КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"08" листопада 2016 р. Справа№ 910/16571/15

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Доманської М.Л.

суддів: Остапенка О.М.

ОСОБА_1

при секретарі судового засідання Чміль Я.Є.

та представників:

від апелянта: ОСОБА_2 (дов. від 11.12.2014 № ВК 244/14);

від відповідача: ОСОБА_3 (дов. № 570 від 18.10.2016);

від третьої особи: не зявились.

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Воля-Кабель"

на рішення господарського суду м. Києва від 12.10.2015

у справі № 910/16571/15 (суддя: Сташків Р.Б.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Воля-Кабель"

до Комунального підприємства Редакція газети Київської міської ради Хрещатик

за участю третьої особи без самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача Товариства з обмеженою відповідальністю Адамант

про спростування недостовірної інформації та зобов'язання вчинити дії.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду м. Києва від 12.10.2015 у справі № 910/16571/15 у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду першої інстанції, Товариство з обмеженою відповідальністю "Воля-Кабель" звернулось до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить суд скасувати рішення господарського суду м. Києва від 12.10.2015 у даній справі та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити повністю.

В обґрунтування апеляційної скарги ТОВ "Воля-Кабель" посилається на те, що оскаржуване рішення прийняте з порушенням норм матеріального права.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 16.11.2015 у даній справі прийнято до провадження вказану апеляційну скаргу.

11.12.2015 через відділ забезпечення документообігу суду та моніторингу виконання документів Київського апеляційного господарського суду від відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому останній просить суд залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 22.12.2015 у справі за клопотанням позивача було призначено лінгвістичну (семантико-текстуальну) експертизу, проведення якої доручено Київському науково-дослідному інституту судових експертиз Міністерства юстиції України (03057, м. Київ, вул. Смоленська, 6) та зупинено апеляційне провадження до проведення судової експертизи, отримання висновку експерта разом з матеріалами справи.

07.10.2015 через відділ забезпечення документообігу суду та моніторингу виконання документів Київського апеляційного господарського суду надійшов висновок експерта разом з матеріалами справи № 910/16571/15.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 11.10.2016 поновлено провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Воля-Кабель" у справі № 910/16571/15 та призначено її розгляд на 26.10.2016.

У звязку з перебуванням судді Пантелієнка В.О. у відпустці, відповідно до протоколу автоматичної зміни складу колегії суддів Київського апеляційного господарського суду від 25.10.2016, сформовано склад колегії суддів для здійснення розгляду апеляційної скарги у справі № 910/16571/15 у наступному складі: головуючий суддя: Доманська М.Л., судді: Отрюх Б.В. Остапенко О.М. Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 25.10.2016 апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Воля-Кабель" прийнято до провадження у новому складі суду.

02.11.2016 через відділ забезпечення документообігу суду та моніторингу виконання документів Київського апеляційного господарського суду від позивача надійшли додаткові пояснення до апеляційної скарги.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 26.10.2016 було відкладено розгляд справи на 08.11.2016.

08.11.2016 через відділ забезпечення документообігу суду та моніторингу виконання документів Київського апеляційного господарського суду від відповідача надійшло доповнення до відзиву.

У судовому засіданні 08.11.2016 представник апелянта апеляційну скаргу підтримав та просив її задовольнити, представники відповідача проти апеляційної скарги заперечив, просив оскаржуване судове рішення залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Розглянувши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку фактичних обставин даної господарської справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права, Київський апеляційний господарський суд вважає, що скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Конституцією України кожному гарантується право на судовий захист, апеляційне та касаційне оскарження.

Також, Конституція України встановлює серед основних засад судочинства, зокрема, забезпечення апеляційного та касаційного оскарження рішення суду, крім випадків, встановлених законом.

