ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.10.2016 року Справа № 904/2250/16

Дніпропетровський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: головуючого судді: ВерхоглядТ.А. (доповідач) суддів: Білецької Л.М., Кузнецова В.О.

секретар судового засідання: Саланжій Т.Ю.

представники сторін:

від позивача: ОСОБА_1 представник, довіреність №б/н від 04.07.2016 р.;

від позивача: ОСОБА_2 представник, довіреність №б/н від 28.04.2016 р.;

від відповідача: ОСОБА_3 представник, довіреність №590 від 19.04.2016 р.;

від відповідача: ОСОБА_4 представник, довіреність №633 від 22.04.2016 р.;

від ПАТ "Дніпровагонмаш": ОСОБА_5 представник, довіреність №66 від 23.09.2016 р.;

від ПАТ "Дніпровагонмаш": ОСОБА_6 представник, довіреність №77 від 10.10.2016 р.;

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "МЕТАЛУРГІЙНА ТРАНСПОРТНА КОМПАНІЯ"

на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 02.08.2016 року у справі № 904/2250/16

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "МЕТАЛУРГІЙНА ТРАНСПОРТНА КОМПАНІЯ", м. Дніпро

до Публічне акціонерне товариство "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Придніпровська залізниця" Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця", м. Дніпро

про відшкодування збитків у розмірі 429 000,00 грн. за договором перевезення,-

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 02.08.2016 року у справі № 904/2250/16 (суддя Назаренко Н.Г.) в задоволені позову відмовлено. Судові витрати покладено на позивача.

Судове рішення мотивовано недоведеністю вини відповідача у спричиненні збитків та недоведеністю їх розміру.

Суд зазначив, що згідно висновків ОСОБА_2 службового розслідування транспортної події 22.08.2015 року, в результаті якої о 05 год.56 хв. на розїзді 355 км дільниці перегону Жовтокам'янка - Апостолове Придніпровської залізниці при проходженні поїзду №3501 формування станція Привільне, призначення станція Апостолове, стався схід 15-ти завантажених вагонів з 6-го по 20-й з голови поїзду, причиною сходу стала несправність вагону № 95188629, власник ТОВ Металургійна транспортна компанія, побудови клеймо 133 ВАТ Дніпровагонмаш 15.08.2013року.

Позивач є володільцем джерела підвищеної небезпеки вагону №95188629, що унеможливлює відповідальність відповідача по відшкодуванню власнику вагонів спричинених збитків.

Не погодившись з рішенням, позивач оскаржив його в апеляційному порядку. Зазначає, що суд першої інстанції не в повній мірі з'ясував обставини справи, допустив порушення норм матеріального та процесуального права.

Вказує, що висновок суду про те, що володільцем джерела підвищеної відповідальності - вагону № 95188629 є позивач, суперечить встановленим в рішенні суду обставинам, вимогам ст.ст.1166, 1187 Цивільного кодексу України.

Також апелянт спростовує посилання суду про те, що саме позивач не забезпечив відповідність вагона № 95188629, що належить підприємству і експлуатується в загальній мережі залізниць, вимогам ст. 36 Закону України Про транспорт від 10.11.1994 № 232/94-ВР, ст. 3, 10, 11 Закону України Про залізничний транспорт від 04.07.1996 № 274/96-ВР, ст. 68 Статуту залізниць України п.п. 9.4, 9.12 Правил технічної експлуатації залізниць України, затверджених наказом МТУ від 20.12.1996 № 411.

Просить рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 02.08.2016 року у справі № 904/2250/16 скасувати, позовні вимоги задовольнити.

В запереченні на апеляційну скаргу відповідач спростовує доводи апелянта. Вважає рішення суду законним та обґрунтованим, просить залишити його без змін, апеляційну скаргу залишити без задоволення.

В ході розгляду апеляційної скарги представником скаржника було заявлено клопотання про зупинення розгляду апеляційної скарги до закінчення розгляду апеляційної скарги по справі №904/1350/16 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Металургійна транспортна компанія" до Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Придніпровська залізниця» про зобов'язання виконати певні дії та стягнення 50 041,35 грн. за договором № ПР/В-15142/НЮдч на технічне обслуговування з відчепленням вантажних вагонів від 26.01.2015 року.

