ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
======================================================================
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 листопада 2016 року Справа № 915/1100/16

Господарський суд Миколаївської області у складі

судді Корицької В.О.,

при секретарі судового засідання Берко О.В.,

за участю представників сторін:

від позивача: Якименко Т.М., довіреність № 09-01/55 від 11.10.2016 року,

від відповідача представник не з'явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Миколаєві справу

за позовом Публічного акціонерного товариства "Миколаївська теплоелектроцентраль",

54020, м. Миколаїв, Каботажний спуск, 18 (ідентифікаційний код 30083966),

до Фізичної особи - підприємця ОСОБА_2,

АДРЕСА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1),

про стягнення грошових коштів у сумі 57 920,88 грн., -

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство "Миколаївська теплоелектроцентраль" звернулось до Господарського суду Миколаївської області із позовом до Фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів у сумі 57 920,88 грн., з яких: 28 663,84 грн. - борг за теплову енергію за період з жовтня 2015 року по березень 2016 року включно, 298,49 грн. - інфляційні втрати, 294,71 грн. - 3 % річних, 28 663,84 грн. - пеня.

Ухвалою суду від 18.10.2016 року порушено провадження у справі, розгляд справи призначено на 26.10.2016 року.

Ухвалою суду від 26.10.2016 року розгляд справи відкладений на 08.11.2016 року у зв'язку з неявкою у судове засідання представника відповідача.

08.11.2016 року судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Представник позивача у судовому засіданні 08.11.2016 року позов підтримав.

Відповідач явку повноважного представника у судове засідання 08.11.2016 року не забезпечив, відзив по суті спору не подав. Ухвали суду від 18.10.2016 року та 26.10.2016 року, направлені на адресу відповідача, повернуті поштовою установою до суду з відміткою "за закінченням терміну зберігання" (а.с. 91-96).

Відповідно до абз. 3 п. 3.9.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" № 18 від 26.12.2011 року, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

Враховуючи, що згідно Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців Фізична особа - підприємець ОСОБА_2 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1, суд дійшов висновку про вчинення всіх необхідних дій щодо повідомлення відповідача про розгляд справи та про достатність у матеріалах справи документальних доказів для вирішення спору по суті за відсутності повноважного представника відповідача.

Відповідно до ст. 75 ГПК України справа розглядається за наявними в ній матеріалами.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши та оцінивши усі подані у справу докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд встановив наступне.

Рішенням Господарського суду Миколаївської області від 03.11.2015 року у справі № 915/1760/15 (а.с. 22-24) з Фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства "Миколаївська теплоелектроцентраль" стягнуто заборгованість за договором про постачання теплової енергії в гарячій воді № 3364 від 01.12.2014 року в сумі 16 039,19 грн., 315,87 грн. - 3% річних, 8 019,60 грн. - пені, 3 588,23 грн. - інфляційних втрат та 1 218,00 грн. - судового збору.

Вказане рішення набрало законної сили.

01.12.2014 року між Публічним акціонерним товариством "Миколаївська теплоелектроцентраль" (ПАТ "Миколаївська теплоелектроцентраль", енергопостачальна організація, позивач) та Фізичною особою - підприємцем ОСОБА_2 (споживач, відповідач) був укладений договір про постачання теплової енергії в гарячій воді № 3364 (Договір), відповідно до п. 1 якого енергопостачальна організація бере на себе зобов'язання постачати споживачеві теплову енергію в гарячій воді в потрібних йому обсягах, а споживач зобов'язується оплачувати одержану теплову енергію за встановленими тарифами (цінами) в терміни, передбачені цим договором (а.с. 13-15).

Відповідно до п. 2.1 Договору теплова енергія постачається споживачу в обсягах згідно з додатком 1 до цього Договору у вигляді гарячої води на такі потреби: опалення та вентиляцію - в період опалювального сезону; гаряче водопостачання ; технологічні потреби; кондиціювання повітря.

Відповідно до пунктів 6.2, 6.3 Договору розрахунковим періодом є календарний місяць. Споживач за 20 днів до початку розрахункового періоду сплачує енергопостачальної організації вартість зазначеної в Договорі кількості теплової енергії, передбаченої на розрахунковий період, з урахуванням залишкової суми (сальдо) розрахунків на початок місяця.

