номер провадження справи 12/112/16
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.11.2016 Справа № 908/2809/16

Господарський суд Запорізької області у складі судді Смірнова О.Г.,

За участю секретаря судового засідання Вака В.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні господарського суду справу № 908/2809/16

за позовом: Концерну «Міські теплові мережі», м. Запоріжжя

до відповідача: Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, м. Запоріжжя

про стягнення 2410,88 грн.

за участю представників:

від позивача - Кузьміна С.Ю. довіреність №239/20-19 від 11.07.2016 року

від відповідача - не з'явився

СУТЬ СПОРУ: Концерн «Міські теплові мережі» звернувся до Господарського суду Запорізької області з позовною заявою до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про стягнення основного боргу за спожиту теплову енергію за період з лютого 2015 року по квітень 2015 року, з жовтня 2015 року по квітень 2016 року в сумі 2140,74 грн., трьох процентів річних в сумі 71,23 грн. та інфляційних втрат в сумі 198,91 грн. за договором № 406570 купівлі-продажу теплової енергії в гарячій воді від 01.09.2012 року.

Представник позивача в судовому засіданні 10.11.2016 року підтримав позовні вимоги та наполягав на їх задоволенні.

Представник відповідача в судове засідання 10.11.2016 року не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, правом на подання відзиву на позовну заяву не скористався, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.

Неприбуття у судове засідання представника відповідача, який був належним чином повідомлений про час та місце проведення судового засідання, не перешкоджає розгляду спору по суті згідно вимог ст. 75 ГПК України, тому суд дійшов висновку, що справу може бути розглянуто за наявними в ній матеріалами.

З'ясувавши фактичні обставини справи, докази на їх підтвердження, виходячи з фактів, встановлених у процесі розгляду справи та правову норму, яка підлягає застосуванню, приймаючи до уваги доводи позивача, суд встановив:

Позов мотивовано тим, що 01.09.2012 року між Концерном «Міські теплові мережі», далі Теплопостачальна організація, та Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1, далі Споживач, був укладений договір № 406570 купівлі-продажу теплової енергії в гарячій воді, далі Договір.

Відповідно до п. 1.1. Договору за цим договором Теплопостачальна організація бере на себе зобов'язання відпустити теплову енергію в гарячій воді Споживачу, а Споживач зобов'язується прийняти та оплатити її вартість за діючими тарифами (цінами) в терміни та порядку, встановленими умовами цього Договору та додатками до Договору, що є його невід'ємними частинами.

Згідно з п. 1.2. Договору під час виконання умов цього Договору, а також вирішення всіх питань, що не обумовлені цим Договором, сторони зобов'язуються керуватися Законом України «Про теплопостачання», «Правилами користування тепловою енергією», «Правилами підготовки теплових господарств до опалювального періоду», «Правилами будови і безпечної експлуатації трубопроводів пари та гарячої води», «Правилами технічної експлуатації тепловикористовуючих установок і теплових мереж», та іншими актами цивільного законодавства і нормативно-правовими актами та документами.

Умовами п. 2.1. Договору сторони визначили, що теплова енергія відпускається Споживачу в Гкал згідно з Додатком 1 до цього договору в гарячій воді на такі потреби:

- опалення та вентиляцію - на протязі опалювального періоду;

- підігрів води - за наявної можливості;

- кондиціювання - по замовленню Споживача;

- інші технологічні потреби - по замовленню Споживача.

Підпунктами 3.2.6., 3.2.25. п. 3.2. Договору передбачені обов'язки Споживача, а саме: виконувати умови та порядок оплати спожитої теплової енергії в обсягах і в терміни, які передбачені договором, та щомісячно у строки, визначені даним договором, повертати Теплопостачальній організації підписаний уповноваженою особою та належним чином оформлений акт приймання-передачі теплової енергії в гарячій воді (далі - Акт).

Відповідно до п. 5.1. Договору облік споживання теплової енергії на потреби опалення та гарячого водопостачання проводиться за приладами комерційного обліку або розрахунковим способом.

