ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"15" листопада 2016 р. Справа № 914/4024/15

Львівський апеляційний господарський суд в складі колегії

головуючого-судді Бонк Т.Б.

суддів Кравчук Н.М.

Якімець Г.Г.

при секретарі судового засідання : Борщ І.О.

за участю представників:

від позивача - не з'явився.

від відповідача (скаржника) - ОСОБА_2 (представник за довіреністю)

розглянувши апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3, б/н від 24.06.2016 року

на рішення господарського суду Львівської області від 02.02.2016 року (суддя Запотічняк О.Д.)

у справі № 914/4024/15

за позовом: Товариства з обмеженою відповідністю "ТКС Молл Маркет", м.Трускавець,

до відповідача: Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3, м. Львів,

про: стягнення боргу за зобов'язанням з оренди, та штрафу

ВСТАНОВИВ:

рішенням господарського суду Львівської області від 02.02.2016 року у справі 914/4024/15 позовні вимоги задоволено частково. Стягнуто з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ТКС Молл Маркет" 98686,41 грн. боргу, 11 568,94грн штрафу та 1653,83 грн судового збору. В частині стягнення 13001,00 грн. боргу - провадження у справі припинено. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Рішення суду першої інстанції про задоволення позову мотивоване тим, що доказами по справі документально підтверджується наявність у відповідача боргу перед позивачем в сумі 98686,41 грн. боргу за зобов'язаннями з оренди на підставі чотирьох договорів оренди нежитлових приміщень та наявністю договірних підстав для стягнення штрафу за невиконання договірних зобов'язань.

Рішення суду першої інстанції про відмову в позові мотивоване тим, що окремі суми боргу були сплачені відповідачем до подачі позову до суду, та зменшенням суми штрафу у зв'язку з перерахунком суми основного боргу.

Судове рішення про припинення провадження у справі в частині 13 001,00 грн боргу мотивоване сплатою частини боргу в ході судового розгляду в суді першої інстанції.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить дане рішення скасувати та прийняти нове, яким у позові відмовити, мотивуючи це неправильно здійсненими розрахунками суми боргу, невідображенням позивачем усіх здійснених відповідачем платежів у розрахунках, наявністю переплат по договорах оренди.

Відповідно до ч.2 ст.101 ГПК України апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність та обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі. В апеляційній інстанції не приймаються і не розглядаються вимоги, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

В судове засідання не з'явився представник позивача, хоча належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи.

Розглянувши наявні у справі матеріали, давши належну оцінку доводам та запереченням, які містяться в апеляційній скарзі та у відзиві позивача, заслухавши пояснення представників сторін у судових засіданнях, колегія суддів апеляційного господарського суду дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід частково задоволити, а рішення господарського суду першої інстанції - частково скасувати з наступних підстав.

Як вбачається зі змісту позовної заяви, долучених додатків до неї та матеріалів справи, позивач предметом позову обрав стягнення заборгованості в розмірі 122 894 грн. (враховуючи заяву про зменшення розміру позовних вимог) за зобов'язаннями з оренди нежитлового приміщення, оформленими договорами від 30 вересня 2013 року, 18 листопада 2014 року, 27 лютого 2015 року та 27 серпня 2015 року, та стягнення штрафу на підставі п.3.11 кожного з договорів.

З позовної заяви та матеріалів справи вбачається, що між ТОВ «ТКС Молл Маркет» та ОСОБА_3 укладено чотири договори оренди, порушення зобов'язання за якими стали підставою даного позову, а саме це наступні договори:

1) 30 вересня 2013 року між ТзОВ "ТКС Молл Маркет" (далі Сторона 1) та ФОП ОСОБА_3 (далі Сторона 2) укладено договір оренди №8 (далі Договір).

Відповідно до п. 1.1 Договору Сторона 1 передає, а Сторона 2 приймає в оренду нежитлове приміщення загальною площею 140 кв.м. згідно Додатку №1 у Готельному комплексі з розвинутою інфраструктурою, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2.

Згідно Акту приймання-передачі від 01.10.2013р. ТзОВ "ТКС Молл Маркет" передала, а ФОП ОСОБА_3 прийняв в оренду нежитлове приміщення за присвоєним №8 загальною площею 140 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 в першій черзі готельного комплексу з розвинутою інфраструктурою.

Згідно п. 7.1 Договору цей договір набирає чинності з моменту підписання і діє до 31 грудня 2013 року.31 грудня 2013р. Додатковою угодою №1 Сторони внесли зміни до договору оренди №8 від 30.09.2013р. в частині строку дії договору, зокрема, продовжили строк дії договору до 31 березня 2014р. Додатковою угодою №2 від 31.03.2014р. сторони продовжили строк дії договору оренди №8 від 30.09.2013р. до 31.05.2014р. Додатковою угодою №3 від 13.05.2014р. сторони продовжили строк дії договору оренди №8 від 30.09.2013р. до 15.06.2014р.