Відповідно до п. 6.6 Договору споживачу щомісяця направляється акт прийому - передачі теплової енергії в гарячій воді ( за формою Додатка № 3) за попередній місяць. Споживач зобов'язаний протягом п'яти календарних днів підписати зазначений акт і один екземпляр направити на адресу енергопостачальної організації. У випадку відсутності протягом п'яти днів мотивованого відмовлення від підписання або неповернення підписаного екземпляра енергопостачальній організації, акт прийому - передачі теплової енергії у гарячій воді вважається прийнятим споживачем.

Відповідно до п. 9.4 Договору він вважається пролонгованим на кожний наступний рік, якщо за місяць до закінчення строку його дії про його припинення не буде письмово заявлено однією із сторін.

На виконання умов Договору позивач поставив відповідачу теплову енергію в гарячій воді у період з жовтня 2015 року по березень 2016 року включно на загальну суму 35 222,42 грн., що підтверджується нарядом на підключення від 15.10.2015 року (а.с. 49) та реєстрами щодо направлення рахунків та актів прийому-передачі теплової енергії. (а.с. 59-69).

Акти прийому - передачі теплової енергії за спірний період (а.с. 56-58), які були направлені на адресу відповідача, споживач з підписом не повернув та не оскаржив, а тому у відповідності до п. 6.6 Договору вони вважаються прийнятими споживачем.

Відповідачем заборгованість за вказаний період оплачена частково в сумі 6 558,58 грн., що підтверджується платіжними дорученнями (а.с. 70-74).

Заборгованість в сумі 28 663,84 грн. (35 222,42 грн. - 6 558,58 грн.) залишилась несплаченою.

З метою отримання грошових коштів за поставлену теплову енергію, позивач направив на адресу відповідача претензію № 409-Ю від 10.05.2016 року з вимогою погасити заборгованість в сумі 28 663,84 грн. (а.с. 27-28)

Доказів отримання відповіді на претензію або погашення заборгованості суду не надано.

Відповідно до ч. 1 ст. 275 ГК України за договором енергопостачання енергопостачальне підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду (далі - енергію) споживачеві (абоненту), який зобов'язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується.

Відповідно до ч. 7 ст. 276 ГК України оплата енергії, що відпускається, здійснюється відповідно до умов договору. Договір може передбачати попередню оплату, планові платежі з наступним перерахунком або оплату, що проводиться за вартість прийнятих ресурсів.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно з ч. 1 ст. 193 ГК України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частиною 1 ст. 530 ЦК України визначено, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Враховуючи викладене, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за спожиту теплову енергію в гарячій воді у період з жовтня 2015 року по березень 2016 року включно в сумі 28 663,84 грн.

Щодо вимоги про стягнення з відповідача пені в сумі 28 663,84 грн., слід зазначити наступне.

Відповідно до ст. ст. 610, 612 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання), а боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом та якщо внаслідок прострочення боржника виконання зобов'язання втратило інтерес для кредитора, він може відмовитися від прийняття виконання і вимагати відшкодування збитків.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Стаття 549 ЦК України встановлює, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до ч. 2 ст. 551 ЦК України якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

За приписами ч. 1 ст. 231 ГК України законом щодо окремих видів зобов'язань може бути визначений розмір штрафних санкцій, зміна якого за погодженням сторін не допускається.

Відповідно до ч. 6 ст. 232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Пунктом 7.2.2 Договору сторони передбачили, що Споживач несе відповідальність за несвоєчасне виконання розрахунків за теплову енергію у вигляді пені в розмірі 1,0 % належної до сплати суми за кожен день прострочення на підставі положення Закону України "Про відповідальність суб'єктів підприємницької діяльності за несвоєчасне внесення плати за спожиті комунальні послуги та утримання прибудинкових територій".

