РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"15" листопада 2016 р. Справа № 5019/1356/12

Рівненський апеляційний господарський суд у складі колегії:

Головуючого судді Розізнана І.В.

судді Мельник О.В. ,

судді Грязнов В.В.

при секретарі судового засідання Берун О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Рівненського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Кліносол Трейдінг Компані" на ухвалу господарського суду Рівненської області від 10.10.2016р. у справі №5019/1356/12 (суддя Марач В.В.)

за заявою товариства з обмеженою відповідальністю "Кліносол Трейдінг Компані" про видачу дубліката ухвали господарського суду Рівненської області від 02.10.2012 року у справі №5019/1356/12 та відновлення пропущеного строку для пред'явлення її до виконання

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Кліносол Трейдінг Компані" (м. Київ)

до дочірнього підприємства "Рівненський облавтодор" відкритого акціонерного товариства "ДАК "Автомобільні дороги України" (м. Рівне)

про стягнення в сумі 84 997 грн. 54 коп.

за участю представників сторін:

позивача - ОСОБА_1, представник за довіреністю від 20.10.2016р.;

відповідача - ОСОБА_2, представник за довіреністю №16-16 від 04.01.2016р.

Судом розяснено представникам сторін права та обовязки, передбачені ст. ст. 20, 22 ГПК України.

Клопотання про технічну фіксацію судового процесу не поступало, заяв про відвід суддів не надходило.

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Кліносол Трейдінг Компані" звернулося до господарського суду Рівненської області із заявою про видачу дубліката ухвали господарського суду Рівненської області від 02.10.2012 року у справі №5019/1356/12 та поновлення строку для пред'явлення її до виконання.

Заявою (вх. №21829/16 від 10.10.2016р.) заявник відмовився від вимоги про видачу дубліката ухвали господарського суду Рівненської області від 02.10.2012 року у справі №5019/1356/12 та просив задоволити заяву в частині поновлення строку пред'явлення ухвали до виконання.

Ухвалою господарського суду Рівненської області від 10.10.2016р. прийнято відмову товариства з обмеженою відповідальністю "Кліносол Трейдінг Компані" від заяви про видачу дубліката ухвали господарського суду Рівненської області від 02.10.2012 року у справі №5019/1356/12, провадження в цій частині припинено; в задоволенні заяви товариства з обмеженою відповідальністю "Кліносол Трейдінг Компані" про поновлення пропущеного строку для пред'явлення до виконання ухвали господарського суду Рівненської області в від 02.10.2012 року у справі №5019/1356/12 відмовлено.

Не погоджуючись з винесеною судом першої інстанції ухвалою, товариство з обмеженою відповідальністю "Кліносол Трейдінг Компані" звернулося до Рівненського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні заяви про поновлення пропущеного строку для пред'явлення до виконання ухвали господарського суду Рівненської області від 02.10.2012 року у справі №5019/1356/12, прийняти в цій частині нове рішення, яким заяву задоволити та поновити пропущений строк пред'явлення до виконання ухвали суду.

Мотивуючи апеляційну скаргу скаржник зазначає, що судом першої інстанції при винесені ухвали не враховано положення ст. 31 Закону України "Про виконавче провадження", не взято до уваги те, що виконавчий документ не був надісланий стягувачу належним чином, тобто рекомендованим листом з повідомленням про вручення, що мало своїм наслідком ухвалення необґрунтованого та незаконного судового рішення. Скаржник зазначає, що причиною пропуску строку пред'явлення виконавчого документа до виконання було саме неотримання товариством у встановленому порядку, визначеному Законом України "Про виконавче провадження" постанови про повернення виконавчого документа стягувачу разом з ухвалою господарського суду Рівненської області від 02.10.2012р. про затвердження мирової угоди у справі №5019/1356/12. Суд першої інстанції безпідставно прийняв до уваги наданий державним виконавцем список поштових відправлень від 22.01.2014р., як підтвердження отримання товариством постанови про повернення виконавчого документа стягувачу та виконавчого документа. Скаржник вказує, що жодних поштових відправлень від відділу ДВС, в тому числі і постанову про повернення виконавчого документа стягувачу не отримував.

Ухвалою Рівненського апеляційного господарського суду від 02.11.2016р. апеляційну скаргу прийнято до провадження, справу призначено до розгляду.

