РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.11.2016Справа №910/16643/16

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «УКРМЕТАЛОПРОФІЛЬ»

до Публічного акціонерного товариства «УКРГАЗПРОМБАНК» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів на ліквідацію ПАТ «Укргазпромбанк» Ожго Євгена Вікторовича

про зобов'язання вчинити дії

суддя Пукшин Л.Г.

Представники:

від позивача Гіппіус Р.О. - представник за довіреністю № б/н від 14.09.16

Остапчук М.Г. - представник за довіреністю від 14.09.16

від відповідача Васильєва І.В. - представник за довіреністю №225 від 22.09.16

У судовому засіданні 23.11.2016 в порядку ст. 85 ГПК України, було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

На розгляд Господарського суду міста Києва передані позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «УКРМЕТАЛОПРОФІЛЬ» до Публічного акціонерного товариства «УКРГАЗПРОМБАНК» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів на ліквідацію ПАТ «Укргазпромбанк» Ожго Євгена Вікторовича про зобов'язання вчинити дії.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що 04.04.2011 в забезпечення виконання зобов'язання Товариства з обмеженою відповідальністю «Альбатрос» (надалі - позичальник, боржник) за договором банківського кредиту № 01-КЛ/11-Д між Публічним акціонерним товариством «УКРГАЗПРОМБАНК» (надалі - відповідач, кредитодавець, заставодержатель) та Товариством з обмеженою відповідальністю «УКРМЕТАЛОПРОФІЛЬ» (надалі - позивач, заставодавець) було укладено договір застави № 02-З/11-Д. За доводами позивача, основне зобов'язання позичальника за договором банківського кредиту у відповідності до ст. 609 Цивільного кодексу України та ч.5 ст. 45 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» припинилось, у зв'язку з ліквідацією Товариства з обмеженою відповідальністю «Альбатрос». Таким чином, позивач просить суд визнати припиненими зобов'язання за Договором застави № 02-З/11-Д від 04.04.2011 та визнати припиненим право застави, припинивши обтяження за записом 1 зареєстрованого від 05.04.2011 за № 11032077 та запису 1 зареєстрованого від 21.06.2016 за № 15871717.

Ухвалою Господарського суду м. Києва від 13.09.2016 порушено провадження у справі № 910/16643/16 за вказаною позовною заявою та призначено розгляд справи в судовому засіданні 05.10.2016.

Розгляд справи неодноразово відкладався за клопотанням сторін та у зв'язку з невиконанням сторонами вимог ухвали суду від 13.09.2016.

У судовому засіданні 23.11.2016 представники позивача надали документи для долучення до матеріалів справи на виконання вимог ухвали суду, позовні вимоги підтримали, з підстав наведених у позовній заяві та просили суд задовольнити у повному обсязі.

Представник відповідача проти вимог заперечував з наступних підстав.

Так, за доводами відповідача, позовні вимоги позивача спрямовані на встановлення факту, що має юридичне значення, а не на захист порушеного права, що свідчить про непідвідомчість даного спору господарським судам.

За доводами відповідач, даний позов є спробою ТОВ «Укрметалопрофіль» та Боржника уникнути цивільно-правової відповідальності за невиконання Кредитного договору.

Так за твердженнями відповідача, між ПАТ «Укргазпромбанк та ТОВ «Торгівельно-промислова група «Альбатрос» було укладено Договір банківського кредиту №01- KJI/11-Д (далі - Кредитний договір), предметом якого є надання Кредитодавцем Позичальнику грошових коштів (кредит) у вигляді мультивалютиої відновлювальної кредитної лінії та зобов'язання Позичальника повернути кредит у строк до 04.04.2014, сплатити проценти за користування кредитом, комісії та інші платежі в розмірі, на умовах та в порядку, що визначені цим договором.

На забезпечення виконання Боржником своїх зобов'язань за Кредитним договором між ПАТ «Укргазпромбанк» та ТОВ «Укрметалопрофіль» було укладено Договір поруки №01-П/11-Д від 04.04.20112; Договір застави №02-3/11-Д від 04.04.2011; Договір застави №03-3/11-Д від 04.04.2011; Іпотечний договір від 04.04.2011.

До Кредитного договору, Договору іпотеки та Договорів застави неодноразово вносилися зміни, які стосувались встановлення граничного ліміту заборгованості за кредитною лінією, розміру процентної ставки, строку користування кредитом.

