ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

"21" листопада 2016 р. Справа № 926/2750/16

За позовомКерівника Кіцманської місцевої прокуратури в інтересах держави в особі Відділу освіти, молоді та спорту Кіцманської районної державної адміністрації
до відповідачів1. Ошихлібської сільської ради 2. Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1
провизнання недійсним договору оренди нежитлового приміщення та звільнення приміщення
Суддя Швець Микола Васильович
Представники :
від позивачане зявився
від відповідача-1ОСОБА_2 сільський голова ОСОБА_3, доручення № 481 від 29.09.2016р.
від відповідача-2ОСОБА_1
від прокуратуриОСОБА_4

СУТЬ СПОРУ :

Керівник Кіцманської місцевої прокуратури в інтересах держави в особі Відділу освіти, молоді та спорту Кіцманської районної державної адміністрації звернувся з позовною заявою до Ошихлібської сільської ради та Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про визнання недійсним договору оренди нежитлового приміщення та звільнення приміщення.

В обґрунтування своїх вимог прокурор посилається на те, що між відповідачами договір оренди нежитлового приміщення від 27.09.2005р. укладено з порушенням вимог законодавства про дошкільну освіту, а тому просить визнати його недійсним та зобовязати ФОП ОСОБА_1 звільнити приміщення.

Ухвалою суду від 08.09.2016р. порушено провадження у справі та призначено її до розгляду в судовому засіданні на 10:30 год. 29.09.2016р.

Ухвалою суду від 29.09.2016р. розгляд справи відкладено на 18.10.2016р.

18.10.2016р. в судовому засіданні оголошено перерву до 10:30 год. 26.10.2016р.

Ухвалою суду від 26.10.2016р. розгляд справи відкладено на 11:30 год. 08.11.2016р.

Ухвалою суду від 08.11.2016р. продовжено строк розгляду спору на п'ятнадцять днів та розгляд справи відкладено на 11:00 год. 21.11.2016р.

Прокурор в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обємі.

Позивач в судове засідання не зявився, хоча належним чином був повідомлений про час та дату розгляду справи.

Представники відповідача-1 в судовому засіданні просили відмовити в задоволенні позову з мотивів викладених у відзивах на позовну заяву (вх. № 3088 від 29.09.2016р. та вх. № 3641 від 26.10.2016р.) та додатково поданих доказів (вх. №№ 3638, 3639, 3640, 3642 від 26.10.2016р.).

Відповідач-2 в судовому засіданні усно просив відмовити в задоволенні позову, проте письмового обґрунтування своєї позиції суду не надав.

Розглянувши подані документи і матеріали, зясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, дослідивши докази які мають юридичне значення для розгляду позовної заяви суд встановив:

Звернення керівника Кіцманської місцевої прокуратури в інтересах держави в особі Відділу освіти, молоді та спорту Кіцманської РДА, а не в особі власника майна з даним позовом є безпосереднім захистом інтересів держави у сфері освітньої діяльності з метою забезпечення формування та реалізації державної політики у сфері освіти, яка є пріоритетною сферою соціально-економічного, духовного і культурного розвитку суспільства. (ч.1 ст.4 Закону України «Про освіту»). Державна політика у сфері дошкільної освіти визначається Конституцією України та іншими нормативно-правовими актами і втілюється центральними і місцевими органами виконавчої влади, органами виконавчої влади Автономної Республіки Крим та органами місцевого самоврядування. Держава надає всебічну допомогу сім'ї у розвитку, вихованні та навчанні дитини; забезпечує доступність і безоплатність дошкільної освіти в державних і комунальних дошкільних навчальних закладах у межах державних вимог до змісту, рівня й обсягу дошкільної освіти (Базового компонента дошкільної освіти) та обов'язкову дошкільну освіту дітей старшого дошкільного віку; Держава визнає пріоритетну роль дошкільної освіти та створює належні умови для її здобуття. (ст.3 Закону України «Про дошкільну освіту»).