В обґрунтування клопотання зазначає на те, що у справі №904/1350/16 вирішується питання встановлення порушення відповідачем вимог договору на технічне обслуговування з відчепленням вантажних вагонів №ПР/В-15142/НЮдч від 26.01.2015 року, що призвело до збитків позивача у даній справі. Вважає, що ці справи взаємовязані між собою однією подією транспортною пригодою зі сходу 15 завантажених вагонів 22.08.2015 року на розїзді 355 км дільниці перегону Жовтокам'янка - Апостолове Придніпровської залізниці.

Колегія суддів відхилила вказане клопотання з огляду на наступне:

Відповідно до ч.1 ст. 79 Господарського процесуального кодексу України господарський суд зупиняє провадження у справі в разі неможливості розгляду даної справи до вирішення повязаної з нею іншої справи, що розглядається іншим судом.

Як вказано у п. 3.16 постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" від 26.12.2011 №18 (із змінами та доповненнями), статтею 79 ГПК встановлено вичерпний перелік підстав зупинення провадження у справі. Зупинення провадження у справі з інших підстав є неправомірним. Зокрема, відповідно до ч.1 ст. 79 ГПК України господарський суд зупиняє провадження у справі в разі неможливості розгляду даної справи до вирішення пов'язаної з нею іншої справи, що розглядається іншим судом. При цьому пов'язаною з даною справою є така інша справа, у якій інший суд встановлює обставини, що впливають чи можуть вплинути на подання і оцінку доказів у даній справі; в тому числі йдеться про факти, які мають преюдиціальне значення (ч.2-ч.4 ст.35 ГПК України).

Для вирішення питання про зупинення провадження у справі в разі неможливості розгляду даної справи до вирішення пов'язаної з нею іншої справи, господарському суду слід у кожному випадку з'ясувати: як саме пов'язана справа, що розглядається господарським судом, зі справою, яка розглядається іншим судом, чим саме обумовлюється неможливість розгляду справи.

Іншим судом, про який йдеться у ч.1 ст. 79 ГПК України, є будь-який орган, що входить до складу судової системи України згідно із ст. 3 та ч.2 ст. 17 Закону України "Про судоустрій і статус суддів"; іншим судом може вважатися й інший склад суду (одноособовий чи колегіальний) в тому ж самому судовому органі, в якому працює суддя (судді), що вирішує (вирішують) питання про зупинення провадження у справі.

Пов'язаність справ полягає у тому, що рішення іншого суду, який розглядає справу, встановлює обставини, що впливають на збирання та оцінку доказів у даній справі, зокрема, факти, що мають преюдиціальне значення. Ці обставини повинні бути такими, що мають значення для даної справи.

Колегія суддів не вбачає повязаність між собою справ № 904/2250/16 та

№904/1350/16.

З рішення господарського суду Дніпропетровської області від 10.08.2016 року у справі №904/1350/16 вбачається, що предметом спору у вказаній справі є зобовязання відповідача - Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Придніпровська залізниця" Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" виконати технічне обслуговування з відчеплення вагонів позивача № 95188629, № 95091781 та № 95095709 на підставі договору на технічне обслуговування з відчепленням вантажних вагонів №ПР/В-15142/НЮдч від 26.01.2015 року.

Предметом спору у даній справі є стягнення збитків, спричинених позивачу в результаті сходу вагонів. Питання належного виконання відповідачем умов договору на технічне обслуговування з відчепленням вантажних вагонів №ПР/В-15142/НЮдч від 26.01.2015 року до виникнення аварійної ситуації не розглядається у справі №904/1350/16. Факти, що можуть бути встановлені в іншому судовому спорі, на думку колегії, не впливають на вирішення даної справи.

В судовому засіданні по розгляду апеляційної скарги був допитаний відповідно до ст.30 Господарського процесуального кодексу України працівник ПАТ "Дніпровагонмаш" щодо визначення вартості відновлювального ремонту вагонів, що пошкоджені в результаті сходу.

