ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.11.2016 р. Справа № 917/1167/16

за позовом Публічного акціонерного товариства Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", вул. Б.Хмельницького, 6, м. Київ 1,01001

до Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Полтавагаз", вул. Козака, 2-а; вул.Єнгельса,2, м. Полтава, Полтавська область,36020

про стягнення 2 754 060,51 грн.

Суддя Тимощенко О.М.

Представники сторін, які були присутні в судовому засіданні 20.10.16 року:

від позивача: ОСОБА_1 дов. №14-10 від 14.01.2015 року

від відповідача: ОСОБА_2 дов. №82 від 10.12.2015 року

Представники сторін, які були присутні в судовому засіданні 10.11.16 року:

від позивача: ОСОБА_3 дов. №14-137 від 13.05.2014 року

від відповідача: ОСОБА_2 дов. №82 від 10.12.2015 року

Рішення приймається після перерви, оголошеної в судовому засіданні 20.10.2016 року на підставі ст. 77 ГПК України.

В судовому засіданні 10.11.2016 року суд оголосив вступну та резолютивну частину рішення та повідомив дату складання повного тексту рішення згідно ст.85 ГПК України.

СУТЬ СПРАВИ: Розглядається позовна заява стягнення 1 147 169,37 грн. - пені, 1 377 457,28 грн. - штрафу, 229 433,87 грн. - 3% річних за договором купівлі-продажу природного газу №14/2065/12-ТЕК(Б) від 30.03.2012 року.

Ухвалою господарського суду Полтавської області від 25.07.2016 року (суддя Іваницький О.Т.) порушено провадження у даній справі.

Згідно розпорядження керівника апарату господарського суду Полтавської області № 127 від 21.09.2016 року було призначено повторний автоматичний розподіл справи № 917/1167/16 на підставі п. 2.3.50 Положення про автоматизовану систему документообігу суду в зв'язку з хворобою судді Іваницький О.Т.

За результатами повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями справу передано на розгляд судді Тимощенко О.М. (протокол від 21.09.2016 року).

15.08.2016 року від відповідача до суду надійшла заява про зменшення розміру пені та штрафу (том 1, арк. с. 51-56).

23.08.2016 року від відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву з контррозрахунком позовних вимог (том 1, акр. с. 111-119), в якому відповідач проти задоволення позову заперечує посилаючись на те, що згідно проведеного ними перерахунку штрафних санкцій сума 3% річних складає 228 986,78 грн., штраф складає 1 371 193,96 грн., а пеня складає 0, 00 грн. Також у відзиві відповідач просить суд зменшити розмір пені та штрафу на 90%.

13.10.2016 року та 10.11.2016 року від відповідача до суду надійшли ще два відзиви на позовну заяву з такими ж обґрунтуваннями (том 2, арк. с. 6-9, 30-36).

Представник позивача в судовому засіданні підтримав позовні вимоги та наполягав на їх задоволенні.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог та підтримав клопотання про зменшення розміру пені та штрафу.

Представник позивача проти задоволення даного клопотання заперечував.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши та оцінивши подані докази, суд встановив:

30.03.2012 року між Публічним акціонерним товариством «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (позивач, продавець) та Публічним акціонерним товариством по газопостачанню та газифікації «Полтавагаз» (відповідач, покупець) був укладений договір №14/2065/12-ЇКЕ(Б) купівлі-продажу природного газу (том 1, арк. с. 15-22).

Крім того, 06.07.2012 року між сторонами була укладена додаткова угода №1 до договору купівлі-продажу природного газу№14/2065/12-ЇКЕ(Б) ( том 1 арк. с. 23-24).

Умовами договору (з урахування додаткової угоди) сторони узгодили наступне:

- продавець зобов'язався передати у власність покупцю у 2012 році природний газ (далі-газ), а покупець зобов'язався прийняти та оплатити газ на умовах договору (п. 1.1. договору);

- газ, що передається за цим договором, використовується покупцем виключно для подальшої реалізації суб'єктам господарювання, які виробляють теплову енергію, у тому числі блочних (модульних) котелень, установлених на дахові та прибудованих (в обсягах природного газу, що використовується для виробництва теплової енергії для потреб бюджетних установ та організацій та інших споживачів (п. 1.2. договору);

- приймання передачі газу, переданого продавцем покупцеві у відповідному місяці продажу, оформлюється актом приймання-передачі газу (п.3.6. договору);

