ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

"14" листопада 2016 р. Справа № 911/3162/16

за позовом публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України», м. Київ,

до відповідача ОСОБА_1 центральної районної лікарні, м. Бровари Київської області

про стягнення 8 235,20 грн.

представники сторін:

від позивача: ОСОБА_2, уповноважена довіреність №14-98 від 18.07.2014;

від відповідача: ОСОБА_3, уповноважена, довіреність № 47 від 11.01.2016;

СУТЬ СПОРУ:

позивач Публічне акціонерне товариство «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України», м. Київ 27.09.2016 звернувся до господарського суду Київської області з позовом від 18.08.2016 до ОСОБА_1 центральної районної лікарні, м. Бровари Київської області, в якому просить стягнути з відповідача 1 964,67 грн. пені, 221,97 грн. 3% річних та 6 048,55 грн. інфляційних втрат, нарахованих у звязку із простроченням оплати за природний газ, отриманий протягом липня-грудня 2014 року за договором №2927/14-БО(Т)-17 купівлі-продажу природного газу від 13.08.2014.

Ухвалою господарського суду Київської області від 28.09.2016 порушено провадження у справі № 911/3162/16 та призначено її до розгляду на 17.10.2016.

Ухвалою від 17.10.2016 розгляд справи було відкладено на 07.11.2016.

25.10.2016 від відповідача надійшло клопотання від 24.10.2016 №2531 про відкладення розгляду справи.

В судове засідання 07.10.2016 зявились представники обох сторін, які надали суду свої пояснення.

Представником відповідача подано клопотання про залучення до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_1 управління Державної казначейської служби України. Розглянувши подане клопотання, суд відмовив у його задоволенні, оскільки джерелом спірних правовідносин сторін є господарський договір №2927/14-БО(Т)-17 купівлі-продажу природного газу від 13.08.2014, укладений між позивачем та відповідачем, який не створює прав та обовязків для жодних осіб, крім його сторін, відповідно предмет спору не стосується прав та законних інтересів ОСОБА_1 управління Державної казначейської служби України, хоча воно є розпорядником бюджетних коштів відповідача.

Також відповідачем подано заперечення проти позову від 07.11.2016 № 2696, в яких відповідач зазначає, що ОСОБА_1 центральна лікарня є комунальним закладом, що фінансується з місцевого бюджету, розпорядником бюджетних коштів відповідача є ОСОБА_1 управління Державної казначейської служби України, відповідно відповідач, який оформляв та подавав до управління платіжні доручення з належними документами у встановлений строк, не відповідає за строки їх виконання. Крім того, відповідач зазначає про непроведення між позивачем та відповідачем звірок розрахунків, що передбачено пунктом 6.5 договору, а також про незастосування позивачем досудового врегулювання спору.

Крім того, відповідачем подано клопотання від 07.11.2016 №2698 про зменшення пені, 3% та інфляційних втрат на 99%, мотивоване тим, що стягнення з відповідача зазначених сум призведе до зменшення дохідної частини кошторису відповідача. Зазначені кошти не будуть використані на забезпечення належного фінансування закладу охорони здоровя, що негативно вплине на соціально-економічну ситуацію.

В судовому засіданні 07.11.2016 судом в порядку частини третьої ст. 77 ГПК України оголошено перерву до 14.11.2016 до 10 год. 40 хв., про що присутні представники обох сторін були повідомлені особисто під розпис.

Після оголошеної перерви в судове засідання 14.11.2016 зявились представники позивача та відповідача. Представник позов підтримав та просив суд його задовольнити. Представник відповідача проти позову заперечував та просив суд взяти до уваги та задовольнити клопотання про зменшення пені, 3% річних та інфляційних втрат.

Розглянувши позов Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України», м. Київ (далі по тексту ПАТ «НАК «Нафтогаз України»), до ОСОБА_1 центральної районної лікарні, м. Бровари (далі по тексту - ОСОБА_1 ЦРЛ), всебічно та повно вивчивши наявні у матеріалах справи докази, господарський суд

ВСТАНОВИВ:

відповідно до ч. 1 ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обовязки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, зокрема, з правочинів.