Дочірнє підприємство "Рівненський облавтодор" відкритого акціонерного товариства "ДАК "Автомобільні дороги України" подало до суду клопотання (вх. №29095/16 від 15.11.2016р.), в якому просить суд долучити до матеріалів справи копію договору про відступлення права вимоги №31/10-07 від 31.10.2016р., який укладений між ТОВ "Юбіпартнер факторинг" (первісний кредитор) та ТОВ "Правова група "Побережнюк і партнери" (новий кредитор) про те, що первісний кредитор відступає новому кредитору право грошової вимоги, зокрема за договором поставки №10/07-09/02 від 10.07.2009р., укладеного між ТОВ "Кліносол Трейдінг Компані" та філією "Дубровицький райавтодор" ДП "Рівненський облавтодор" ВАТ "ДАК "Автомобільні дороги України" та копію повідомлення ТОВ "Правова група "Побережнюк і партнери" від 31.10.2016р. №07/10.

Представник ТОВ "Кліносол Трейдінг Компані" подав до суду клопотання від ТОВ "Правова група "Побережнюк і партнери" про заміну сторони (вх. №29223/16 від 15.11.2016р.), в якому зазначає, що 31.10.2016р. ТОВ "Кліносол Трейдінг Компані" (первісний кредитор) та ТОВ "Юбіпартнер факторинг" (новий кредитор) укладено договір відступлення права вимоги, за умовами якого первісний кредитор відступив новому кредитору право грошової вимоги, зокрема за договором поставки №10/07-09/02 від 10.07.2009р., укладений між ТОВ "Кліносол Трейдінг Компані" та філією "Дубровицький райавтодор" ДП "Рівненський облавтодор" ВАТ "ДАК "Автомобільні дороги України". В той же день, ТОВ "Юбіпартнер факторинг" (первісний кредитор) та ТОВ "Правова група "Побережнюк і партнери" (новий кредитор) уклали договір про відступлення права вимоги №31/10-07 від 31.10.2016р., згідно умов якого первісний кредитор відступає новому кредитору право грошової вимоги, зокрема за договором поставки №10/07-09/02 від 10.07.2009р., укладений між ТОВ "Кліносол Трейдінг Компані" та філією "Дубровицький райавтодор" ДП "Рівненський облавтодор" ВАТ "ДАК "Автомобільні дороги України". Враховуючи те, що право вимоги за договором поставки №10/07-09/02 від 10.07.2009р. перейшло до ТОВ "Правова група "Побережнюк і партнери" скаржник просить замінити позивача - ТОВ "Кліносол Трейдінг Компані" на ТОВ "Правова група "Побережнюк і партнери", в порядку ст. 25 ГПК України.

Представник скаржника в судовому засіданні 15.11.2016р. підтримав клопотання про заміну сторони, просить його задоволити.

Представник відповідача в судовому засіданні 15.11.2016р. заперечив проти клопотання про заміну сторони, просить відмовити в його задоволенні.

Розглянувши клопотання позивача про заміну сторони, в порядку ст. 25 ГПК України, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Частиною 1 ст. 25 ГПК України передбачено, що у разі смерті або оголошення фізичної особи померлою, припинення діяльності суб'єкта господарювання шляхом реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення), заміни кредитора чи боржника в зобов'язанні, а також в інших випадках заміни особи у відносинах, щодо яких виник спір, господарський суд залучає до участі у справі правонаступника відповідної сторони або третьої особи на будь-якій стадії судового процесу.

Пунктом 1.4 постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування ГПК України судами першої інстанції" №18 від 26.12.2011р. роз'яснено, що статтею 25 ГПК України передбачено процесуальне правонаступництво у зв'язку не лише зі смертю (оголошенням померлою) фізичної особи та реорганізацією суб'єкта господарювання, а й в інших передбачених законом випадках, у тому числі заміни кредитора або боржника у зобов'язанні (статті відповідно 512 та 520 ЦК України); процесуальне правонаступництво в розумінні цієї норми ГПК України допускається на будь-якій стадії судового процесу.

Таким чином, суд апеляційної інстанції зазначає, що заміна осіб в окремих зобов'язаннях через волевиявлення сторін (відступлення права вимоги) є різновидом правонаступництва та можливе на будь-якій стадії процесу.

Підстави заміни кредитора у зобов'язанні визначені приписами статті 512 Цивільного кодексу України, зокрема, кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином, відступлення права вимоги. Відступлення права вимоги (цесія) є договірною передачею зобовязальних вимог первісного кредитора цедента, новому кредиторові цесіонарію, і відбувається шляхом укладення договору між цими субєктами, на підставі якого до цесіонарія переходить право вимагати від боржника вчинити певні дії. Обєктом цесії є майнові права, що належать кредиторові як стороні зобовязання. Новий кредитор набуває усе, що мав цедент. Заміна кредитора може здійснюватись на різних стадіях існування зобовязання, коли сторони ще не виконали зобовязання або коли хоча б одна з них частково виконала зобовязання, при цьому, предметом уступки права вимоги є зобов'язальна вимога, яка повинна бути дійсною, належним чином індивідуалізованою та правомірною.