Товариство з обмеженою відповідальністю "Воля-Кабель" (позивач) звернулось до господарського суду міста Києва з позовом до Комунального підприємства Редакція газети Київської міської ради Хрещатик (перейменоване у Комунальне підприємство Київської міської ради "Вечірній Київ") про спростування недостовірної інформації, відповідно до якого просить суд:

1) визнати недостовірною інформацію, що надрукована на сторінці 7 №64 (4660) від 07.05.2015 друкованого засобу масової інформації газета Київської міської ради Хрещатик та опублікована на веб-сторінці http://kreschatic.kiev.ua/ua/4660/art/ .html під назвою Найбільші київські інтернет-провайдери обирають корупційні схеми?, а саме:

Наші монополісти звикли на персональні умови і, виявляється, такі оператори, як ТОВ ВОЛЯ-КАБЕЛЬ та Адамант на сьогодні критикують надвисокі тарифи на вхід до будинків, які тягарем лягають на столичних користувачів інтернет-послуг, а самі не сплатили до міського бюджету з 2011 року ні копійки! Де ж справедливість, і чому вони розказують споживачам, що оплачують якісь міфічні збори?;

2) зобов'язати Відповідача надрукувати в найближчому випуску друкованого засобу масової інформації газета Київської міської ради Хрещатик та опублікувати на веб-сайті http://kreschatic.kiev.ua/ спростування наступного змісту: СПРОСТУВАННЯ. Редакція газети Київської міської ради Хрещатик вибачається за поширення недостовірної інформації щодо ТОВ ВОЛЯ-КАБЕЛЬ, що надрукована на сторінці 7 №64 (4660) від 07.05.2015 друкованого засобу масової інформації газета Київської міської ради Хрещатик та опублікована на веб-сторінці http://kreschatic.kiev.ua/ua/4660/art/ .html під назвою Найбільші київські інтернет-провайдери обирають корупційні схеми?. За інформацією, яка надана керівництвом ТОВ ВОЛЯ-КАБЕЛЬ:

- ТОВ ВОЛЯ-КАБЕЛЬ не є монополістом, оскільки не існує рішення органів Антимонопольного комітету України про визнання ТОВ ВОЛЯ-КАБЕЛЬ монополістом;

- ТОВ ВОЛЯ-КАБЕЛЬ сплатила до міського бюджету податків і зборів:

в 2011 році 307338,13 грн.;

в 2012 році 226977,32 грн.;

в 2013 році 274385,22 грн.;

в 2014 році 247309,14 грн.

- ТОВ ВОЛЯ-КАБЕЛЬ сплачує податки і збори, передбачені Податковим кодексом України на загальних підставах.

Оскаржуваним рішенням суд першої інстанції у задоволенні позовних вимог відмовив у повному обсязі.

З даним судовим рішенням апелянт не погодився.

З матеріалів справи судовою колегією встановлено, що до матеріалів справи відповідачем долучено Статут Комунального підприємства Київської міської ради «Вечірній Київ», зареєстрований державним реєстратором 16.07.2015 за № 3027296, рішення Київської міської ради від 16.04.2015 № 408/1273 (а.с.109-110 т.1), відповідно до яких Редакція газети Київської міської ради Хрещатик перейменована у Комунальне підприємтсво Київської міської ради «Вечірній Київ» ().

Судовою колегією в подальшому враховано зміну назви підприємства - відповідача.

Суд апеляційної інстанції, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, дійшов висновку, що оскаржуване рішення суду першої інстанції винесене з неповним дослідженням матеріалів справи з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 200 Цивільного кодексу України (далі ЦК України), інформацією є документовані або публічно оголошені відомості про події та явища, що мали або мають місце у суспільстві, державі та навколишньому середовищі.

Відповідно до ст. 1 Закону України від 02.10.1992 № 2657-ХІІ "Про інформацію", під інформацією закон розуміє будь-які відомості та/або дані, які можуть бути збережені на матеріальних носіях або відображені в електронному вигляді.

Статтею 4 Закону України "Про інформацію" встановлено, що суб'єктами інформаційних відносин є: фізичні особи; юридичні особи; об'єднання громадян; суб'єкти владних повноважень, а об'єктом інформаційних відносин є інформація.