Відповідно до частини 1 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

13.08.2014р. між ПАТ «НАК «Нафтогаз України» (продавець) та ОСОБА_1 ЦРЛ (покупець) було укладено договір №2927/14-БО(Т)-17 купівлі-продажу природного газу (далі по тексту договір), відповідно до якого продавець зобовязується передати у власність покупцю в 2014 році природний газ обсягом до 250,216 куб.м., а покупець зобовязується прийняти та оплатити цей природний газ. Відповідно до умов договору:

- за розрахункову одиницю газу приймається один кубічний метр, приведений до стандартних умов (t 20оС, p 760 мм.рт.ст.) (пункт 2.3);

- продавець передає покупцю газ у пунктах приймання-передачі газу на вхідній запірній арматурі покупця (пункт 3.1);

- кількість газу визначається за показами комерційних вузлів обліку газу Покупця (пункт 4.1). Не пізніше 5 числа місяця, наступного за місяцем продажу, покупець зобовязується надати продавцеві підписані та скріплені печатками покупця та газотранспортного підприємства три примірники акта приймання-передачі газу, у якому зазначаються фактичні обсяги використаного газу, його фактична ціна та вартість. Продавець не пізніше 8 числа зобовязується повернути покупцеві та газотранспортному підприємству по одному примірнику оригіналу акта, підписаного уповноваженим представником та скріпленого печаткою, або надати в письмовій формі мотивовану відмову від підписання акта. Акт є підставою для остаточних розрахунків між сторонами (пункт 3.4);

- до сплати за 1000 куб.м. природного газу 6222,22 грн. (з ПДВ) (пункт 5.2). Оплата за газ здійснюється шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14-го числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу (пункт 6.1). При перерахуванні коштів посилання в призначенні платежу на номер договору є обовязковим. Кошти зараховуються в порядку календарної черговості виникнення заборгованості (пункт 6.3);

- у разі невиконання покупцем умов пункту 6.1 договору він зобовязується сплатити продавцю, крім суми заборгованості, пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу (пункт 7.2);

- усі зміни і доповнення до договору оформлюються письмово та підписуються уповноваженими представниками сторін, крім випадку, зазначеного в пункті 10.4, згідно до якого сторони зобовязуються повідомляти одна одну про зміни своїх платіжних реквізитів, адреси, телефонів у 5-денний термін з дня виникнення змін рекомендованим листом з повідомленням (пункти 10.3, 10.4);

- договір поширює свою дію на відносини, що фактично склалися між сторонами з 01.07.2014р. і діє в частині реалізації газу до 31.12.2014р., а в частині розрахунків до їх повного здійснення (розділ 11).

Додатковою угодою №1 від 01.10.2014р. сторони, керуючись постановою НКРЕКП від 27.08.14 №1154, погодили, що за 1000 куб. м. газу з 01.09.14 до сплати належить 6405,82 грн. (з ПДВ). Крім того, сторонами погоджено обсяг газу, що належить до поставки помісячно.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обовязковим для виконання сторонами.

Відповідно до статей 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Протягом 2014 року позивач здійснював поставки відповідачу природного газу. До матеріалів справи подано копії підписаних та скріплених печатками обох сторін актів приймання-передачі природного газу, які в порядку пунктів 3.4, 6.1 Договору є підставою для остаточних розрахунків між сторонами до 14 числа включно наступного місяця, всього на суму 14 748 814,06 грн.:

від 31.08.2014р. (за липень) на обсяг 3,964 тис.куб.м. вартістю 24 664,86 грн.,

від 31.08.2014р. (за серпень) на обсяг 3,896 тис.куб.м. вартістю 24 241,75 грн.,

від 30.09.2014р. (за вересень) на обсяг 7,703 тис.куб.м. вартістю 49 344,00 грн.,

від 31.10.2014р. (за жовтень) на обсяг 36,375 тис.куб.м. вартістю 233011,56 грн.,

від 30.11.2014р. (за листопад) на обсяг 81,280 тис.куб.м. вартістю 543 148,73 грн.,

від 31.12.2014р. (за грудень) на обсяг 1,586 тис.куб.м. вартістю 12 151,37 грн.,

До матеріалів справи бухгалтерські довідки за період з 01.01.2014р. по 31.01.2016р., згідно яких вбачається, що оплата за поставлений природний газ відповідачем здійснена в повному обсязі (остання оплата 12 151,37 грн. здійснена 29.12.2014р.), основний борг відсутній, що підтверджують також повноважні представники сторін у судовому засіданні.

