РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 листопада 2016 року Справа №924/718/16

Рівненський апеляційний господарський суд у складі колегії:

Головуючого судді Дужич С.П.

судді Мамченко Ю.А. ,

судді Саврій В.А.

при секретарі Ільчук Н.О.

за участю представників сторін:

позивача: не з'явився

відповідача: не з'явився

розглянувши апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "Каменяр" на рішення господарського суду Хмельницької області від 05 вересня 2016 року у справі №924/718/16 (суддя Музика М.В.)

за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2

до ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "Каменяр"

про стягнення 97 611,35 грн.

Судом розяснено представникам сторін права та обовязки, передбачені ст.ст. 20, 22 ГПК України. Клопотання про технічну фіксацію судового процесу не поступало, заяв про відвід суддів не надходило.

ВСТАНОВИВ:

05 вересня 2016 року, рішенням господарського суду Хмельницької області було частково задоволено позов ФОП ОСОБА_2 до ТОВ "Каменяр" та стягнуто з відповідача на користь позивача 7047,59 грн. - 3% річних, 90 560,66 грн. - інфляційних втрат і 1464,12 грн. - судового збору.

ТОВ "Каменяр" у своїй апеляційній скарзі просить рішення скасувати та прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позову, вважаючи, що прийняті судом висновки не відповідають обставинам справи, а також порушено норми матеріального і процесуального права, оскільки місцевий господарський суд безпідставно не зупинив провадження у справі до вирішення пов'язаної справи №903/422/16, в якій ТОВ "Каменяр" звернулось з позовом до ФОП ОСОБА_2 про стягнення 422 032,87 грн. - безпідставно отриманих коштів та штрафних санкцій. У випадку набрання законної сили рішенням по справі №903/422/16, розмір штрафних санкцій, що стягнуті господарським судом Хмельницької області по справі №924/718/16 буде менший, так як меншим буде період, за який стягнуті штрафні санкції.

ФОП ОСОБА_2 у своєму відзиві на апеляційну скаргу вважає дане рішення таким, що прийняте у відповідності до норм матеріального та процесуального права, а апеляційну скаргу необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню, оскільки зазначена апелянтом обставина не є, в розумінні ст. 104 ГПК України, підставою для скасування або зміни вказаного рішення місцевого господарського суду, і вона не призвела до прийняття неправильного рішення.

29 вересня 2016 року, ухвалою Рівненського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу було прийнято до провадження та призначено її розгляд на 02 листопада 2016 року.

01 листопада 2016 року, розпорядженням керівника апарату Рівненського апеляційного господарського суду, у зв'язку з перебуванням у відпустці судді Демянчука Ю.Г., було проведено автозаміну, якою замінено його на ОСОБА_3

02 листопада 2016 року, ухвалою Рівненського апеляційного господарського суду, колегією суддів у новому складі, апеляційну скаргу ТОВ "Каменяр" було прийнято до провадження та залишено її розгляд 02 листопада 2016 року.

02 листопада 2016 року, ухвалою Рівненського апеляційного господарського суду розгляд апеляційної скарги було відкладено на 23 листопада 2016 року.

У судовому засіданні представники позивача підтримали доводи викладені у відзиві на апеляційну скаргу і просить відмовити в її задоволенні, а рішення господарського суду Хмельницької області залишити без змін.

У судове засідання представник відповідача не прибув, вдруге, хоча завчасно був повідомлений про час і місце судового розгляду, що вбачається з повідомлень про вручення рекомендованого поштового відправлення. Заяв про відкладення судового засідання не надходило.

Враховуючи вимоги ст.ст. 101, 102 ГПК України про межі та строки перегляду справи в апеляційній інстанції, а також те, що сторони по справі належним чином повідомлені про час і місце розгляду апеляційної скарги, суд вважає за можливе провести судове засідання за відсутності представника відповідача.

Колегія суддів, заслухавши пояснення представників позивача, обговоривши доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, перевіривши повноту з'ясування та доведеність всіх обставин, що мають значення для справи, дослідивши правильність застосування господарським судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права встановила, що:

05 квітня 2013 року, між ФОП ОСОБА_2 та ТОВ "КАМЕНЯР" було укладено Договір поставки №936, згідно з яким позивач, як постачальник, зобов'язався поставляти відповідачу, як покупцю, товарно-матеріальні цінності, зазначені у видаткових накладних, а покупець зобов'язався прийняти і оплатити їх вартість. (а.с.11-14)

ТОВ "КАМЕНЯР", отримавши товар по Договору №936, розрахувався частково, не провів повну оплату отриманого товару, в результаті чого допустив заборгованість ФОП ОСОБА_2 по поставці, яка станом на 27 листопада 2014 року склала 181 744,42 грн.