2) 18.11.2014р. між ТзОВ "ТКС Молл Маркет" (далі Сторона 1) та ФОП ОСОБА_3 (далі Сторона 2) укладено договір оренди №6, згідно п. 1.1 якого Сторона 1 передає, а Сторона 2 приймає в оренду нежитлове приміщення загальною площею 80 кв.м. згідно Додатку №1 у Готельному комплексі з розвинутою інфраструктурою, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 для використання під магазин стокового одягу.

Згідно Акту приймання-передачі від 15.12.2014р. ТзОВ "ТКС Молл Маркет" передало, а ФОП ОСОБА_3 прийняв в оренду нежитлове приміщення за присвоєним №6 загальною площею 80 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 в першій черзі готельного комплексу з розвинутою інфраструктурою.

Згідно п. 7.1 Договору цей договір набирає чинності з моменту підписання і діє до 28.02.2015р.

3) 27.02.2015р. між ТзОВ "ТКС Молл Маркет" (далі Сторона 1) та ФОП ОСОБА_3 (далі Сторона 2) укладено договір оренди №406, згідно п. 1.1 якого Сторона 1 передає, а Сторона 2 приймає в оренду нежитлове приміщення загальною площею 80 кв.м. згідно Додатку №1 у Готельному комплексі з розвинутою інфраструктурою, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 для використання під магазин стокового одягу. Згідно п. 7.1 цей договір діє до 30.04.2015р. Додатковою угодою №1 від 30.04.2015р. строк дії договору було продовжено до 31.08.2015р.

Згідно акту приймання-передачі від 28.02.2015р. ТзОВ "ТКС Молл Маркет" передало, а ФОП ОСОБА_3 прийняв в оренду нежитлове приміщення за присвоєним №406 загальною площею 80 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2, в першій черзі готельного комплексу з розвинутою інфраструктурою.

4) 27.08.2015р. між ТзОВ "ТКС Молл Маркет" (далі Сторона 1) та ФОП ОСОБА_3 (далі Сторона 2) уклали договір оренди №406, згідно п. 1.1 якого Сторона 1 передає, а Сторона 2 приймає в оренду нежитлове приміщення загальною площею 80 кв.м. згідно Додатку №1 у Готельному комплексі з розвинутою інфраструктурою, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 для використання під магазин стокового одягу. Згідно п. 7.1 цей договір діє до 30.09.2015р.

Згідно акту приймання-передачі від 01.09.2015р. ТзОВ "ТКС Молл Маркет" передало, а ФОП ОСОБА_3 прийняв в оренду нежитлове приміщення за присвоєним №406 загальною площею 80 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2, в першій черзі готельного комплексу з розвинутою інфраструктурою.

Відповідно до п. 3.2 Договору оренди №406 від 27.08.2015р. Сторони узгодили ставку орендної плати в розмірі 170 грн., в т.ч. ПДВ за кожен місяць оренди за 1 кв.м. загальної площі приміщення. Сторони дійшли згоди про те, що Сторона 2 сплачує орендну плату, яка визначена в гривнях відповідно до п. 3.2 цього договору.

Як встановлено, за договором оренди від 30 вересня 2013 року в оренду було передано нежитлове приміщення загальною площею - 140 кв.м., за іншими вищезазначеними договорами нежитлове приміщення загальною площею - 80 кв.м.

Копії зазначених договорів оренди долучені позивачем до матеріалів справи в суді першої інстанції в ході розгляду справи. Разом з тим, у матеріалах справи відсутні копії Додатку 1 (план-схема) до договорів.

Слід зазначити, що текст договорів оренди не містить найменувань чи номерів приміщень, що передані в оренду під магазини стокового одягу.

Крім того, у судових засіданнях представники сторін визнали, що між сторонами існують тривалі господарські відносини з оренди нежитлових приміщень для здійснення торгівельної діяльності з переукладенням договорів оренди на нові строки, зокрема, такі відносини існували як до договору оренди від 30 вересня 2013 року № 8, а також після договору оренди від 27.08.2015 року № 406, які є підставою позову у даній справі.

Під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення. Підставу позову становлять обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу (п.3.12 пленуму Вищого господарського суду України від 26 грудня 2011 року N 18).

Порушення відповідачем зобов'язань з оплати за вищезазначеними договорами є підставою даного позову.