Відповідь вказаного підприємства позивач надав в якості доказів розміру спричинених йому збитків.

Обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність встановлення господарським судом обставин справи та їх юридичну оцінку, заслухавши пояснення представників сторін, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги в силу наступного:

Колегією суддів встановлено, що ПАТ Українська залізниця (далі відповідач). є правонаступником ДП Придніпровська залізниця.

ПАТ Українська залізниця є юридичною особою, яке утворене відповідно до Закону України Про особливості утворення Публічного акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування та постанови Кабінету Міністрів України від 25.06.2014 року № 200 Про утворення Публічного акціонерного товариства Українська залізниця, згідно яких Товариство є правонаступником усіх прав і обовязків Укрзалізниці та підприємств залізничного транспорту, які реорганізовано шляхом злиття. До нього, зокрема, увійшло ДП Придніпровська залізниця ().

Постановою Кабінету Міністрів України від 02.09.2015 року № 735 Питання публічного акціонерного товариства Українська залізниця затверджено Статут ПАТ Укрзалізниця, відповідно до п. 2 якого Товариство є правонаступником усіх прав і обов'язків Укрзалізниці та підприємств залізничного транспорту, які реорганізовано шляхом злиття, згідно з Додатком 1 до Постанови Кабінету Міністрів України від 25.06.2014 року № 200.

Матеріалами справи підтверджується, що 22.08.2015 року о 05 год. 56 хв. на розїзді 355 км дільниці перегону Жовтокам'янка - Апостолове Придніпровської залізниці при проходженні поїзду №3501 формування станція Привільне, призначення станція Апостолове, стався схід 15-ти завантажених вагонів з 6-го по 20-й з голови поїзду.

Перші три вагони, що зійшли і зазнали пошкодження в обсязі поточного ремонту - №95188629,№ 95091781 та №95095709, є власністю ТОВ Металургійна транспортна компанія (далі - позивач).

Вказані вагони, як встановлено судом першої інстанції, використовувались залізницею для перевезення вантажів відповідно до договору про організацію перевезення вантажів у власних (орендованих власних) вагонах від 07.10.2010 року №ПР/М(оп)-10666/НЮ-п, що був укладений між позивачем і ДП "Придніпровська залізниця".

Згідно змісту позовної заяви, позивач просив суд зобовязати відповідача відшкодувати йому збитки, повязані з транспортуванням пошкодженого майна до місця виконання ремонту шляхом здійснення за власний рахунок навантаження на залізничні платформи та транспортування пошкоджених вагонів № 95188629, 95091781, 95095709 з місця їх зберігання на ПТО Апостолове на територію ПАО "Дніпровагонмаш".

Також своїми збитками позивач зазначив неодержаний прибуток (упущену вигоду) від того, що відповідач до даного часу утримує в себе пошкоджене майно, не відремонтував його та позивач не має можливості здавати вагони в оренду. Всього позивач розрахував розмір упущеної вигоди в сумі 144 000.00 грн.

Також позивач зазначав, що ПАО "Дніпровагонмаш" є підприємством, яке може відремонтувати пошкоджені вагони і вартість відновлювальних робіт становить 285 000,00 грн.

Правовою підставою позову позивач зазначив ст.ст. 22, 1192, 1187 Цивільного кодексу України, ст.ст. 224, 225 Господарського кодексу України.

У відповідності з вимогами ст. 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Одним із способів захисту є відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.22 Цивільного кодексу України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Згідно ст. 224 Господарського кодексу України учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов'язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб'єкту, права або законні інтереси якого порушено.

Під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов'язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Згідно приписів ч.1 ст. 225 Господарського кодексу України до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб'єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов'язання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов'язання другою стороною; матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом.

Частиною третьої цієї норми передбачено, що при визначенні розміру збитків, якщо інше не передбачено законом або договором, враховуються ціни, що існували за місцем виконання зобов'язання на день задоволення боржником у добровільному порядку вимоги сторони, яка зазнала збитків, а у разі якщо вимогу не задоволено у добровільному порядку, - на день подання до суду відповідного позову про стягнення збитків.