26 лютого 2015 року, рішенням господарського суду Хмельницької області, у справі №924/1925/14, було частково задоволено позов ФОП ОСОБА_2 до ТОВ "КАМЕНЯР" про стягнення 378 973,98 грн. та стягнуто з відповідача на користь позивача 181 744,42 грн. - боргу, 24 049,52 грн. - 10% річних за період по 27 листопада 2014 року, 39 934,29 - пені та 38 817,71 грн. - інфляційних втрат за період по листопад 2014 року. (а.с.15-17)

Дане рішення вступило в законну силу і було відкрите виконавче провадження.

22 березня 2016 року, постановою старшого державного виконавця Корольовського ВДВС Житомирського МУЮ було закінчено виконавче провадження №49730032 та встановлено, що 16 березня 2016 року, на депозитний рахунок відділу ДВС надійшли кошти в сумі 290 786,89 грн. для погашення заборгованості перед ФОП ОСОБА_2 згідно наказу господарського суду Хмельницької області від 12 березня 2015 року у справі №924/1925/14, а 22 березня 2016 року до відділу ДВС від стягувача надійшла заява від 16 березня 2016 року про сплату боржником заборгованості в повному обсязі. (а.с.38)

01 серпня 2016 року, враховуючи вищевикладене, позивач, керуючись ст. 625 ЦК України, звернувся з даним позовом до господарського Хмельницької області, у якому просить стягнути з відповідача 7050,69 грн. - 3% річних, нарахованих на 181 744,42 грн. боргу за період з 01 грудня 2014 року по 16 березня 2016 року, та 90 560,66 грн. - інфляційних втрат за період з грудня 2014 року по березень 2016 року. (а.с.2-5)

02 серпня 2016 року, рішенням господарського суду Хмельницької області, у справі №903/422/16, було частково задоволено позов ТОВ "Каменяр" до ФОП ОСОБА_2 про стягнення 422 032,87 грн., стягнуто з відповідача на користь позивача безпідставно отримані грошові кошти в сумі 400 000,00 грн., а також 6 000,00 грн. - судового збору, та відмовлено в частині стягнення пені, інфляційних, відсотків річних на суму 22 032,87 грн. (а.с.46-51)

05 вересня 2016 року, ТОВ "Каменяр" звернувся до господарського суду Хмельницької області з клопотанням про зупинення провадження у справі, у якому просив суд зупинити провадження у справі №924/718/16 до вступу рішення по справі №903/422/16 в законну силу, мотивуючи клопотання тим, що рішенням у справі №903/422/16 було встановлено факт отримання ФОП ОСОБА_2 100 000,00 грн. в рахунок оплати боргу. (а.с.45)

05 вересня 2016 року, відмовивши в задоволенні заявленого клопотання, рішенням господарського суду Хмельницької області було частково задоволити позов ФОП ОСОБА_2 до ТОВ "Каменяр", стягнуто з відповідача на користь позивача 7047,59 грн. - 3% річних, 90 560,66 грн. - інфляційних втрат і 1464,12 грн. - судового збору. (а.с.62-63)

03 листопада 2016 року, постановою Рівненського апеляційного господарського суду, у справі №903/422/16, було задоволено апеляційну скаргу ФОП ОСОБА_2 та скасовано рішення господарського суду Волинської області від 02 серпня 2016 року, прийнято нове рішення, яким у позові відмовлено, стягнуто з ТОВ "Каменяр" на користь ФОП ОСОБА_2 6965,00 грн. - судового збору за подання апеляційної скарги.

Дослідивши докази, наявні в матеріалах справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з огляду на наступне.

Згідно ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання іншою особою.

Захист свого особистого немайнового або майнового права та інтересу в суді кожна особа вправі здійснювати шляхом звернення з позовом, предмет якого або кореспондує із способами захисту, визначеними у ст. 16 ЦК України, договором або іншим законом.

Згідно ст. 712 ЦК України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

З матеріалів справи вбачається, що між ФОП ОСОБА_2 та ТОВ "КАМЕНЯР" було укладено Договір поставки №936, згідно з яким позивач, як постачальник зобов'язується поставляти відповідачу, як покупцю товарно-матеріальні цінності, зазначені у видаткових накладних, а покупець зобов'язується прийняти і оплатити їх вартість.

Оскільки ТОВ "КАМЕНЯР", отримавши товар по Договору №936, розрахувався частково, не провів повну оплату отриманого товару, в результаті чого допустив заборгованість ФОП ОСОБА_2 по поставці, яка станом на 27 листопада 2014 року, склала 181 744,42 грн., рішенням господарського суду Хмельницької області від 26 лютого 2015 року, у справі №924/1925/14, було частково задоволено позов ФОП ОСОБА_2 до ТОВ "КАМЕНЯР" про стягнення 378 973,98 грн. та стягнуто з відповідача на користь позивача 181 744,42 грн. - боргу, 24 049,52 грн. - 10% річних за період по 27 листопада 2014 року, 39 934,29 - пені та 38 817,71 грн. - інфляційних втрат за період по листопад 2014 року.

Згідно ст. 35 ГПК України, факти, встановлені рішенням господарського суду під час розгляду однієї справи, не доводяться знову при вирішенні інших спорів, в яких беруть участь ті самі сторони.

