ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.11.2016р. Справа№ 914/2475/16

За позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю «Провімі», с. Жорниська, Яворівського району Львівської області

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю «Великолюбінське», смт. Великий Любінь Городоцького району Львівської області

про: стягнення 803630,67 грн. заборгованості за Договором поставки № 034К від 01.07.2015 року

Суддя Кидисюк Р.А.

Секретар Зусько І.С.

За участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_1 (довіреність № 72 від 25.02.2016 року)

від відповідача: не зявився

Представнику позивача розяснено права та обовязки, передбачені ст.ст.20, 22 ГПК України. Заяв про відвід судді не подавалось. У судовому засіданні 15.11.2016 року оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Суть спору: Господарським судом Львівської області розглядається справа за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Провімі» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Великолюбінське» про стягнення 838 930,67 грн. заборгованості за Договором поставки № 034К від 01.07.2015 року.

Ухвалою суду від 29.09.2016 року позовну заяву прийнято до розгляду, порушено провадження у справі та призначено її до судового розгляду на 11.10.2016 року. Ухвалою суду від 11.10.2016 року розгляд справи відкладено на 01.11.2016 року. Ухвалою суду від 01.11.2016 року розгляд справи відкладено на 15.11.2016 року.

Позовні вимоги обґрунтовуються невиконанням відповідачем умов Договору поставки №034К від 01.07.2015 р. в частині повної та вчасної оплати вартості поставленого позивачем товару, внаслідок чого у відповідача виникла заборгованість перед позивачем.

15.11.2016 року представником позивача через канцелярію суду подано заяву вх.№5416/16 про зменшення позовних вимог, відповідно до якої просить суд стягнути з відповідача 694700,00 грн. основного боргу, 100139,67 грн. пені, 8791,00 грн. 3 % річних, оскільки відповідачем частково погашено суму основного боргу в розмірі 35300,00 грн. згідно платіжних доручень №32 та №33 від 11.11.2016 р. Суд приймає заяву позивача про зменшення позовних вимог.

Представник позивача в судове засідання зявився, позовні вимоги підтримав, просив позов задоволити повністю з підстав, наведених у позовній заяві.

Відповідач явки повноважного представника в судове засідання не забезпечив, вимог попередніх ухвал суду не виконав, проти задоволення позову у встановленому законом порядку не заперечив, причин неявки та невиконання вимог ухвал суду не повідомив, хоча про час та місце проведення судового засідання був належним чином повідомлений.

Відповідно до ст. 75 ГПК України, суд вважає за можливе розглянути справу без участі представника відповідача за наявними в ній матеріалами, яких достатньо для встановлення обставин і вирішення спору по суті.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, повно та обєктивно дослідивши докази в їх сукупності, суд встановив наступне.

01.07.2015 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Провімі» (Постачальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Великолюбінське» (Покупець) укладено Договір поставки №034К (Договір), відповідно до п.1.1. якого Постачальник зобовязався передати у власність Покупця, а Покупець зобовязався прийняти і оплатити товари, в т.ч., але не виключно комбікорми, кормові додатки, премікси, білкові та вітамінно-мінеральні добавки (Товар) на умовах зазначених в даному Договорі.

На виконання умов Договору позивач поставив відповідачу продукцію на загальну суму 790774,40 грн., що підтверджується долученими до матеріалів справи копіями видаткових накладних №186 від 28.01.2016 р. на суму 60930,00 грн., № 231 від 03.02.2016 р. на суму 120055,00 грн., №604 від 03.03.2016 р. на суму 150350,20 грн., №719 від 12.03.2016 р. на суму 160920,00 грн., №827 від 18.03.2016 р. на суму 131864,20 грн., №1072 від 05.04.2016 р. на суму 166655,00 грн. та товарно-транспортних накладних №Р186 від 28.01.2016 р., №Р231 від 03.02.2016 р., №Р604 від 03.03.2016 р., №Р719 від 12.03.2016 р., №Р827 від 18.03.2016 р., №Р1072 від 05.04.2016 р.

Як вбачається з банківських виписок від 17.06.2016 р., від 29.06.2016 р., від 29.07.2016 р. відповідач частково оплатив вартість поставленої продукції на суму 60774,40 грн.

Станом на 19.09.2016 р. заборгованість відповідача перед позивачем становила 730000,00 грн.

