ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 листопада 2016 року Справа № 910/30371/15

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

Рогач Л.І., - головуючого, доповідача
Алєєвої І.В., Дроботової Т.Б.

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Комунального підприємства "Київський метрополітен"
на постановуКиївського апеляційного господарського суду від 30.08.2016
у справі№ 910/30371/15 Господарського суду міста Києва
за позовомКомунального підприємства "Київський метрополітен"
доТовариства з обмеженою відповідальністю "Імпел Гріффін Груп"
простягнення 490757,89 грн.

за участю представників:
позивача Костильов В.А. - предст. дов. від 25.12.2015
відповідача Шевельова А.С. -предст. дов. від 09.09.2016

ВСТАНОВИВ:

Комунальне підприємство "Київський метрополітен" звернулося до господарського суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Імпел Гріффін Груп" про стягнення 6963,00 грн. та 417779,92 грн. штрафу, 66014,97 грн. збитків. Позивач зазначив, що відповідач не надавав позивачу послуги з прибирання станцій, чим порушив взяті на себе зобов'язання за договором на санітарне оброблення та аналогічні послуги (послуги з прибирання станцій клінінговою компанією) від 11.08.2015, в односторонньому порядку необґрунтовано відмовився від виконання своїх обов'язків по договору, наслідки чого визначено пунктами 7.1 та 7.3 договору, положеннями статті 225 Господарського кодексу України.

Відповідач проти задоволення позову заперечував, зазначаючи, зокрема, про те, що послуги з прибирання не надавались з вини самого позивача, який, укладаючи договір, не мав на меті його належне виконання; працівники позивача вчиняли дії, які унеможливлювали виконання відповідачем своїх обов'язків, про що складено службові записки; договір розірвано з 03.09.2015 за добровільною згодою сторін, що підтверджується їх конклюдентними діями.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 15.02.2016 (суддя Мудрий С.М.) в позові відмовлено повністю.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 30.08.2016 (судді: Власов Ю.Л. - головуючий, Яковлєв М.Л., Майданевич А.Г.) рішення місцевого господарського суду залишено без змін.

Не погоджуючись з висновками господарських судів попередніх інстанцій, Комунальне підприємство "Київський метрополітен" подало до Вищого господарського суду України касаційну скаргу, в якій просить рішення та постанову у справі скасувати, прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. Обґрунтовуючи касаційну скаргу, скаржник вказує на неправильне застосування судами норм матеріального права, посилається на те, що суди всупереч статтям 11, 509 Цивільного кодексу України визначили підставою виникнення у відповідача обов'язку сплатити штраф акт здачі-приймання, а не сам договір; не надали оцінку порушенню відповідачем вимог статей 525, 526 Цивільного кодексу України, статті 193 Господарського кодексу України, умов договору щодо складання акта здачі-приймання послуг. Також заявник зазначає, що поніс прямі витрати, оскільки прибирання здійснювалось працівниками замовника.

В судовому засіданні позивач підтримав доводи касаційної скарги.

Відповідач у судовому засіданні та у відзиві на позов відхилив позовні вимоги, зазначивши, що стаття 907 Цивільного кодексу України передбачає можливість розірвати договір про надання послуг, у тому числі шляхом односторонньої відмови від договору; позовні вимоги не ґрунтуються на належних доказах порушення зобов'язань, передбачених пунктами 7.1, 7.4 договору, фіксації таких порушень позивачем, відсутні докази звернення до відповідача з вимогою про усунення недоліків; не доведено розмір завданих позивачу збитків.

Заслухавши доповідь судді - доповідача, перевіривши наявні матеріали справи на предмет правильності юридичної оцінки обставин справи та повноти їх встановлення в судових рішеннях, колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає задоволенню частково з таких підстав.

Відповідно до статті 1117 Господарського процесуального кодексу України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, касаційна інстанція на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права. Касаційна інстанція не має права встановлювати чи вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові господарського суду або відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти докази.