У п.7.6. Кредитного договору встановлено, що він вступає в дію з моменту його підписання Сторонами і діє до повного виконання Сторонами своїх зобов'язань за Договором.

У п.5.6. договорів застави закріплено, що ці договори вступають в дію з моменту нотаріального посвідчення та діють до повного виконання зобов'язань за Кредитним договором. У разі часткового виконання зобов'язань за Кредитним договором та у разі внесення змін до Кредитного договору, застава зберігається у повному обсязі і діє до повного виконання зобов'язань.

За доводами відповідача, Банк в повному обсязі виконав свої зобов'язання перед позичальником за кредитним договором, однак позичальник свої зобов'язання за Кредитним договором не виконав, кредит у визначений строкне повернув, проценти та штрафні санкціїне сплатив, у зв'язку із чим заборгованість Позичальника перед Банком складала 51 933 665, 94 грн.

Пунктом 4.1. договорів застави передбачено, що право звернення стягнення на предмет застави Заставодержатель набуває у разі невиконання позичальником будь-якого зобов'язання за Кредитним договором та/або заставодавцем за цим договором застави.

Отже, як наслідок у ПАТ «Укргазпромбанк» виникло право звернути стягнення на предмет застави, а також звернути стягнення на предмет іпотеки шляхом набуття права власності на предмет іпотеки на підставі ст.ст. 7, 33, 37 Закону України «Про іпотеку», ст.ст. 19, 20, 24 Закону України «Про заставу», ст.ст. 526, 530, 590, 599, 610, 611, 612, 625, 1054 ЦК України, яке майновим поручителем ТОВ «Укрметалопрофіль» не заперечується.

Однак, як вказує відповідач, боржник та позивач почали вчиняти дії, спрямовані на уникнення цивільно-правової відповідальності за неналежне виконання зобов'язання, зокрема шляхом ініціювання процедури припинення Боржника, згодом процедури банкрутства Боржника, затягування розгляду справи №904/5858/15 про звернення стягнення на предмет іпотеки, ініціювання цивільних справ №202/2862/16-ц, №204/6090/16-ц та №204/6089/16-ц, які розглядались за відсутності Банку.

Крім того, відповідач зазначає, що у червні 2016 ПАТ «Укргазпромбанк» дізнався з Єдиного державного реєстру судових рішень про той факт, що 13.05.2016 Заочним рішенням Індустріального районного суду міста Дніпропетровська у справі №202/2862/16-ц задоволено позовну заяву «Укрметалопрофіль» до ПАТ «Укргазпромбанк» в особі уповноваженої особи ФГВФО на здійснення тимчасової адміністрації Ожго Є.В., ОСОБА_1, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, - приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу Панченко Олена Валентинівна, про витребування майна з незаконного володіння, визнання припиненими договорів застави, зняття заборони та вилучення записів про обтяження.

За заявою банку вказане Заочне рішення у справі №202/2862/16-ц від 13.05.2016. скасоване ухвалою суду від 06.07.2016, провадження у даній справі закрито ухвалою від 16.08.2016.

Також відповідач зазначає, про наявність інших судових справ ініційованих керівником позивача, що свідчить про вчинення позивачем спроб уникнути цивільно-правової відповідальності за невиконання Кредитного договору.

Щодо посилання позивача на припинення зобов'язань у зв'язку з ліквідацією боржника, відповідач вказує, що ліквідація боржника не тягне за собою припинення зобов'язання заставодавця з виконання забезпеченого заставою зобов'язання.

Адже, за доводами відповідача, договір застави, який забезпечує виконання Кредитного договору, має на меті не лише задовольнити вимоги кредитора - ПАТ «Укргазпромбанк» - за рахунок предмета застави у випадку неплатоспроможності боржника, а також нівелювати ризик невиконання кредитного зобов'язання у випадку ліквідації боржника та виключення відомостей щодо нього з реєстру.

Відповідно, виключення з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців боржника - ТОВ «ТТІГ «Альбатрос» - не тягне за собою припинення зобов'язання Заставодавця - ТОВ «Укрметалопрофіль».

Аналогічної позиції дотримується Верховний суд України у Постанові від 10.02.2016 у справі №6-216цс14. В той час як посилання позивача йде на застарілу судову практику.

Також відповідач зазначає, що ПАТ «Укргазпромбанк» є неналежним відповідачем щодо позовної вимоги про припинення обтяження (записів).