Як вбачається з умов, наданих суду договорів від 31.10.2016р. б/н та від 31.10.2016р. №31/10-07, новому кредитору переходять всі права кредитора у відношенні до боржника з моменту зарахування у повному обсязі сум відшкодування за відступлення права вимоги за договорами поставки, відповідно до умов п. 2.1.1. договорів (п. 4.2). В свою чергу п. 2.1.1. договорів встановлений строк перерахування коштів до 07.11.2016р. та до 09.11.2016р. відповідно.

Однак, заявником до клопотання про заміну сторони не додано доказів зарахування коштів, що позбавляє суд апеляційної інстанції дослідити момент переходу прав кредитора як до ТОВ "Юбіпартнер факторинг" так і до ТОВ "Правова група "Побережнюк і партнери". При цьому, суд апеляційної інстанції зазначає, що сторона у справі або ж заінтересована особа не позбавлена права звернутися із заявою до місцевого господарського суду із заявою про заміну особи правонаступником.

Представник скаржника в судовому засіданні 15.11.2016р. підтримав доводи апеляційної скарги, просить її задоволити, ухвалу суду першої інстанції скасувати в частині відмови в задоволенні заяви про поновлення пропущеного строку для пред'явлення до виконання ухвали господарського суду Рівненської області від 02.10.2012 року у справі №5019/1356/12, прийняти в цій частині нове рішення, яким заяву задоволити та поновити пропущений строк пред'явлення до виконання ухвали суду.

Представник відповідача в судовому засіданні 15.11.2016р. заперечив доводи апеляційної скарги, просить відмовити в її задоволенні, а ухвалу суду першої інстанції залишити без змін.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи, наявні в ній докази, колегія суддів Рівненського апеляційного господарського суду зазначає наступне.

Як встановлено апеляційним судом, товариство з обмеженою відповідальністю "Кліносол Трейдінг Компані" звернулося до господарського суду Рівненської області з позовною заявою про стягнення з дочірнього підприємства "Рівненський облавтодор" відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" заборгованості за договором поставки від 10.07.2009 року №10/07-09/02 в сумі 84 997 грн. 54 коп., з яких: 59 639 грн. 92 коп. - сума основного боргу, 9 140 грн. 46 коп. - пеня, 10 854 грн. 47 коп. - інфляційні втрати, 5 362 грн. 69 коп. - 3% річних.

Ухвалою господарського суду Рівненської області від 02.10.2012 року затверджено мирову угоду у справі №5019/1356/12, укладену між товариством з обмеженою відповідальністю "Кліносол Трейдінг Компані" та дочірнім підприємством "Рівненський облавтодор" відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України, провадження у справі припинено .

Товариство з обмеженою відповідальністю "Кліносол Трейдінг Компані" направило виконавчий документ - ухвалу господарського суду Рівненської області від 02.10.2012р. у справі №5019/1356/12 до відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Рівненській області для відкриття виконавчого провадження.

25.02.2013р. начальником відділу примусового виконання рішень управління ДВС Головного управління юстиції у Рівненській області була винесена постанова про відкриття виконавчого провадження (ВП №36827791), боржнику був наданий строк на добровільне виконання виконавчого документу до 04.03.2013р.

Постановою відділу примусового виконання рішень управління ДВС Головного управління юстиції у Рівненській області від 26.12.2013р. виконавчий документ - ухвала господарського суду Рівненської області від 02.10.2012р. у справі №5019/1356/12 повернута стягувачу на підставі п. 1, п. 9 ч. 1 ст. 47 Закону України "Про виконавче провадження". Постанова направлена стягувачу разом з виконавчим документом рекомендованим листом про що свідчить список №266 поштових відправлень рекомендованих листів від 22.01.2014 року.

03.06.2016 року представником заявника до відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Рівненській області був направлений запит про надання копій постанови про повернення виконавчого документу та повідомлення про його вручення стягувачу.

Згідно відповіді Головного територіального управління юстиції у Рівненській області від 14.06.2016 року на вказаний запит постанова про повернення виконавчого документу та виконавчий документ було направлено на адресу стягувача рекомендованим листом; з приводу отримання підтверджуючих документів про вручення поштового відправлення було рекомендовано звернутися до центру надання поштового звязку - поштамту "Укрпошти".