- не пізніше 5-го числа місяця, наступного за місяцем продажу газу покупець зобов'язався надати продавцеві підписані та скріплені печаткою покупця два примірники акта приймання-передачі газу, у якому зазначаються фактичні обсяги використаного газу, його фактичні ціна та вартість. Продавець не пізніше 8-го числа місяця, наступного за місяцем продажу газу, зобов'язався повернути покупцеві один примірник оригіналу акта, підписаного уповноваженим представником та скріпленого печаткою, або надати в письмовій формі вмотивовану відмову від підписання акта. Акти є підставою для остаточних розрахунків між сторонами (п.3.7. договору);

- оплата за газ здійснюється покупцем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати планових обсягів газу протягом місяця поставки з урахуванням положень (6.1. договору);

- остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 20 числа наступного за місяцем поставки газу (п. 6.2. договору);

- у разі невиконання покупцем умов пунктів 6.1., 6.2. цього договору він у безспірному порядку зобов'язується сплатити продавцю крім суми заборгованості, пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу, а за прострочення понад 30 (тридцять) днів додатково сплатити штраф у розмірі 7 (семи) відсотків від суми простроченого платежу (п. 7.2 договору);

- строк, у межах якого сторони можуть звернутися до суду з вимогою про захист своїх прав за цим договором (строк позовної давності), у тому числі щодо стягнення основної заборгованості, штрафів, пені, відсотків річних, інфляційних нарахувань, встановлюється тривалістю у 5 (п'ять) років (п. 9.2. договору).

Позивач, обґрунтовуючи свої позовні вимоги, посилається на те, що ним на виконання умов договору купівлі-продажу природного газу протягом березня - липня 2012 року було поставлено відповідачу природний газ на загальну суму 22 019 212,21 грн., що підтверджується підписаними між сторонами актами приймання - передачі природного газу від 31.03.2012р. за березень 2012р. на суму 15 635 139,03 грн.; від 30.04.2012р. за квітень 2012р. на суму 5 409 355,09 грн.; від 31.05.2012р. за травень 2012р. на суму 385 596,99 грн.; від 30.06.2012р. за червень 2012р. на суму 288 941,59 грн.; від 31.07.2012р. за липень 2012р. на суму 300 179,51 грн. ( том 1, арк. с.25-29) та не заперечується відповідачем.

Як зазначає позивач, відповідач станом на 30.11.2013 року повністю сплатив основний борг за спожитий природний газ на загальну суму 22 019 212,21 грн., що підтверджується довідкою про операції та довідкою про сальдо (том 1 арк. с. 30-34), однак платежі здійснювалися відповідачем не своєчасно, з порушенням умов п.1.1., п.6.1. та п.6.2. договору.

В зв'язку з тим, що відповідачем було допущено прострочення строків оплати за отриманий газ по договору купівлі-продажу природного газу позивач звернувся до суду з даним позовом про стягнення з відповідача:

- 1 147 169,37 грн. пені за періоди: 20.04.2012 року - 15.10.2012 року (за зобов'язаннями березня 2012 року); 20.05.2012 року - 20.11.2012 року (за зобов'язаннями квітня 2012 року); 20.06.2012 року - 26.11.2012 року (за зобов'язаннями травня 2012 року); 20.07.2012 року - 29.11.2012 року (за зобов'язаннями червня 2012 року); 20.08.2012 року - 30.11.2012 року (за зобов'язаннями липня 2012 року);

- 229 433,87 грн. 3% річних за періоди: 20.04.2012 року - 15.10.2012 року (за зобов'язаннями березня 2012 року); 20.05.2012 року - 20.11.2012 року (за зобов'язаннями квітня 2012 року); 20.06.2012 року - 26.11.2012 року (за зобов'язаннями травня 2012 року); 20.07.2012 року - 29.11.2012 року (за зобов'язаннями червня 2012 року); 20.08.2012 року - 30.11.2012 року (за зобов'язаннями липня 2012 року);

- 1 377 457,28 грн. штрафу в розмірі 7% (розрахунок додається, том 1 арк. с. 11-14).

При прийнятті рішення зі спору суд виходив з наступного.

Згідно ст.11 ЦК України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ст.626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст.629 ЦК України). Відповідно до ст.631 ЦК України, строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права та виконати обов'язки відповідно до договору.

Матеріали справи свідчать про те, що між позивачем та відповідачем у справі виникли зобов'язання з договору купівлі - продажу, згідно якого, в силу ст. 655 ЦК України, продавець зобов'язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов'язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно норм цивільного та господарського законодавства договір купівлі-продажу є оплатним, тобто при набуванні речі у власність, покупець сплачує продавцеві вартість (ціну) речі, яка обумовлена договором, зобов'язуючим, що обумовлено взаємним виникненням у кожної із сторін прав та обов'язків, а саме, зобов'язання продавця передати покупцю річ та право вимоги оплати і зобов'язання покупця сплати вартість отриманої речі та право її вимоги. Даний договір є консенсуальним, оскільки права та обов'язки виникають вже в момент досягнення ними угоди за всіма істотними умовами. Отже, змістом договору купівлі продажу є ті умови, з приводу яких сторони досягли згоди.