Проте, в суді апеляційної інстанції позивачем подано клопотання про долучення до матеріалів справи копії Договору оренди нежитлового приміщення готельного комплексу № 5А від 30 вересня 2013 року, згідно якого сторона 1 передає, а сторона 2 приймає в орнеду нежитлове приміщення загальною площею згідно Додатку №1 у Готельному комплексі з розвинутою інфраструктурою, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2, для використання під магазин одягу. Згідно Додаткової угоди до зазначеного договору такий діє до 31.03.2014 року.

Крім того, представником позивача в апеляційній інстанції пояснено, що заборгованість за цим договором оренди № 5А входить у ціну позову, тобто у суму стягнення за позовом та операції за ним зазначені у розрахунку позивача. А оскільки у справі містяться копії рахунків за цим договором, то такий також є підставою даного позову.

Згідно ст. 101 ГПК України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Додаткові докази приймаються судом, якщо заявник обґрунтував неможливість їх подання суду першої інстанції з причин, що не залежали від нього.

Слід зазначити, що у даному випадку заявником не подано доказів про неможливість долучення зазначеного договору до матеріалів справи у суді першої інстанції. А також не подано апеляційної скарги на оскаржуване відповідачем рішення суду з доводами про неврахування судом першої інстанції розрахунків і за договором оренди 5А від 30.09.13 року.

Суд першої інстанції приймав рішення без врахування цього договору, враховуючи що такий договір не був зазначений ні у змісті позовної заяви, ні у додатках до матеріалів справи, та його укладення у спірний період не вбачалося з матеріалів справи, а тому суд першої інстанції підставою позову правомірно визначив порушення чотирьох вищезазначених договорів оренди.

Апеляційний суд не приймає поданий позивачем Договір оренди нежитлового приміщення готельного комплексу № 5А від 30 вересня 2013 року з підстав неподання такого в суді першої інстанції та незазначення поважних причин неможливості долучення цього доказу в суді першої інстанції.

Також, до матеріалів справи сторонами долучено платіжні документи (банківські виписки, меморіальні ордери тощо) за період з грудня 2013 року по 13 січня 2016р. про часткову оплату боргу відповідачем.

Як встановлено, предметом позову, з урахуванням заяви про зменшення розміру позовних вимог є 1) стягнення з відповідача 122 894,0 грн. боргу за зобов'язаннями з оренди нежитлового приміщення за укладеними договорами оренди, 2) та штрафу в сумі 12 289, 4 грн.

Позов було подано в суд першої інстанції 16.11.2015 року згідно штампу установи поштового зв'язку.

Згідно п.3.4. договорів протягом двох банківських днів з моменту підписання цього договору стороною 2 повинен бути внесений гарантійний платіж розміром орендної плати за один місяць строку оренди, що зараховується за останній місяць оренди.

Згідно п. 3.5. Договорів оренди в орендну плату не входить оплата за комунальні послуги.

Відповідно до п. 3.6-3.7 договорів Сторона 2 проводить оплату орендних та комунальних платежів за рахунок Сторони 1 шляхом щомісячних перерахувань або іншим незабороненим законодавством України способом, за поточний місяць на підставі виставлених Стороною 1 рахунків. Рахунок виписується Стороною 1 щомісячно до 10 числа поточного місяця та вручається Стороні 2 (її представнику) під розписку або надсилається рекомендованим листом. Період для оплати становить 5 (п'ять ) банківських днів з моменту вручення рахунку. квитанція про відправку рекомендованого листа вважається підтвердженням вручення рахунку. Датою вручення рахунку вважається дата, вказана в квитанції пошти про відправку або дата підписання відомості про отримання рахунку.

Згідно п. 3.8 договору нарахування орендної плати розпочинається з моменту підписання Акту приймання передачі.

Згідно п.3.10 договору наднормативна сума орендної, що надійшла стороні 1 , підлягає в установленому порядку поверненню стороні 2 або заліку в рахунок наступних платежів.

Відповідно до п. 4.5 Договорів оренди Сторона 2 зобов'язується своєчасно і в повному обсязі сплачувати орендну плату та інші платежі у відповідності з розділом 3 Договору.

Відповідно до п. 4.10 договорів оренди орендар зобов'язується повернути приміщення, передане в оренду, в належному стані за Актом приймання -передачі в триденний термін після закінчення строку дії договору.

Згідно п. 7.2. договорів умови договору зберігають силу протягом всього строку дії договору, а в частині зобов'язань сторони -2 щодо сплати орендної плати - до виконання зобов'язань.