Статтею 1 Закону України "Про відповідальність суб'єктів підприємницької діяльності за несвоєчасне внесення плати за спожиті комунальні послуги та утримання прибудинкових територій" встановлено, що суб'єкти підприємницької діяльності, які використовують нежилі будинки і приміщення, належні їм на праві власності або орендовані ними на підставі договору, для провадження цієї діяльності: за несвоєчасні розрахунки за спожиті комунальні послуги сплачують пеню в розмірі одного відсотка від суми простроченого платежу за кожний день прострочення, якщо інший розмір пені не встановлено угодою сторін, але не більше 100 відсотків загальної суми боргу.

Перевіривши розрахунок розміру пені, судом встановлено, що позивачем здійснено нарахування пені за період з 12.10.2015 року по 30.04.2016 року по кожному окремому зобов'язанню в розмірі 1,0 % належної до сплати суми за кожен день прострочення, в загальній сумі 30 126,53 грн.

Розрахунок пені здійснено арифметично правильно відповідно до вимог чинного законодавства та умов Договору. Нарахування здійснено позивачем в межах шестимісячного строку. Період нарахування визначено позивачем правильно. Детальний розрахунок пені наявний в матеріалах справи (а.с. 9).

Враховуючи обмеження, встановлені ст. 1 Закону України "Про відповідальність суб'єктів підприємницької діяльності за несвоєчасне внесення плати за спожиті комунальні послуги та утримання прибудинкових територій" з відповідача на користь позивача підлягає стягненню пеня в сумі 28 663,84 грн.

Щодо вимоги позивача про стягнення з відповідача трьох процентів річних у сумі 294,71 грн. та інфляційних втрат у сумі 298,49 грн., слід зазначити наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Позивачем нараховано відповідачу 3 % річних за період з 12.10.2015 року по 30.04.2016 року та інфляційні втрати за період з листопада 2015 року по березень 2016 року включно. Нарахування здійснено на суму основного боргу за період з жовтня 2015 року по березень 2016 року включно - 28 663,84 грн. та суму заборгованості, встановленої рішенням Господарського суду Миколаївської області від 03.11.2015 року у справі № 915/1760/15 - 16 039,19 грн.

Розрахунок суми трьох відсотків річних та інфляційних нарахувань є арифметично правильним, таким, що відповідає вимогам чинного законодавства, фактичним обставинам та матеріалам справи. Розгорнутий розрахунок трьох відсотків річних та інфляційних нарахувань наявний в матеріалах справи (а.с. 6-8).

Враховуючи викладене, позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню повністю.

Керуючись ст. ст. 82 - 84 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити повністю.

2. Стягнути з Фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 (АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, р/р НОМЕР_2 в ПАТ КБ "Правекс-Банк", МФО 380838) на користь Публічного акціонерного товариства "Миколаївська теплоелектроцентраль" (54020, м. Миколаїв, Каботажний спуск, 18, ідентифікаційний код 30083966, на р/р 11 в МОУ ПАТ "Державний Ощадний Банк України", МФО 326461) борг за теплову енергію по договору про постачання теплової енергії в гарячій воді № 3364 від 01.12.2014 року за період з жовтня 2015 року по березень 2016 року включно в сумі 28 663,84 грн. (двадцять вісім тисяч шістсот шістдесят три грн. 84 коп.)

3. Стягнути з Фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 (АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, р/р НОМЕР_2 в ПАТ КБ "Правекс-Банк", МФО 380838) на користь Публічного акціонерного товариства "Миколаївська теплоелектроцентраль" (54020, м. Миколаїв, Каботажний спуск, 18, ідентифікаційний код 30083966, на р/р 11 в МОУ ПАТ "Державний Ощадний Банк України", МФО 326461):

- 298,49 грн. (двісті дев'яносто вісім грн. 49 коп.) - інфляційних втрат,

- 294,71 грн. (двісті дев'яносто чотири грн. 71 коп.) - 3 % річних,

- 28 663,84 грн. (двадцять вісім тисяч шістсот шістдесят три грн. 84 коп.) - пені.

Накази видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення може бути оскаржено до Одеського апеляційного господарського суду шляхом подання апеляційної скарги до канцелярії господарського суду Миколаївської області протягом десяти днів з дня його проголошення, а у випадку проголошення судом вступної та резолютивної частин рішення - з дня підписання повного тексту рішення.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повний текст рішення складений 14.11.2016 року.

Суддя В.О. Корицька