Як встановили господарські суди попередніх інстанцій, 11.08.2015 сторони у справі уклали договір № 386-Д-15 на санітарне оброблення та аналогічні послуги (послуги з прибирання станцій клінінговою компанією), за умовами якого відповідач зобов'язується на власний ризик, власними силами та засобами надавати позивачеві послуги з санітарного оброблення (утримання) приміщень та послуги з оброблення (утримання) території прилеглої до станцій „Дарниця", „Чернігівська", „Лісова" (код ДК 016-2010 81.29.1 "Послуги щодо очищування, інші") протягом дії цього договору відповідно до технічних вимог з таблицями до них (додаток № 1), які є невід'ємною частиною даного договору, а позивач зобов'язується приймати надані відповідачем послуги та оплачувати їх на умовах даного договору. Відповідно до пункту 1.1 договору кількість та якість послуг, термін і місце надання та інші вимоги щодо надання послуг визначається Технічними вимогами (додаток № 1), системою оцінки якості (додаток № 4), Інструкцією (додаток № 5), що є невід'ємними частинами договору.

За пунктом 4.1. договору здавання-приймання наданих послуг здійснюється щомісячно з урахуванням системи оцінки якості (додаток № 4) і оформлюється актом здавання-приймання наданих послуг. Акт надається відповідачем після виконання ним щомісячно обсягу послуг, які визначені технічними вимогами, що є невід'ємною частиною даного договору, в перший робочий день місяця, що слідує за звітним. Відповідно до пункту 4.2. договору позивач протягом 5 робочих днів розглядає наданий акт та в разі наявності порушень відповідачем умов надання послуг в звітному періоді, які зафіксовані згідно з порядком оцінки якості надання послуг в журналі технічного нагляду, вказує ці порушення в акті, з детальним їх описом в додатку до нього, підписує його і направляє відповідачу.

Згідно з пунктом 2.2. договору вартість послуг, що надаються відповідачем по даному договору, визначається відповідно до розрахунку вартості видів послуг (додаток № 2), який є невід'ємною частиною даного договору. Відповідно до пункту 2.3. договору загальна вартість послуг по даному договору складає 3580970,76 грн., в т.ч. ПДВ (20%): 596828,46 грн.

Відповідно до пункту 10.1 договору надання послуг по цьому договору здійснюється в період з 01 вересня 2015 року до 31 серпня 2018 року.

Відповідно до пункту 5.15 договору, якщо під час надання послуг виконавець порушив умови цього договору, що призвело до погіршення якості послуг, то на вимогу позивача він зобов'язаний безкоштовно виправити всі виявлені недоліки у встановлений за погодженням сторін термін.

Згідно з пунктом 6.1.1. договору позивач зобов'язався здійснювати приймання наданих послуг в порядку та на умовах, визначених даним договором; забезпечити своєчасне надання відповідачу, для оперативного реагування інформацію щодо надходження скарг від пасажирів, приписів контролюючих органів, які виникли в результаті неякісного виконання послуг відповідачем. Відповідно до додатку № 4 до договору № 386-Д-15 від 11.08.2015, відповідальні працівники замовника фіксують результати огляду в Журналі технічного нагляду (надалі - Журнал) згідно з Інструкцією від 07.04.2014 № 6-І/НГ, а вразі виявлення будь-яких порушень, що не були оперативно (протягом 5-20 хв) усунуті виконавцем на вимогу замовника і підлягають запису в Журналі, сповіщають про це відповідальних працівників виконавця за контактним телефоном, обов'язково наданим виконавцем, та здійснюють відмітку про це в Журналі, в також визначають термін усунення недоліку. Першого числа кожного місяця, що слідує за звітним, відповідальна особа замовника надає дані про якість надання послуг виконавцем (наявність відмов від виконання своїх обов'язків, порушень та не усунених недоліків з вказанням конкретної дати, часу та суті порушення) начальнику структурного підрозділу замовника для підготовки узагальнених даних, що підлягають внесенню до акта здачі-прийняття наданих послуг. В разі наявності у Журналі своєчасно не усунених виконавцем недоліків та інших порушень технічних вимог, або наявності обґрунтованих скарг пасажирів, що зафіксовані замовником в акті здачі-прийняття наданих послуг, виконавець несе відповідальність відповідно до розділу 7 укладеного сторонами договору на надання послуг з санітарного утримання приміщень та послуг з утримання території.