За змістом статті 692 ЦК України покупець зобов'язаний оплатити продукцію (товар) після його прийняття або прийняття товарно-розпорядчих документів на нього, якщо договором чи товарно-розпорядчими документами не визначено іншого строку оплати.

Статтею 629 Цивільного кодексу України передбачено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч. ст. 612 ЦК України).

Відповідно до частини 1 статті 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Відповідно до ст.546 ЦК України, виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Правочин щодо забезпечення виконання зобов'язання вчиняється у письмовій формі (ст.547 ЦК України).

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ст.549 ЦК України).

Частиною 6 статті 232 Господарського кодексу України передбачено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконане.

Частиною 2 ст. 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Пунктом 7.2. договору передбачено, що у разі невиконання покупцем умов пунктів 6.1., 6.2. цього договору він у безспірному порядку зобов'язується сплатити продавцю крім суми заборгованості, пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу, а за прострочення понад 30 (тридцять) днів додатково сплатити штраф у розмірі 7 (семи) відсотків від суми простроченого платежу.

Крім того, пунктом 9.2 договору сторони погодили, що строк, у межах якого сторони можуть звернутися до суду з вимогою про захист своїх прав за цим договором (строк позовної давності), у тому числі щодо стягнення основної заборгованості, штрафів, пені, відсотків річних, інфляційних нарахувань, встановлюється тривалістю у 5 (п'ять) років.

На підставі вищевикладеного позивачем заявлено до стягнення з відповідача:

- 1 147 169,37 грн. пені за періоди: 20.04.2012 року - 15.10.2012 року (за зобов'язаннями березня 2012 року); 20.05.2012 року - 20.11.2012 року (за зобов'язаннями квітня 2012 року); 20.06.2012 року - 26.11.2012 року (за зобов'язаннями травня 2012 року); 20.07.2012 року - 29.11.2012 року (за зобов'язаннями червня 2012 року); 20.08.2012 року - 30.11.2012 року (за зобов'язаннями липня 2012 року);

- 229 433,87 грн. 3% річних за періоди: 20.04.2012 року - 15.10.2012 року (за зобов'язаннями березня 2012 року); 20.05.2012 року - 20.11.2012 року (за зобов'язаннями квітня 2012 року); 20.06.2012 року - 26.11.2012 року (за зобов'язаннями травня 2012 року); 20.07.2012 року - 29.11.2012 року (за зобов'язаннями червня 2012 року); 20.08.2012 року - 30.11.2012 року (за зобов'язаннями липня 2012 року);

- 1 377 457,28 грн. штрафу в розмірі 7% (розрахунок додається, том 1 арк. с. 11-14).

Перевіряючи розмір заявлених позивачем до стягнення пені, штрафу та 3% річних суд враховує наступне.

При нарахуванні 3% річних позивачем не в кожному періоді вірно визначено початок перебігу строку прострочення.

Згідно зі ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

Частина 5 ст. 254 ЦК України якщо останній день строку припадає на вихідний, святковий або інший неробочий день, що визначений відповідно до закону у місці вчинення певної дії, днем закінчення строку є перший за ним робочий день.

Позивач не врахував вказані приписи законодавства, тому, враховуючи, що останній день строку для оплати припадає на вихідний, то днем закінчення строку є перший за ним робочий день.

З урахуванням вищевикладеного за перерахунком, здійсненим судом за допомогою калькулятору "ЛІГА: ОСОБА_4 9.1.3", до стягнення підлягає 3% річних в сумі 228 725,67 грн.

За підрахунками суду штраф складає - 1 377 457,28 грн., а пеня -1 147 169,37 грн.

Представник відповідача в судовому засіданні підтримав клопотання про зменшення розміру пені та штрафу на 90% на підставі ст. 551 ЦК України та ст. 233 ГК України.

