УХВАЛА

14.11.2016Справа № 910/18531/16
За позовом Публічного акціонерного товариства "СБЕРБАНК"

до Публічного акціонерного товариства "Укрвторчормет" та Товариства з обмеженою відповідальністю "Інтер-ГТВ"

про стягнення 528 819,81 грн.

Суддя Грєхова О.А.

Представники сторін:

від позивача: не зявився

від відповідача - 1: ОСОБА_1, за довіреністю.

від відповідача - 2: ОСОБА_2, за довіреністю.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

На розгляд Господарського суду міста Києва були передані позовні вимоги Публічного акціонерного товариства "СБЕРБАНК" (далі позивач) до Публічного акціонерного товариства "Укрвторчормет" (далі відповідач 1) та Товариства з обмеженою відповідальністю "Інтер-ГТВ" (далі відповідач -2) про стягнення 528 819,81 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням Товариством з обмеженою відповідальністю "Укрвторчормет" умов Кредитного договору № 74-В/11/54/КЛ від 07.07.2011 зі змінами та доповненнями, що зумовило виникнення заборгованості, яка підлягає до стягнення з позичальника - Публічного акціонерного товариства "Укрвторчормет" та поручителя - Товариства з обмеженою відповідальністю "Інтер-ГТВ".

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 11.10.2016 було порушено провадження у справі, розгляд справи призначено на 14.11.2016.

03.11.2016 через відділ діловодства Господарського суду міста Києва представником відповідача - 1 було подано клопотання про припинення провадження у справі.

10.11.2016 через відділ діловодства Господарського суду міста Києва представником відповідача 1 було подано клопотання про долучення документів до матеріалів справи.

У судове засідання 14.11.2016 представник позивача не зявився, представники відповідачів зявились, клопотання про припинення провадження у справ підтримали.

Представники відповідачів в судовому засіданні 14.11.2016 підтвердили, що на момент звернення позивача з позовом та розгляду даної справи, додатковий договір № 5 від 25.05.2015 до договору про відкриття кредитної лінії № 74-В/11/54/КЛ від 07.07.2011 та договір поруки № 1 від 25.05.2015, в яких міститься третейське застереження, є чинними.

Звернення до третейського суду є одним із способів реалізації права кожного будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань у сфері цивільних та господарських правовідносин (абзац перший пункту 5 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України у справі про виконання рішень третейських судів від 24 лютого 2004 року N 3-рп/2004). Відповідно до чинного законодавства підвідомчий суду загальної юрисдикції спір у сфері цивільних і господарських правовідносин може бути передано його сторонами на вирішення третейського суду, крім випадків, встановлених законом (стаття 17 ОСОБА_3 процесуального кодексу України, стаття 12 Господарського процесуального кодексу України, стаття 6 Закону).

Рішенням Конституційного суду України від 10.01.2008 №1-рп/2008 у справі №1-3/2008 щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень абзаців сьомого, одинадцятого ст.2, ст.3, пункту 9 ст.4 та розділу "Третейське застереження" Закону України "Про третейські суди" (справа про завдання третейського суду) визнано, що відповідно до чинного законодавства підвідомчий суду загальної юрисдикції спір у сфері цивільних і господарських відносин може бути переданий його сторонами на вирішення третейського суду, крім випадків встановлених законом (ст.17 ОСОБА_3 процесуального кодексу України, ст.12 Господарського процесуального кодексу України, ст.6 Закону України "Про третейські суди"), оскільки гарантуючи право на судовий захист з боку держави, Конституція України водночас визнає право кожного будь-якими не забороненими законом засобами захистити свої права і свободи від порушень і протиправних посягань (ч.5 ст.55 Конституції України). Це конституційне право не може бути скасоване або обмежене (ч.2 ст.22, ст.64 Конституції України). Одним із способів реалізації права кожного будь-якими не забороненими законом засобами захистити свої права і свободи від порушень і протиправних посягань у сфері цивільних і господарських правовідносин є звернення до третейського суду.

Відповідно до ч. 2 ст. 12 Господарського процесуального кодексу України, підвідомчий господарським судам спір може бути передано сторонами на вирішення третейського суду, крім спорів про визнання недійсними актів, а також спорів, що виникають при укладанні, зміні, розірванні та виконанні господарських договорів, пов'язаних із задоволенням державних потреб, спорів, передбачених пунктом 4 частини першої цієї статті, та інших спорів, передбачених законом. Рішення третейського суду може бути оскаржено в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Стаття 1 Закону України "Про третейські суди" встановлює, що до третейського суду за угодою сторін може бути переданий будь-який спір, що виникає з цивільних та господарських правовідносин, крім випадків, передбачених законом.

