ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 листопада 2016 року Справа № 910/10895/16
Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого Бакуліної С.В. (доповідач),
суддів :Ходаківської І.П.,
Поляк О.І.
розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали касаційної скаргиПриватного акціонерного товариства "Страхова група "ТАС"
на постановуКиївського апеляційного господарського суду від 31.08.2016
у справі№ 910/10895/16
господарського суду міста Києва
за позовомПриватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Провідна"
доПриватного акціонерного товариства "Страхова група "ТАС"
провідшкодування матеріальної шкоди в розмірі 7717,28грн

в судовому засіданні взяли участь представники :
від позивача: від відповідача:не з'явились не з'явились
В С Т А Н О В И В :

Рішенням Господарського суду міста Києва (суддя Комарова О.С.) від 12.07.2016, залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду (головуючий суддя - Кропивна Л.В., судді - Смірнова Л.Г., Зеленін В.О.) від 31.08.2016, у справі №910/10895/16 позов задоволено повністю; стягнуто з Приватного акціонерного товариства "Страхова група "ТАС" на користь Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Провідна" грошові кошти у розмірі 7717,28грн, та судовий збір 1378,00грн.

В касаційній скарзі відповідач просить скасувати ухвалені по справі судові акти та прийняти нове рішення про відмову в позові, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, а саме: ч.2 п.22.1. ст.22, п.36.2. Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", ст.27 Закону України "Про страхування", ст.993 Цивільного кодексу України (далі ЦК України), ст.43 Господарського процесуального кодексу України (далі ГПК України).

Відзиву на касаційну скаргу не надійшло.

Представники сторін не скористались правом на участь у судовому засіданні касаційної інстанції.

Перевіривши повноту встановлення обставин справи та правильність їх юридичної оцінки в постанові апеляційного господарського суду, колегія суддів Вищого господарського суду України приходить до висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "Провідна" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Приватного акціонерного товариства "Страхова група "ТАС" про відшкодування матеріальної шкоди в розмірі 7717,28грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач, як страховик за договором добровільного страхування майна потерпілого, виплатив страхове відшкодування страхувальнику і з моменту здійснення такої виплати, на підставі ст.993 ЦК України та ст.27 Закону України "Про страхування" набув право зворотної вимоги до відповідальної за заподіяний збиток особи, якою є відповідач, як страховик цивільно-правової відповідальності винної у вчиненні ДТП особи, та який зобов'язаний відповідно до вимог Закону відшкодувати позивачу понесені збитки у розмірі виплаченого страхового відшкодування.

Судами встановлено таке.

22.05.2013 між позивачем (Страховик) та Приватним підприємством "Старт "ЗЕС" (Страхувальник) було укладено договір добровільного страхування наземного транспорту №06/0663450/1809/13.

Об'єктом Договору добровільного страхування є транспортний засіб "ЗАЗ Sens" 2013 року випуску, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 (п.3 договору).

Вказаний транспортний засіб позивач прийняв на страхування, на випадок пошкодження внаслідок страхових подій (випадку), зокрема - пошкодження чи знищення внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

Згідно п.13 договору вартість відновлювального ремонту розраховується без урахування фізичного зносу деталей.

09.02.2014 відбувся страховий випадок по вул. Зелена 253 (Сихівський район) в м. Львові відбулося зіткнення автомобіля "Chevrolet Lacetti", державний реєстраційний номер НОМЕР_2, що знаходився під керуванням ОСОБА_4, та автомобіля НОМЕР_3, під керуванням ОСОБА_5.

В результаті дорожньо-транспортної пригоди автомобіль НОМЕР_3, був пошкоджений, що підтверджується довідкою №9346978, виданою органами МВС України (копія довідки міститься в справі).

За наслідками вказаної дорожньо-транспортної пригоди позивачем було перераховано страхове відшкодування в розмірі 25372,09грн, що підтверджується платіжним дорученням № 0026555 від 01.07.2014. Вказаний розмір страхового відшкодування підтверджується наявним в матеріалах справи страховим актом № від 01.07.2014 (копія страхового акта та платіжного доручення наявні в матеріалах справи).