Обґрунтовуючи заявлене клопотання про зменшення пені та штрафу відповідач посилається на те, що ПАТ «Полтавагаз» не є газовидобувною компанією, інших джерел погашення заборгованості за спожитий природний газ, ніж її стягнення у судовому порядку зі своїх контрагентів у ПАТ "Полтавагаз" не існує. Одночасне стягнення усієї суми боргу на виконання рішення суду суттєво погіршить фінансовий стан ПАТ "Полтавагаз" та може призвести до невиконання Інвестиційної програми (план використання коштів для підвищення рівня надійності та економічності роботи основних фондів, які містить комплекс зобов'язань ліцензіата на період її виконання щодо розвитку підприємства, покращення показників якості надання послуг споживачам з відповідними розрахунками та обґрунтуваннями, що підтверджують доцільність здійснення інвестиційної діяльності, джерела її фінансування та графік виконання; модернізація - удосконалення конструкції, яке забезпечує підвищення продуктивності об'єкта, що модернізується, сприяє розширенню його технологічних можливостей до рівня сучасних технічних і технологічних вимог, досягненню економії ресурсів, поліпшенню умов праці, поліпшенню якісних характеристик об'єкта (потужність, продуктивність, інше); реконструкція - перебудова (добудова) існуючих об'єктів виробничого призначення, пов'язана з удосконаленням виробництва, підвищенням його техніко-економічного рівня, зміною основних техніко-економічних показників (потужність, функціональне призначення, геометричні розміри тощо) що відповідно, поставить під загрозу газотранспортну систему області в цілому.

Відповідач (боржник, заявник) також вказує на те, що на протязі 2015 року відбувся значний спад обсягу розподілу природного газу. Внаслідок чого, в т.ч. за рахунок невідповідності фактичного обсягу розподілу природного газу, який за 2015 рік склав 674,16 млн.м3, обсягу газу у затвердженій Постановами НКРЕКП структурі тарифу (середньозважений обсяг за 2015 рік - 792,47 млн.м3) недоотримано тарифної виручки 46 921,01 тис. грн. без урахування ПДВ. Вартість природного газу, що використовується на виробничо-технологічні витрати та власні потреби ПАТ "Полтавагаз", яка застосовувалась НКРЕКП при розрахунку тарифу на розподіл природного газу, що діяв з січня по березень 2015 року не відповідала фактичній (вартість газу у тарифі - 4822,78 грн./тис.м3; фактична вартість газу: січень 2015р. - 6034 грн./тис.м3, лютий - 5830,0 грн./тис.м3, березень - 9094 грн./тис.м3).Отже, недоотримана сума коштів для покриття фактичних витрат ПАТ "Полтавагаз" 23554,44 тис. грн. (без ПДВ). Невідповідність вартості природного газу, що використовується на виробничо-технологічні витрати та власні потреби товариства спостерігалась і на протязі 2014 року. За даними бухгалтерського обліку ПАТ «Полтавагаз» станом на 30.06.2016 року отримано збиток в розмірі 16 887 000,00 грн. Викладене підтверджується звітом про фінансовий стан на 30.06.2016 р. (том. 1 арк. с. 62).

Також відповідач вказує на те, що основний борг за договором купівлі-продажу природного газу №13-286-Н повністю ними сплачений ще у 2013 році.

Крім того, відповідачем надано суду офіційні повідомлення управління по зв'язках з громадськістю та проміжну скорочену окрему фінансову звітність станом за шість місяців, що закінчилися 30.06.2016 року по позивачу (стягувачу) (том 3 арк. с. 64-101).

Позивач проти зменшення пені заперечував повністю.

Вирішуючи питання про зменшення розміру пені суд приймає до уваги наступне.

Пунктом 1 ст. 233 Господарського кодексу України закріплено, що суд має право зменшити розмір санкцій, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Згідно ч. 3 ст. 551 Цивільного кодексу України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. При цьому відсутність чи невисокий розмір збитків може бути підставою для зменшення судом розміру неустойки, що стягується з боржника. Вирішуючи питання про зменшення розміру пені, яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання, суд повинен з'ясувати наявність значного перевищення розміру неустойки розміру збитків, а також об'єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеня виконання зобов'язань, причини неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення у виконанні зобов'язання, невідповідності розміру пені наслідкам порушення, негайного добровільного усунення винною стороною порушення та його наслідків.

Зі змісту наведених норм випливає, що при вирішенні питання про можливість зменшення неустойки, суд бере до уваги майновий стан сторін і оцінює співвідношення розміру заявлених штрафних санкцій, зокрема, із розміром збитків кредитора.

Крім того, як необхідність використання права на зменшення розміру штрафних санкцій так і розмір, до якого вони підлягають зменшенню, закон відносить на розсуд суду.

