ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"15" листопада 2016 р. Справа № 907/578/16

Львівський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Юрченка Я. О.

суддів Зварич О.В. Хабіб М.І.,

за участю секретаря судового засідання Лялька Н.Р.

та представників сторін:

від позивача: Рупс В.О. - представник (довіреність в матеріалах справи);

від відповідача: не з'явився;

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Приватного підприємства 'Укрпалетсистем', вих №2390 від 19.10.2016

на рішення Господарського суду Закарпатської області від 04.10.2016 (суддя Івашкович І.В.)

у справі № 907/578/16

за позовом: Приватного підприємства "Укрпалетсистем", с.Ушомир, Коростенський район, Житомирська область

до відповідача: Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2, с.Нижня Апша, Тячівський район, Закарпатська область

про відшкодування вартості поліпшень орендованого майна в розмірі 283 000, 20 грн та стягнення 141 500, 10 грн штрафу

Приватне підприємство "Укрпалетсистем" звернулося до Господарського суду Закарпатської області з позовом до ФОП ОСОБА_2 про відшкодування вартості поліпшень орендованого майна в розмірі 283 000, 20 грн та стягнення 141 500, 10 грн штрафу.

Позовні вимоги мотивовані тим, що сторонами було укладено договір оренди нерухомого майна, строк оренди якого закінчився, орендоване майно передано відповідачу за актом приймання передачі. Однак, як вказує позивач, таким з урахуванням п. 7.3 договору, в якому вказано, що орендар має право здійснювати капітальний ремонт приміщень та здійснювати поліпшення орендованого майна без згоди орендодавця, здійснювались поліпшення орендованого майна на загальну суму 283 000, 00 грн. Отже, позивачем заявлено до стягнення 283 000, 00 грн вартості відшкодувань поліпшень та штраф на підставі п.9.6 договору за відмову орендодавця в укладенні нового договору в розмірі 50 % від вартості поліпшень, що становить 141 500, 00 грн.

Рішенням Господарського суду Закарпатської області від 04.10.2016 у справі № 907/578/16 в позові відмовлено повністю.

Місцевий господарський суд виходив, зокрема з того, що п. 8.8 договору та ст. 778 ЦК України встановлено, що орендар має право на відшкодування вартості невід'ємних поліпшень орендованого майна лише за наявності згоди орендодавця, однак, матеріали справи такого погодження не містять.

Також судом встановлено, що роботи, які проводив позивач не можуть кваліфікуватись як невідокремлювальні поліпшення орендованого майна, оскільки необхідність проведення таких робіт пов'язана із забезпеченням нормальних умов експлуатації об'єкта оренди, що згідно з п.7.1 договору оренди є обов'язком орендаря.

Вимогу позивача щодо стягнення коштів за здійснення поліпшень орендованого майна шляхом улаштування асфальтобетонного покриття на території АЗС, місцевий господарський суд визнав також безпідставною, оскільки земельна ділянка, на якій розташовані приміщення автозаправного комплексу та наземні резервуари, не входить до складу об'єкта, переданого в оренду позивачу за умовами спірного договору №04/08-2014 від 04.08.2014. Відтак, витрати позивача, пов'язані з облаштування асфальтобетонного покриття на земельній ділянці, на якій розміщено об'єкт оренди, не вважаються такими, що понесені на умовах спірного договору оренди.

В задоволенні вимоги про стягнення штрафу суд також відмовив, з огляду на те, що відповідальність у вигляді сплати штрафу настає лише за умови порушення боржником зобов'язань, в той час, як відмова сторони від укладення договору не може кваліфікуватись як порушення зобов'язань.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, позивач - ПП "Укрпалетсистем" звернулося до Львівського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Закарпатської області від 04.10.2016 та просить прийняти нове судове рішення, яким позовні вимоги задоволити в повному обсязі, мотивуючи свої доводи порушенням місцевим господарським судом норм матеріального права.

Зокрема, покликається на п. 7.3 договору, яким передбачено, що орендар має право здійснювати капітальний ремонт приміщень та здійснювати поліпшення орендованого майна без згоди орендодавця. Вважає, що підписанням договору з відповідним пунктом, орендодавець надав згоду на проведення невід'ємних поліпшень.