Пунктом 7.3 договору передбачено, що у разі наявності не менше 10 порушень (по будь-якій станції окремо) виконавцем технічних вимог надання послуг за місяць, що зафіксовано в акті здачі-приймання наданих послуг згідно з пунктом 4.2 цього договору, виконавець сплачує замовнику штраф у розмірі 7% від вартості послуг за відповідний місяць.

Згідно з пунктом 7.4. договору за односторонню необґрунтовану відмову від виконання своїх обов'язків по цьому договору, що зафіксовано в акті здачі-приймання наданих послуг, виконавець сплачує штраф у розмірі 20% від щомісячної вартості послуг за кожний випадок порушення.

Відповідно до пункту 7.9. договору відповідач зобов'язаний відшкодувати позивачу збитки, які виникли внаслідок порушення відповідачем умов договору.

Відповідно до пункту 10.1 договору надання послуг по цьому договору здійснюється в період з 01 вересня 2015 року до 31 серпня 2018 року.

Як встановили суди, позивач відповідно до пунктів 7.3 та 7.4 договору нарахував штраф в розмірі 6963,00 грн. за порушення відповідачем умов договору у вересні 2015 року, а також штраф в розмірі 417779,92 грн за односторонню необґрунтовану відмову від виконання своїх обов'язків по договору щоденно з 03.09.2015 по 23.09.2015.

При цьому позивач посилався на те, що у період з 01.09.2015 по 02.09.2015 послуги з прибирання надавались відповідачем із порушеннями (не дотримувалась періодичність прибирання, не виконувалось прибирання побутових приміщень та інше); 02.09.2015 року з 08 год. 00 хв. до 20 год. 00 хв. на станції "Чернігівська" працівники відповідача послуги за договором не надавались; 03.09.2015 на денну зміну (08 год. 00 хв. - 20 год. 00 хв.) працівники відповідача не прибули на жодну із станцій; прибирання станцій "Дарниця", "Чернігівська", "Лісова" з 03.09.2015 здійснюється силами працівників КП "Київський метрополітен".

Як встановили суди, з журналів технічного нагляду по станціях "Дарниця", "Чернігівська", "Лісова" вбачається, що персонал відповідача знаходився на об'єктах для виконання своїх обов'язків згідно з договором; з журналів вбачається, що 03.09.2015 послуги з санітарного утримання на станціях відповідачем не надавались, в журналах містяться зауваження щодо роботи працівників відповідача.

Відповідач надав службові записки, складені за період з 01.09.2015 по 02.09.2015, з яких вбачається, що працівники відповідача просять забезпечити належні умови праці за договором, оскільки працівники позивача здійснюють перешкоди в роботі: не дозволяють брати ключі від приміщень, які необхідно прибирати, не надають закінчити роботу належним чином та ін., а також не дозволяють ходити на обідню перерву та в туалет.

03.09.2015 відповідач надіслав позивачу лист № 2527/09/15 від 03.09.2015, в якому, керуючись статтями 651, 907 Цивільного кодексу України, пунктом 11.1 договору просив розірвати договір за згодою сторін; отримання вищезазначеного листа позивачем не заперечується.