Згідно ч.1 ст.1187 Цивільного кодексу України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

Відповідно до ч.2 ст. 1187 Цивільного кодексу України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Статтею 1192 Цивільного кодексу України унормовано, що з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Таким чином, позивач зазначав декілька підстав для відшкодування йому понесених збитків - у звязку з порушенням господарського зобовязання ( ст. ст. 224, 225 Господарського кодексу України) та збитків, завданих джерелом підвищеної небезпеки (ст.1187 Цивільного кодексу України).

Для застосування такої міри відповідальності, як стягнення збитків, потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв'язку між протиправною поведінкою боржника та збитками, вини.

За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільно-правова відповідальність не настає.

Вирішуючи спори про стягнення заподіяних збитків, господарський суд перш за все повинен з'ясувати правові підстави покладення на винну особу зазначеної майнової відповідальності. При цьому слід відрізняти обов'язок боржника відшкодувати збитки, завдані невиконанням або неналежним виконанням зобов'язання, що випливає з договору, від позадоговірної шкоди, тобто від зобов'язання, що виникає внаслідок завдання шкоди.

На відміну від зобов'язань, які виникають із правомірних актів, цей вид зобов'язань виникає із неправомірних актів, яким є правопорушення, тобто протиправне, винне заподіяння шкоди деліктоздатною особою. Деліктне (позадоговірне) зобов'язання виникає там, де заподіювач шкоди і потерпілий не перебували між собою у зобов'язальних відносинах або шкода виникла незалежно від існуючих між сторонами зобов'язальних правовідносин (позиція Верховного Суду України, викладена у постанові від 18.03.2015 року справа № 5017/3760/2012).

Правильне розмежування підстав відповідальності необхідне ще і тому, що розмір відшкодування збитків, завданих кредиторові невиконанням або неналежним виконанням зобов'язань за договором, може бути обмеженим (ч. 3 ст. 22 Цивільного кодексу України), а при відшкодуванні позадоговірної шкоди, остання підлягає стягненню у повному обсязі (ст.1166 Цивільного кодексу України).

Зазначене розмежування підстав відповідальності необхідне також і тому, що збитки, заподіяні невиконанням договірних зобов'язань, повинен відшкодувати контрагент за договором, а позадоговірну шкоду відшкодовує особа, яка її заподіяла.

Встановлено, що 29.01.2007 року між сторонами було укладено договір №ПР/М0750 /НЮн про організацію перевезень вантажів по залізницях України, відповідно до якого сторонами урегульовано взаємовідносини щодо організації та здійснення перевезення вантажів у експортно-імпортному та внутрішньодержавному сполученнях, а також надання додаткових послуг за перевезення по території України по погодженим тарифам і ставкам(том 2 а.с.20-47).

Як було зазначено вище, між сторонами було укладено договір про організацію перевезення вантажів у власних (орендованих власних) вагонах від 07.10.2010 року №ПР/М(оп)-10666/НЮ-п (том 1 а.с.49-54).

Відповідно до п.2.2.1 договору 07.10.2010 року №ПР/М(оп)-10666/НЮ-п

відповідач зобов'язується забезпечувати перевезення вантажів вагонами Оператора (позивача) і повернення цих вагонів в порожньому стані на умовах договору.

Відповідно до п.2.2.7 договору відповідач зобовязався здійснювати випуск вагонів позивача на колії загального користування тільки після відповідного огляду їх технічного стану працівниками вагонного господарства залізниці.

Як зазначено вище та підтверджується матеріалами справи, 22.08.2015 року о 05.год. 56 хв. на розїзді 355 км дільниці перегону Жовтокам'янка - Апостолове Придніпровської залізниці при проходженні поїзду №3501 формування станція Привільне, призначення станція Апостолове, стався схід 15-ти завантажених вагонів з 6-го по 20-й з голови поїзду, в результаті чого було пошкоджено три належних на праві власності позивачу вагони №95188629,№ 95091781 та №95095709.