ОСОБА_4 застраховано цивільно-правову відповідальність за шкоду, заподіяну майну третіх осіб внаслідок експлуатації транспортного засобу "Chevrolet Lacetti", державний реєстраційний номер НОМЕР_2, шляхом укладення з відповідачем полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АС/3482869, чинного на момент скоєння ДТП. Ліміт відповідальності страховика за шкоду, заподіяну майну, становить 50 000,00грн, розмір франшизи - 0 грн (копія витягу з МТСБУ про поліс № АС/3482869 міститься в матеріалах справи).

28.08.2014 листом №559 позивач звернувся до відповідача з вимогою щодо сплати страхового відшкодування у сумі 25372,09грн.

У відповідь, відповідач направив лист №8389 від 01.10.2014 в якому зазначав, що з урахуванням фізичного зносу деталей, які підлягають заміні (відповідно до Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів) сума страхового відшкодування складає - 17654,81грн.

На підтвердження вказаної обставини відповідачем до матеріалів справи надано Консультацію №71-R/21/0/0914 від 18.09.2014, з висновку якої вбачається 52,76% фізичного зносу ТЗ ЗАЗ SENS державний номер НОМЕР_1.

Заперечуючи проти позову, відповідач вказував, що позивачем здійснено розрахунок своїх вимог до відповідача, виходячи з суми виплаченого позивачем відшкодування застрахованій ним особі, яка становила 25373,09грн, тоді як фактична вартість використаних у відновлюваному ремонті запчастин з урахуванням коефіцієнту зносу мала складати 17654,81грн.

Сплативши 17654,81грн позивачу, відповідач просив відмовити у задоволенні позову останнього про стягнення з відповідача 7717,28грн шкоди, як безпідставно заявленої вимоги.

Вирішуючи спір у справі, попередні судові інстанції зазначили, що виплата страхового відшкодування без урахування фізичного зносу позивачем здійснено правомірно, адже обчислення даної суми відбулося з урахуванням положень ст.27 Закону України "Про страхування", ст.993, ч.1 ст.1191 ЦК України та умов договору про добровільне страхування, у зв'язку з чим, задовольнили позов.

Проте погодитись із такими висновками не можна з огляду на таке.

Закон України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" регулює відносини у сфері обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів і спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України.

Системний аналіз положень цього Закону дає підстави для висновку, що у момент укладення договору обов'язкового страхування відповідальності страховик приймає на себе зобов'язання відповідати перед невизначеним і невідомим заздалегідь колом осіб за майнову шкоду, завдану цим особам страхувальником, тобто приймає на себе фінансові ризики виплати відшкодування завданої страхувальником іншій особі майнової шкоди на умовах, визначених саме цим законом та договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Згідно з ч.2 ст.512 та ст.514 ЦК України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою у випадках, встановлених законом. До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст.993 ЦК України та ст.27 Закону України "Про страхування" до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Тобто у таких правовідносинах відбувається передача (перехід) права вимоги від страхувальника (вигодонабувача) до страховика. Нового зобов'язання із відшкодування збитків при цьому не виникає, оскільки відбувається заміна кредитора: потерпілий (страхувальник) передає страховику своє право вимоги до особи, відповідальної за спричинення шкоди. Отже, страховик виступає замість потерпілого.

Особою, відповідальною за завдану шкоду, може бути як безпосередній її заподіювач, так і страхова компанія, відповідальна за останнього.

Саме наведеними нормами матеріального права регулюються правовідносини між сторонами у справі, яка розглядається: новий кредитор - позивач, виплативши страхове відшкодування потерпілому за договором добровільного страхування, отримав від останнього як від первісного кредитора право вимоги до відповідача, яким застрахована відповідальність перед третіми особами винного у заподіянні шкоди водія.

Оскільки цивільно-правова відповідальність водія транспортного засобу, який вчинив дорожньо-транспортну пригоду, застрахована Приватним акціонерним товариством "Страхова група "ТАС" відповідно до поліса №АС/3482869 обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, то особою відповідальною за завдані в даному випадку збитки, відповідно положень Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", у межах, передбачених договором обов'язкового страхування цивільної відповідальності та нормами вказаного Закону, є відповідач.