Претензією від 23.09.2015 позивач вимагав від відповідача при розірванні договору сплатити штраф відповідно до пункту 7.3 договору в розмірі 6963,00 грн., штраф відповідно до пункту 7.4 договору в розмірі 417779,92 грн. та збитки відповідно до пункту 7.9 договору в розмірі 66014,97 грн; листом № 13/06-2413 від 29.09.2015 позивач направив відповідачу угоду про розірвання договору на санітарне оброблення та аналогічні послуги (послуги з прибирання станцій клінінговою компанією) від 11.08.2015 № 386-Д-15.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог в частині стягнення з відповідача штрафу, місцевий господарський суд, з висновками якого погодився і суд апеляційної інстанції, зазначив, що акт здачі-прийняття наданих послуг, у якому мали б бути зафіксовані порушення, сторони не підписували; працівники позивача зафіксували зауваження до виконаних робіт, проте, не вказали терміни усунення таких недоліків, відсутні записи щодо сповіщення про це відповідальних працівників виконавця за контактним телефоном; в матеріалах справи відсутні докази того, що відповідальною особою замовника надано начальнику структурного підрозділу замовника дані про якість надання послуг виконавцем (наявність відмов від виконання своїх обов'язків, порушень та не усунених недоліків з вказанням конкретної дати, часу та суті порушення) для підготовки узагальнених даних, що підлягають внесенню до акта здачі-прийняття наданих послуг.

Вказавши про відсутність актів здачі-прийняття наданих послуг, як документів, що підтверджують наявність правопорушення, суди дійшли висновку про те, що вимоги позивача щодо стягнення з відповідача штрафу згідно з пунктом 7.3 договору в розмірі 6963,00 грн. та штрафу згідно з пунктом 7.4 договору в розмірі 417779,92 грн. є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Також суди відмовили у стягненні збитків, нарахованих відповідно до пункту 7.9 договору в розмірі 66014,97 грн. з 03.09.2015 по 23.09.2015, як незаплановані витрати позивача на прибирання станцій.

Судова колегія зазначає, що згідно зі статтею 509 Цивільного кодексу України, зобов'язання виникають із договорів та інших правочинів, а також можуть виникати безпосередньо із актів законодавства. Згідно зі статтею 526 Цивільного кодексу України, статтею 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання неналежним чином (стаття 610 Цивільного кодексу України); у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом (стаття 611 Цивільного кодексу України), в тому числі обов'язок відшкодувати збитки та сплатити неустойку. Також за статтею 216 Господарського кодексу України за правопорушення у сфері господарювання учасники господарських правовідносин несуть господарсько-правову відповідальність шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Стаття 629 Цивільного кодексу України передбачає, що договір є обов'язковим для виконання сторонами. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 525 Цивільного кодексу України). Відповідно до статті 22 Цивільного кодексу України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

За приписами статті 623 Кодексу боржник, який порушив зобов'язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. Розмір збитків, завданих порушенням зобов'язання, доказується кредитором. Аналогічні приписи містить стаття 224 Господарського кодексу України, відповідно до якої учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов'язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб'єкту, права або законні інтереси якого порушено. Під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов'язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Статтею 225 Господарського кодексу України унормовано, що до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб'єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов'язання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов'язання другою стороною; матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом.

Для застосування такої міри відповідальності, як відшкодування збитків, потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення: 1) порушення боржником зобов'язання, що випливає з договору; 2) збитків та їх розміру; 3) причинного зв'язку між порушенням стороною зобов'язання, що випливає з договору, та збитками; 4) вини порушника зобов'язання. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає. Важливим елементом доказування наявності збитків є встановлення причинного зв'язку між протиправною поведінкою боржника та збитками потерпілої сторони. Слід довести, що порушення боржником договірного зобов'язання є причиною, а збитки, які завдано особі, - наслідком такого порушення. Обов'язковим елементом складу цивільного правопорушення для застосування такої міри відповідальності, як відшкодування збитків, є протиправна поведінка сторони зобов'язання, а саме порушення боржником зобов'язання, що випливає з договору.

Дослідивши матеріали справи, господарські суди попередніх інстанцій установили, що факт понесення збитків позивач не довів, зокрема, як вбачається з наданих позивачем документів, прибирання здійснювалось за рахунок переведення працівників з інший об'єктів та станцій; нових робочих місць метрополітен не створював, персонал виконував аналогічні роботи на інших станціях; загальний фонд оплати праці не підвищувався, понесення додаткових витрат позивач не навів.

Судова колегія відзначає, що господарські суди попередніх інстанцій вірно врахували, що для відшкодування суми заподіяних збитків необхідна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, та відзначили, що позивач не довів розміру понесених у зв'язку з діями відповідача втрат.