У розумінні ст.2 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів тареєстрацію обтяжень» ПАТ «Укргазпромбанк» є обтяжувачем - власник рухомого майна, що знаходиться у володінні боржника; будь-яка інша особа, на користь якої встановлюється договірне обтяження; особа, яка здійснює управління рухомим майном в інтересах кредитора, а не уповноважений орган (особа) - орган державної влади або його посадова особа, інші особи, які відповідно до закону наділені повноваженнями обтяжувати рухоме майно, що належить юридичній чи фізичній особі.

З огляду на зазначене відповідач просить суд відмовити у позові в повному обсязі.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив.

04.04.2011 між Публічним акціонерним товариством «УКРГАЗПРОМБАНК» (надалі - банк/відповідач та Товариством з обмеженою відповідальністю «Торговельно-промислова група «Альбатрос» (далі - позичальник/боржник) був укладений договір банківського кредиту № 01-КЛ/11-Д (надалі - кредитний договір), згідно з умовами якого банк зобов'язався надати позичальнику грошові кошти (кредит) у вигляді мультивалютної відновлювальної кредитної лінії у розмірі та на умовах, встановлених договором, позичальник зобов'язувалось повернути кредит та сплатити проценти за користування ним.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

В забезпечення виконання зобов'язань позичальника за кредитним договором між банком як заставодержателем та Товариством з обмеженою відповідальністю «УКРМЕТАЛОПРОФІЛЬ» (надалі - позивач/заставодавець) був укладений договір застави № 02-З/11-Д від 04.04.2011, який посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Панченко О.В. та зареєстрований в реєстрі за № 723 (надалі - договір застави).

Відповідно до п. 1.1 договору застави предметом цього договору є передача заставодавцем в заставу заставодержателю рухомого майна транспортних засобів, зазначених в п. 1.3 цього договору (предмет застави), для забезпечення виконання в повному обсязі зобов'язань позичальника, щодо повернення кредиту, сплати процентів за користування кредитом, комісій, пені, штрафних санкцій, збитків та будь-яких інших платежів, розмір, термін та умови сплати і повернення яких встановлюються договором про надання банківського кредиту № 01-КЛ/11-Д від 04.04.2011 та будь-якими додатковими угодами до нього (у т.ч. такими, що збільшують розмір основного зобов'язання/змінюють порядок його виконання).

Згідно з п. 1.3 договору застави предметом застави є транспортні засоби, а саме:

марка - Renault, модель - Magnum, рік випуску - 2000, колір - синій, номер шасі (кузова, рами) VIN - НОМЕР_9, тип - СІДЛОВИЙ ТЯГАЧ-Е, реєстраційний номер НОМЕР_1, що належить заставодавцю на підставі Свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_10, виданого РП РЕР 2 УДАІ УМВС України в Дніпропетровській області 28 серпня 2008 року,

марка - Groenewegen, модель - DRO 1227, рік випуску - 2003, колір - синій, номер шасі (кузова, рами) VIN - НОМЕР_11, тип - НАПІВПРИЧІП-БОРТОВИЙ-Е, реєстраційний номер НОМЕР_2, що належить заставодавцю на підставі Свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_12, виданого РП РЕР 2 УДАІ УМВС України в Дніпропетровській області 28 серпня 2008 року,

марка - Renault, модель - Magnum 440, рік випуску - 2004, колір - червоний, номер шасі (кузова, рами) VIN - НОМЕР_13, тип - СІДЛОВИН ТЯГАЧ-Е, реєстраційний номер НОМЕР_3, що належить заставодавцю на підставі Свідоцтва про реєстраціютранспортного засобу НОМЕР_14, виданого РП РЕР 2 УДАІ УМВ України вДніпропетровській області 04 березня 2011 року,

марка - KOGEL, модель - SNCO 24, рік випуску - 2000, колір - синій, номер шасі (кузова, рами) VIN - НОМЕР_15, тип - НАПІВПРИЧІП БОРТОВИЙ -Е, реєстраційний номер НОМЕР_4, що належить заставодавцю на підставі Свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_16, виданого РП РЕР 2 УДАІ УМВС України в Дніпропетровській області 04 березня 2011 року,

марка - Renault, модель - Magnum 440, рік випуску - 2001, колір - білий, номер шасі (кузова,рами) VIN - НОМЕР_17, тип - БОРТОВИЙ-С, реєстраційний номер НОМЕР_5, що належить заставодавцю на підставі Свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_18, виданого РП РЕР 2 УДАІ УМВС України в Дніпропетровській області 12 жовтня 2008 року,