На запит представника заявника до УДППЗ "Укрпошта" щодо надання відомостей про отримання поштового відправлення стягувачем було повідомлено, що заяви про внутрішні реєстровані поштові відправлення, поштові перекази приймаються протягом шести місяців з дня прийняття їх для пересилання (а.с. 113).

Суд апеляційної інстанції зазначає, що звертаючись до суду першої інстанції із заявою (вх. №2362/16 від 19.08.2016р.) заявник обґрунтував поважність причин пропуску строку для пред'явлення виконавчого документу до виконання тим, що поштових відправлень від відділу примусового виконання рішень управління ДВС Головного управління юстиції у Рівненській області, в тому числі і постанову про повернення виконавчого документа стягувачу від 26.12.2013р. з виконавчим документом - ухвалою господарського суду Рівненської області від 02.10.2012р. у справі №5019/1356/12 він не отримував, встановити факт направлення відділом ДВС поштового відправлення на адресу стягувача (постанови про повернення виконавчого документу стягувачу) на даний час неможливо. При цьому, заявник зазначає, що виконавчий документ не був надісланий стягувачу належним чином, тобто рекомендованим листом з повідомленням про вручення, як того вимагає ст. 31 Закону України "Про виконавче провадження".

Відповідно до ст. 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України.

Рішення, ухвали, постанови господарського суду, що набрали законної сили, є обов'язковими на всій території України і виконуються у порядку, встановленому Законом України "Про виконавче провадження" (ст. 115 ГПК України).

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку визначає Закон України "Про виконавче провадження".

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про виконавче провадження" виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно ч. 1 ст. 17 Закону України "Про виконавче провадження" примусове виконання рішень здійснюється державною виконавчою службою на підставі виконавчих документів, визначених цим Законом.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 17 Закону України "Про виконавче провадження" (в редакції чинній на момент повернення органом ДВС стягувачу виконавчого документа) ухвали, постанови судів у цивільних, господарських, адміністративних справах, кримінальних провадженнях та справах про адміністративні правопорушення у випадках, передбачених законом є виконавчими документами, які підлягають виконанню державною виконавчою службою.

Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 22 Закону України "Про виконавче провадження" (в редакції чинній на момент повернення органом ДВС стягувачу виконавчого документа) виконавчі документи можуть бути пред'явлені до виконання протягом року, з наступного дня після набрання рішенням законної сили, якщо інше не передбачено законом.

Статтею 31 Закону України "Про виконавче провадження" (в редакції чинній на момент повернення органом ДВС стягувачу виконавчого документа) встановлено, що копії постанов державного виконавця та інші документи виконавчого провадження, що державний виконавець зобов'язаний довести до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам із супровідними листами простою кореспонденцією, крім постанов про відкриття виконавчого провадження або відмову у відкритті виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу відповідно до статті 47 цього Закону, що надсилаються рекомендованим листом з повідомленням про вручення. Боржник вважається повідомленим про відкриття виконавчого провадження, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі.

Стягувач, який пропустив строк пред'явлення виконавчого документа до виконання, має право звернутися із заявою про поновлення строку пред'явлення до суду, який видав виконавчий документ, або до суду за місцем виконання.

Згідно положень частини 1 ст. 53 ГПК України, за заявою сторони, прокурора чи з своєї ініціативи господарський суд може визнати причину пропуску встановленого законом процесуального строку поважною і відновити пропущений строк, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Наведена норма пов'язує можливість відновлення процесуального строку з обов'язковою наявністю поважної причини (чи причин) пропуску відповідного строку. Якщо відновлення процесуального строку здійснюються за заявою сторони чи прокурора, заявник повинен обґрунтувати поважність причини (причин) пропуску строку, в разі необхідності - з поданням доказів цього за загальними правилами розділу V ГПК України.

Господарський процесуальний кодекс України не пов'язує право суду відновити пропущений строк з певним колом обставин, що спричинили його пропуск. Можливість відновлення судом пропущеного строку для пред'явлення виконавчого документу до виконання безпосередньо пов'язана із наявністю поважних причин його пропуску. При цьому поважними визнаються лише ті обставини, які є об'єктивно непереборними і пов'язані з дійсними істотними труднощами для вчинення процесуальних дій.

Отже, відновлення пропущеного строку є правом суду, яким останній користується виходячи із поважності причин пропуску строку та наявності обставин, які об'єктивно перешкоджали стягувачу реалізувати своє право на пред'явлення виконавчого документу до виконання протягом законодавчо встановлено терміну.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що матеріалами справи підтверджено, що постанова відділу примусового виконання рішень управління ДВС Головного управління юстиції у Рівненській області від 26.12.2013р. про повернення виконавчого документа направлялась стягувачу разом з виконавчим документом рекомендованим листом, що підтверджується списком №266 поштових відправлень рекомендованих листів від 22.01.2014р., тому доводи скаржника про порушення державним виконавцем приписів ст. 31 Закону України "Про виконавче провадження" безпідставні.