В обґрунтування позовних вимог позивач долучив до матеріалів справи рахунки на оплату зобовязань з догооворів орнеди (Т.1 а.с. 52-65), а саме:

рахунок №01 від 09.01.2014р. на суму 5 561,04 грн (оренда за січень 2014р.);

рахунок №01 від 09.01.2014р. на суму 15 539,18 грн (оренда за січень 2014р.);

рахунок №02 від 05.02.2014р. на суму 6 177,80 грн (оренда за лютий 2014р.);

рахунок №02 від 05.02.2014р. на суму 15 601,76 грн (оренда за лютий 2014р.);

рахунок №03 від 18.03.2014р. на суму 6044,60 грн (оренда за березень 2014р.);

рахунок №03 від 18.03.2014р. на суму 14 987,00 грн (оренда за березень 2014р.);

рахунок №04 від 10.04.2014р. на суму 351,15 грн (оренда за квітень 2014р.);

рахунок №04 від 10.04.2014р. на суму 14 190,35 грн (оренда за квітень 2014р.);

рахунок №05 від 08.05.2014р. на суму 13 423,00 грн (оренда за травень 2014р.);

рахунок №06 від 18.06.2014р. на суму 13 423,00 грн (оренда за червень 2014р.);

рахунок №07 від 08.07.2014р. на суму 13 423,00 грн (оренда за липень 2014р.);

рахунок №08 від 14.08.2014р. на суму 6933,00 грн (оренда за серпень 2014р.);

рахунок №12 на суму 3864,77 грн (оренда за грудень 2014р.);

рахунок №01 від 15.01.2015р. на суму 16 504,89 грн (оренда за січень 2015р..);

рахунок №02 від 05.02.2015р. на суму 16 127,79 грн (оренда за лютий 2015р..);

рахунок №03 від 05.03.2015р. на суму 12 202,43 грн (оренда за березень 2015р..);

рахунок №04 від 06.04.2015р. на суму 12 495,23 грн (оренда за квітень 2015р..);

рахунок №05 від 07.05.2015р. на суму 12369,89 грн (оренда за травень 2015р..);

рахунок №06 від 12.06.2015р. на суму 12349,02 грн (оренда за червень 2015р..);

рахунок №07 від 03.07.2015р. на суму 12449, 75 грн (оренда за липень 2015р..);

рахунок №08 від 05.08.2015р. на суму 12553,34 грн (оренда за серпень 2015р..);

рахунок №09 від 04.09.2015р. на суму 12630,04 грн (оренда за вересень 2015р..).

Апеляційний суд зазначає, що в даних рахунках не вказано реквізитів договорів оренди як підстави рахунків, зазначено лише послугу «оренда» за відповідний місяць та такі комунальні платежі як електроенергія та теплопостачання.

Проте, окремі з рахунків (№ 01 від 09 січня 2014 року, рахунок 02 від 05 лютого 2014 року, рахунок 03 від 18 березня 2014 року, рахунок 04 від 10 квітня 2014 року) містять назву магазину «ІНФОРМАЦІЯ_1" і, як пояснено сторонами, приміщення даного магазину «ІНФОРМАЦІЯ_1" передано відповідачу в оренду саме за договором № 5А від 30.09.2013 року.

Отже, такі рахунки (№ 01 від 09 січня 2014 року, рахунок 02 від 05 лютого 2014 року, рахунок 03 від 18 березня 2014 року, рахунок 04 від 10 квітня 2014 року) виписані на підставі договору, який не є підставою даного позову, а відтак, не мають доказової сили у даній справі.

Позивач зазначає, що незважаючи на те, що такий договір оренди № 5А від 30.09.2014 року хоч і не був долучений до матеріалів справи та про нього не зазначено у позовній заяві, проте наявність як рахунків за ним, так і платіжних документів свідчить про спрощений порядок орендних відносин між сторонами.

Згідно ст. 284 ГК України істотними умовами договору оренди є: об'єкт оренди (склад і вартість майна з урахуванням її індексації); строк, на який укладається договір оренди; орендна плата з урахуванням її індексації; порядок використання амортизаційних відрахувань; відновлення орендованого майна та умови його повернення або викупу.

Відтак, доводи позивача про можливість укладення договору оренди нерухомості у спрощений спосіб спростовуються вищезазначеним, оскільки у спрощений спосіб не можуть бути погоджені вищезазначені істотні умови договору оренди нерухомості.

Крім того, в даному контексті на доводи відповідача апеляційний суд зазначає, що невручення виписаних рахунків не означає відсутності в орендаря обов'язку щодо виконання договірного зобов'язання зі сплати орендних платежів. Норми матеріального права не передбачають можливість звільнення орендаря від обов'язку оплати у зв'язку з неврученням рахунку.

Рахунок на оплату є документом, який містить тільки платіжні реквізити, на які потрібно перерахувати кошти; ненадання рахунку на оплату не є відкладальною умовою у розумінні статті 212 Цивільного кодексу України та не є простроченням кредитора в розумінні статті 613 Цивільного кодексу України, тому наявність або відсутність рахунку на оплату не звільняє відповідача від обов'язку сплатити отримані послуги (правова позиція, викладена у постанові Верховного Суду України від 29.09.2009р. у справі №37/405).