марка - FREJAT, рік випуску - 1999, колір - синій, номер шасі (кузова, рами) VIN - НОМЕР_19, тип - ПРИЧІП, реєстраційний номер НОМЕР_6, що належить заставодавцю на підставі Свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_20 виданого РП РЕР 2 УДАІ УМВС України в Дніпропетровській області 10 грудня 2008 року,

марка - Renault, модель - Magnum, рік випуску - 2000, колір - білий, номер шасі кузова, рами) VIN - НОМЕР_21, тип - СІДЛОВИН ТЯГАЧ-Е, реєстраційний номер НОМЕР_7, що належить заставодавцю на підставі Свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_22, виданого РП РЕР 2 УДАІ УМВС України в Дніпропетровській області 26 вересня 2008 року,

марка - МЕТАСО, рік випуску - 1998, колір - сірий, номер шасі (кузова, рами) Y1N- НОМЕР_23, тип - НАПІВПРИЧІП-БОРТОВИЙ-Е, реєстраційний номер НОМЕР_8, що належить заставодавцю на підставі Свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_24, виданого РП РЕР 2 УДАІ УМВС України в Дніпропетровській області 26 вересня 2008 року.

Предмет застави перебуває у володінні заставодавця за адресою: АДРЕСА_1, та який сторони оцінюють в 667 362,82 грн. (п.п. 14,1.5. договору застави).

Як вбачається із матеріалів справи, сторонами було укладено договори про внесення змін до Договору застави №02-3/11-Д, а саме:

Договір про внесення змін №1 від 25.01.2012, зареєстрований в реєстрі за №177;

Договір про внесення змін №2 від 13.04.2012, зареєстрований в реєстрі за №907;

Договір про внесення змін №3 від 21.09.2012, зареєстрований в реєстрі за №2265;

Договір про внесення змін №4 від 10.06.2013, зареєстрований в реєстрі за №791;

Договір про внесення змін №5 від 10.04.2014, зареєстрований в реєстрі за №371;

Договір про внесення змін №6 від 19.12.2014, зареєстрований в реєстрі за №1715.

За доводами позивача, ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 30.11.2015 у справі 904/5631/15 ТОВ «ТПГ «АЛЬБАТРОС» було ліквідовано як юридичну особу.

Ухвалою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 13.01.2016 припинено апеляційне провадження за апеляційною скаргою ПАТ «УКРГАЗПРОМБАНК» та залишено без змін ухвалу господарського суду Дніпропетровської області від 30.11.2015 року по справі 904/5631/15.

Постановою Вищого господарського суду України від 01.03.2016 припинено касаційне провадження за касаційною скаргою банку та ухвалу Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 13.01.2016 та ухвалу господарського суду Дніпропетровської області від 30.11.2015 залишено без змін.

Наявність запису в Єдиному державному реєстрі про припинення товариства з обмеженою відповідальністю «Торговельно-промислова група «АЛЬБАТРОС» підтверджується витягом з офіційного сайту Міністерства Юстиції України.

Також, позивач зазначає, що відповідач не скористався своїм правом та не здійснив жодних дій, щодо захисту своїх прав, шляхом подання позовної заяви до боржника про стягнення заборгованості за Договором банківського кредиту №01-КЛ/11-Д від 04.04.2011 та не набув статусу кредитора у справі №904/5631/15 про банкрутство, а відтак у відповідності до ч.5 ст. 45 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника, або визнання його банкрутом» вимоги, вважаються погашеними.

Позивач вказує на те, що обставини, викладені в ухвалі господарського суду Дніпропетровської області від 30.11.2015, щодо ліквідації юридичної особи ТОВ «ТПГ АЛЬБАТРОС» та припинення його зобов'язань перед ПАТ «УКРГАЗПРОМБАНК» - мають значення для вирішення даної справи, оскільки основним боржником за Договором банківського кредиту №01-КЛ/11-Д від 04.04.2011 є саме ТОВ «ТПГ «АЛЬБАТРОС».

З інформації, яка міститься у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб підприємців та громадських формувань, вбачається, що 14.12.2015 внесено запис про припинення товариства з обмеженою відповідальністю Торговельно-промислова група «АЛЬБАТРОС», а тому, на думку позивача, у відповідності до ст. 609 Цивільного кодексу України та ч.5 ст. 45 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», зобов'язання товариства з обмеженою відповідальністю «Торговельно-промислова група «АЛЬБАТРОС» перед банком за Кредитним договором №01-КЛ/11-Д від 04.04.2011 року є припиненим.