Також з посилання на ст. 796 ЦК України не погоджується з відмовою в стягненні витрат на улаштування асфальтобетонного покриття на території АЗС. Звертає увагу суду на сплату орендної плати, в яку також входить плата за користування земельною ділянкою.

Крім того, вказує, що відповідач відмовився відшкодувати всі поліпшення, здійснені позивачем та відмовився укласти новий договір, чим порушив зобов'язання, встановлені договором. Отже, вважає, що наявні підстави для застосування п. 9.6. договору та стягнення штрафу.

В судове засідання з'явилась представник позивача, яка підтримала доводи, викладені в апеляційній скарзі, просила рішення Господарського суду Закарпатської області від 04.10.2016 скасувати та прийняти нове судове рішення, яким позовні вимоги задоволити в повному обсязі.

Відповідач явку повноважного представника в судове засідання не забезпечив, однак надіслав відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначав про законність та обґрунтованість рішення місцевого господарського суду, просив залишити його без змін, апеляційну скаргу без задоволення.

Крім того, представником відповідача подано клопотання про відкладення розгляду справи, у зв'язку з зайнятістю в інших судових справах.

Порадившись, колегія суддів відмовляє в задоволенні вказаного клопотання, з огляду на наступне.

Відповідно до п. 3.9.2. постанови пленуму Вищого господарського суду України 'Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції' № 18 від 26.12.2011, у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Господарський суд з урахуванням обставин конкретної справи може відхилити доводи учасника судового процесу - підприємства, установи, організації, іншої юридичної особи, державного чи іншого органу щодо відкладення розгляду справи у зв'язку з відсутністю його представника (з причин, пов'язаних з відпусткою, хворобою, службовим відрядженням, участю в іншому судовому засіданні і т.п.). При цьому господарський суд виходить з того, що у відповідних випадках такий учасник судового процесу не позбавлений права і можливості забезпечити за необхідності участь у судовому засіданні іншого представника згідно з частинами першою-п'ятою статті 28 ГПК, з числа як своїх працівників, так і осіб, не пов'язаних з ним трудовими відносинами. Неможливість такої заміни представника і неможливість розгляду справи без участі представника підлягає доведенню учасником судового процесу на загальних підставах (статті 32-34 ГПК), причому відсутність коштів для оплати послуг представника не може свідчити про поважність причини його відсутності в судовому засіданні.

Відтак, з огляду на те, що явка представників сторін в судове засідання обов'язковою не визнавалась, а неявка відповідача не перешкоджає вирішенню спору по суті, таким не подано доказів неможливості заміни представника ОСОБА_3, іншим представником, підстави для задоволення клопотання відсутні.

Розглянувши матеріали апеляційної скарги, відзиву на неї, вивчивши матеріали справи, наявні в ній докази, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення місцевим господарським судом, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції при винесенні оскаржуваного рішення норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Львівського апеляційного господарського суду вважає, що у задоволенні апеляційної скарги слід відмовити, а рішення Господарського суду Закарпатської області від 04.10.2016 у справі № 907/578/16 - залишити без змін, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 04.08.2014 ФОП ОСОБА_2 (орендодавець) та ПП 'Укрпалетсистем' (орендар) укладено Договір №04/08-2014 оренди нерухомого майна, відповідно до п. 1.1 якого, орендодавець зобов'язався в порядку та на умовах, визначених цим договором, передати орендареві, а орендар - прийняти у строкове володіння та користування приміщення та наземні резервуари автозапарвного комплексу.

Об'єкт, що орендується, належить орендодавцеві на праві приватної власності, та являє собою приміщення автозаправного комплексу та наземні резервуари, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1. Строк оренди складає два роки з дати прийняття об'єкта, що орендується, за актом приймання-передачі.

Об'єкт оренди за договором передано орендарю за актом приймання-передачі.

У зв'язку з закінченням 08.08.2016 строку оренди позивач (орендар) звернувся до відповідача (орендодавця) із листом вих. №170 від 02.08.2016, яким запропоновано підписати договір №01/08-2016 оренди нерухомого майна від 28.07.2016 на умовах передачі в оренду того ж самого об'єкта на строк 24 місяці. Разом з листом відповідачу направлено проект договору №01/08-2016 оренди нерухомого майна від 28.07.2016, що підтверджено описом вкладення у цінний лист від 03.08.2016.