При цьому, прокурор визначив підстави позову, зазначив в чому полягає порушення інтересів держави та обґрунтував необхідність їх захисту.

(Зазначеної правової позиції дотримується ВГСУ в постанові від 24.11.2015р. у справі № 907/323/15.)

26.12.1980р. колгосп «Маяк», як замовник будівництва, відповідно до «Акта приёмки в эксплуатацию государственной приемочной комиссией законченного строительством (реконструкцией) здания (сооружения) жилищно-гражданского назначения» прийняв в експлуатацію будівлю дитячих ясел-садка на 160 місць.

В травні 2003 року правонаступник колгоспу ТОВ «Ошихлібське» через відсутність коштів на утримання дитячих ясел-садка «Колосок» за «Актом приймання-передачі обєкта соціальної сфери» передало основні фонди колишніх колгоспних ясел-садка у комунальну власність територіальній громаді села Ошихліби.

Рішенням №2/1 від 21.01.2004р. Ошихлібська сільська рада оформила право власності на будівлю дитсадку-ясел, що розташована по вул. Незалежності № 82 в с. Ошихліби за територіальною громадою села Ошихліби в особі Ошихлібської сільської ради.

Право власності територіальної громади села Ошихліби на зазначену вище будівлю підтверджується свідоцтвом про право власності на нерухоме майно Серія САА № 256035 виданим 03.02.2004р. та зареєстрованим Кіцманським РБТІ за № 4596199.

27.09.2005р. між Ошихлібською сільською радою (наймодавець, орендодавець), в особі сільського голови ОСОБА_5, та підприємцем ОСОБА_1 (наймач, орендар), було укладено договір найму (оренди) нежилого приміщення (далі - договір).

Договір посвідчено нотаріусом Кіцманського нотаріального округу Чернівецької області ОСОБА_6 та відповідно до ст. 210 ЦК України зареєстровано в державному реєстрі за № 3307.

Відповідно до п.1.1 договору наймодавець передає, а наймач приймає в тимчасове платне користування (в найм) для здійснення підприємницької діяльності (а саме для розміщення аптеки та офісного приміщення) нежиле приміщення частину приміщення дитсадку ясел, котре знаходиться за адресою: село Ошихліби, по вулиці Незалежності, буд за № 82, Кіцманського р-ну, Чернівецької області.

Згідно з п. 1.2.1 договору нежиле приміщення дитсадку-ясел, належить наймодавцеві на праві власності на підставі свідоцтва на право власності на нерухоме майно, виданого виконкомом Ошихлібської сільської ради 03.02.2004р.

Загальна площа орендованого приміщення, котре розташоване на першому поверсі будівлі (в літері А) становить 65,80 кв. м (ігрова кімната 1-18 площею 47,30 кв. м, умивальник 1-19 площею 14,20 кв. м, кімната для посуду 1-20 площею 4,30 кв. м.). Експертна вартість обєкта, що передається в найм (оренду) становить 11318 грн. (п.1.2 договору).

Відповідно до п. 2.1 договору він укладається на строк 20 років до 27.09.2025р.

Згідно ч. 1 ст. 759, ч. 1 ст. 761, ч. 1 ст. 762 ЦК України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк. Право передання майна у найм має власник речі, або особа, якій належать майнові права. За користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму.

Згідно до частини 1 ст. 795 ЦК України передання наймачеві будівлі оформлюється відповідним документом (актом), який підписується сторонами договору. З цього моменту починається обчислення строку договору найму, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до п. 4.1.3. договору приміщення вважається переданим в найм з моменту підписання акта приймання-передавання приміщення.