11.11.2016 р. відповідачем частково погашено заборгованість на суму 35300,00 грн., що підтверджується долученими позивачем до заяви про зменшення позовних вимог копіями платіжних доручень №32 від 11.11.2016 р. на суму 26300,00 грн., №33 від 11.11.2016 р. на суму 9000,00 грн.

Відповідач доказів погашення заборгованості не подав, про наявність таких не повідомив.

Дослідивши представлені суду докази, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими, підставними та такими, що підлягають до задоволення повністю з огляду на наступне.

Згідно ст. 175 Господарського Кодексу України майнові зобовязання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

Статтею 174 Господарського Кодексу України визначено, що господарські зобовязання виникають, зокрема, безпосередньо з господарського договору, інших угод, передбачених законом, але таких, які йому не суперечать, а також внаслідок подій, з якими закон повязує настання правових наслідків у сфері господарювання.

Відповідно до статті 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно з ст. 6 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ст. 627 ЦК України).

Між сторонами у справі виникли договірні відносини на підставі Договору поставки №034К від 01.07.2015 р.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно з ст. 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобовязується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобовязується прийняти майно (товар) і сплатити за нього грошову суму.

Згідно з п.2.3. Договору датою поставки Товару, є дата зазначена на товарно-транспортній накладній (для поставки на умовах FCA це дата товарно-транспортної накладної; для поставок на умовах СРТ це дата доставки зазначена в товарно-транспортній накладній) та/або на видатковій накладній.

Належне виконання позивачем своїх зобовязань за Договором долученими до матеріалів справи копіями та оглянутими в судовому засіданні оригіналами видаткових та товарно-транспортних накладних.

У свою чергу відповідач повністю не оплатив вартість поставленого позивачем товару.

Відповідно до ч.1 ст. 692 Цивільного кодексу України покупець зобовязаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Пунктом 3.4. Договору визначено, що оплата за Товар Покупцем здійснюється з відстрочкою платежу 45 (сорок пять) календарних днів з дати рахунку-фактури та/або видаткової накладної Постачальника. Платежі, здійснені Покупцем, в першу чергу будуть зараховуватись як оплата за раніше отриманий та неоплачений Товар.

Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно з ст.612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ст.610 Цивільного кодексу України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання. Статтею 611 Цивільного кодексу України передбачені наслідки порушення зобовязання.

Частиною 2 статті 625 ЦК України передбачено що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Пунктом 9.3. Договору встановлено, що у разі несвоєчасного виконання грошових зобовязань Покупцем, він сплачує суму боргу з врахуванням пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожний день прострочення, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня.

З огляду на викладене, перевіривши правильність здійсненого позивачем розрахунку розміру позовних вимог, суд вважає підставними та обґрунтованими вимоги позивача про стягнення з відповідача 694700,00 грн. основного боргу, 8791,00 грн. 3 % річних, 100139,67 грн. пені.

Відповідно до ст. 43 ГПК України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Відповідно до ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Згідно ст. 34 ГПК України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

У відповідності до положень ст.49 ГПК України судовий збір слід покласти на відповідача у повному обсязі.

Суд звертає увагу позивача, що у відповідності до п. 1 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом.

З огляду на викладене, керуючись Конституцією України, Цивільним кодексом України, Господарським кодексом України та ст.ст. 4, 33, 34, 35, 44, 49, 84, 85, 116 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

В И Р І Ш И В:

1. Позов задоволити повністю.

2. Стягнути з боржника Товариства з обмеженою відповідальністю «Великолюбінське» (81555, Львівська область, Городоцький район, селище міського типу Великий Любінь, вулиця Львівська, будинок 192, корпус Ж; ) на користь стягувача Товариства з обмеженою відповідальністю «Провімі» (81083, Львівська область, Яворівський район, село Жорниська, Комплекс «ЯМЕЛЬНЯ-1»; ) 694700,00 грн. (шістсот девяносто чотири тисячі сімсот гривень 00 коп.) основного боргу, 8791,00 грн. (вісім тисяч сімсот девяносто одна гривня 00 коп.) 3 % річних, 100139,67 грн. (сто тисяч сто тридцять девять гривень 67 коп.) пені та 12054,46 грн. (дванадцять тисяч пятдесят чотири гривні 46 коп.) судового збору.

3. Наказ видати згідно ст. 116 ГПК України.

У відповідності до ч. 5 ст. 85 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повний текст рішення виготовлено та підписано 16.11.2016 р.

Суддя Кидисюк Р.А