Компетентною комісією було проведено службове розслідування транспортної події (том 1 а.с.129-168). Згідно висновку ОСОБА_2 службового розслідування серйозного інциденту встановлено, що причиною сходження з рейок вагонів, в тому числі і належних позивачу, є вкочування гребеня правого (за напрямком руху) колеса першої колісної пари вагона №950921781 (сьомий з голови) між рамною рейкою і відтисненим правим вістряком стрілочного переводу №1, унаслідок згинання першої з'єднувальної тяги від удару зєднувача вертикальних важелів гальмівної важельної передачі другого за напрямком руху візка вагона №95188629 (шостий з голови), який вийшов за межі нижнього габариту через злам розпірки тріангеля.

Злам розпірки тріангеля стався внаслідок наявності у її тілі внутрішнього дефекту лиття та старої поперечної ттріщини, які зменшували площу поперечного перерізу на 73,9% (12%=61,9 %).

Винним у сходженні вагонів поїзда №3501 визнано власника вагону №95188629 - ТОВ "МЕТАЛУРГІЙНА ТРАНСПОРТНА КОМПАНІЯ" (том 1 а.с.139).

Колегія суддів вважає, що вказаний акт, навіть за відсутності оскарження його позивачем, не є належним доказом вини позивача. Такий висновок можливо підтвердити лише шляхом проведення відповідної експертизи.

Матеріалами справи підтверджується, що в провадженні слідчого відділу Апостолівського ВП Нікопольського відділу поліції ГУНП в Дніпропетровській області знаходиться кримінальне провадження щодо даної транспортної події.

На час постановлення оскаржуваного рішення та розгляду апеляційної скарги судово-металознавча експертиза та судово-залізнично-транспортна експертиза в рамках кримінального провадження на проведені (том 1 а.с.104).

Не є належним доказом вини позивача і висновок щодо кваліфікації транспортної події, на який посилався суд.

Яким чином позивач, за наявності договору на технічне обслуговування з відчепленням вантажних вагонів №ПР/В-15142/НЮдч від 26.01.2015 року,

мав забезпечити відповідність вагона № 95188629, що належить підприємству і експлуатується в загальній мережі залізниць, вимогам ст. 36 Закону України Про транспорт від 10.11.1994 № 232/94-ВР, ст. 3, 10, 11 Закону України Про залізничний транспорт від 04.07.1996 № 274/96-ВР, ст. 68 Статуту залізниць України п.п. 9.4, 9.12 Правил технічної експлуатації залізниць України, затверджених наказом МТУ від 20.12.1996 № 41, суд не зазначив.

За умовами вищезгаданого договору саме відповідач зобовязався обслуговувати вагони позивача і проводити їх підготовку під навантаження. Відповідно, саме працівники відповідача мали виявити несправності (недоліки) вагону.

Доводи представників відповідача про те, що вказані недоліки були скриті, не є підставою покладати обовязок належного утримання вагону та виявлення технічних недоліків на його власника за наявності договору, про який зазначено вище.

Колегія суддів не поділяє висновок оскаржуваного судового рішення про недоведеність вини відповідача у спричиненні збитків з огляду на наступне:

Відповідно до ч.1 ст. 31 Статуту залізниць України залізниця зобов'язана подавати під завантаження справні, придатні для перевезення відповідного вантажу, очищені від залишків вантажу, сміття, реквізиту, а у необхідних випадках - продезінфіковані вагони та контейнери.

Відповідно до. ст. 68 Статуту залізниць України залізничні колії, локомотиви і вагони підприємств повинні утримуватися ними згідно з правилами, затвердженими власниками цих підприємств чи органами, до сфери управління яких вони належать. Локомотиви і вагони, що належать підприємствам і експлуатуються в загальній мережі залізниць, повинні відповідати вимогам Правил технічної експлуатації залізниць України.

Згідно з п. 9.1. Правил технічної експлуатації залізниць України рухомий склад, а також спеціальний самохідний рухомий склад має утримуватися в експлуатації у справному стані, що забезпечує безперебійну роботу, безпеку руху, охорону праці і своєчасно проходити планово-попереджувальні види ремонту і технічного обслуговування.

