номер провадження справи 13/75/16-28/6/16
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.11.2016 справа № 908/2300/16

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Технохімреагент» (69034, місто Запоріжжя, вул. Цимлянська, буд. 29-А)

до відповідача ОСОБА_1 митниці ДФС (69041, м. Запоріжжя, вул. Кремлівська, буд. 12)

про стягнення 864,00 грн.

Суддя Федорова О.В.

Представники сторін:

від позивача: не зявився;

від відповідача: ОСОБА_2, довіреність № б/н від 16.05.2016 р.;

СУТНІСТЬ СПОРУ:

Розпорядженням в.о. керівника апарату суду від 11.10.2016 р. № П-843/16, відповідно до пунктів 2.3.3, 2.3.47, 2.3.50 Положення про автоматизовану систему документообігу суду, враховуючи закінчення повноважень судді Серкіза В.Г., на підставі Постанови ВРУ від 08.09.2016 р. № 15151-VІІІ, призначено повторний автоматизований розподіл справи № 908/2300/16.

Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями, враховуючи закінчення повноважень судді Серкіза В.Г., справу № 908/2300/16 (номер провадження справи 13/75/16) передано на розгляд судді Федоровій О.В.

Ухвалою суду від 12.10.2016 р. справу № 908/2300/16 прийнято суддею Федоровою О.В. до провадження, справі присвоєно номер провадження 13/75/16-28/6/16, судове засідання призначено на 15.11.2016 р.

За клопотанням представника відповідача, судовий процес фіксується за допомогою звукозаписувального технічного засобу, а саме: програмно-апаратного комплексу «Оберіг» бази даних «Діловодство спеціалізованого суду».

На електронну адресу суду 10.11.2016 р. (потім через канцелярію суду 14.11.2016 р.) від позивача надійшло клопотання про відкладання розгляду справи на іншу дату, а у випадку неможливості відкладення, розглянути справу без участі представника позивача.

Відповідач проти заявленого клопотання про відкладення розгляду справи на іншу дату заперечив. Просить суд розглянути справу в даному судовому засіданні.

Розглянувши надані документи, заслухавши пояснення представника відповідача, суд вважає матеріали справи достатніми для розгляду справи по суті в даному судовому засіданні. За таких обставин, в задоволенні клопотання позивача про відкладення розгляду справи судом відмовляється.

Розгляд справи закінчений в судовому засіданні 15.11.2016 р., судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Позовні вимоги вмотивовані наступним: на вимогу ОСОБА_1 митниці позивач оплатив 29.08.2012 р. експертний висновок ОСОБА_1 торгово-промислової палати ОЦ-172 в розмірі 864,00 грн. Незважаючи на подання запитаного висновку відповідач 30.08.2012 р. прийняв рішення № 112050000/2012/000571/2 про коригування митної вартості товару, внаслідок цього митну вартість товару збільшено з 8200,00 доларів США до 12500,00 доларів США. В подальшому постановою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 03.06.2015 р. дії ОСОБА_1 митниці ДФС щодо винесення рішення про коригування митної вартості визнані протиправними, вказане рішення скасовано. Оскільки рішення митниці в судовому порядку визнано протиправним, позивач, керуючись положеннями ст. 56 Конституції України та ст. 1174 ЦК України звернувся з позовом про стягнення матеріальної шкоди в розмірі 864,00 грн.

Представник відповідача підтримав свою правову позицію, що викладена у запереченнях на позов № 1846/92/08-70-10 від 09.09.2016 р. (а.с. 16-18). Заперечення вмотивовані наступним: при здійснені митного контролю та митного оформлення, а саме винесення рішення про коригування митної вартості, відповідач не завдав збитків ні особистим немайновим правам позивача, ні самому майну. Позивач не довів факт заподіяння йому збитків, розмір зазначених збитків, не довів причинно-наслідковий зв'язок між протиправною поведінкою відповідача та завданими збитками; не наведено наявність підстав для притягнення відповідача до відповідальності у вигляді відшкодування збитків, а саме не доведено наявність складу цивільного правопорушення. Зазначав, що скасування рішення про коригування митної вартості не свідчить про наявність вини та причинного звязку між протиправною поведінкою і шкодою, вини особи, яка заподіяла шкоду. Просив в позові відмовити.