Умовами пунктів 6.1. - 6.5. Договору передбачено, що розрахунки за даним договором здійснюються в грошовій або в іншій формі, що не заперечує діючому законодавству, згідно з діючими на час розрахунків тарифами (цінами), затвердженими в установленому порядку, на підставі показань вузла обліку теплової енергії, а у випадках їх відсутності - відповідно до обсягів фактично спожитої теплової енергії, розрахованих згідно законодавства та умов договору. Розрахунковим періодом є календарний місяць. Підставою для розрахунків Споживача з Теплопостачальною організацією є рахунок та акт приймання-передачі. Споживач зобов'язаний до 20 числа місяця, наступного за розрахунковим, перерахувати на розрахунковий рахунок Теплопостачальної організації суму заборгованості за спожиту теплову енергію. Споживач має право робити передоплату. При наявності приладів комерційного обліку - обсяги спожитої теплової енергії визначаються за фактичними показниками приладів обліку. Споживачам, що не мають приладів комерційного обліку, обсяги фактично спожитої теплової енергії визначаються згідно з договірними тепловими навантаженнями з урахуванням середньомісячної температури зовнішнього повітря, холодної води та кількості годин (діб) роботи тепловикористовуючого обладнання Споживача у розрахунковому періоді.

Згідно з п. 6.6. Договору сторони дійшли згоди, що при перерахуванні коштів за теплову енергію у платіжному документі Споживач повинен зазначити район міста, номер та дату даного договору. За наявності заборгованості за даним договором Теплопостачальна організація зараховує кошти, що надійшли від Споживача, як погашення заборгованості за теплову енергію, відпущену у минулі періоди.

Пунктом 6.7. Договору, сторони врегулювали питання приймання передачі документів за розрахунковий період, зокрема Споживач з 10 по 12 число місяця, наступного за розрахунковим, повинен отримати від Теплопостачальної організації за адресою: вул. Новгородська, буд. 15, тел. 277-22-02, рахунок - фактуру, акт приймання - передачі теплової енергії, податкову накладну (платникам ПДВ).

Відповідно до п. п. 6.7.1., 6.7.2. Договору отриманий акт приймання-передачі теплової енергії Споживач повинен підписати, оформити належним чином та повернути на адресу Теплопостачальної організації на протязі п'яти днів з дати отримання. Датою отримання акту вважається:

- при отриманні нарочним - дата вручення представнику Споживача;

- при направленні рекомендованим листом - дата, зазначена у відбитку поштового штемпеля на документі, що зроблений поштовим відділенням та підтверджує відправлення, з урахуванням поштового пробігу документа (по місту - 3 дні, по області - 5 днів, по Україні - 7 днів). У разі неотримання Теплопостачальною організацією підписаного акту приймання-передачі, або обґрунтованих заперечень в його підписанні, у термін, встановлений п. 6.7.1. договору, акт підписується Теплопостачальною організацією з позначенням про відмову у підписанні його Споживачем, та оформлений таким чином акт вважається погодженим і є підставою для проведення остаточних розрахунків за зазначений в ньому розрахунковий період. В разі наявності заперечень щодо даних, зазначених в акті, Споживач зобов'язаний надати Теплопостачальній організації нормативно обґрунтовані письмові заперечення до даного акту з додаванням відповідних документів та погодити з Теплопостачальною організацією всі розбіжності у встановлений пунктом 6.7.1. договору строк. При отриманні заперечень в підписанні акту та доказів в обґрунтування заперечень до нього, Теплопостачальна організація розглядає їх та надає відповідь про прийняття або відмову у прийнятті заперечень. При прийнятті заперечень до акту вносяться відповідні коригування в акті наступного місяця. У разі відмови у прийнятті заперечень, Теплопостачальна організація надає нормативно обґрунтовану відповідь та вважає акт прийнятим до розрахунку, якщо цей акт в місячний строк не буде оскаржений Споживачем у судовому порядку.

Пунктом 10.1. Договору передбачено, що цей договір набуває чинності з 01.09.2012 року і діє до 31.08.2013 року.

Згідно з п. 10.2. Договору він припиняє свою дію у випадках:

- взаємної згоди сторін про його припинення;

- прийняття відповідного рішення господарським судом;

- ліквідації однієї із сторін.

Відповідно до п. 10.4. Договору договір вважається пролонгованим на кожний наступний рік, якщо не відбулася ні одна із обставин, передбачених у п. 10.2 договору.