Як зазначено у статті 5 Закону України "Про інформацію", кожна особа має право на інформацію, що передбачає можливість вільного одержання, використання, поширення, зберігання та захисту інформації, необхідної для реалізації своїх прав, свобод і законних інтересів. Реалізація права на інформацію не повинна порушувати громадські, політичні, економічні, соціальні, духовні, екологічні та інші права, свободи і законні інтереси інших громадян, права та інтереси юридичних осіб.

Частиною 1 статті 7 України "Про інформацію" визначено, що право на інформацію охороняється законом.

Згідно з частиною 2 наведеної статті визначено, що ніхто не може обмежувати права особи у виборі форм і джерел одержання інформації, за винятком випадків, передбачених законом. Суб'єкт інформаційних відносин може вимагати усунення будь-яких порушень його права на інформацію.

Згідно зі ст. 34 Конституції України кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань. Кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб на свій вибір.

Разом з тим відповідно до ст. 68 Конституції України кожен зобов'язаний неухильно додержуватися Конституції та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Праву на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань відповідає обов'язок не поширювати про особу недостовірну інформацію та таку, що ганьбить її гідність, честь чи ділову репутацію.

Статтею 32 Конституції України встановлено, зокрема, що кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сімї та права вимагати вилучення будь-якої інформації.

Як зазначено в п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009 №1 "Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи" (далі - постанова Пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009 №1), беручи до уваги зазначені конституційні положення, суди при вирішенні справ про захист гідності, честі та ділової репутації повинні забезпечувати баланс між конституційним правом на свободу думки і слова, правом на вільне вираження своїх поглядів та переконань, з одного боку, та правом на повагу до людської гідності, конституційними гарантіями невтручання в особисте і сімейне життя, судовим захистом права на спростування недостовірної інформації про особу, з іншого боку.

Відповідно до приписів ст. 91 ЦК України юридична особа здатна мати такі ж права та обовязки (цивільну правоздатність), як і фізична особа, крім тих, які за своєю природою можуть належати лише людині. Таким чином, юридична особа так само як і фізична особа має право на спростування недостовірної інформації відповідно до ст. 277 ЦК України та право на недоторканість ділової репутації відповідно до ст. 299 ЦК України.

Згідно з ч. 2 ст. 34 Господарського кодексу України (далі ГК України) дискредитацією субєкта господарювання є поширення у будь-якій формі неправдивих, неточних або неповних відомостей, повязаних із особою чи діяльністю субєкта господарювання, які завдали або могли завдати шкоди діловій репутації субєкта господарювання.

Підстави та порядок спростування недостовірної інформації регламентує ст. 277 Цивільного кодексу України.

Відповідно до частини першої наведеної статті ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім'ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації.

Відповідно до ч. 4 ст. 277 ЦК України спростування недостовірної інформації здійснюється особою, яка поширила інформацію.

Спростування недостовірної інформації здійснюється у такий же спосіб, у який вона була поширена (ч. 7 ст. 277 ЦК України).

З матеріалів справи вбачається, що у друкованому засобі масової інформації газеті Київської міської ради Хрещатик випуск № 64 (4660) від 07.05.2015 та на веб-сторінці http://kreschatic.kiev.ua/ua/4660/art/.html була опублікована стаття під назвою Найбільші київські інтернет-провайдери обирають корупційні схеми?, у якій було вміщено наступний абзац:

Наші монополісти звикли на персональні умови і, виявляється, такі оператори, як ТОВ ВОЛЯ-КАБЕЛЬ та Адамант на сьогодні критикують надвисокі тарифи на вхід до будинків, які тягарем лягають на столичних користувачів інтернет-послуг, а самі не сплатили до міського бюджету з 2011 року ні копійки! Де ж справедливість, і чому вони розказують споживачам, що оплачують якісь міфічні збори?

Позивач просить суд спростувати дану інформацію, посилаючись на достовірні відомості віднгосно того, що він не є монополістом, оскільки не існує рішення органів Антимонопольного комітету України про визнання Позивача монополістом.