Однак, на пропозицію позивача про укладення нового договору оренди відповідач в установленом у порядку не відповів, внаслідок чого позивач за актом приймання-передачі до Договору оренди нерухомого майна №04/08-2014 від 04.08.2014, підписаним сторонами 08.08.2016, повернув відповідачу об'єкт оренди.

Між сторонами виник спір з приводу відшкодування невід'ємних поліпшень орендованого майна.

Позивач стверджує, що ним понесено витрати на поліпшення орендованого майна, а саме: демонтаж-монтаж кришки люка резервуара; очищення резервуара АЗС; дефектоскопія резервуара; калібрування резервуара геометричним методом з виготовленням таблиці ЦСМ; виготовлення технологічної схеми АЗС; виготовлення акту місткості трубопроводу АЗС в ЦСМ; утилізація нафтовідходів.

На підтвердження проведення вказаних робіт, вартість яких склала 43 000, 20 грн, позивачем додано копію Договору №09/06/14-К від 09.06.2014 на виконання робіт з очищення, дегазації, технічного обстеження, ремонту та повірки резервуарів, та копію акту здачі-приймання робіт (надання послуг) № 98 від 02 березня 2016 року. Окрім того, позивач посилається на понесені ним витрати, пов'язані із проведенням робіт вартістю 240 000, 00 грн з улаштування асфальтобетонного покриття АЗС на підставі договору підряду №43 від 01.10.2015 та згідно акту №162 приймання виконаних будівельних робіт за жовтень 2015 року.

Як вбачається з умов укладеного сторонами договору оренди, стан об'єкта оренди на момент передачі в оренду задовільний, недоліки об'єкта відсутні.

Відповідно до п. 7.1 договору орендар (відповідач) взяв на себе, зокрема, зобов'язання нести всі витрати з експлуатації об'єкта оренди, утримувати об'єкт у повній справності, здійснювати поточний ремонт орендованого майна. Відповідно до п. 7.3 договору передбачено право орендаря здійснювати капітальний ремонт приміщень та здійснювати поліпшення орендованого майна без згоди орендодавця.

Поряд з цим, п.8.8 договору встановлено, що у випадку, коли орендар здійснив за власний рахунок та за згодою орендодавця поліпшення, не відокремлювані без шкоди для об'єкта, що орендується, він має право після припинення договору на відшкодування вартості цих поліпшень.

Тобто, сторони домовились, що позивач має право без згоди орендодавця здійснювати поліпшення орендованого мана, однак відшкодування вартості таких поліпшень можлива лише якщо такі були здійснені за згодою орендодавця.

Зазначені договірні умови кореспондуються з приписами ст. ст. 776, 778 Цивільного кодексу України.

Виходячи із змісту договірних умов (п.8.8) та норм закону (ст.778 ЦК України), орендар (позивач) має право на відшкодування вартості поліпшень орендованого майна, які не можна відокремити без шкоди для цього майна, лише у випадку, якщо такі поліпшення зроблено за наявності згоди орендодавця. Якщо наймач без згоди наймодавця зробив поліпшення, які не можна відокремити без шкоди для речі, він не має права на відшкодування їх вартості (ч.5 ст. 778 ЦК України).

Однак, позивачем не надано жодного доказу, який би підтверджував наявність згоди орендодавця (відповідача) на проведення робіт, які позивач обгрунтовує як здійснені поліпшення орендованого об'єкту.

Окрім того, роботи, проведення яких відповідач підтверджує з посиланням на акт здачі-приймання робіт (надання послуг) № 98 від 02.03.2016, не можуть кваліфікуватись як невідокремлювані поліпшення орендованого майна, оскільки необхідність проведення таких робіт пов'язана із забезпеченням нормальних умов експлуатації об'єкта оренди, що згідно з п.7.1 договору оренди є обов'язком орендаря.

Отже, місцевий господарський суд дійшов правомірного висновку що відсутності підстав для задоволення вказаних вимог.