За ст. 4 Закону України "Про третейські суди" третейський суд утворюється та діє на принципах: 1) законності; 2) незалежності третейських суддів та підкорення їх тільки законові; 3) рівності всіх учасників третейського розгляду перед законом і третейським судом; 4) змагальності сторін, свободи в наданні ними третейському суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості; 5) обов'язковості для сторін рішень третейського суду; 6) добровільності утворення третейського суду; 7) добровільної згоди третейських суддів на їхнє призначення чи обрання у конкретній справі; 8) арбітрування; 9) самоврядування третейських суддів; 10) всебічності, повноти та об'єктивності вирішення спорів; 11) сприяння сторонам у досягненні ними мирової угоди на будь-якій стадії третейського розгляду.

Відповідно до ст. 12 Закону України "Про третейські суди" встановлюються вимоги до виду і форми третейської угоди. Третейська угода може бути укладена у вигляді третейського застереження в договорі, контракті або у вигляді окремої письмової угоди. Третейська угода укладається в письмовій формі.

Посилання у договорі, контракті на документ, який містить умову про третейський розгляд спору, є третейською угодою за умови, що договір укладений у письмовій формі і це посилання є таким, що робить третейську угоду частиною договору. Третейська угода може містити як вказівку про конкретно визначений третейський суд, так і просте посилання на вирішення відповідних спорів між сторонами третейським судом.

Третейська угода є підставою для передачі спору на розгляд третейського суду, а в деяких випадках - і підставою для створення та діяльності такого суду. Таким чином, належність форми і змісту третейської угоди, наявність у ній всіх істотних умов, передбачених законом, є первинною та обов'язковою умовою правомірності третейського розгляду, а відтак - і третейського рішення.

Стаття 5 Закону України "Про третейські суди" встановлює, що юридичні та/або фізичні особи мають право передати на розгляд третейського суду будь-який спір, який виникає з цивільних чи господарських правовідносин, крім випадків, передбачених законом. Спір може бути переданий на розгляд третейського суду за наявності між сторонами третейської угоди, яка відповідає вимогам цього Закону.

Згідно зі ст. 6 Закону України "Про третейські суди", третейські суди в порядку, передбаченому цим Законом, можуть розглядати будь-які справи, що виникають із цивільних та господарських правовідносин, за винятком: 1) справ у спорах про визнання недійсними нормативно-правових актів; 2) справ у спорах, що виникають при укладенні, зміні, розірванні та виконанні господарських договорів, пов'язаних із задоволенням державних потреб; 3) справ, пов'язаних з державною таємницею; 4) справ у спорах, що виникають із сімейних правовідносин, крім справ у спорах, що виникають із шлюбних контрактів (договорів); 5) справ про відновлення платоспроможності боржника чи визнання його банкрутом; 6) справ, однією із сторін в яких є орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа, інший суб'єкт під час здійснення ним владних управлінських функцій на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень, державна установа чи організація, казенне підприємство; 7) справ у спорах щодо нерухомого майна, включаючи земельні ділянки; 8) справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення; 9) справ у спорах, що виникають з трудових відносин; 10) справ, що виникають з корпоративних відносин у спорах між господарським товариством та його учасником (засновником, акціонером), у тому числі учасником, який вибув, а також між учасниками (засновниками, акціонерами) господарських товариств, пов'язаних із створенням, діяльністю, управлінням та припиненням діяльності цих товариств; 11) інших справ, які відповідно до закону підлягають вирішенню виключно судами загальної юрисдикції або Конституційним Судом України; 12) справ, коли хоча б одна із сторін спору є нерезидентом України; 13) справ, за результатами розгляду яких виконання рішення третейського суду потребуватиме вчинення відповідних дій органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими чи службовими особами та іншими суб'єктами під час здійснення ними владних управлінських функцій на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень; 14) справ у спорах щодо захисту прав споживачів, у тому числі споживачів послуг банку (кредитної спілки).

З поданих матеріалів позивачем вбачається, що при укладенні додаткового договору № 5 від 25.05.2015 до договору про відкриття кредитної лінії № 74-В/11/54/КЛ від 07.07.2011 та договору поруки № 1 від 25.05.2015, в яких міститься третейське застереження, сторони мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, волевиявлення сторін було вільним і відповідало їх внутрішній волі, а сам правочин був вчинений у формі, встановленій законом та спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Таким чином, сторонами було дотримано вимог ч. 1 ст. 12 Закону України "Про третейські суди", ч. 1 ст. 215 та ст. 203 ЦК України.