Отже, як вбачається з вищенаведеного, між сторонами виникли правовідносини оренди нежитлового приміщення для здійснення торгівельної діяльності на підставі відповідних договорів оренди, неналежне виконання умов яких призвело до виникнення заборгованості у відповідача.

Згідно із ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно із положеннями ч.1 ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання

Згідно ст. 54 ГПК України до позовної заяви подається обґрунтований розрахунок сум, що стягуються.

Згідно п.1.12. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України 17.12.2013 № 14 з огляду на вимоги частини першої статті 4-7 і статті 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд має з'ясовувати обставини, пов'язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується. У разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то господарський суд з урахуванням конкретних обставин справи самостійно визначає суми пені та інших нарахувань у зв'язку з порушенням грошового зобов'язання, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов'язання, та зазначеного позивачем максимального розміру відповідних пені та інших нарахувань. Якщо з поданого позивачем розрахунку неможливо з'ясувати, як саме обчислено заявлену до стягнення суму, суд може зобов'язати позивача подати більш повний та детальний розрахунок. При цьому суд в будь-якому випадку не позбавлений права зобов'язати відповідача здійснити і подати суду контррозрахунок (зокрема, якщо відповідач посилається на неправильність розрахунку, здійсненого позивачем).

У позовній заяві та в заяві про зменшення розміру позовних вимог позивачем не зазначеного чіткого періоду стягнення боргу, проте долучено сукупний розрахунок спірної суми боргу (а.с.23-25 Т.1), починаючи з січня 2014 року по 20.10.2015 року, а також акти звірки взаємних розрахунків (а.с. 66,67 Т.1; а.с.72-73 Т.1) також по 20.10.2015 року.

У зв'язку з запереченнями відповідача щодо розміру заявленої позивачем суми боргу та стягнутої судом першої інстанції заборгованості в ході апеляційного провадження, апеляційний суд витребував у сторін уточнені розрахунки суми боргу за кожним договором оренди, який є підставою даного позову, та перевірив відповідні розрахунки та платіжні документи за ними.

Проте, як встановлено судом першої інстанції, так і апеляційним судом з пояснень представників сторін періодом стягнення боргу є період, починаючи з 01 січня 2014 року по вересень 2015 року включно (по термін припинення строку дії останнього договору, що є підставою даного позову).

Акти звірки, надані позивачем, є фіксуючим документом, не є первинним документом і не доводить факту будь-яких господарських операцій, він є лише відображенням руху коштів в бухгалтерському обліку підприємств та носить інформаційний характер. Крім того, Акт звірки (а.с. 72-73 Т.1) містить виправлення рукописного характеру, носить характер бухгалтерського документа без покликання на окремі договори, а також містить розрахунки між сторонами і за період, який не входить у предмет спору, та у зв'язку з наведеним не може мати доказової сили у судовому провадженні.

Крім того, акти звірки взаємних розрахунків за договором набувають силу документа як акту звірки взаємних розрахунків між сторонами у разі їх двостороннього підписання сторонами, проте у даному випадку позивачем в апеляційному провадженні подано односторонньо підписані акти звірки взаєморозрахунків та є фіксуючими документами бухгалтерських операцій (сальдо, продаж послуги, оборот за період тощо). Цивільний кодекс України при регулюванні відносин оренди та порядку оплати орендної плати не містить таких термінів як сальдо, продаж послуги оренди тощо.

Згідно п. 3.8. Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, затвердженої Постановою НБ України від 21.01.2004 року № 22 реквізит "Призначення платежу" платіжного доручення заповнюється платником так, щоб надавати повну інформацію про платіж та документи, на підставі яких здійснюється перерахування коштів отримувачу. Повноту інформації визначає платник з урахуванням вимог законодавства України. Платник відповідає за дані, що зазначені в реквізиті платіжного доручення "Призначення платежу". Банк перевіряє заповнення цього реквізиту на відповідність вимогам, викладеним у цій главі, лише за зовнішніми ознаками.

Щодо розрахунків за договором № 8 від 30.09.2013 року, то такий було укладено на термін до 31.12.2013 року, однак Додатковими угодами договір продовжувався до 31.03.2014 року, 31.05.2014 року, 15.06.2014 року.

Згідно ст. 763 ЦК України договір найму укладається на строк, встановлений договором.

Згідно п. 7.2. Договору умови договору зберігають силу протягом всього строку дії договору, а частині зобов'язань сторони -2 щодо сплати орендної плати - до виконання зобов'язань.

Згідно п.7.3 договору змін або розірвання договору можуть мати місце за письмовим погодженням сторін.