Частина 3 статті 83 ГПК України надає господарському суду право, ухвалюючи рішення, зменшувати у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання. Отже, якщо порушення зобов'язання учасника господарських відносин не потягло за собою значні збитки для іншого господарюючого суб'єкта, то суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

У пунктом 3.17.4. постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" від 26.12.2011 року № 18 зазначено, що вирішуючи, в тому числі й з власної ініціативи, питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання (пункт 3 статті 83 Господарського процесуального кодексу України), господарський суд повинен об'єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов'язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов'язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов'язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо.

Висновок суду щодо необхідності зменшення розміру штрафних санкцій, які підлягають стягненню з відповідача, повинен ґрунтуватися, крім викладеного, на загальних засадах цивільного законодавства, якими є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність (п.6 ст.3 ЦК України).

Наявність у кредитора можливості стягувати із споживача надмірні грошові суми як неустойку спотворює її дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне грошове зобов'язання неустойка перетворюється на несправедливо непомірний тягар для споживача та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором (рішення Конституційного Суду від 11.07.2013 № 7-рп/2013).

Як встановлено судом, відповідач здійснював часткові платежі в рахунок погашення заборгованості за договором №14/2065/12-ТКЕ(Б) від 30.03.2012 р. та повністю погасив заборгованість ще у 2013 році.

Також судом береться до уваги те, що отриманий відповідачем газ за договором №14/2065/12-ТКЕ(Б) від 30.03.2012 р. використовувався покупцем виключно для потреб бюджетних установ та організацій та інших споживачів.

Відповідач (боржник) дійсно перебуває в тяжкому фінансовому стані, що підтверджується звітом про фінансовим станом 30.06.2016 рік (том. 1 арк. с. 62).

Також судом враховує те, що позивачем за результатами 1 півріччя 2016 року отримано 21,8 млрд. грн. чистого прибутку, що підтверджується офіційним повідомленням управління по зв'язках з громадськістю та проміжними скороченими окремими фінансовими звітностями станом за шість місяців, що закінчилися 30.06.2016 року по позивачу (том 1 арк. с. 64-101).

Отже, судом приймається до уваги те, що сума основного боргу погашена, інтереси позивача захищені нарахованими річними, пенею та штрафом, тому суд, керуючись п. 3 ст. 83 ГПК України, вважає за можливе (враховуючи баланс інтересів сторін) зменшити розмір нарахованої пені на 50 % до 573 584,69 грн. та нарахованого штрафу також на 50% до 688 728,64 грн.

Відповідно до статті 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Згідно зі статтею 33 цього ж Кодексу кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. В силу вказаної норми предметом доказування є обставини, які свідчать про дійсні права та обов'язки сторін у справі та складаються з фактів, якими позивач обґрунтовує підстави позову, та фактів, якими відповідач обґрунтовує заперечення проти позову.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ст.34 ГПК України).

Частиною 1 ст.43 ГПК України встановлено, що господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом, а згідно ч. 2 цієї ж статті ніякі докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили.

Згідно положень ст. 4-3 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності.

Таким чином, на підставі матеріалів справи суд дійшов висновку, що позовні вимоги в частині стягнення 573 584,69 грн. пені, 688 728,64 грн. штрафу та 228 725,67 грн. 3% річних обґрунтовані і підлягають задоволенню.

Відповідно до п. 3.17.4 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 р., судовий збір у разі зменшення судом розміру неустойки покладається на відповідача повністю без урахування зменшення неустойки.

Судовий збір, сплачений позивачем, відшкодовується йому за рахунок відповідача відповідно до вимог ст.49 ГПК України пропорційно розміру задоволених вимог.

На підставі матеріалів справи та керуючись ст.ст. 33,43,49, п.3. ст. 83, ст. ст. 82-85 ГПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

1.Позовні вимоги задовольнити частково.

2.Стягнути з Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Полтавагаз" (вул. В.Козака, буд. 2А, м. Полтава, 36020, ідентифікаційний код 03351912) на користь Публічного акціонерного товариства Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (вул. Б.Хмельницького, 6, м. Київ, 01001, ідентифікаційний код 20077720) 573 584,69 грн. пені, 688 728,64 грн. штрафу, 228 725,67 грн. 3% річних та 41300,28 грн. витрат по сплаті судового збору.

Видати наказ після набрання цим рішенням законної сили.

3. В іншій частині позовних вимог відмовити.

Повне рішення складено 14.11.2016 року

Суддя Тимощенко О.М.

Примітка : Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його прийняття, а у разі, якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення, воно набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня підписання рішення, оформленого відповідно до статті 84 цього Кодексу. Рішення може бути оскаржено протягом десяти днів з дня прийняття рішення, а у разі якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення - з дня підписання рішення, оформленого відповідно до статті 84 цього Кодексу. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційною інстанцією