ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 листопада 2016 року Справа № 910/5840/16
Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

Головуючого судді:Владимиренко С.В. - доповідач,
суддів:Демидової А.М.,
Шевчук С.Р.
розглянув касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Альведен-3000"
на постановуКиївського апеляційного господарського суду від 05.09.2016р.
та рішеннягосподарського суду міста Києва від 02.06.2016р.
у справі№910/5840/16 господарського суду міста Києва
за позовомТовариства з обмеженою відповідальністю "Альведен-3000"
до відповідачів:1.Товариства з обмеженою відповідальністю "Активбудінвест" 2. Товариства з обмеженою відповідальністю "Тепловик-2"
за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача: Публічного акціонерного товариства "Укрінбанк"
простягнення 338 300 грн.

за участю представників

позивача - Сухомлина О.М.;

відповідачів: 1.не з'явились;

2. не з'явились;

третьої особи - не з'явились.

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Альведен-3000" звернулось до господарського суду міста Києва з позовною заявою про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Активбудінвест" та Товариства з обмеженою відповідальністю "Тепловик-2" заборгованості у розмірі 338300 грн., у зв'язку з неналежним виконанням відповідачем-1 умов кредитного договору від 27.09.2012р. № 06/12, виконання зобов'язань за яким було забезпечено на підставі Договору застави майнових прав №106-2014-1з від 29.10.2014р. та у зв'язку з порушенням Товариством з обмеженою відповідальністю "Активбудінвест" умов договору про солідарну відповідальність від 30.12.2015р.

Рішенням господарського суду міста Києва від 02.06.2016р. (суддя Головатюк Л.Д.) у справі №910/5840/16, залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 05.09.2016р. (колегією суддів у складі головуючого судді Пашкіної С.А., суддів: Алданової С.О., Андрієнка В.В.) у задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю "АЛЬВЕДЕН-3000" про стягнення 338300 грн. з Товариства з обмеженою відповідальністю "Активбудінвест" та Товариства з обмеженою відповідальністю "ТЕПЛОВИК-2" - відмовлено.

Не погоджуючись з вищезазначеними рішенням та постановою, Товариство з обмеженою відповідальністю "Альведен-3000" звернулось до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, в якій, зазначаючи про порушення судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, просить постанову Київського апеляційного господарського суду від 05.09.2016р. та рішення господарського суду міста Києва від 02.06.2016р. скасувати та прийняти нове рішення, яким задовольнити його позовні вимоги в повному обсязі та стягнути солідарно з відповідачів 338300 грн. заборгованості за кредитом та 16746,40 грн. судового збору.

У відзиві на касаційну скаргу Товариство з обмеженою відповідальністю "Тепловик-2" зазначає про безпідставність та необґрунтованість вимог заявника касаційної скарги та просить відмовити у її задоволенні, залишивши без змін законні рішення та постанову господарських судів попередніх інстанцій у даній справі.

14.11.2016р. на e-mail адресу Вищого господарського суду України надійшло клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю "Тепловик-2" та термінове електронне повідомлення №36 від 14.11.2016р. про відкладення слухання справи у зв'язку з неможливістю представника відповідача-2 прибути у судове засідання суду касаційної інстанції, яке залишено судом касаційної інстанції без задоволення, з огляду на те, що явка представників учасників судового процесу обов'язковою не визнавалась, а межі розгляду справи у суді касаційної інстанції у відповідності до вимог ст.1117 Господарського процесуального кодексу України обмежуються перевіркою правильності застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, без з'ясування фактичних обставин справи та надання повторної оцінки доказам у справі.

Розглянувши матеріали справи, касаційну скаргу та відзив на неї, заслухавши суддю-доповідача, представника позивача, перевіривши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, колегія суддів касаційної інстанції дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що 27.09.2012р. між Товариством з обмеженою відповідальністю "Тепловик - 2" та Публічним акціонерним товариством "Український інноваційний банк" було укладено кредитний договір №06/12 від 27.09.2012р. зі змінами та доповненнями, відповідно до п.3.1 якого банк надає позивальнику кредит на умовах відновлювальної кредитної лінії з лімітом кредитної лінії ( в редакції договору про внесення змін та доповнень) в розмірі 2550000 грн. на термін до 31 грудня 2013 року включно з встановленням графіку ліміту кредитної лінії відповідно до додатку №1.