27.09.2005р. між сторонами підписано акт приймання-передачі частини приміщення дитячої дошкільної установи «Колосок» в оренду для здійснення підприємницької діяльності (а саме розміщення аптеки та офісного приміщення). В акті зокрема зазначено, що при обстеженні та передачі приміщень площею 65,8 кв. м. виявлено наступні недоліки: в ігровій кімнаті 1-18, площею 47,3 кв. м, стіни потребують ремонту, двері повністю прогнили та потребують заміни; в умивальнику 1-19, площею 14,2 кв. м., стіни потребують ремонту, місцями відсутня облицювальна плитка, сан-вузол, душова, умивальник не працюють (відсутні); в кімнаті для посуду 1-20, площею 4,3 кв. м., стіни потребують ремонту, а мийки відсутні; опалювальна система та водопостачання у вище перелічених приміщеннях не працюють.

За таких обставин, відносини сторін даного Договору оренди регулюються також Законом України «Про оренду державного та комунального майна» (далі - закон), який є спеціальним законом з питань оренди державного майна та комунального майна.

Частиною другою ст. 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 327 ЦК України, у комунальній власності є майно, у тому числі грошові кошти, яке належить територіальній громаді. Управління майном, що є у комунальній власності, здійснюють безпосередньо територіальна громада та утворені нею органи місцевого самоврядування.

Відповідно до ч. 4 ст. 7 закону органи місцевого самоврядування, щодо комунального майна формують щороку на підставі інформації органів, уповноважених управляти відповідним майном, переліки цілісних майнових комплексів підприємств та їх структурних підрозділів і нерухомого майна, що може бути передано в оренду. Зазначені переліки оприлюднюються в засобах масової інформації та на офіційних веб-сайтах орендодавців.

Орендодавець протягом п'яти днів після погодження умов договору оренди з органом, уповноваженим управляти відповідним майном (у випадках, передбачених цим Законом, - органом Антимонопольного комітету України), а в разі якщо заява про оренду майна не потребує узгодження (щодо оренди окремого індивідуально визначеного майна, крім нерухомого), протягом 15 днів після дати її реєстрації розміщує в офіційних друкованих засобах масової інформації та на веб-сайтах орендодавців оголошення про намір передати майно в оренду або відмовляє в укладенні договору оренди і повідомляє про це заявника. Протягом 10 робочих днів після розміщення оголошення орендодавець приймає заяви про оренду відповідного майна. Протягом трьох робочих днів після закінчення строку приймання заяв орендодавець своїм наказом ухвалює рішення за результатами вивчення попиту на об'єкт оренди. У разі якщо подано лише одну заяву, конкурс на право оренди не проводиться і договір оренди укладається із заявником. У разі надходження двох і більше заяв орендодавець оголошує конкурс на право оренди (п. 4 ст. 9 закону).

Згідно ч. 6 ст. 9 закону порядок проведення конкурсу для об'єктів, що перебувають у комунальній власності, визначається органами місцевого самоврядування.

Згідно положень частини 5 ст. 60 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» органи місцевого самоврядування від імені та в інтересах територіальних громад відповідно до закону здійснюють правомочності щодо володіння, користування та розпорядження об'єктами права комунальної власності, в тому числі виконують усі майнові операції, можуть передавати об'єкти права комунальної власності у постійне або тимчасове користування юридичним та фізичним особам, здавати їх в оренду, продавати і купувати, використовувати як заставу, вирішувати питання їхнього відчуження, визначати в угодах та договорах умови використання та фінансування об'єктів, що приватизуються та передаються у користування і оренду.

Відповідно до ст. 29 вищезазначеного закону до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належать повноваження щодо управління в межах, визначених радою, майном, що належить до комунальної власності відповідних територіальних громад.

Згідно з п. 2.3 Постанови Пленуму ВГСУ №12 від 29.05.2013р. «Про деякі питання практики застосування законодавства про оренду (найм) майна» орендодавець здійснює свої повноваження тільки за наявності рішення ради і не наділений повноваженнями самостійно приймати рішення про передачу об'єктів комунальної власності в оренду, якщо інше не передбачено положенням про нього.

Згідно зі ст. 5 Закону України «Про оренду державного і комунального майна» (далі - закон) орендодавцями нерухомого майна, яке перебуває у комунальній власності, є органи місцевого самоврядування.