Згідно п.7.7. договору про намір продовжити або розірвати договір оренди сторона повинна в письмовій формі попередити іншу сторону не пізніше ніж за місяць до моменту розірвання договору. При цьому право на прийняття рішення про розірвання чи продовження строку дії договору залишається за стороною 1.

Згідно п.7.8. договору у разі відсутності заяви сторони 2 про намір продовжити договір його дія припиняється у визначений договором строк.

Відповідачем до матеріалів апеляційної скарги долучено копію листа позивача (Орендодавця) від 01.05.2014 року до Орендаря магазину № 8 про те, що існуючий договір оренди пролонгований не буде, і до 15 червня 2014 року слід звільнити приміщення № 8 у зв'язку з реконструкцією торгових площ торгового комплексу.

Як встановлено апеляційним судом, у зазначений строк діяв саме Договір оренди № 8 від 30 вересня 2013 року, а відтак, таким листом орендар попередив іншу сторону про відсутність наміру продовження даного договору оренди.

Як вбачається з відносин господарської діяльності, що склалися між сторонами, продовження строків договорів оренди відбувалося шляхом письмового погодження між сторонами, а саме шляхом укладення відповідних додаткових угод. Крім того, у матеріалах справи відсутня заява сторони - 2 (відповідача) про намір продовжити договір, і в той же час, наявне письмове попередження від орендодавця про відсутність наміру на продовження строку даного договору, а отже, дія такого договору припинилася у визначений договором строк.

Зважаючи на наведене, апеляційний суд вважає, що договір оренди нежитлових приміщень № 8 від 30 вересня 2013 року припинив свою дію у термін, встановлений договором - 15.06.2014 року.

Згідно п. 2.3. договору у разі припинення цього договору приміщення повертається стороною - 2 в порядку, встановленому при передачі приміщення стороні -2 за цим договором. Згідно п.2.4. договору приміщення вважається повернутим стороні -1 з моменту підписання сторонами та затвердження акту приймання - передачі. Згідно п.2.5. договору обов'язок по складанню акту приймання -передачі покладається на сторону, яка передає приміщення іншій стороні договору.

Докази повернення приміщення відповідачем як орендарем у порядку, передбаченому п.п. 2.3-2.5 договору, внаслідок припинення строку договору № 8 від 30.09.13 року у матеріалах справи відсутні.

Користування приміщенням та розрахунки за таке користування після 15.06.2014 року виходить за межі договірного врегулювання у даному випадку та не є предметом даного спору. Сторонами не доведене користування приміщенням після 15.06.2016 року саме на підставі договору оренди № 8 від 30.09.2013 року.

Відтак, встановлено, що за зазначеним договором позивачем з січня 2014 року по 15 червня 2014 року було виставлено відповідачу рахунки на суму 80452,79 грн. (враховуючи ? від 13423,2 грн. за червень 2014 року), натомість, відповідачем оплачено - за вказаний період 26230,0 грн. (враховуючи квитанцію від 10.06.2014 року). Тобто борг за договором становить 54 222,79 грн.

Апеляційний суд зазначає, що квитанції про оплату не містять посилання на договір, однак у даному випадку матеріалами справи підтверджується те, що станом з січня 2014 року по 15 липня 2014 року діяв договір оренди нежитлових приміщень № 8 від 30 вересня 2013 року, а відтак, оплати за квитанціями зараховуються у хронологічному порядку згідно зазначеного у квитанції місяця оренди приміщення та номера рахунку, враховуючи фактично безперервну тривалість господарських відносин з оренди між сторонами за зазначеними договорами.

Щодо доводів позивача, що суд повинен розмежовувати здійснені відповідачем платежі між договорами 5А та 8 за критерієм саме розміру суми сплати (оскільки за договором 5А такі нараховано в меншому розмірі), то такі є необґрунтованими, оскільки договір оренди 5А від 30.09.2013 року не був підставою даного позову, і крім цього такий критерій розмежування проплат носить вірогідний та імовірнісний характер.

Щодо доводів відповідача про існування переплати коштів станом на 01.01.2014 року та сплати гарантійного платежу за цим договором, то такі не підтверджуються матеріалами даної справи. Крім того, відповідач на підставі п.3.10. договору вправі скористатися своїм правом на повернення наднормативної плати (в разі існування такої) або зарахування в рахунок наступних платежів. Згідно ст. 539 ЦК України альтернативним є зобов'язання, в якому боржник зобов'язаний вчинити одну з двох або кількох дій. Боржник має право вибору предмета зобов'язання, якщо інше не встановлено договором, актами цивільного законодавства, не випливає із суті зобов'язання або звичаїв ділового обороту.