Докази розірвання договору в матеріалах справи відсутні, а тому він є пролонгованим за приписами п. 10.4. Договору. Отже, умови договору є дійсними і на момент розгляду даного спору судом.

Позивач в позові вказує, що відповідач в порушення умов договору не виконав належним чином свої договірні зобов'язання, а саме не здійснив в повному обсязі оплату за спожиту теплову енергію за період з лютого 2015 року по квітень 2015 року та з жовтня 2016 року по квітень 2016 року, внаслідок чого у останнього виникла заборгованість в розмірі 2140,74 грн., яку і намагається стягнути позивач.

Як вбачається з матеріалів справи, за період з лютого 2015 року по квітень 2015 року та з жовтня 2016 року по квітень 2016 року позивач відпустив відповідачу теплову енергію на загальну суму 2597,35 грн., про що свідчать акти приймання-передачі теплової енергії, зокрема:

акт приймання-передачі теплової енергії від 28.02.2015 року - на суму 764,89 грн.;

акт приймання-передачі теплової енергії від 31.03.2015 року - на суму 890,81 грн.;

акт приймання-передачі теплової енергії від 30.04.2015 року - на суму 255,91 грн.;

акт приймання-передачі теплової енергії від 31.10.2015 року - на суму 61,96 грн.;

акт приймання-передачі теплової енергії від 30.11.2015 року - на суму 96,42 грн.;

акт приймання-передачі теплової енергії від 31.12.2015 року - на суму 134,69 грн.;

акт приймання-передачі теплової енергії від 31.01.2016 року - на суму 182,14 грн.;

акт приймання-передачі теплової енергії від 29.02.2016 року - на суму 111,89 грн.;

акт приймання-передачі теплової енергії від 31.03.2016 року - на суму 97,16 грн.;

акт приймання-передачі теплової енергії від 30.04.2016 року - на суму 1,48 грн.;

Втім, акти приймання передачі теплової енергії за період з лютого 2015 року по квітень 2015 року та з жовтня 2016 року по квітень 2016 року відповідачем не підписувалися і не поверталися позивачу та жодних заперечень до них відповідач не надав.

Умовами п. 4.1.9. Договору передбачено право Теплопостачальної організації вимагати повернення підписаних та належним чином оформлених актів в термін, передбачений умовами даного договору, а в разі неповернення підписаних актів вважати їх прийнятими споживачем в редакції Теплопостачальної організації.

Матеріали справи свідчать, що позивачем на вказаних актах були зроблені позначення, що один примірник оформленого належним чином акту підлягає поверненню Теплопостачальній організації, у разі неповернення оформленого акту або ненадання письмових заперечень про підписання акту в установлені договором терміни, акт вважається погодженим.

Оскільки відповідач акти за спірний період не повернув та не надав жодних письмових заперечень до них, відтак в силу умов п. 4.1.9. Договору вони вважаються прийнятими споживачем в редакції Теплопостачальної організації.

На підставі актів приймання-передачі теплової енергії позивачем були виписані рахунки на оплату від 04.03.2015 року, 03.04.2015 року, 06.05.2015 року, 04.11.2015 року, 04.12.2015 року, 05.01.2016 року, 04.02.2016 року, 03.03.2016 року, 04.04.2016 року та 04.05.2016 року,

Пунктом 6.7. Договору визначено, що Споживач (відповідач у справі) з 10 по 12 число місяця, наступного за розрахунковим, повинен самостійно отримати від Теплопостачальної організації за адресою: вул. Новгородська, буд. №15, тел. 277-22-02, документи за розрахунковий період: рахунок - фактуру, акт приймання - передачі теплової енергії, податкову накладну (платникам ПДВ).

Однак, як зазначає позивач в позовній заяві, відповідач не з'явився для отримання зазначених документів в порядку, визначеному Договором.

Акти приймання-передачі теплової енергії та рахунки були направлені на адресу відповідача, вказаною в Договорі, а саме: АДРЕСА_2, повторно направлено 26.09.2016 року, про що свідчить реєстр № 290 на відправлену кореспонденцію рекомендованим листом з філії Концерну «МТМ» Хортицького району по м. Запоріжжя.