Зазначені вище вимоги закону були дотримані і 14.09.2005р. виконавчий комітет Ошихлібської сільської ради прийняв рішення № 37/9 «Про надання в оренду частини приміщення ДНЗ «Колосок» під аптеку», яким затвердив протокол № 2 від 05.09.2005р. засідання конкурсної комісії по наданню в оренду 34/1000 ідеальної частини приміщення дитячої дошкільної установи «Колосок», що становить 65,8 кв. м, розміщеної в с. Ошихліби, вул. Незалежності, 82, ОСОБА_1 під аптеку та доручив сільському голові ОСОБА_5 оформити договір оренди терміном на 20 років з оплатою щомісячно 3,55 грн. (враховуючи ПДВ) за квадратний метр.

Згідно з ч. 1 ст. 10 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» істотними умовами договору оренди є об'єкт оренди (склад і вартість майна з урахуванням її індексації); термін, на який укладається договір оренди; орендна плата з урахуванням її індексації; порядок використання амортизаційних відрахувань; відновлення орендованого майна та умови його повернення; виконання зобов'язань; забезпечення виконання зобов'язань - неустойка (штраф, пеня), порука, завдаток, гарантія тощо; порядок здійснення орендодавцем контролю за станом об'єкта оренди; відповідальність сторін; страхування орендарем взятого ним в оренду майна; обов'язки сторін щодо забезпечення пожежної безпеки орендованого майна.

Відповідно до ч. 2 ст. 24 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» Орендоване майно страхується орендарем на користь того учасника договору оренди, який бере на себе ризик випадкової загибелі чи пошкодження об'єкта оренди.

Проте, незважаючи на вказані вимоги закону, відповідачі не досягли згоди з усіх істотних умов договору, а саме: зазначили орендну плату без врахування індексації та не погодили умови страхування.

Визначення договору як неукладеного може мати місце на стадії укладення договору, а не за наслідками виконання його сторонами. Отже, якщо дії сторін свідчать про те, що оспорюваний договір фактично було укладено, суд має розглянути по суті питання щодо відповідності його вимогам закону (п.2.6. постанови Пленуму ВГСУ №11 від 29.05.2013р. «Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними»).

Актом КРУ від 20.07.2011р. при перевірці встановлено виконання сторонами договору, отже суд розглядає по суті питання щодо відповідності його вимогам закону.

Щодо посилання прокурора на порушення сторонами договору вимог законодавства України про дошкільну освіту слід зазначити наступне.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про дошкільну освіту» основними завданнями законодавства України про дошкільну освіту є: забезпечення права дитини на доступність і безоплатність здобуття дошкільної освіти; забезпечення необхідних умов функціонування і розвитку системи дошкільної освіти; визначення змісту дошкільної освіти; визначення органів управління дошкільною освітою та їх повноважень; визначення прав та обов'язків учасників навчально-виховного процесу, встановлення відповідальності за порушення законодавства про дошкільну освіту; створення умов для благодійної діяльності у сфері дошкільної освіти.

Згідно зі ст. 3 вищезазначеного закону держава визнає пріоритетну роль дошкільної освіти та створює належні умови для її здобуття.

Відповідно до п. 6 ст. 16 ЗУ «Про дошкільну освіту» (в редакції чинній на момент укладення договору) засновник (власник) державного чи комунального дошкільного навчального закладу не має права безпідставно ліквідувати його, зменшувати в ньому площу території, кількість груп, а також здавати в оренду приміщення (будівлі). Реорганізація або ліквідація діючих комунальних дошкільних навчальних закладів, а також дошкільних навчальних закладів, створених колишніми сільськогосподарськими колективними та державними господарствами, допускається лише за згодою територіальної громади (загальних зборів) села, селища, міста або на підставі результатів місцевого референдуму.

Оскільки зазначеною вище імперативною нормою встановлено пряму заборону на здавання в оренду приміщень дошкільних навчальних закладів, сторони, укладаючи оспорюваний договір, порушили вимоги ЗУ «Про дошкільну освіту».