Щодо заборгованості за Договором оренди № 6 від 18 листопада 2014 року, то позивачем було нараховано в період строку дії цього договору - 36 497,35 грн., а відповідачем здійснено проплат на суму - 35 000,0 грн. Отже, борг за договором становить - 1 497,35 грн.

Щодо Договору оренди № 406 від 27 лютого 2015 року, то такий діяв з 28 лютого 2015 року по 31 серпня 2015 року. Позивачем у строк дії цього договору нараховано 74 419,65 грн., відповідачем в період дії цього договору оплачено - 41003,0 грн. Борг становить = 33 416,65 грн.

Апеляційний суд не бере до уваги як належний доказ надану відповідачем квитанцію №32 від 10.07.2015 року з призначенням платежу - «за послуги супутникового телебачення».

Щодо договору оренди № 406 від 27 серпня 2015 року, то такий діяв з 01 вересня 2015 року до 30 вересня 2015 року, тобто один місяць, за який позивачем було нараховано відповідачу - за рахунком № 09 від 04.09.2015року - 12 630,84 грн., а відповідачем оплачено за квитанціями з 04.09.2015 року по 01.10. 2015 року (призначення платежу «частковий борг за оренду приміщення за вересень 2015 року маг 406») - 10002,0 грн. Борг становить - 2628,84 грн.

Отже, загальна сума боргу за вищевказаними договорами оренди становить - 91 765,63 грн.

Крім того, позивачем до справи долучено платіжні документи від 16 жовтня 2015 року по 2 січня 2016 року, зокрема, меморіальний ордер від 16 жовтня 2015 року містить призначення платежу - «за жовтень 2015 року маг 413 сток», а меморіальний ордер від 23 жовтня 2015 року - «оренда за жовтень зг. рах № 10 від 05.10.2015 року маг. № 413», але як встановлено апеляційним судом, такі не стосуються спірних відносин та зокрема, спірного періоду стягнення у даному спорі.

Проте суд першої інстанції зазначив, що у частині стягнення 13001,0 грн. провадження у справі слід припиити у зв'язку з відсутністю предмету спору, оскільки відповідачем погашено частину заборгованості після подання позову до суду. Однак, при цьому судом першої інстанції, який визначив спірний період стягнення у даній справі - з січня 2014 року по вересень 2015 року, не було враховано того, що квитанції на суму 13001,0 грн. підтверджують розрахунки у період, який не є предметом спору; та як встановлено з пояснень сторін, платіжні документи стосуються відносин оренди під час дії іншого господарського договору, а також магазину № 413, який не зазначений у рахунках у даній справі; а тому висновок суду першої інстанції про припинення провадження у справі в частині стягнення 13 001,0 грн. не відповідає обставинам та матеріалам справи, а оскаржуване судове рішення в цій частині (про припинення провадження) - скасуванню в повному обсязі з прийняття рішення про відмову в цій частині позову у зв'язку з його безпідставністю.

Також, судом першої інстанції відмовлено у позові в частині стягнення - 4002,0 грн. з підстав сплати даної суми до подання позову до суду, а саме за меморіальними ордерами від 23.10.2015 року, від 30.10.15 року та 06.11.2015 року. Однак, такий висновок суду першої інстанції є неправильним, оскільки такі оплати не стосуються спірного періоду за договорами, які містяться у матеріалах справи та є підставою позову; а відтак в цій частині позову слід відмовити за безпідставністю.

Згідно заяви про зменшення розміру позовних вимог позивач просив стягнути з відповідача 122 894,0 грн. Проте, згідно розрахунку апеляційного суду борг відповідача за даним позовом становить 91 765,63 грн.

Відповідно до п. 3.11 договорів оренди орендна плата, а також інші платежі, внесені несвоєчасно або не в повному обсязі, стягуються з урахуванням штрафу у розмірі 10% від суми заборгованості та пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ на дату нарахування пені від суми заборгованості з урахуванням індексації за кожен день прострочення, включаючи день оплати.

Згідно поданої заяви про зменшення розміру позовних вимог позивач просить суд стягнути з відповідача 12 289,40 грн. штрафу. Однак, оскільки судом апеляційної інстанції суму основного боргу визначено в розмірі 91 765,63 грн., то до стягнення підлягає штраф у розмірі 9176,56 грн., а відтак, у частині позову про стягнення штрафу в розмірі 3112,83 грн. слід відмовити.

Отже, з огляду на викладені обставини, дослідивши матеріали справи в їх сукупності, заслухавши пояснення представників сторін, апеляційний суд прийшов до висновку, що, рішення суду першої інстанції слід скасувати в частині задоволення позову в сумі 6920,78 грн. боргу, та в цій частині прийняти рішення про відмову в позові; скасувати в частині 2392,38 грн. штрафу та в цій частині прийняти рішення про відмову в позові; а також слід скасувати оскаржуване рішення в частині припинення провадження у справі на суму 13001,0 грн. боргу та в цій частині прийняти рішення про відмову в позові.