Разом із тим, згідно умов договору, остаточний розрахунок по кожному з актів мав бути здійснений не пізніше 14 числа наступного місяця, однак, оплата за договором здійснювалась відповідачем із запізненням, в результаті чого у позивача виникло право на нарахування пені (пункт 7.2 Договору) та процентів річних та інфляційних втрат (ст. 625 ЦК України).

Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання).

Згідно ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Пунктом 7.2 Договору визначено, що за порушення строків оплати покупець виплачує продавцю пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожний день прострочення.

Статтею 230 ГК України визначено, що штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми, які учасник господарських відносин зобовязаний сплатити у разі неналежного виконання господарського зобовязання. Цією ж статтею визначено види штрафних санкцій неустойка, штраф, пеня. При цьому порядок нарахування та розмір санкцій, які можуть бути встановлені договором, встановлені частиною 4 ст. 231 ГК України: у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобовязання, в певній визначеній грошовій сумі, у відсотковому відношенні до суми зобовязання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів.

Зазначене кореспондується з положеннями ст. 549 ЦК України, відповідно до яких неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання, при цьому пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання.

Так, відповідно до ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою повязано його початок. Тому період обчислення пені починається з наступного дня після дати, в якій зобовязання мало бути виконано. Відповідно до частини 6 ст. 232 ГК України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобовязань припиняється через шість місяців від дня, коли зобовязання мало бути виконано, якщо інше не встановлено законом або договором.

Відповідно до частини 3 ст. 254 ЦК України строк, що визначений місяцями, спливає у відповідне число останнього місяця строку. Якщо закінчення строку, визначеного місяцем, припадає на такий місяць, у якому немає відповідного числа, строк спливає в останній день цього місяця.

Оскільки інший період нарахування пені в Договорі сторонами не встановлено, нарахування пені має розпочатися наступного дня після спливу передбаченого договором строку кінцевого розрахунку, та припинитися або в переддень виконання грошового зобовязання (оскільки день фактичної сплати суми заборгованості не включається в період часу, за який здійснюється стягнення пені пункт 1.9 Постанови Пленуму ВГСУ від 17 грудня 2013 року № 14) або через шість місяців у відповідне число останнього місяця строку після кінцевого строку оплати.

Положеннями частини 2 ст. 625 Цивільного кодексу України визначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з врахуванням втрат від інфляції та процентів річних є способом захисту його майнового права та інтересу, суть якого полягає у отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Зазначену позицію також підтримує і Верховний Суд України (постанова Верховного суду України від 23.01.2012р. у справі №37/64).

Оскільки проценти річних та інфляційні втрати не є штрафними санкціями, то обмеження нарахування процентів річних та інфляційних терміном 6 місяців відповідно до ст. 232 ГК України не застосовується.

Судом враховано, що відповідно до п. 3.2. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 № 14 розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Відповідно до рекомендацій Вищого господарського суду України, викладених у пункті 1.12 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 №14 Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобовязань, з огляду на вимоги частини першої статті 47 і статті 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд має зясовувати обставини, повязані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується. У разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то господарський суд з урахуванням конкретних обставин справи самостійно визначає суми пені та інших нарахувань у звязку з порушенням грошового зобовязання, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобовязання, та зазначеного позивачем максимального розміру відповідних пені та інших нарахувань.

Судом встановлено, що позивачем розрахунок ціни позову дійснено невірно. За таких обставин, здійснивши власний розрахунок:

Акт за липень 2014р.:

До сплати, грн.Дата оплатиФактично сплачено, грн. (дата)Основний борг, грн. Період простроченняПеня, грн. 3% річних, грн. Інфляційні, грн.
24 664,86 грн. 14.08.1424 664,86 (25.09.14)24 664,8615.08-24.09.14692,6483,12918,32
Акт за серпень 2014р.:

До сплати, грн.Дата оплатиФактично сплачено, грн.Основний борг, грн. Період простроченняПеня, грн. 3% річних, грн. Інфляційні, грн.
24 241,75 14.09.1425.09.1424 241,7515.09-24.09.14166,0419,92--
Акт за вересень 2014р.:

До сплати, грн.Дата оплатиФактично сплачено, грн.Основний борг, грн. Період простроченняПеня, грн. 3% річних, грн. Інфляційні, грн.
49 344,00 14.10.1449344,00 (10.10.14)----------
Акт за жовтень 2014р.:

До сплати, грн.Дата оплатиФактично сплачено, грн.Основний борг, грн. Період простроченняПеня, грн. 3% річних, грн. Інфляційні, грн.
233011,56 14.11.14233011,56 (20.11.14)233011,5615.11-19.11.14893,7495,76
Акт за листопад 2014р.