Згідно з частиною третьою статті 277 Цивільного Кодексу України негативна інформація, поширена про особу, вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила, не доведе протилежного (презумпція добропорядності).

Таким чином, позивач повинен довести лише факт поширення інформації, а відповідач її достовірність.

Факт поширення інформації позивачем доведено та не оспорюється відповідачем, підтверджується доказами наявними у матеріалах справи та самим представником відповідача у судових засіданнях (т. 1, а.с.13-18, 26-27).

Разом з тим, в силу положень ст. 33 ГПК України позивач надає докази на доведення тих обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог.

В абз. 2 п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009 № 1 зазначено, що під поширенням інформації слід розуміти, зокрема, поширення її в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв'язку.

Як на доказ недостовірності інформації, яку позивач просить спростувати за позовом у даній справі, останній надав відомості від ДФС України щодо наявних оплат до міського бюджету податків і зборів протягом 2011-2014 років, та їх розмірів (т.1, а.с. 42-72) та лист Антимонопольного комітету України від 17.07.2015 № 26-03/2370 (т. 1, а.с.41).

Судовою колегією встановлено, що в матеріалах справи відсутні докази того, що позивач притягувався до відповідальності за порушення законодавства про захист економічної конкуренції. Також відсутні докази того, що позивачем не було спдлачено до міського бюджету з 2011 року ні копійки, про що зазначено у вищевказаній статті відповідачем.

Разом з тим, відповідачем не надано жодного доказу на спростування доводів позивача щодо недостовірності інформації у вказаній вище статті та на підтвердження достовірності відповідної інформації, яку позивач просить спростувати.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону України «Про інформацію», одним із принципів інформаційних відносин є повнота та достовірність інформації.

Відповідно до п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009 №1, при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин:

а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб;

б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача;

в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності;

г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.

Відповідно до абз. 5 п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009 № 1 недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені).

Згідно з п. 19 наведеної постанови Пленуму Верховного Суду України, вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з'ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням.

Зокрема, відповідно до ч. 2 ст. 30 Закону України "Про інформацію" оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження (тобто судження без посилання на конкретні відомості) не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості.

Судовою колегією у даній справі була призначена семантико-текстуальна експертизи писемного мовлення, за результатами якої до Київського апеляційного суду України надійшов Висновок Київського науково-дослідного інституту судових експертиз від 30.09.2016 № 399/16-32, відповідно до якого судовим експертом було встановлено, що висловлювання «Наші монополісти звикли на персональні умови і, виявляється, такі оператори, як ТОВ ВОЛЯ-КАБЕЛЬ та Адамант на сьогодні критикують надвисокі тарифи на вхід до будинків, які тягарем лягають на столичних користувачів інтернет-послуг, а самі не сплатили до міського бюджету з 2011 року ні копійки! Де ж справедливість, і чому вони розказують споживачам, що оплачують якісь міфічні збори?» в контексті статті під назвою Найбільші київські інтернет-провайдери обирають корупційні схеми? є твердженнями (фактичними даними), а не оціночними судженнями.

Твердження відповідача стосовно того, що експертиза проведена неналежним чином, оскільки в ній відсутні коди методик проведення судових експертиз з Реєстру методик проведення судових експертиз, відхиляються судовою колегією, враховуючи те, що у Висновку Київського науково-дослідного інституту судових експертиз від 30.09.2016 № 399/16-32 зазначено, які саме методи застосовувалися експертом (метод контент-аналізу, метод логіко-граматичного аналізу синтаксичної структури словесних конструкцій, метод семантико-синтаксичного та лінгвостилістичного аналізу). Такі методи відсутні в Реєстрі методик проведення судових експертиз, тому і коди їх не могли бути зазначені у вказаному висновку експерта. При цьому застосування експертом саме тих методів дослідження поставлених перед ним питань, які зазначені у вищевказаному Висновку, не суперечить чинному законодавству.