Доводи апеляційної скарги не спростовують оскаржуваного рішення суду першої інстанції в частині залишених без змін задоволених судом першої інстанції позовних вимог.

Згідно ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Згідно з висновком Європейського суду з прав людини у справі "Проніна проти України" (рішення від 18 липня 2006 року) суди зобов'язані давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення.

Позивачем в апеляційному провадженні долучено окремі документи, зокрема, про вручення відповідачу рахунків під розписку, окремі договори оренди з відповідачем за 2009,2010, 2013 роки, проте не подано клопотання про їх долучення як доказів та не обґрунтовано причин про недолучення таких до матеріалів справи в суді першої інстанції, а відтак, такі не приймаються апеляційним судом до уваги.

Відповідно до ст.ст. 33, 34 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Щодо стягнення та перерозподілу та судового збору, апеляційний суд зазначає наступне.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.7 Закону України "Про судовий збір" сплачена сума судового збору повертається за ухвалою суду в разі зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом.

Як вбачається з платіжного доручення №1417 від 03.11.2015р. позивачем за подання позовної заяви сплачено 2042,61 грн. судового збору.

Оскільки позивачем була подана заява про зменшення позовних вимог, у якій просив суд стягнути з відповідача 122 894,00 грн. боргу та 12289,4 грн. штрафу, судовий збір з урахуванням заяви про зменшення становить 2027,75 грн. Таким чином судовий збір підлягає поверненню в сумі 14,86 грн.

Апеляційний суд погоджується із висновком суду першої інстанції про повернення судового збору в сумі 14,86 грн., однак зазначає, що така сума судового збору, що підлягає поверненню, не була зазначена у резолютивній частині оскаржуваного рішення суду першої інстанції, а відтак, слід вказати розмір суми судового збору, що підлягає поверненню.

Згідно ст. 49 ГПК України судовий збір покладається: у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи те, що рішення суду першої інстанції підлягає частковому скасуванню, апеляційний суд здійснює перерозподіл судових витрат у даній справі.

Відтак, за розгляд справи в суді першої інстанції з відповідача на користь позивача слід стягнути 1514,13 грн. судового збору; за розгляд справи в суді апеляційної інстанції у зв'язку з частковим задоволенням апеляційної скарги з позивача на користь відповідача слід стягнути 565,0 грн., а відтак в сукупності, з відповідача на користь позивача слід стягнути 949,13 грн. судового збору.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 103, 105 ГПК України, Львівський апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3, б/н від 24.06.2016 року - задоволити частково.

Рішення господарського суду Львівської області від 02.02.2016 року у справі 914/4024/15 в частині задоволення позову про стягнення 6920,78 грн. боргу; 2392,38 грн. штрафу; про припинення провадження у справі в частині позову про стягнення 13 001,0 грн. боргу - скасувати. В цій частині прийняти нове рішення. У позові про стягнення 19921,78 грн. боргу та 2392,38 грн. штрафу відмовити.

В решті рішення залишити без змін.

Стягнути з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 (79049, АДРЕСА_1, ідентифікаційний код: НОМЕР_1) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ТКС Молл Маркет" (82200, Львівська область, м. Трускавець, вул. Суховоля, 54, ідентифікаційний код:30613360) 949,13 грн. судового збору за розгляд справи в суді першої та апеляційної інстанцій.

Резолютивну частину рішення господарського суду Львівської області від 02.02.2016 року у справі 914/4024/15 викласти у наступній редакції:

« 1. Позовні вимоги задоволити частково.

2.Стягнути з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 (79049, АДРЕСА_1, ідентифікаційний код: НОМЕР_1) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ТКС Молл Маркет" (82200, Львівська область, м. Трускавець, вул. Суховоля, 54, ідентифікаційний код:30613360) 91 765,63 грн. боргу, 9 176,56 грн. штрафу та 1514,13 грн. судового збору.

3. У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

4. Повернути Товариству з обмеженою відповідальністю "ТКС Молл Маркет" (82200, Львівська область, м. Трускавець, вул. Суховоля, 54, Ідентифікаційний код:30613360) 14,86 грн. судового збору з Державного бюджету України».

Місцевому господарському суду видати відповідні накази в порядку ст. 116 ГПК України.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку.

Матеріали справи скерувати на адресу місцевого господарського суду.

Повний текст постанови виготовлений 21.11.2016 р.

Головуючий суддя Бонк Т. Б.

Суддя Кравчук Н.М.

Суддя Якімець Г.Г.