Локомотиви і вагони, що належать іншим відомствам, підприємствам та організаціям і виходять на колії загальної мережі залізниць, мають відповідати вимогам цих Правил. Порядок обертання такого рухомого складу на коліях загальної мережі залізниць визначається Державною адміністрацією залізничного транспорту України, а порядок виходу локомотивів на станцію примикання - начальником дирекції залізничних перевезень (начальником залізниці)( п.9.12. Правил технічної експлуатації залізниць України).

Висновки технічного розслідування відповідача про те, що сходження вагону сталося з причини зламу розпірки тріангеля, який розташований на другому за напрямком руху візку у місці розміщення 3-ї за напрямком руху колісної пари, не підтверджено належними доказами.

Як встановлено апеляційним судом з пояснень обох сторін, позивач з дня аварії не має доступу до належних йому вагонів. Окрім того, між сторонами є спір щодо належного виконання залізницею умов договору на технічне обслуговування вагонів.

Щодо доводів скаржника про те, що відповідач є володільцем джерела підвищеної небезпеки (вагону) та має обовязок відшкодувати спричинені збитки, необхідно зазначити наступне:

На момент інциденту вагон №95188629 перебував у складі поїзда №3501, у фактичному володінні відповідача, який відповідно до Статуту залізниць України здійснював перевезення, тобто правомірно володів зазначеним вагоном.

Відповідно до ч.1 ст. 397 Цивільного кодексу України володільцем чужого майна є особа, яка фактично тримає його у себе.

Статтею 398 Цивільного кодексу України унормовано, що право володіння виникає на підставі договору з власником або особою, якій майно було передане власником, а також на інших підставах, встановлених законом.

Відповідно до ч.2 ст. 1187 Цивільного кодексу України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Колегія суддів вважає, що визначальним для вирішення даного спору є встановлення судом всіх чотирьох елементів складу цивільного правопорушення, за наявності яких можливе відшкодування спричинених збитків.

Так, вина відповідача як підстава відповідальності згідно ст.224 Господарського кодексу України, не підтверджується. Позивач не зазначив, у чому та які порушення , якого договору допущено відповідачем та як ці порушення вплинули на спричинення позивачу збитків.

Посилання позивача на положення ст.1187 Цивільного кодексу України, як на підставу відшкодування збитків, необґрунтовано відхилені судом першої інстанції.

Однак жодних належних та допустимих доказів щодо розміру спричинених збитків позивачем не доведено.

Посилання апелянта на довідку ПАО "Дніпровагонмаш", якою встановлена орієнтована вартість відновлювальних робіт - 285 000,00 грн., не приймається колегією суддів з огляду на те, що вказаний висновок здійснено уповноваженою особою ПАО "Дніпровагонмаш" без огляду пошкоджених вагонів, без визначення необхідного обсягу робіт та нормативного обґрунтування їх вартості.

Збитки, повязані з транспортуванням пошкодженого майна до місця виконання ремонту шляхом здійснення за власний рахунок навантаження на залізничні платформи та транспортування пошкоджених вагонів № 95188629, 95091781, 95095709 з місця їх зберігання на ПТО Апостолове на територію ПАО "Дніпровагонмаш" позивачем не визначені.

Неодержаний прибуток (упущену вигоду) в сумі 144 000.00 грн. позивач також належними та допустимими доказами не обґрунтував.

Отже, розмір збитків не доведено. По суті рішення суду першої інстанції про відмову в задоволенні позову є законним.

Мотиви, з яких суд відмовив в позові, колегія суддів поділяє частково. Однак підстав для скасування оскаржуваного рішення та задоволення апеляційної скарги не вбачається.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Дніпропетровської області від 02.08.2016 року у справі № 904/2250/16 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів до Вищого господарського суду України.

Головуючий суддя Т.А. Верхогляд

Суддя Л.М. Білецька

Суддя В.О. Кузнецов

Повний текст постанови складено 14.11.16р.