А відтак, за твердженням позивача, оскільки основне зобов'язання позичальника за Договором банківського кредиту №01-КЛ/11-Д є припиненими в зв'язку з ліквідацією позичальника, тому право за договором застави №02-3/11-Д від 04.04.2011 року є припиненими.

Також позивач вважає, що основне зобов'язання за Договором банківського кредиту №01-КЛ/11-Д позичальника у зв'язку з ліквідацією боржника є погашеними, що тягне за собою припинення зобов'язань за Договором застави, записи про обтяження заставою рухомого майна за Договором застави №02-3/11-Д від04.11.2011в Державному реєстрі речових прав на рухоме майно також підлягають припиненню.

У зв'язку з чим, позивач просить суд визнати припиненими зобов'язання за Договором застави № 02-З/11-Д від 04.04.2011, який посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Панченко О.В. та зареєстрований в реєстрі за № 723, та визнати припиненим право застави та припинити обтяження: Запис 1, який було зареєстровано 05.04.2011 року за № 11032077, Приватним нотаріусом Панченко О.В., на підставі Договору застави, 02-3/11-Д, 04.04.2011, обтяжувач ПАТ «УКРГАЗПРОМБАНК», застава рухомого майна та Запис 1, який було зареєстровано 21.06.2016 року за № 15871717, приватним нотаріусом Щербак Т.В., застава рухомого майна.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що вимоги позивача не підлягають задоволенню повністю з наступних підстав.

В силу статей 11, 202, 509 ЦК України між сторонами на підставі кредитного договору, додаткових угод до нього, а також іпотечного договору виникли зобов'язальні відносини, які, в силу ч.1 ст. 193 ГК України та статей 525, 526 ЦК України, повинні виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства.

За змістом ст. 509 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послуги, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії.

Підприємства, установи, організації, інші юридичні особи мають право звернутись до господарського суду за захистом своїх порушених прав і охоронюваних законом інтересів (ст. 1 ГПК України).

За змістом п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України, одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права, а за п. 7 ч. 2 цієї статті - припинення правовідношення.

Статтею 546 ЦК України передбачено, що виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком

Судом встановлено, що зобов'язанням, забезпеченим заставою, що виникла на підставі договору застави № 02-З/11-Д від 04.04.2011, є зобов'язання ТОВ "ТПГ "Альбатрос", яке виникло з договору банківського кредиту № 01-КЛ/11-Д від 04.04.2011.

Разом з тим, ухвалю Господарського суду Дніпропетровської області від 30.11.2015 по справі № 904/5631/15, що набрала законної сили, юридичну особу - ТОВ "ТПГ "Альбатрос", ліквідовано.

А відтак, позивач посилаючись на норми ст.ст. 593, 609 ЦК України вважає, що припинення юридичної особи у зв'язку з визнанням її банкрутом є підставою припинення застави, оскільки зобов'язання за кредитним договором припиняється.

Проте, такі доводи позивача спростовуються наступним.

Так, відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 1 Закону України "Про заставу" застава - це спосіб забезпечення зобов'язань, якщо інше не встановлено законом. В силу застави кредитор (заставодержатель) має право в разі невиконання боржником (заставодавцем) забезпеченого заставою зобов'язання одержати задоволення з вартості заставленого майна переважно перед іншими кредиторами.

Згідно з ч.ч. 1, 3 ст. 3 Закону України "Про заставу" заставою може бути забезпечена будь-яка дійсна існуюча або майбутня вимога, що не суперечить законодавству України, зокрема така, що випливає з договору позики, кредиту, купівлі-продажу, оренди, перевезення вантажу тощо. Застава має похідний характер від забезпеченого нею зобов'язання.

Відповідно до ст.572 ЦК України, в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, держати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави).

Статтею 589 ЦК України закріплено, що у разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. За рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату центів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов'язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у зв'язку із пред'явленням вимоги, якщо інше не встановлено договором.

У частинах 1-2 ст.590 ЦК України зазначено, що звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом. Заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, коли зобов'язання не буде виконано у встановлений строк (термін), якщо інше не встановлено договором або законом.