Суд апеляційної інстанції також вказує, що ст. 12 Закону України "Про виконавче провадження" заявнику надається право самостійно знайомитися з матеріалами виконавчого провадження починаючи з моменту отримання постанови про відкриття виконавчого провадження. Відповідно до ст. 4 Закону України "Про виконавче провадження" з метою забезпечення електронного документообігу в органах державної виконавчої служби, ведення обліку виконавчих проваджень, контролю за дотриманням державними виконавцями вимог законодавства під час здійснення виконавчих дій, надання оперативного доступу сторонам виконавчого провадження до його матеріалів Міністерство юстиції України забезпечує функціонування Єдиного державного реєстру виконавчих проваджень.

Відповідно до ч. 7 ст. 12 Закону України "Про виконавче провадження" особи, які беруть участь у виконавчому провадженні, зобов'язані сумлінно користуватися усіма наданими їм правами з метою забезпечення своєчасного та в повному обсязі вчинення виконавчих дій.

Як встановлено судом апеляційної інстанції, в постанові відділу примусового виконання рішень управління ДВС Головного управління юстиції у Рівненській області від 25.02.2013р. про відкриття виконавчого провадження сторони виконавчого провадження були повідомлені про те, що вони мають право знайомитися з матеріалами виконавчого провадження в Єдиному державному реєстрі виконавчих проваджень та зазначено адресу в мережі Інтернет та ідентифікатор для доступу.

Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції констатує, що стягувач не скористався наданим йому правом на ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження, в тому числі і через Єдиний державний реєстр виконавчих проваджень, судом не встановлено об'єктивних обставин, які перешкоджали б заявнику реалізувати своє право на здійснення контролю за ходом виконавчого провадження протягом законодавчо визначеного терміну, стягувачем не обґрунтовано чому він протягом тривалого часу (майже три роки) не здійснював процесуальних дій для захисту своїх законних прав та інтересів, можливість вчасного реагування на дії державного виконавця залежала виключно від волевиявлення самого заявника, тобто мала суб'єктивний характер.

Таким чином, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що причини пропуску строку для пред'явлення до виконання виконавчого документа не являються об'єктивно непереборними та не пов'язані з дійсними істотними труднощами для вчинення процесуальних дій, заявник не довів існування перешкод, які б могли позбавити його реальної можливості здійснювати контроль зі своєї сторони за ходом виконавчого провадження, тому судом першої інстанції правомірно відмовлено заявнику в задоволенні заяви про поновлення пропущеного строку для пред'явлення виконавчого документа до виконання.

При цьому, судом апеляційної інстанції не приймаються до уваги посилання заявника на поважність причин пропуску строку у зв`язку з тим, що він не отримав постанову про повернення виконавчого документа від 26.12.2013р. поштою, а дізнався про її існування лише з відповіді відділу ДВС 14.06.2016р., оскільки з матеріалів справи не вбачається, а заявником не доведено повернення об`єктом поштового зв`язку копії постанови відправнику (відділу ДВС), з підстав відсутності адресата (одержувача) за зазначеною адресою чи закінченням терміну зберігання, чим спростовуються вказані доводи заявника, при цьому, судом приймається до уваги те, що на вимогу суду першої інстанції заявником не надано доказів того, що виконавчий документ втрачений суб'єктом поштового зв'язку чи органом ДВС.

Враховуючи наведене, апеляційний господарський суд вважає, що ухвала господарського суду першої інстанції винесена з урахуванням всіх обставин справи та з дотриманням норм чинного законодавства, а тому підстави для її скасування відсутні.

Відповідно до ст. 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Натомість, скаржником не надано судовій колегії належних та достатніх доказів, які стали б підставою для скасування ухвали місцевого господарського суду. Посилання скаржника, викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає безпідставними, документально необґрунтованими, такими, що належним чином досліджені судом першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 33, 43, 99, 101, 102, 103, 105, 106 Господарського процесуального кодексу України, Рівненський апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Кліносол Трейдінг Компані" на ухвалу господарського суду Рівненської області від 10.10.2016р. у справі №5019/1356/12 залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції без змін.

2. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку згідно з Розділом ХІІ-1 Господарського процесуального кодексу України.

3. Справу повернути до господарського суду Рівненської області.

Головуючий суддя Розізнана І.В.

Суддя Мельник О.В.

Суддя Грязнов В.В.