Посилання відповідача на те, що аналіз українського уривку тексту ґрунтується на тлумаченнях зі «Словаря русского языка» ОСОБА_4, та це є порушенням при проведенні експертизи, судова колегія вважає безпідставним та необґрунтованим, оскільки у Висновку, в розділі переліку застосованої експертом літератури при проведенні експертизи зазначено, крім вищевказаного «Словаря русского языка», і «Великий тлумачний словник сучасної української мови» ОСОБА_5. Разом з тим, законодавством України не передбачено заборони застосування при проведенні експертиз літератури різних країн, будь-яких помилок перекладу з боку експерта в даному випадку суду не доведено.

З огляду на вищезазначене, судова колегія приходить до висновку, що відповідач наводить саме фактичну інформацію, яка розміщена в друкованому засобі масової інформації газеті Київської міської ради Хрещатик випуск № 64 (4660) від 07.05.2015 та на веб-сторінці http://kreschatic.kiev.ua/ua/4660/art/.html з текстом: «Наші монополісти звикли на персональні умови і, виявляється, такі оператори, як ТОВ ВОЛЯ-КАБЕЛЬ та Адамант на сьогодні критикують надвисокі тарифи на вхід до будинків, які тягарем лягають на столичних користувачів інтернет-послуг, а самі не сплатили до міського бюджету з 2011 року ні копійки! Де ж справедливість, і чому вони розказують споживачам, що оплачують якісь міфічні збори?», правдивість якої може бути підтверджена або спростована. Спірна інформація є недостовірною, такою, що не відповідає дійсності, її дійсність не доведена відповідачем.

Щодо вимоги позивача про зобов'язання відповідача надрукувати в найближчому випуску друкованого засобу масової інформації газеті Київської міської ради Хрещатик та опублікувати на веб-сайті http://kreschatic.kiev.ua/ спростування наступного змісту: СПРОСТУВАННЯ. Редакція газети Київської міської ради Хрещатик вибачається за поширення недостовірної інформації щодо ТОВ ВОЛЯ-КАБЕЛЬ, що надрукована на сторінці 7 №64 (4660) від 07.05.2015 друкованого засобу масової інформації газета Київської міської ради Хрещатик та опублікована на веб-сторінці http://kreschatic.kiev.ua/ua/4660/art/ .html під назвою Найбільші київські інтернет-провайдери обирають корупційні схеми?. За інформацією, яка надана керівництвом ТОВ ВОЛЯ-КАБЕЛЬ: ТОВ ВОЛЯ-КАБЕЛЬ не є монополістом, оскільки не існує рішення органів Антимонопольного комітету України про визнання ТОВ ВОЛЯ-КАБЕЛЬ монополістом; ТОВ ВОЛЯ-КАБЕЛЬ сплатила до міського бюджету податків і зборів: в 2011 році 307338,13 грн.; в 2012 році 226977,32 грн.; в 2013 році 274385,22 грн.; в 2014 році 247309,14 грн.; - ТОВ ВОЛЯ-КАБЕЛЬ сплачує податки і збори, передбачені Податковим кодексом України на загальних підставах, то судова колегія вважає, що вона не може бути задоволена у повному обсязі, з огляду на наступне.

Пунктом 26 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009 № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» встановлено, що відповідно до статті 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. У свою чергу, частина перша статті 34 Конституції України кожному гарантує право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань.

Суд не вправі зобов'язувати відповідача вибачатися перед позивачем у тій чи іншій формі, оскільки примусове вибачення як спосіб судового захисту гідності, честі чи ділової репутації за поширення недостовірної інформації не передбачено у статтях 16, 277 ЦК України.

Судова колегія погоджується з доводами відповідача стосовно того, що спростування, яке вимагає опублікувати позивач, передбачає опублікування такої інформації, яка виходить за межі питань, обговорюваних у вищевказаній статті.