З матеріалів справи вбачається, що теплова енергія за укладеним між сторонами у справі договором постачалась відповідачу на орендоване ним нежитлове приміщення № 182 для використання під надання юридичних послуг по АДРЕСА_3, що договором №44/6 оренди нежитлового приміщення від 21.05.2012 року.

Відповідачем були здійснені часткові оплати боргу на загальну суму 456,61 грн.

З розрахунку суми заборгованості, наданого позивачем, вбачається, що часткова оплата від 22.10.2015 року, була зараховані в оплату боргу за лютий 2015 року.

Втім, відповідач свої зобов'язання з оплати спожитої теплової енергії в повному обсязі не виконав, у зв'язку з чим за ним утворився борг в розмірі 2140,74 грн., який позивач і намагається стягнути.

З посиланням на приписи статті 625 ЦК України позивач вказує на прострочення грошового зобов'язання з боку відповідача, в зв'язку з чим намагається стягнути з нього три проценти річних за загальний період з 20.03.2015 року по 31.08.2016 року в сумі 71,23 грн. та інфляційні втрати за загальний період з квітня 2015 року по вересень 2016 року в сумі 198,91 грн.

Судом дана належна правова кваліфікація правовідносинам сторін. За своєю правовою природою між сторонами укладено договір купівлі-продажу, різновидом якого є договір на постачання продукту, яким виступає теплова енергія та її види. Фактичні обставини справи та докази на їх підтвердження свідчать про те, що учасниками судового процесу є суб'єкти господарювання, в розумінні ст. 55 ГК України, тому до спірних правовідносин слід застосувати норми права, які регулюють питання постачання продукції - теплової енергії, зокрема договір постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу.

Так, згідно зі ст. 714 ЦК України за договором постачання електричними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов'язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов'язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання.

До договору постачання електричними та іншими ресурсами через приєднану мережу застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, положення про договір поставки, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін. Тобто, положення про порядок оплати товару - теплової енергії, його ціни, порядку розрахунків потрібно брати із загальних положень, присвячених договору купівлі-продажу, а саме використовувати вимоги ст. ст. 655-697 ЦК України.

Статтею 655 ЦК України встановлено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Відповідно до ст. 692 ЦК України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати. Покупець зобов'язаний сплатити повну ціну переданого товару.

Відповідно до спеціальної норми права, передбаченої у статтях 24, 25 Закону України «Про теплопостачання» № 2633-IV від 02.06.2005 року споживач теплової енергії несе відповідальність за порушення умов договору з теплопостачальною організацією, а також відповідних нормативно-правових актів. Статтями 24, 25, 26, 29 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» № 1875-IV від 24.06.2004 року передбачені умови укладення договорів на теплопостачання.

Фактичні обставини справи та докази на їх підтвердження свідчать, що відповідач не розрахувався з позивачем в повному обсязі за спожиту в період з лютого 2015 року по квітень 2015 року, з жовтня 2015 року по квітень 2016 року теплову енергію, а наявність заборгованості за договором в сумі 2140,74 грн. підтверджено матеріалами справи з урахуванням здійснених відповідачем часткових оплат.

В силу загальної норми, передбаченої у статті 599 ЦК України, та спеціальної норми, визначеної у частині першій ст. 193 ГК України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. При цьому, до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України.

Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами. Частиною 1 статті 530 ЦК України визначено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Стаття 33 ГПК України зобов'язує сторін довести ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до вимог статті 34 ГПК України визначає, що господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Втім ніякі докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили і оцінюються судом в розумінні вимог статті 43 ГПК України за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляду в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Позивачем доведено суду факт порушення з боку відповідача своїх зобов'язань за договором щодо не здійснення оплати в повному обсязі за спожиту теплову енергію, а наявність заборгованості в сумі 2140,74 грн. підтверджено актами приймання-передачі теплової енергії, виставленими до оплати рахунками за період з лютого 2015 року по квітень 2015 року, з жовтня 2015 року по квітень 2016 року, які є первинними документами, згідно яких проводяться розрахунки між сторонами у справі, з урахуванням здійснених відповідачем часткових оплат. Відповідач доказів оплати заборгованості за спожиту теплову енергію за договором станом на час розгляду справи суду не надав, заявлених до нього вимог не спростував.