Відтак, висновки господарських судів попередніх інстанцій щодо відмови у задоволенні вимог позивача про стягнення збитків, заподіяних діями відповідача, є законними та обґрунтованими.

Разом з тим, з матеріалів справи вбачається, що, звертаючись з цим позовом, позивач, посеред іншого, просив стягнути з відповідача штраф, передбачений пунктами 7.3 та 7.4 договору, за порушення (по будь-якій станції окремо) виконавцем технічних вимог надання послуг за місяць та за односторонню необґрунтовану відмову від виконання своїх зобов'язань.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог у цій частині, господарські суди попередніх інстанцій виходили з відсутності актів прийому-передачі наданих послуг, в яких належало зафіксувати порушення згідно з пунктами 7.3 та 7.4 договору, як доказів вчинення зазначених вище порушень.

Разом з тим, суди залишили поза увагою приписи статей 906, 907 Цивільного кодексу України та умови укладеного сторонами договору, не з'ясували, яким чином припиняються зобов'язання сторін спірного правочину, чи відбулося (а якщо відбулося, то за яких підстав та коли) припинення зобовязань сторін спірного правочину; не перевірили, хто з учасників спору зобов'язаний ініціювати складання актів прийому-передачі наданих послуг, зокрема, за спірний період, не встановили зміст правовідносин сторін протягом спірного періоду (з 03.09.2015 по 23.09.2015), не з'ясували, чи діяв договір про надання послуг протягом цього спірного періоду. При цьому сама по собі відсутність документу, обов'язок складання якого за договором покладено на відповідача, не може звільняти відповідача від порушення обов'язку за договором.

Відтак, висновки господарських судів щодо відсутності підстав для застосування до відповідача передбачених умовами договору штрафів є передчасними; суди не спростували на підставі належних та допустимих доказів доводи та докази позивача щодо змісту та обсягу порушень умов договору відповідачем, не дослідили порядок та підстави припинення зобов'язань сторін стосовно надання послуг відповідно до умов договору та приписів чинного законодавства та правові наслідки такого припинення.

Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин. Обґрунтованим визнається рішення, в якому повно відображені обставини, які мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

Перевіривши у відповідності до частини 2 статті 1115 Господарського процесуального кодексу України юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення у рішенні місцевого та постанові апеляційного господарського суду, колегія суддів дійшла висновків про те, що господарські суди в порушення статей 43, 99, 101 Господарського процесуального кодексу України не розглянули всебічно, повно та об'єктивно у судовому процесі всі обставини справи в їх сукупності; не застосували норми матеріального права, що регулюють спірні правовідносини в частині стягнення штрафу, відтак, їх висновки за наслідками розгляду відповідної частини позовних вимог не можуть вважатись законними та обґрунтованими.

З огляду на межі повноважень касаційної інстанції, визначені статтею 1117 Господарського процесуального кодексу України, постанова апеляційної інстанції та рішення господарського суду у частині позовних вимог щодо стягнення 6963,00 грн. та 417779,92 грн. штрафу підлягають скасуванню, а справа в цій частині - направленню на новий розгляд до суду першої інстанції.

Під час нового розгляду справи, господарському суду слід врахувати вищенаведене, та вирішити спір у відповідності до вимог чинного законодавства.

Керуючись статтями 43, 1117, пунктом 3 статті 1119, статтями 11110, 11111, 11112 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Комунального підприємства "Київський метрополітен" задовольнити частково.

Постанову Київського апеляційного господарського суду від 30.08.2016 у справі № 910/30371/15 Господарського суду міста Києва та рішення Господарського суду міста Києва від 15.02.2016 в частині стягнення 6963,00 грн та 417779,92 грн штрафу скасувати.

Справу в цій частині направити на новий розгляд до Господарського суду міста Києва.

В іншій частині рішення та постанову у справі залишити без змін.

Головуючий Л. Рогач

Судді: І. Алєєва

Т.Дроботова