Так, у відповідності з пунктом 11.16 додаткового договору № 5 від 25.05.2015 до договору про відкриття кредитної лінії № 74-В/11/54/КЛ від 07.07.2011 та п. 6.8 договору поруки № 1 від 26.05.2015 сторони визначили, що усі спори, розбіжності або вимоги, що виникають з цього Договору чи у звязку з ним, в тому числі, що стосуються його укладення, виконання, зміни, порушення, розірвання, визнання недійсним повністю або частково, або визнання не укладеним, а також з будь-яких інших питань, що стосуються даного Договору, підлягають розгляду у постійно діючому Третейському суді при Всеукраїнській громадській організації «Союз інвесторів України», місцезнаходження якого: 03142, м. Київ, вул.. Заболотного, буд. 150, корпус А, офіс 25 (свідоцтво про реєстрацію постійно діючого третейського суду від 15.03.2013 видано Державною реєстраційною службою України) згідно з регламентом зазначеного третейського суду, який є невідємною частиною даної третейської угоди та знаходиться у відкритому доступі на сайті суду http://arbitrate.com.ua/. Спір розглядається одноособово суддею, призначеним Головою третейського суду при Всеукраїнській громадській організації «Союз інвесторів України» з списку суддів, що знаходиться у відкритому доступі на сайті цього суду http://arbitrate.com.ua/. При цьому, сторони Договору підтверджують, що вони ознайомлені з регламентом Третейського суду при Всеукраїнській громадській організації «Союз інвесторів України», добре розуміють положення цього регламенту. Сторони домовились, що рішення постійно діючого Третейського суду при Всеукраїнській громадській організації «Союз інвесторів України» є остаточним і обовязковим з дати його винесення. Умови Договору, які містять відомості про найменування сторін та їх місцезнаходження, є складовими частинами даної третейської угоди. Місце і дата укладення третейської угоди відповідають місцю і даті укладення цього Договору.

Пунктом 4.2. постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції", з метою забезпечення однакового і правильного застосування судами Господарського процесуального кодексу України встановлено, що припинення провадження у справі - це форма закінчення розгляду господарської справи без прийняття судового рішення у зв'язку з виявленням після порушення провадження у справі обставин, з якими закон пов'язує неможливість судового розгляду справи. Провадження у справі підлягає припиненню з посиланням на пункт 1 статті 80 ГПК, якщо при розгляді справи буде встановлено, що, в тому числі, є письмова угода сторін про передачу спору на вирішення третейського суду (пункт 5 частини першої статті 80 ГПК). Таку угоду сторони вправі укласти як до, так і після порушення провадження у справі. В останньому випадку провадження підлягає припиненню з посиланням на зазначену норму ГПК. Якщо ж таку угоду укладено до порушення провадження у справі, то: у разі коли відповідач не заперечує проти розгляду справи саме господарським судом, спір підлягає вирішенню останнім; у випадку якщо відповідач з посиланням на згадану угоду, яка є чинною та не визнавалася недійсною, наполягає на вирішенні спору саме третейським судом, господарський суд має припинити провадження у справі на підставі пункту 5 частини першої статті 80 ГПК.

Так, господарський суд, до якого подано позов з питання, що є предметом третейської угоди, припиняє провадження у справі, якщо є заперечення однієї з сторін щодо вирішення спору у господарському суді і судом не буде визнано, що третейська угода є недійсною, втратила чинність або не може бути виконана.

В матеріалах справи міститься клопотання відповідача, в якому він просить суд припинити провадження у справі, оскільки між сторонами наявна третейська угода у вигляді третейського застереження про передачу спору на вирішення третейського суду, а саме, до постійно діючого Третейського суду при Всеукраїнській громадській організації «Союз інвесторів України».

Доказів недійсності, втрати чинності чи неможливості виконання вказаної третейської угоди до матеріалів справи не надано.

Пунктом 3 ч.1 ст. 3 ОСОБА_3 кодексу України встановлено, що однією із загальних засад цивільного законодавства є свобода договору.

ОСОБА_3 кодексу України визначають що сторони є вільними в укладенні договору та визначенні його умов (ст. 627 ОСОБА_3 кодексу України ); зміст договору становлять умови, визначені на розсуд сторін і погоджені ними (ст. 628 ОСОБА_3 кодексу України), сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд (ст. 6 ОСОБА_3 кодексу України ).

За правилами ст. 629 ОСОБА_3 кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до положень ст. ст. 525, 526 ОСОБА_3 кодексу України зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутністю таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться і одностороння відмова від виконання зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Уклавши додатковий договір № 5 від 25.05.2015 до договору про відкриття кредитної лінії № 74-В/11/54/КЛ від 07.07.2011 та договір поруки № 1 від 25.05.2015, позивач фактично погодився з передбаченими в них порядком вирішення спорів (п.п. 11.6., 6.8. цих договорів).

Статтею 215 ОСОБА_3 кодексу України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину сторонами вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу; а саме: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі, правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Зміст правочину складають як права та обов'язки, про набуття, зміну, припинення яких домовилися учасники правочину.