Відповідно до п. 24, 25 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009 № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» зазначено, що якщо суд ухвалює рішення про право на відповідь або про спростування поширеної недостовірної інформація, то у судовому рішенні за необхідності суд може викласти текст спростування інформації або зазначити, що спростування має здійснюватися шляхом повідомлення про ухвалене у справі судове рішення, включаючи публікацію його тексту. За загальним правилом, інформація, що порочить особу, має бути спростована у спосіб, найбільш подібний до способу її поширення (шляхом публікації у пресі, повідомлення по радіо, телебаченню, оголошення на зібранні громадян, зборах трудового колективу, відкликання документа тощо). Спростування має здійснюватися у такий самий спосіб, у який поширювалася недостовірна інформація. У разі, якщо спростування недостовірної інформації неможливо чи недоцільно здійснити у такий же спосіб, у який вона була поширена, то воно повинно проводитись у спосіб, наближений (адекватний) до способу поширення, з урахуванням максимальної ефективності спростування та за умови, що таке спростування охопить максимальну кількість осіб, що сприйняли попередньо поширену інформацію. Крім того, визначаючи спосіб спростування відомостей, суд відповідно до вимог статті 37 Закону про пресу та положень іншого відповідного законодавства може зобов'язати редакцію (видавництво) опублікувати спростування в спеціальній рубриці або на тій самій шпальті й тим самим шрифтом, що й спростовуване повідомлення: у газеті - не пізніше місяця з дня набрання рішенням законної сили, в інших періодичних виданнях - у запланованому найближчому випуску. При спростуванні відомостей по радіо чи телебаченню суд може вказати органу масової інформації, щоб резолютивна частина судового рішення була зачитана диктором у тій самій передачі або циклі передач і в той самий час - не пізніше місяця з дня набрання судовим рішенням законної сили. Редагування органом масової інформації тексту судового рішення або коментар до нього не допускаються.

З огляду на наведене та враховуючи задоволення позову в частині визнання недостовірною спірної інформації, суд вважає за необхідне зобов'язати відповідача спростувати недостовірну інформацію, поширену у мережі Інтернет на веб-сторінці http://kreschatic.kiev.ua/ua/4660/art/ .html та у друкованому засобі масової інформації газеті Київської міської ради Хрещатик, шляхом розміщення на веб-сайті http://kreschatic.kiev.ua/ не пізніше місяця з дня набрання законної сили даною постановою та в найближчому випуску друкованого засобу масової інформації газеті Київської міської ради Хрещатик тексту резолютивної частини даної постанови Київського апеляційного господарського суду від 08.11.2016 у справі № 910/16571/15.

За таких обставин, колегія суддів Київського апеляційного господарського суду за результатами перегляду справи в апеляційному порядку, не обмежуючись доводами апеляційної скарги, дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню. Рішення суду першої інстанції від 12.10.2015 у даній справі прийняте з неповним зясуванням обставин, що мають значення для справи, у зв'язку з чим наявними є підстави для його скасування, відповідно до положень п. 1, 3 ч. 1 ст. 104 ГПК України, із прийняттям нового рішення, яким позовні вимоги задовольнити частково; визнати недостовірною інформацію, що надрукована на сторінці 7 №64 (4660) від 07.05.2015 друкованого засобу масової інформації газета Київської міської ради Хрещатик та опублікована на веб-сторінці http://kreschatic.kiev.ua/ua/4660/art/ .html під назвою Найбільші київські інтернет-провайдери обирають корупційні схеми?, а саме: Наші монополісти звикли на персональні умови і, виявляється, такі оператори, як ТОВ ВОЛЯ-КАБЕЛЬ та Адамант на сьогодні критикують надвисокі тарифи на вхід до будинків, які тягарем лягають на столичних користувачів інтернет-послуг, а самі не сплатили до міського бюджету з 2011 року ні копійки! Де ж справедливість, і чому вони розказують споживачам, що оплачують якісь міфічні збори?; зобов'язати Комунальне підприємство Київської міської ради «Вечірній Київ» (01034, м. Київ, вулиця Богдана Хмельницького, 26-Г, ) спростувати недостовірну інформацію, поширену у мережі Інтернет на веб-сторінці http://kreschatic.kiev.ua/ua/4660/art/ .html та друкованому засобі масової інформації газета Київської міської ради Хрещатик, шляхом розміщення на веб-сайті http://kreschatic.kiev.ua/ не пізніше місяця з дня набрання законної сили даною постановою та в найближчому випуску друкованого засобу масової інформації газеті Київської міської ради Хрещатик тексту резолютивної частини даної постанови Київського апеляційного господарського суду від 08.11.2016 у справі № 910/16571/15. В іншій частині позову слід відмовити.