Зі змісту позовної заяви вбачається та судами встановлено, що позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю "Альведен-3000" зазначає, що з метою належного виконання ТОВ "Тепловик - 2" своїх зобов'язань за основним зобов'язанням, воно виступило перед ПАТ "Укрінбанк" заставодавцем майнових прав на грошові кошти в сумі 338300грн., розміщених на депозитному рахунку №0043, відкритому у ПАТ "Укрінбанк" згідно з договором банківського вкладу "Стандарт" №197349/ГО-1289 від 29.10.2014р. на умовах, визначених договором застави майнових прав №106-2014 -1з від 29.10.2014р.

У п. 3.2.1. зазначеного договору застави майнових прав, сторони погодили, що заставодержатель (ПАТ "Укрінбанк") має право задовольнити свої вимоги за рахунок предмету застави у разі невиконання чи неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором.

Підставою виникнення спору у даній справі стало, за твердженням позивача, те, що 24.12.2015р. ПАТ "Укрінбанк" списав з депозитного рахунку ТОВ "Альведен - 3000" кошти в сумі 338300 грн. на підставі Договору застави майнових прав №106-2014-1з від 29.10.2014р. в якості погашення заборгованості за кредитним договором №06/12 від27.09.2012р., укладеним з ТОВ "Тепловик-2". Відтак, врахувавши також умови договору про солідарну відповідальність від 30.12.2015р., укладеного Товариством з обмеженою відповідальністю "Актибудінвест", як боржником, та Товариством з обмеженою відповідальністю "Альведен-3000", як кредитором, останній звернувся з позовом до суду з вимогою до Товариства з обмеженою відповідальністю"Актибудінвест" та Товариства з обмеженою відповідальністю "Тепловик-2" про солідарне стягнення списаних ПАТ "Укрінбанк" 24.12.2015р. грошових коштів з його рахунку на загальну суму 338300 грн.

Відмовляючи у задоволенні позову, суди попередніх інстанцій, у відповідності до вимог ст.43 Господарського процесуального кодексу України, встановивши усі фактичні обставини справи, зазначили наступне.

27.12.2012р. між ПАТ "Український інноваційний банк", як кредитором, та ТОВ „Тепловик-2", як позичальником, укладено кредитний договір №16/12 про відкриття відновлювальної кредитної лінії з фіксованою процентною ставкою (надалі - Кредитний договір). Протягом вересня 2012 року - жовтня 2013 року відповідач-2 отримав від банку 2550000 грн. кредитних коштів. Перевіривши надані ТОВ "Тепловик-2" платіжні доручення, суди встановили, що станом на 26.04.2016р. відповідачем-2 на користь банку сплачено близько 1,9 млн. грн. коштів. Разом з тим, судами досліджено і додаткові угоди до кредитного договору, зокрема, і договір про внесення змін та доповнень до кредитного договору від 20.11.2014р., яким змінено термін погашення кредиту та інші договори про внесення змін та доповнень до кредитного договору, якими сторонами змінювався строк погашення процентів за кредитним договором, а також договори, якими вносились зміни і доповнення до п.3.7.1 кредитного договору, у якому було погоджено перелік майна (майнових прав), яким забезпечується належне виконання позичальником умов кредитного договору.

Як встановлено судами, згідно договору про внесення змін та доповнень від 30.06.2015р. до кредитного договору, сторонами було погоджено новий термін погашення кредиту - до 30.06.2016р. Відповідно до п.п.3.6.2, 3.6.3 кредитного договору про необхідність дострокового повернення кредиту, сплати процентів, комісій та інших платежів банк письмово повідомляє позичальника.

Як вірно зазначено судами, матеріали справи не містять документів, які б свідчили про реалізацію ПАТ "Укрінбанк" своїх вимог як кредитора за кредитним договором в частині направлення будь-яких письмових вимог та/або повідомлень стосовно можливого порушення виконання ТОВ „Тепловик-2" взятих на себе зобов'язань за кредитним договором.

У ст.572 Цивільного кодексу України визначено, що в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави).