За такими обставинами, позовні вимоги Концерну «Міські теплові мережі» до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про стягнення основного боргу за спожиту теплову енергію за договором купівлі-продажу теплової енергії в гарячій воді № 406570 від 01.09.2012 року в сумі 2140,74 грн. обґрунтовані та підлягають задоволенню.

Фактичні обставини справи свідчать, що зобов'язання з оплати наданих послуг з боку відповідача залишились невиконаними належним чином.

Оскільки мало місце прострочення виконання відповідачем зобов'язань з оплати спожитої теплової енергії, позивач з посиланням на приписи ч. 2 ст. 625 ЦК України просить стягнути з відповідача три проценти річних за загальний період з 20.03.2015 року по 31.08.2016 року в сумі 71,23 грн. та інфляційні втрати за загальний період з квітня 2015 року по вересень 2016 року в сумі 198,91 грн.

Разом з тим, в розрахунку трьох процентів річних позивачем також допущені помилки при визначенні початку періоду нарахування трьох процентів річних на заборгованість за рахунками за спожиту теплову енергію за березень 2015 року, листопад 2015 року та за лютий 2016 року, зокрема не враховано, що строки оплати вказаних рахунків припадають на вихідні дні, а саме 19.04.2015 року, 19.12.2015 року та 19.03.2016 року відповідно. Відтак, суд з власної ініціативи здійснив перерахунок трьох процентів річних за допомогою програми «Законодавство» за рахунками, в яких допущені помилки.

Три проценти річних за рахунком за спожиту теплову енергію від 03.04.2015 року за березень 2015 року, рахунком від 04.11.2015 року за листопад 2015 року, рахунком від 03.03.2016 року за лютий 2016 року розраховані судом наступним чином:

1) на заборгованість за рахунком від 03.04.2015 року за березень 2015 року в сумі 890,81 грн., строк оплати якої настав 19.04.2015 року, втім оскільки це вихідний день в силу приписів ч. 5 ст. 254 ЦК України, кінцевим строком оплати якої є 20.04.2015 року, прострочка виникла з 21.04.2015 року

- за період з 21.04.2015 року по 31.08.2016 року (499 днів прострочення) від суми боргу 890,81 грн. три проценти річних складають 36,41 грн.;

1) на заборгованість за рахунком від 04.12.2015 року за листопад 2015 року в сумі 96,42 грн., строк оплати якої настав 19.12.2015 року, втім оскільки це вихідний день в силу приписів ч. 5 ст. 254 ЦК України, кінцевим строком оплати якої є 21.12.2015 року, прострочка виникла з 22.12.2015 року

- за період з 22.12.2015 року по 31.08.2016 року (254 днів прострочення) від залишку суми боргу 96,42 грн. три проценти річних складають 2,00 грн.;

2) на заборгованість за рахунком від 03.03.2016 року за лютий 2016 року в сумі 111,89 грн., строк оплати якої настав 19.03.2016 року, втім оскільки це вихідний день в силу приписів ч. 5 ст. 254 ЦК України, кінцевим строком оплати якої є 21.03.2016 року, прострочка виникла з 22.03.2016 року

- за період з 22.03.2016 року по 31.08.2016 року (163 днів прострочення) від залишку суми боргу 111,89 грн. три проценти річних складають 1,49 грн.

Розрахунок трьох процентів річних за рахунками від 04.03.2015 року, 06.05.2015 року, 04.11.2015 року, 05.01.2016 року, 04.02.2016 року, 04.04.2016 року, 04.05.2016 року, здійснений позивачем правомірно та у відповідності до вимог чинного законодавства України.

Так, з врахуванням викладеного, за розрахунком суду, загальна сума трьох процентів річних за прострочення оплати спожитої теплової енергії становить 71,09 грн.

За таких обставин, позовні вимоги Концерну «Міські теплові мережі» про стягнення з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 трьох процентів річних підлягають задоволенню частково в сумі 71,09 грн.

Щодо вимог про стягнення з відповідача суми інфляційних витрат суд зазначає наступне.