Дане рішення відповідачем не оскаржувалось, вступило в законну силу і 12 березня 2015 року місцевим господарським судом був виданий наказ на його виконання.

Таким чином, у відповідача виникли зобов'язання перед позивачем по сплаті 181744,42 грн. основного боргу за неналежне виконання умов Договору поставки товару №936 від 05 квітня 2013 року. Оплата вказаного боргу, відповідно до постанови про закінчення виконавчого провадження ВП №49730032 від 22 березня 2016 року, відбулася 16 березня 2016 року, що не заперечується сторонами.

У відповідності із ст.ст. 610, 611 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). У разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором.

Відповідно до ч.2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

У своїй позовній заяві позивач просить стягнути з відповідача 7050,69 грн. - 3% річних за період з 01 грудня 2014 року по 16 березня 2016 року, та 90 560,66 грн. - інфляційних втрат за період з грудня 2014 року по березень 2016 року.

Відповідно до п.4.1. розяснень постанови Пленуму Вищого господарського суду України №14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобовязань" від 17 грудня 2013 року, сплата 3% річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом), так само як і інфляційні нарахування, не мають характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові.

Причому, як зазначається в п.5.4. даної постанови, господарським судам необхідно мати на увазі, що за приписом ч.5 ст. 11 ЦК України грошове зобов'язання може виникати і з рішення суду. Відтак якщо певне зобов'язання згідно з рішенням господарського суду є грошовим, відповідальність за невиконання такого зобов'язання, яке виникло з рішення суду, настає на загальних підставах згідно з ч.2 ст. 625 ЦК України.

ФОП ОСОБА_2 просить стягнути 3% річних та інфляційні втрати від 181744,42 грн. основного боргу за період з грудня 2014 року по березень 2016 року, який не був охвачений рішенням господарського суду Хмельницької області від 26 лютого 2015 року, у справі №924/1925/14.

Колегія суддів погоджується з періодом нарахування 3% річних та інфляційних втрат проведених позивачем, та здійснивши перерахунок нарахованих позивачем 3% річних та інфляційних нарахувань (а.с.9-10), погоджується з місцевим господарським судом про законність та обґрунтованість вимог позову в частині стягнення з відповідача на користь позивача 7047,59 грн. - 3% річних за період з 01 грудня 2014 року по 16 березня 2016 року, та 90 560,66 грн. - інфляційних втрат з грудня 2014 року по березень 2016 року.

Посилання відповідача, як на підставу у скасуванні рішення місцевого суду, що судом не було зупинено провадження у справі до вирішення пов'язаної справи №903/422/16, в якій ТОВ "Каменяр" звернувся з позовом до ФОП ОСОБА_2 про стягнення 422 032,87 грн. - безпідставно отриманих коштів та штрафних санкцій, колегією суддів оцінюються критично і відхиляються як безпідставні, оскільки відповідно до ч.1 ст. 79 ГПК України, господарський суд зупиняє провадження у справі, зокрема, у разі неможливості розгляду даної справи до вирішення пов'язаної з нею іншої справи, що розглядається іншим судом.

Однак, відповідачем у поданому клопотанні жодним чином не обґрунтовано, з врахуванням предметів спору у справі №924/718/16 та у справі №903/422/16, які саме обставини, що встановлюються у справі №903/422/16, вплинуть на зібрання та оцінку доказів у справі №924/718/16, та яким чином не встановлення таких обставин призведе до неможливості вирішення справи №924/718/16.

Крім того, відмова у задоволенні даного клопотання не є беззаперечною підставою, відповідно до ст. 104 ГПК України, для скасування прийнятого господарським судом рішення, оскільки не призвело до прийняття неправильного рішення.

Інші заперечення відповідача, викладені у апеляційній скарзі, також не знайшли свого підтвердження під час її розгляду, а тому відхиляються як необґрунтовані.

Згідно ст.ст. 33, 34 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, а обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Враховуючи зазначене, колегія суддів вважає, що рішення господарського суду першої інстанції прийняте у відповідності до норм ст. 43 ГПК України із всебічним, повним та обєктивним дослідженням матеріалів справи в їх сукупності та вірним застосуванням норм матеріального та процесуального права, а тому відсутні правові підстави для скасування рішення господарського суду та задоволення вимог апеляційної скарги.

Судові витрати за подачу апеляційної скарги, на підставі ст.ст. 49, 105 ГПК України, у зв'язку з відмовою в її задоволенні, покладаються на апелянта.

Керуючись ст.ст. 33, 34, 49, 99, 101, 103, 105 ГПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Рішення господарського суду Хмельницької області від 05.09.16 р. у справі №924/718/16 залишити без змін, апеляційну скаргу ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "Каменяр" - без задоволення.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанову апеляційної інстанції може бути оскаржено у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання постановою апеляційного господарського суду законної сили.

Справу №924/718/16 повернути господарському суду Хмельницької області.

Головуючий суддя Дужич С.П.

Суддя Мамченко Ю.А.

Суддя Саврій В.А.