Передбачене в п. 11.6. додаткового договору № 5 від 25.05.2015 до договору про відкриття кредитної лінії № 74-В/11/54/КЛ від 07.07.2011 та п. 6.8. договору поруки № 1 від 25.05.2015 третейське застереження відповідає вимогам діючого законодавства і обставинам, з якими закон пов'язує визнання їх недійсними, під час розгляду справи №910/18531/16 судом встановлено не було.

Відповідно до ч.1 ст.631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору.

Згідно з положеннями ст.13 Закону України "Про третейські суди" передбачено, що у разі якщо третейська угода укладена у вигляді третейського застереження, то вона вважається невід'ємною частиною угоди і щодо неї діють такі самі правила правонаступництва, що й до угоди в цілому.

Як роз'яснено в п.4.2.3 постанови пленуму ВГСУ від 26.12.2011 №18 "Про деякі питання практики застосування ГПК України судами першої інстанції", якщо письмову угоду сторін про передачу спору на вирішення третейського суду укладено до порушення провадження у справі, то: у разі коли відповідач не заперечує проти розгляду справи саме господарським судом, спір підлягає вирішенню останнім; у випадку якщо відповідач з посиланням на згадану угоду, яка є чинною, не визнавалася недійсною і може бути виконана, наполягає на вирішенні спору саме третейським судом, господарський суд має припинити провадження у справі на підставі пункту 5 частини першої статті 80 ГПК України.

При цьому господарському суду слід мати на увазі, що третейська угода про передання спору на розгляд третейського суду не є відмовою від права на звернення до суду, а є одним із способів реалізації права на захист своїх прав.

Відповідно до п. 11.3. Кредитного договору, він набуває чинності з дати його підписання банком та позичальником, скріплення печатками сторін, і діє до повного виконання зобовязань позичальника по цьому договору. При цьому, пунктом 6 додаткового договору № 5 від 25.05.2015 до договору про відкриття кредитної лінії № 74-В/11/54/КЛ від 07.07.2011 сторони погодили, що цей договір про внесення змін набирає чинності з дати його підписання банком та позичальником та скріплення печатками сторін, і діє до повного виконання зобовязань позичальника по Кредитному договору. У пункті 6.3. Договору поруки № 1 віл 25.05.2015 сторони дійшли згоди, що цей договір набуває чинності з моменту його укладення у письмовій формі. Строк дії цього договору складає 4 роки, але в будь-якому випадку строк дії договору продовжується до повного виконання кожною зі сторін своїх зобовязань за цим договором. При цьому договір припиняє свою дію достроково у випадку належного виконання боржником або поручителем усіх зобовязань передбачених в ст. 2 цього договору, а також з інших підстав, передбачених законодавством України. Не допускається припинення поруки без припинення забезпеченого нею зобовязання.

Доказів припинення дії договорів сторони суду не надали, тому вони є чинним на момент звернення з даним позовом.

Відтак, з урахуванням наведеного, право на звернення до суду за захистом своїх прав передбачене Конституцією України і не може бути заперечене, а розгляд спору в третейському суді є правом сторін та реалізується шляхом взаємного погодження вказаного питання між сторонами.

Вищевказана позиція суду підтверджується також в постановах Вищого господарського суду України у справі №910/8220/14 від 10.12.2014, у справі №910/28560/14-г від 29.04.2015 та у справі № 910/30022/15 від 16.03.2016.

Згідно з п. 5 ч. 1 ст. 80 ГПК України, господарський суд припиняє провадження у справі, якщо сторони уклали угоду про передачу даного спору на вирішення третейського суду.

Враховуючи вищенаведене, оскільки третейська угода між сторонами, яка викладена в додатковому договорі № 5 від 25.05.2015 до договору про відкриття кредитної лінії № 74-В/11/54/КЛ від 07.07.2011 та договорі поруки № 1 від 25.05.2015, є чинною не визнавалася недійсною і може бути виконана, а відповідач наполягає на вирішені спору саме третейським судом, то господарський суд вважає за необхідне, керуючись п. 5 ч.1 ст. 80 ГПК України, припинити провадження у справі № 910/18531/16.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі припинення провадження у справі.

Оскільки позивачем клопотання про повернення суми судового збору у зв'язку з припиненням провадження у даній справі не заявлялось, питання повернення суми судового збору у межах даної ухвали судом не вирішується.

Керуючись п. 5 ч. 1 ст. 80, ст. 86 ГПК України, суд

УХВАЛИВ:

Провадження у справі № 910/18531/16 припинити.

Дана ухвала набирає законної сили з моменту прийняття та може бути оскаржена в установленому законом порядку.

Суддя О.А. Грєхова