Після закінчення розгляду справи витрати, пов'язані з проведенням судової експертизи, підлягають розподілу господарським судом на загальних підставах, визначених частиною п'ятою статті 49 ГПК.

Згідно з ч. 5 ст. 49 ГПК України суми, які підлягають сплаті за проведення судової експертизи, послуги перекладача, адвоката та інші витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються: при задоволенні позову - на відповідача, при відмові в позові - на позивача, при частковому задоволенні позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного, оскільки у задоволенні позовних задоволено частково, то витрати за проведення експертизи повинні бути покладені на відповідача.

Відповідно до ст. 49 ГПК України судові витрати за подання апеляційної скарги покладаються на відповідача.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 33, 43, 99, 101-105 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю ВОЛЯ-КАБЕЛЬ задовольнити частково, рішення господарського суду м. Києва від 12.10.2015 у справі № 910/16571/15 скасувати.

2. Прийняти нове рішення.

3. Позовні вимоги задовольнити частково.

4. Визнати недостовірною інформації, що надрукована на сторінці 7 №64 (4660) від 07.05.2015 друкованого засобу масової інформації газета Київської міської ради Хрещатик та опублікована на веб-сторінці http://kreschatic.kiev.ua/ua/4660/art/ .html під назвою Найбільші київські інтернет-провайдери обирають корупційні схеми?, а саме: Наші монополісти звикли на персональні умови і, виявляється, такі оператори, як ТОВ ВОЛЯ-КАБЕЛЬ та Адамант на сьогодні критикують надвисокі тарифи на вхід до будинків, які тягарем лягають на столичних користувачів інтернет-послуг, а самі не сплатили до міського бюджету з 2011 року ні копійки! Де ж справедливість, і чому вони розказують споживачам, що оплачують якісь міфічні збори?.

5. Зобов'язати Комунальне підприємство Київської міської ради «Вечірній Київ» (01034, м. Київ, вулиця Богдана Хмельницького, 26-Г, ) спростувати недостовірну інформацію, поширену у мережі Інтернет на веб-сторінці http://kreschatic.kiev.ua/ua/4660/art/.html та друкованому засобі масової інформації газета Київської міської ради Хрещатик, шляхом розміщення на веб-сайті http://kreschatic.kiev.ua/ не пізніше місяця з дня набрання законної сили даною постановою та в найближчому випуску друкованого засобу масової інформації газеті Київської міської ради Хрещатик тексту резолютивної частини даної постанови Київського апеляційного господарського суду від 08.11.2016 у справі № 910/16571/15.

6. В іншій частині позову відмовити.

7. Стягнути з Комунального підприємства Київської міської ради «Вечірній Київ» (01034, м. Київ, вул. Богдана Хмельницького, 26-Г, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Воля-Кабель" (02660, м. Київ, вул. Магнітогорська, 1, поверх 4, ) судовий збір за подання позову в розмірі 1 218 (одна тисяча двісті вісімнадцять) грн. 00 коп., судовий збір за подання апеляційної скарги в розмірі 1 340 (одна тисяча триста сорок) грн. 00 коп. та 6 098 (шість тисяч девяносто вісім) грн. 40 коп. витрат по оплаті судової експертизи.

8. Доручити господарському суду м. Києва видати накази на виконання даної постанови.

9. Матеріали справи № 910/16571/15 повернути до господарського суду м. Києва.

Постанову Київського апеляційного господарського суду може бути оскаржено протягом 20 днів до Вищого господарського суду України у порядку, передбаченому ГПК України.

Повний текст постанови підписаний: 14.11.2016.

Головуючий суддя М.Л. Доманська

Судді О.М. Остапенко

ОСОБА_1