Також колегія суддів погоджується з підставністю відмови в стягненні коштів за поліпшень орендованого майна шляхом улаштування асфальтобетонного покриття на території АЗС, оскільки земельна ділянка, на якій розташовані приміщення автозаправного комплексу та наземні резервуари, не входить до складу об'єкта, переданого в оренду позивачу за умовами спірного договору №04/08-2014 від 04.08.2014. Відтак, витрати позивача, пов'язані з облаштування асфальтобетонного покриття на земельній ділянці, на якій розміщено об'єкт оренди, не вважаються такими, що понесені на умовах спірного договору оренди.

Крім того, слід зазначити, що відповідач є орендарем земельної ділянки, на якій знаходиться АЗС, відповідно до укладеного з Нижньоапшанською сільською радою договору.

Пунктом 22 вказаного договору встановлено, що здійснені орендарем без згоди орендодавця витрати на поліпшення орендованої земельної ділянки, які неможливо відокремити без заподіяння шкоди цій ділянці, не підлягають відшкодуванню.

Матеріали справи не містять доказів надання Нижньоапшанською сільською радою дозволу відповідачу чи позивачу на вчинення таких дій.

Висновок місцевого господарського суду щодо відмови в стягненні штрафу на підставі п. 9.6 договору, яким передбачено, що в разі відмови орендодавця в укладенні нового договору оренди орендодавець зобов'язується відшкодувати всі поліпшення, що були проведені орендарем в повному розмірі та сплачує штраф в розмірі 50% від вартості цих поліпшень, є також правомірним, з урахуванням наступного.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання.

Тобто, цивільно-правова (господарсько-правова) відповідальність у вигляді штрафу настає за умови порушення зобов'язання боржником.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Однак, відмова сторони від укладення договору не може кваліфікуватись як порушення зобов'язання.

Так, ст. 627 ЦК України передбачає свободу договору, однак така свобода обмежена "загальними засадами цивільного законодавства", зокрема, вимогами справедливості, добросовісності та розумності. Свобода договору полягає передусім у вільному виявленні волі сторін на вступ у договірні відносини. Волевиявлення учасників договору має складатися вільно, без жодного тиску з боку контрагента або інших осіб і відповідати їхній внутрішній волі. Тобто, сторона не може бути змушена укласти новий договір. Це її право, а не обов'язок. Отже, встановлення штрафу за реалізацію стороною свого права є незаконним.

Більше того, у зв'язку із закінченням строку договору №04/08-2014 оренди нерухомого майна від 04.08.2014 позивач (орендар) звернувся до відповідача із пропозицією про укладення нового договору, надіславши супровідним листом Вих. №1710 від 02.08.2016 для підписання відповідачу проект договору №01/08-2016 оренди нерухомого майна від 28.07.2016. Однак, відповідач на пропозицію про укладення нового договору оренди не відповів, внаслідок чого позивач за актом приймання-передачі від 08.08.2016 повернув відповідачу орендоване майно.

Відтак, сторонами у добровільному порядку вирішено питання, пов'язані із припиненням договірних правовідносин, що виникли з договору №04/08-2014 оренди нерухомого майна від 04.08.2014. Спір з приводу укладення нового договору між сторонами не виникав та його вирішення в установленому законом порядку ніким із сторін не ініціювалось.

Отже, рішення місцевого господарського суду є законним та обґрунтованим, а доводи скаржника, безпідставними ат спростовуються вищевикладеним.

Відповідно до ст. 43 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

Статтею 32 ГПК України передбачено, що доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у встановленому законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Згідно з ст. 34 ГПК України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Відповідно до ст. 43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Оцінивши наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності, судова колегія Львівського апеляційного господарського суду дійшла висновку про те, що рішення Господарського суду Закарпатської області відповідає законодавству, матеріалам та дійсним обставинам справи, а тому не вбачає підстав задоволення апеляційної скарги.

Керуючись ст. ст. 33, 49, 99, 101, 103, 105 ГПК України, Львівський апеляційний господарський суд,

П О С Т А Н О В И В :

1.Рішення Господарського суду Закарпатської області від 04.10.2016 у справі № 907/578/16 залишити без змін, апеляційну скаргу без задоволення.

2. Судовий збір за перегляд рішення в апеляційному порядку покласти на скаржника.

3.Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку.

4. Справу повернути до місцевого господарського суду.

Повна постанова складена 16.11.2016.

Головуючий суддя Юрченко Я.О.

Суддя Зварич О.В.

Суддя Хабіб М.І.