Згідно ч. 1 ст. 207 ГК України господарське зобов'язання, що не відповідає вимогам закону, або вчинено з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, або укладено учасниками господарських відносин з порушенням хоча б одним з них господарської компетенції (спеціальної правосуб'єктності), може бути на вимогу однієї із сторін, або відповідного органу державної влади визнано судом недійсним повністю або в частині.

Відповідно до ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Згідно ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

За таких обставин, судом встановлено, що договір оренди нежилого приміщення від 27.09.2005р. не відповідає наведеним вище вимогам чинного законодавства, а отже позовні вимоги щодо визнання недійсним спірного договору є правомірними.

Проте, як вбачається із матеріалів справи, відповідач-1 через канцелярію господарського суду подав відзив у справі (вх. № 3088 від 29.09.2016р.) в якому, зокрема, просить суд застосувати наслідки передбачені ст. 267 ЦК України щодо спливу позовної давності та відмовити в задоволенні позову.

Застосувати строки позовної давності відповідач-1 просить також у відзиві на пояснення (вх. № 3641 від 26.10.2016р.). Як на підставу своїх доводів відповідач-1 посилається на те, що відділу освіти, молоді та спорту Кіцманської РДА при проведенні атестації ДНЗ «Колосок» в 2012 році було відомо про передачу в оренду частини будівлі, що також вбачається з пояснення спеціаліста від 25.10.2016р. та публікація в газеті «Вільне життя».

Згідно з приписами до ч.5 ст.267 ЦК України, якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

Під час розгляду справи прокурор посилався на те, що позивачу про факт використання приміщень ДНЗ «Колосок» стало відомо в серпні 2016 року після отримання вимоги Кіцманської місцевої прокуратури (лист позивача № 548 від 23.08.2016р.)

Проте, судом встановлено, що в період з 23.04.2012р. по 30.04.2012р. саме позивач проводив державну атестацію ДНЗ «Колосок», за результатами якої 04.05.2012р. складено Акт атестаційної експертизи Ошихлібського ДНЗ (садок-ясла) та 23.05.2012р. Головним управлінням освіти і науки Чернівецької ОДА видано свідоцтво про атестацію Ошихлібського ДНЗ (ясла-садок) «Колосок» № 030833.

Під час атестації будівлі садочка, зокрема перевірялися відповідність: державним санітарним правилам приміщення та територія ДНЗ; санітарним та протипожежним вимогам; правилам техніки безпеки тощо.

Початок перебігу позовної давності визначається за правилами статті 261 ЦК України. Якщо у передбачених законом випадках з позовом до господарського суду звернувся прокурор, що не є позивачем, то позовна давність обчислюватиметься від дня, коли про порушення свого права або про особу, яка його порушила, довідався або мав довідатися саме позивач, а не прокурор. У таких випадках питання про визнання поважними причин пропущення позовної давності може порушуватися перед судом як прокурором, так і позивачем у справі. У разі коли згідно із законом позивачем у справі виступає прокурор (частина друга статті 29 ГПК), позовна давність обчислюється від дня, коли про порушення або про особу, яка його допустила, довідався або мав довідатися відповідний прокурор. (п. 4.1. постанови пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013 р. №10 Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів).

Таким чином, початком перебігу строку є день, коли особа довідалась або повинна була (могла) довідатися про порушення свого права.

Тобто, для визначення моменту виникнення права на позов важливим є як об'єктивні (сам факт порушення права), так і суб'єктивні (особа дізналася або повинна була дізнатися про це порушення) моменти.

(Зазначена правова позиція висвітлена в постановах Верховного Суду України від 29.10.2014 р. у справі № 6-152цс14., від 08.06.2016р. у справі №3-512гс/16).