Заслухавши представника відповідача, вивчивши матеріали справи, суд

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Технохімреагент» 27.08.2012 р. подало до митного контролю та митного оформлення митну декларацію № 112050000/2012/019045 на товар «Продукти неорганічної хімії, сульфіти натрію: Sodium Metabisulphite - 25000 кг, Cas № 7681-57-4 метабільсульфіт натрію, партія № 20120702, молекулярна формула Nа2S2О5. Виробник «TANGSHAN HUIZHONG CHEMICAL INDUSTRY CO., LTD» Китай. Товар задекларований у митному режимі «імпорт» в кількості 25000 кг. за ціною 0,328 доларів США за один кілограм.

Як зазначав позивач визначення митної вартості товару здійснено за основним методом за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються. На підтвердження митної вартості декларант надав митниці в повному обсязі документи, які визначені в ч. 2 ст. 53 Митного кодексу України.

Під час аналізу документів, поданих для митного оформлення за митною декларацією від 27.08.2012 р. № 112050000/2012/019045, відповідачем встановлено, що подані декларантом (позивачем) документи до митного оформлення не дають можливості пересвідчитись у правильності визначення митної вартості товару, тому що не містять всіх відомостей, які підтверджують числові значення складових митної вартості товару та відомостей щодо ціни, яка була фактично сплачена або підлягає сплаті (витрати на страхування товарів), у звязку з чим митницею винесено повідомлення 7991 від 27.08.2012 р., в якому зазначено про необхідність надати додаткові документи у відповідності до ч. 3 ст. 53 Митного кодексу України: виписку з бухгалтерської документації, висновки про вартість характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформацію біржових організацій про вартість товару або сировини.

На вимогу ОСОБА_1 митниці позивач замовив, оплатив та 29.08.2012 р. подав відповідачу висновок ОСОБА_1 торгово-промислової палати ОЦ-172 (а.с. 11), про що свідчать рахунок № ОЦ-172 від 29.08.2012 р. на суму 864,00 грн. та банківська виписка від 29.08.2012 р. (а.с. 13-14).

Між тим, 30.08.2012 р. відповідачем прийнято рішення про коригування митної вартості товарів № 112050000/2012/000571/2, яким вартість поданого до митного оформлення ТОВ «Технохімреагент» товару визначена у розмірі 0,5000 дол. США/кг., тобто вартість товару збільшено з 8200,00 доларів США до 12500,00 доларів США (арк.с. 21).

Постановою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 03.06.2015р. у справі № 0870/9571/12 дії відповідача щодо винесення рішення про коригування митної вартості № 112050000/2012/00571/2 від 30.08.2012 р. визнані протиправними, рішення №112050000/2012/00571/2 від 30.08.2012 р. скасовано.

З огляду на вищевикладене, позивач вважає, що витрати на оплату експертного висновку в розмірі 864,00 грн., який здійснено на вимогу митниці, є матеріальною шкодою, завданою протиправним рішенням та діями ОСОБА_1 митниці ДФС, в розумінні ст.ст.1173, 1174 ЦК України.

Дослідивши наявні матеріали справи, оцінивши надані докази, проаналізувавши норми чинного законодавства України, суд дійшов висновку, що заявлені позовні вимоги про стягнення 864,00 грн. матеріальної шкоди підлягають задоволенню виходячи з наступного:

Предметом судового розгляду є позовні вимоги про стягнення з відповідача шкоди у розмірі 864,00 грн., завданої внаслідок прийняття відповідачем протиправного рішення, яке в подальшому скасовано.