Інфляційні втрати за своєю правовою природою є збільшенням суми основного боргу в період прострочки виконання відповідачем його грошового зобов'язання з причини девальвації грошової одиниці України, яка визначається офіційними державними органами за результатами економічних процесів в конкретний місяць, тобто є помісячним індексом. При застосуванні індексу інфляції слід мати на увазі, що індекс розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому на місяць, і коли строк виконання зобов'язання настає до 15 числа місяця, то застосовується індекс інфляції за поточний місяць, а коли строк виконання зобов'язання - після 15 числа місяця, то застосовується індекс інфляції за наступний місяць.

Згідно з п. 3.2. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 14 від 17.12.2013 року «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Втім, при здійсненні з власної ініціативи перерахуноку суми інфляційних витрат за допомогою програми «Законодавство» суд дійшов висновку, що інфляційні у сумі 198, 91 грн. позивачем розраховані за період з квітня 2015 року по серпень 2016 року, тоді як із розрахунку позивача вбачається, що вона розрахована з квітня 2015 року вересень 2016 року. разом з тим, відповідно до розрахунку суду:

1) за рахунком від 04.04.2016 року за березень 2016 року сума інфляційних витрат за період з травня 2016 року по серпень 2016 року складає 7,31грн.;

2) за рахунком від 04.05.2016 року за квітень 2016 року сума інфляційних витрат за період з червня 2016 року по серпень 2016 року складає (-) 0,49грн.

Розрахунок інфляційних витрат за рахунками від 04.03.2015 року, 03.04.2015 року, 06.05.2015 року, 04.11.2015 року, 04.12.2015 року, 05.01.2016 року, 04.02.2016 року, 03.03.2016 року здійснений позивачем правомірно та у відповідності до вимог чинного законодавства України.

Так, з врахуванням викладеного, загальна сума інфляційних витрат за прострочення оплати спожитої теплової енергії становить 198,23 грн.

За таких обставин, позовні вимоги Концерну «Міські теплові мережі» про стягнення з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 інфляційних втрат підлягають задоволенню частково в сумі 198,23 грн.

Витрати по сплаті судового збору покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог відповідно до ч. 5 ст. 49 ГПК України.

У судовому засіданні, яке відбулося 10.11.2016 року, згідно частини 2 статті 85 ГПК України, було проголошено скорочений текст рішення, а саме його вступну та резолютивну частини.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 24, 25 Закону України «Про теплопостачання», ст. ст. 24, 25, 26, 29 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», ст. ст. 55, 193, 230, 231, 232 ГК України, ст. ст. 254, 530, 599, 611, 625, 629, 655, 692, 714 ЦК України, ст. ст. 33, 34, ч. 3 ст. 43, 44, 49, 82, 82-1, 84, ч. 2 ст. 85 ГПК України, суд

В И Р І Ш И В:

1. Позовні вимоги Концерну «Міські теплові мережі» до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 задовольнити частково.

2. Стягнути з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, юридична адреса: 69017, АДРЕСА_2, ідентифікаційний код НОМЕР_1, на користь:

- Концерну «Міські теплові мережі», 69091, юридична адреса: м. Запоріжжя, бул. Гвардійський, буд. 137, , на п/р зі спеціальним режимом використання № 2813, № 1951 у Філії-Запорізьке обласне управління ПАТ «Державний ощадний банк України», МФО 313957, основний борг в сумі 2140 (дві тисячі сто сорок) грн. 74 коп., три проценти річних в сумі 71 (сімдесят одна) грн. 09 коп., інфляційні витрати в сумі 198 (сто дев'яносто вісім) грн. 23 коп., витрати по сплаті судового збору в сумі 1377 (одна тисяча триста сімдесят сім) грн. 53 коп., видавши наказ.

3. У задоволенні позовних вимог Концерну «Міські теплові мережі» до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 щодо стягнення трьох процентів річних в сумі 0,14 грн. відмовити.

4. У задоволенні позовних вимог Концерну «Міські теплові мережі» до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 щодо стягнення інфляційних втрат в сумі 0,68 грн. відмовити.

Повне рішення складено - 15.11.2016 року

Суддя О.Г.Смірнов

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.