Частинами 1-2 ст. 593 ЦК України визначено, що право застави припиняється у разі: 1) припинення зобов'язання, забезпеченого заставою; 2) втрати предмета застави, якщо заставодавець не замінив предмет застави; 3) реалізації предмета застави; 4) набуття заставодержателем права власності на предмет застави. Право застави припиняється також в інших випадках, встановлених законом. У разі припинення права застави на нерухоме майно до державного реєстру вносяться відповідні дані.

Згідно зі ст.599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Таким чином, укладаючи договір застави, заставодавець бере на себе усі ризики, пов'язані з невиконанням зобов'язання боржником (у межах вартості предмета застави, у тому числі й ті, що виникають унаслідок банкрутства боржника з його подальшим виключенням із ЄДРПОУ.

Оскільки, покладення цих ризиків на особу, яка видала забезпечення, відбулося за договором, укладеним заставодавцем саме із кредитором, то усі взяті ризики слід покладати на особу, яка видала забезпечення, і після припинення існування боржника. Отже, ліквідація боржника не може припиняти обов'язок заставодавця із несення цих ризиків. Інше може бути передбачено договором між кредитором та особою, яка видала забезпечення, тобто звільнення останньої від таких ризиків має бути предметом спеціальної домовленості між нею і кредитором.

Аналіз наведених вище правових норм дає підстави для висновку про те, що сам факт ліквідації боржника за кредитним договором із внесенням запису до відповідного реєстру про припинення юридичної особи за наявності заборгованості боржника за цим договором, яка не була погашена у процедурі ліквідації, не є підставою для припинення договору іпотеки, укладеного для забезпечення виконання кредитного договору боржником.

Аналогічна позиція викладена у постановах Верховного суду України, у справах № 6-84цс15 від 10.02.2016, №6-245цс14 від 17.02.2016, № 3-952гс15 від 24.02.2016, №3-578гс16 від 06.07.2016, №3-584гс16 від 06.07.2016.

Стосовно посилання позивача на позбавлення його права регресу до боржника, то слід зазначити, що укладання договору застави (іпотеки) є вільним волевиявленням заставодавця (іпотекодавця), який обізнаний із особою боржника та його майновим станом. Укладаючи, договір застави (іпотеки), заставодавець (іпотекодавець) приймає на себе всі ризики, пов'язані з невиконанням зобов'язання боржником (у межах вартості предмета застави іпотеки), у тому числі й ті, що виникають унаслідок банкрутства боржника. Оскільки покладення на особу, яка видала забезпечення цих ризиків відбулося за договором, укладеним заставодавцем (іпотекодавцем) саме з кредитором, то всі прийняті ризики повинні покладатися на особу, яка видала забезпечення, і після припинення існування боржника, отже, ліквідація боржника не повинна припиняти обов'язок заставодавця (іпотекодавця) з несення цих ризиків.

Також суд вважає необґрунтованим посилання позивача на порушення його права власності, принципи пропорційності» та «справедливої рівноваги», оскільки звернення стягнення на предмет застави, набуття права власності на предмет застави заставодержателем, втрата заставодавцем права власності на предмет застави відбувається у відповідності із нормами чинного законодавства, саме: ЦК України та Законом України «Про заставу». Крім цього, сіл зазначити,що заставодавець відповідає не всім своїм майном, а лише в межах вартості предмета застави, який ним переданий у забезпечення виконання зобов'язань боржника, звернення стягнення на яке відбувається на підставі закону.

Враховуючи вищевикладене, реалізація заставодержателем свого законного права звернути стягнення на предмет застави в рахунок погашення заборгованості боржника не порушує прав та інтересів заставодавця, який при укладанні договору застави взяв на себе всі ризики неналежного виконання зобов'язання боржником та усвідомлював всі можливі негативні наслідки, які можуть настати у випадку неналежного невиконання зобов'язання боржником та пред'явлення до нього вимоги заставодержателем, а отже укладання договору застави є згодою заставодавця в майбутньому нести відповідальність за прийняте рішення поручитися за виконання боржником основного зобов'язання у межах вартості предмета застави.

За таких обставин, враховуючи вищевикладене та беручи до увагу позицію Верховного суду України викладену у постановах № 6-84цс15 від 10.02.2016, №6-245цс14 від 17.02.2016, № 3-952гс15 від 24.02.2016, №3-578гс16 від 06.07.2016, №3-584гс16 від 06.07.2016, якою закріплено унеможливлення зникнення цивільно-правової відповідальності майнового поручителя за невиконання кредитного зобов'язання боржником, якого ліквідовано, суд приходить до висновку, що вимоги позивача про припинення зобов'язання за Договором застави № 02-З/11-Д від 04.04.2011, який посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Панченко О.В. та зареєстрований в реєстрі за № 723, документально не підтвердженими, а тому не підлягають задоволенню.

