знаків або ж відмовлятися від наведеного свідоцтва;

- заборони Державній службі інтелектуальної власності України (03035, м. Київ, вул. Липківського Василя, 45; ідентифікаційний код 37552556) вносити зміни до Державного реєстру свідоцтв України стосовно власника знака для товарів і послуг за свідоцтвом України №216115 стосовно товарів 33 класу Міжнародної класифікації товарів і послуг для реєстрації знаків.

3. Боржниками за даною ухвалою є:

товариство з обмеженою відповідальністю «Сімферопольський вино-коньячний завод» (49000, Дніпропетровська обл., м. Дніпро, вул. Маршала Малиновського, буд. 14-А; ідентифікаційний код 35112619);

Державна служба інтелектуальної власності України (03035, м. Київ, вул. Липківського Василя, 45; ідентифікаційний код 37552556).

4. Стягувачем за даною ухвалою є DIAGEO BRANDS B.V. (Діаджео Брендз Бі.Ві.) (Моленверф 10-12, 1014 БГ Амстердам, Нідерланди (NL); адреса для листування: 01033, м. Київ, вул. Жилянська, 37, патентно-юридична агенція «Дубинський і Ошарова»).

5. Дана ухвала підлягає обов'язковому виконанню на всій території України з моменту її винесення, а саме з 21.11.2016.

6. Строк пред'явлення даної ухвали до виконання складає один рік з моменту її винесення, тобто до 21.11.2019.

Ухвалу може бути оскаржено у встановленому законодавством України порядку.

Суддя О. Марченко