Згідно ч.1 ст.589 Цивільного кодексу України у разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави.

Відповідно до ч.2 ст.590 Цивільного кодексу України заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, коли зобов'язання не буде виконано у встановлений строк (термін), якщо інше не встановлено договором або законом.

Як роз'яснено у постанові Пленуму Вищого господарського суду України від 24.11.2014р. №1 "Про деякі питання практики вирішення спорів, що виникають з кредитних договорів" договори застави майнових прав є способом забезпечення виконання зобов'язання та не передбачають заміну кредитора у зобов'язанні. Виходячи з правової природи коштів, що знаходяться на рахунках у банківських установах, вони не можуть бути предметом застави за правилами, які регулюють заставу речей. Водночас, питання про заставу таких коштів може вирішуватися згідно з нормами розділу V Закону України "Про заставу", якими визначено правове регулювання правовідносин щодо застави майнових прав.

Таким чином, враховуючи зазначене вище, а також те, що судами попередніх інстанцій встановлено, а заявником касаційної скарги не спростовано факту відсутності порушення позичальником - ТОВ "Тепловик-2" умов кредитного договору, не настання строку виконання останнім обов'язку з повернення грошових коштів за кредитом, не доведення наявності вимоги банку до боржника про дострокове повернення частини кредиту, колегія суддів касаційної інстанції погоджується з висновком судів попередніх інстанцій про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог ТОВ "Альведен-3000" про стягнення з відповідачів спірної суми грошових коштів, списаних ПАТ "Укрінбанк" 24.12.2015р. з депозитного рахунку позивача.

Разом з тим, колегія суддів касаційної інстанції вважає обґрунтованими твердження заявника касаційної скарги про помилкове застосування судами ст.ст.553 та 555 Цивільного кодексу України, у яких закріплено правове регулювання відносин, що виникають з договору поруки. Тоді як, зазначені положення не застосовуються до правовідносин кредитора з майновим поручителем - заставодавцем, які виникли з договору застави та регулюються спеціальними положеннями параграфу 6 Глави 49 Цивільного кодексу України та нормами Законів України "Про заставу".

Водночас, колегія суддів касаційної інстанції зазначає, що враховуючи встановлені судами попередніх інстанцій та зазначені вище обставини справи, помилковість застосування судами першої та апеляційної інстанції вказаних норм ст.ст.553, 555 Цивільного кодексу України, не призвела до невірності висновків судів про відмову у задоволенні позову, а відтак, і не може бути підставою для їх скасування та/або зміни.

Таким чином, колегія суддів касаційної інстанції погоджується з висновками судів попередніх інстанцій про те, що TOB „Тепловик-2" жодним чином не порушено прав чи охоронюваних законом інтересів ТОВ "Альведен-3000", з огляду на що, позовні вимоги ТОВ "Альведен-3000" є необґрунтованими та вірно залишені судами першої та апеляційної інстанцій без задоволення.

Відповідно до ст. 1117 Господарського процесуального кодексу України суд касаційної інстанції не має права вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти докази, оскільки це суперечить меті касаційного перегляду справи, що полягає у перевірці правильності застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права.

На підставі зазначеного вище, колегія суддів Вищого господарського суду України вважає, що судами першої та апеляційної інстанцій було повно та всебічно з'ясовано обставини, що мають значення для справи та їм надано вірну юридичну оцінку, а доводи викладені у касаційній скарзі не спростовують висновків судів та фактично зводяться до переоцінки доказів, що містяться у матеріалах справи та не є компетенцією суду касаційної інстанції з огляду на зазначені вище вимоги ст.1117 Господарського процесуального кодексу України. Відтак, Вищий господарський суд України не знайшов законних підстав для повного або часткового задоволення вимог касаційної скарги, а тому постанову суду апеляційної інстанції слід залишити без змін, а касаційну скаргу - без задоволення.

Керуючись ст.ст. 1115, 1117, 1119, 11111 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Альведен-3000" залишити без задоволення.

Постанову Київського апеляційного господарського суду від 05.09.2016р. у справі №910/5840/16 залишити без змін.

Головуючий суддя С.В. Владимиренко

Судді А.М. Демидова

С.Р.Шевчук