Враховуючи наведене вище, початок перебігу позовної давності для позивача у спорі про визнання недійсним договору оренди нежитлового приміщення № 3307 від 27.09.2005р. почався з 04 травня 2012р. (дата складання акту за результатами атестаційної експертизи ДНЗ «Колосок»), тобто коли позивач мав довідатися про порушення свого права.

Згідно зі ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до ч. 3 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Отже, фактично сплив позовної давності є підставою для відмови у позові лише коли про її застосування заявлено стороною у спорі і суд не визнає поважними причини пропущення позовної давності.

Як вставлено судом, ні прокурором, ні позивачем, не тільки не наведено жодного доводу щодо поважності причин пропуску строку позовної давності позивачем, але і не зазначено взагалі про можливість існування таких причин.

Разом з тим, за змістом ч. 1 ст. 261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Отже, перш ніж застосовувати позовну давність, господарський суд повинен з'ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв'язку зі спливом позовної давності - за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення (п. 2.2. постанови пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013 р. №10 Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів).

При цьому, суд враховує, що відповідно до ст. 9 Конституції України чинні міжнародні договори, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Господарський суд вирішує господарські спори на підставі Конституції України, цього Кодексу, інших законодавчих актів України, міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України (ч. 1 ст. 4 ГПК України).

Конвенція про захист прав людини та основоположних свобод, яка, серед іншого, регулює діяльність Європейського суду з прав людини, була ратифікована Верховною Радою України 17.07.1997р.

Рішення Європейського суду з прав людини є обов'язковими до застосування для кожної з країн-учасниць Конвенції, оскарженню не підлягають і є частиною національного законодавства країни-учасниці.

Відповідно до ст.17 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Як зазначено у рішенні Європейського суду з прав людини від 09.01.2013 р. у справі «ОСОБА_7 проти України», Суд постановив, що строк давності переслідує декілька важливих цілей, зокрема забезпечує правову визначеність і завершеність, захищає потенційних відповідачів від застарілих вимог, які було б важко заперечувати, дозволяє уникнути несправедливості, яка може виникнути при прийнятті судами рішень відносно подій, які відбувались в далекому минулому на основі доказів, які з часом можуть стати ненадійними та недостатніми (див. Stubbings and Others v. the United Kingdom, 22 October 1996, § 51, eports 1996 IV). Суд постановив, що процесуальні норми направлені на забезпечення належного правосуддя і дотримання принципу правової визначеності, і заявники повинні розраховувати, що ці норми будуть застосовуватись.

Європейський суд з прав людини наголошує на тому, що позовна давність це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правовопрушення. Термін позовної давності, що є звичайним явищем у національних законодавствах держав учасників Конвенції, виконує кілька завдань, в тому числі забезпечує юридичну визначеність та остаточність, запобігаючи порушенню прав відповідачів, які можуть трапитись у разі прийняття судом рішення на підставі доказів, що стали неповними через сплив часу (п.570 рішення від 20.09.2011р. за заявою №114902/04 у справі ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»; п.51 рішення від 22.10.1996р. за заявами №22083/93, 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства»).

Таким чином, зважаючи, що права позивача порушені, однак, прокурором в інтересах позивача при зверненні до суду із даним позовом пропущено строк позовної давності та не наведено жодних причин поважності його пропуску, у задоволенні позову прокурора про визнання недійсним договору оренди нежитлового приміщення слід відмовити.

Оскільки, вимога прокурора про звільнення частини приміщення будівлі ДНЗ «Колосок», є правовим наслідком (ст. 216 ЦК України) та похідною вимогою від визнання договору недійсним, то в її задоволенні суд також відмовляє.

Відповідно до ст.43 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

Згідно ст.32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у встановленому законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

За умовами ст.33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Згідно із ст.34 ГПК України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

За таких обставин, оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити повністю.

Судовий збір у відповідності до ст. 49 ГПК України покласти на прокурора.

Керуючись ст. ст. 1, 12, 22, 33, 44, 49, 75, ст. 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позову відмовити повністю.

«Повне рішення складено 21.11.2016 року»

Суддя ОСОБА_8