Інші доводи позивача на обґрунтування вимог не спростовують доводів, наведених вище, а тому не беруться судом до уваги.

Оскільки, судом встановлено, що не підлягають задоволенню вимоги про припинення зобов'язання за Договором застави № 02-З/11-Д від 04.04.2011, то відповідно не підлягають задоволенню вимоги про припинення обтяження: Запис 1, який було зареєстровано 05.04.2011 року за № 11032077, Приватним нотаріусом Панченко О.В., на підставі Договору застави, 02-3/11-Д, 04.04.2011, обтяжувач ПАТ «УКРГАЗПРОМБАНК», застава рухомого майна та Запис 1, який було зареєстровано 21.06.2016 року за № 15871717, приватним нотаріусом Щербак Т.В.

Відповідно до ст. ст. 33, 34 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень; докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу; обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Обов'язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб'єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з'ясувати обставини, які мають значення для справи.

Згідно зі ст. 4-2 Господарського процесуального кодексу України правосуддя у господарських судах здійснюється на засадах рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом. Дана норма кореспондується зі ст. 22 Господарського процесуального кодексу України, в якій закріплено, що сторони користуються рівними процесуальними правами.

Вказані положення означають, що закон встановлює рівні можливості сторін і гарантує їм право на захист своїх інтересів. Принцип рівності учасників судового процесу перед законом і судом є важливим засобом захисту їх прав і законних інтересів, що унеможливлює будь-який тиск однієї сторони на іншу, ущемлення будь-чиїх процесуальних прав. Це дає змогу сторонам вчиняти передбачені законодавством процесуальні дії, реалізовувати надані їм законом права і виконувати покладені на них обов'язки.

У відповідності до ст. 4-3 Господарського процесуального кодексу України, судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами. Господарський суд створює сторонам та іншим особам, які беруть участь у справі, необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства.

Принцип змагальності тісно пов'язаний з процесуальною рівністю сторін і забезпечує повноту фактичного й доказового матеріалу, наявність якого є важливою умовою з'ясування обставин справи. Відповідно до вказаного принципу, особи, зацікавлені в результаті справи, вправі відстоювати свою правоту у спорі шляхом подання доказів; участі в дослідженні доказів, наданих іншими особами шляхом висловлення своєї думки з усіх питань, що підлягають розгляду у судовому засіданні. Змагальність є різновидом активності зацікавленої особи (сторони). Особи, які беруть участь у справі, вправі вільно розпоряджатися своїми матеріальними і процесуальними правами й активно впливати на процес з метою захисту прав і охоронюваних законом інтересів.

Позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження обставини на які він посилався, як на підставу своїх вимог, та на спростування заперечень відповідача проти позову, у зв'язку з чим на підставі встановлених під час розгляду справи обставин суд вважає заявлені позивачем вимоги не обґрунтованими.

При цьому, суд звертає увагу на те, що відповідно до п. 2.3. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 р. "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції", якщо стороною (або іншим учасником судового процесу) у вирішенні спору не подано суду в обґрунтування її вимог або заперечень належні і допустимі докази, в тому числі на вимогу суду, або якщо в разі неможливості самостійно надати докази нею не подавалося клопотання про витребування їх судом (частина перша статті 38 ГПК), то розгляд справи господарським судом може здійснюватися виключно за наявними у справі доказами, і в такому разі у суду вищої інстанції відсутні підстави для скасування судового рішення з мотивів неповного з'ясування місцевим господарським судом обставин справи.

Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 6 від 23.03.2012 р. "Про судове рішення" рішення господарського суду має ґрунтуватись на повному з'ясуванні такого: чи мали місце обставини, на які посилаються особи, що беруть участь у процесі, та якими доказами вони підтверджуються; чи не виявлено у процесі розгляду справи інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин; яка правова кваліфікація відносин сторін, виходячи з фактів, установлених у процесі розгляду справи, та яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору.

Відповідно до статті 49 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст. 32, 33, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

В И Р І Ш И В:

У позові відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 24.11.2016

Суддя Пукшин Л.Г.