До сплати, грн.Дата оплатиФактично сплачено, грн.Основний борг, грн. Період простроченняПеня, грн. 3% річних, грн. Інфляційні, грн.
543148,73 14.12.1444148,73 (28.11.14)---------------
300000,00 (28.11.14)---------------
199000,00 (01.12.14)---------------
Акт за грудень 2014р.

До сплати, грн.Дата оплатиФактично сплачено, грн.Основний борг, грн. Період простроченняПеня, грн. 3% річних, грн. Інфляційні, грн.
12151,3714.01.1512151,37 (29.12.14)---------------
суд встановив, що за заявлений період з відповідача на користь позивача належить до стягнення пеня в сумі 1752,42 грн., 3% річних в сумі 198,80 грн. та інфляційні втрати в сумі 918,32 грн.

Відповідачем заявлено клопотання про зменшення судом пені, 3% річних та інфляційних втрат на 99%, про що суд зазначає таке.

Відповідно до частини 3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Зазначена норма кореспондується з положеннями ст. 233 ГК України, відповідно до якої у разі, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобовязання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобовязанні, не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Наведені норми закону дозволяють суду зменшувати суму неустойки (пені), але не процентів річних та інфляційних втрат, які не є штрафними санкціями.

Суд бере до уваги, що відповідачем не наведено жодних обставин та доказів на їх підтвердження, які б свідчили про неможливість виконання зобовязань перед позивачем, а також обставин, які б дозволили кваліфікувати ситуацію, що склалася з виконанням договору №2927/14-БО(Т)-17 як виняткову, яка б вимагала обґрунтованого втручання суду в господарські відносини сторін у вигляді зменшення належної до стягнення пені.

Відповідно до статті 20 ГК України держава забезпечує захист прав і законних інтересів субєктів господарювання та споживачів. Кожний субєкт господарювання та споживач має право на захист своїх прав та законних інтересів. Права та законні інтереси зазначених субєктів захищаються шляхом в тому числі присудженням до виконання обовязку в натурі та застосуванням штрафних санкцій. Згідно статті 3 ЦК України однією з основних засад цивільного законодавства в Україні є судовий захист цивільного права та інтересу.

За таких обставин, встановивши, що господарське правопорушення вчинив саме відповідач (ст. 218 ГК України), та врахувавши майновий стан та співвідношення матеріальних інтересів сторін а також ступінь виконання зобовязання, суд відмовляє у задоволенні клопотання відповідача про зменшення пені.

Таким чином, повно та ґрунтовно дослідивши наявні у справі докази, перевіривши на відповідність закону та дійсним обставинам справи подані позивачем розрахунки заборгованості, суд вважає вимоги позивача такими, що підлягають задоволенню частково, та приймає рішення про стягнення з відповідача 1752,42 грн. пені, 918,32 грн. інфляційних втрат та 198,80 грн. процентів річних.

Витрати по сплаті судового збору, відповідно до частини другої ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, покладаються судом на відповідача в мінімальному передбаченому законом розмірі 1378,00 грн. як на сторону, в результаті неправильних дій якої виник спір..

З огляду на вищевикладене, керуючись статтями 2, 12, 22, 32-34, 43, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» задовольнити частково.

2. Стягнути з ОСОБА_1 центральної районної лікарні (07400, Київська обл., м. Бровари, вул. Шевченка, буд. 14, ідентифікаційний код 01994497)

на користь публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (01601, м. Київ, Шевченківський район, вул. Богдана Хмельницького, буд. 6, ідентифікаційний код 20077720)

1752,42 грн. (одну тисячу сімсот пятдесят дві гривні сорок дві копійки) пені,

918,32 грн. (девятсот вісімнадцять гривень тридцять дві копійки) інфляційних втрат,

198,80 грн. (сто девяносто вісім гривень вісімдесят копійок) процентів річних;

1378,00 грн. (одну тисячу триста сімдесят вісім гривень нуль копійок) судового збору.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

3. В іншій частині вимог відмовити.

Дане рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. Апеляційна скарга може бути подана протягом десяти днів з дня підписання рішення, оформленого відповідно до статті 84 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст рішення підписано 18.11.2016р.

Суддя О.В. Конюх