За п.22.1. ст.22 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Статтею 29 цього Закону визначено, що у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого в порядку, встановленому законодавством.

Згідно з п.2.1. ст.2 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" відносини у сфері обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулюються Конституцією України, Цивільним кодексом України, Законом України "Про страхування", цим та іншими законами України і нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них. Якщо норми цього Закону передбачають інше, ніж положення інших актів цивільного законодавства України, то застосовуються норми цього Закону.

Вирішуючи спір у справі, господарські суди попередніх інстанцій не звернули увагу на те, що дійсний зміст правовідносин, які виникли між сторонами, регулюється не тільки приписами Закону України "Про страхування" та умовами договору №06/0663450/1809/13 добровільного страхування, пунктом 13 якого Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "Провідна" та ПП "Старт-Зес" узгодили не враховувати експлуатаційний знос при визначенні суми страхового відшкодування, а і загальними нормами цивільного законодавства та спеціальними нормами Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів", за змістом якого обсяг відповідальності страховика, що виник за полісом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, є обмеженим лімітом відповідальності, зазначеним в полісі, і розраховується з урахуванням зносу деталей, замінених у процесі відновлення транспортного засобу.

При цьому, обмеження законом обсягу відповідальності страховика цивільно-правової відповідальності не порушує право на відшкодування фактичних витрат особи, яка здійснила страхове відшкодування відповідно до договору добровільного страхування майна, адже це право може бути реалізоване шляхом подання позову до винної особи про відшкодування здійснених на відновлення пошкодженого майна витрат в частині яка є предметом спору в цій справі та яку у відповідності до спеціального законодавства страховик цивільно-правової відповідальності відшкодовувати не зобов'язаний (аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 04.06.2014 №6-49цс14 та від 02.12.2015 №6-691цс15).

На зазначеному вище відповідач наголошував, заперечуючи проти позовних вимог, втім, суди відхиляючи вказані доводи дійшли хибного висновку про те, що приписи ст.29 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" не підлягають застосуванню до спірних правовідносин, не врахувавши наведених вище законодавчих норм.

Крім того, попередні судові інстанції не визначилися із правовою кваліфікацією відносин сторін (регрес чи суброгація) та із нормами законодавства, які підлягають застосуванню, адже приймаючі рішення у справі одночасно зі статтями 993 ЦК України та ст.27 Закону України "Про страхування", застосували також приписи ч.1 ст.1191 ЦК України.

У зв'язку із зазначеними висновками, попередніми судовими інстанціями взагалі не надано оцінки наданій відповідачем Консультації №71-R/21/0/0914 від 18.09.2014, яка має істотне значення для правильного вирішення спору.

Таким чином, неврахування господарськими судами наведених вище положень законодавства, нез'ясування дійсного змісту правовідносин сторін і ненадання оцінки вказаним вище обставинам, які мають суттєве значення у справі, є порушенням вимог ст.ст.43, 43, 84 ГПК України, що виключає можливість висновку суду касаційної інстанції щодо правильності застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права при вирішенні спору.

Оскільки відповідно до приписів ст.ст.1115, 1117 ГПК України касаційна інстанція перевіряє повноту встановлення та юридичну оцінку обставин справи і не наділена повноваженнями щодо їх встановлення та оцінки доказів, колегія суддів на підставі п.3 ст.1119 ГПК України вважає за необхідне скасувати судові рішення, а справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції для встановлення зазначених обставин, дослідження всіх доказів і надання їм належної правової оцінки з врахуванням викладених вище вказівок цієї постанови.

Керуючись ст.ст.1115, 1117, 1118, п.3 ч.1 ст.1119, ч.1 ст.11110, ст.11111 ГПК України, Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Страхова група "ТАС" задовольнити частково.

Постанову Київського апеляційного господарського суду від 31.08.2016 та рішення Господарського суду міста Києва від 12.07.2016 у справі №910/10895/16 скасувати.

Справу №910/10895/16 направити на новий розгляд до Господарського суду міста Києва.

Головуючий-суддя С. Бакуліна

Судді І. Ходаківська

О. Поляк