Згідно з ч. 1 ст. 1166 Цивільного кодексу України, яка встановлює загальні підстави відповідальності за завдану майнову шкоду, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Статтею 56 Конституції України встановлено право кожного на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

За приписами статті 170 Цивільного кодексу України держава набуває і здійснює цивільні права та обов'язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом.

Положення зазначеної статті Конституції реалізуються нормами статей 1173, 1174 ЦК України, за змістом яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень або їх посадовою чи службовою особою, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів та осіб.

Отже, для відшкодування шкоди згідно з положеннями даних статей необхідно довести неправомірність поведінки (неправомірність бездіяльності) особи, наявність шкоди, причинний зв'язок між протиправною поведінкою та шкодою.

Таким чином, норми статей 1173, 1174 ЦК України допускають настання відповідальності за завдану шкоду незалежно від наявності такого елементу складу цивільного правопорушення як вина. Для покладення на особу відповідальності, передбаченої зазначеними положеннями законодавства, необхідно з'ясувати наявність всіх елементів складу правопорушення: протиправної поведінки, розміру збитків, причинного зв'язку між протиправною поведінкою відповідача і збитками.

Положенням про ОСОБА_1 митницю ДФС, затвердженим наказом ДФС України від 26.08.2014 р. № 76, із змінами і доповненнями, внесеними наказом ДФС від 19.06.2015р. №439, визначено, що ОСОБА_1 митниця Державної фіскальної служби України є територіальним органом Державної фіскальної служби України, який підпорядковується Державній фіскальній службі України. ОСОБА_1 митниця ДФС є органом доходів і зборів, забезпечує реалізацію повноважень ДФС у зоні своєї діяльності. ОСОБА_1 митниця ДФС є правонаступником усіх прав та обовязків ОСОБА_1 митниці Міндоходів.

Відповідно до ст. 49 Митного кодексу України митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Згідно з ч.1 ст. 52 Митного кодексу України заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VІІІ цього Кодексу та цією главою.

За приписами ч.2 ст. 52 Митного кодексу України декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов'язані: заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з митним органом; подавати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об'єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню.

Як встановлено ч.1 ст.53 Митного кодексу України, у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає митному органу документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.

Відповідно до ч.2 ст.53 Митного кодексу України документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п'ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об'єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

Частиною 3ст.53 Митного кодексу України встановлено, що у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов'язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: 1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов'язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов'язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); 4) виписку з бухгалтерської документації; 5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; 6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 7) копію митної декларації країни відправлення; 8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

У разі, якщо митний орган має обґрунтовані підстави вважати, що існуючий взаємозв'язок між продавцем і покупцем вплинув на заявлену декларантом митну вартість, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу, крім документів, зазначених у частинах другій та третій цієї статті, подає (за наявності) такі документи: 1) виписку з бухгалтерських та банківських документів покупця, що стосуються відчуження оцінюваних товарів, ідентичних та/або подібних (аналогічних) товарів на території України; 2) довідкову інформацію щодо вартості у країні-експортері товарів, що є ідентичними та/або подібними (аналогічними) оцінюваним товарам; 3) розрахунок ціни (калькуляцію) (ч.4 ст.53 Митного кодексу).

Відповідно до ст.53 Митного кодексу України забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті.

Декларант або уповноважена ним особа за власним бажанням може подати додаткові наявні у них документи для підтвердження заявленої ними митної вартості товару (ч.6 ст.53 Митного кодексу України).

Як було встановлено постановою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду (справа № 0870/9571/12) та не доказується при розгляді даного спору в силу ч. 3 ст. 35 ГПК України, відповідачем відносно позивача прийнято неправомірне рішення № 112050000/2012/000571/2 від 30.08.2012 р., яким скориговано митну вартість товару.

Також судом встановлено (абз. 9, а.с. 28), що позивачем надано відповідачу для митного оформлення імпортованого товару документи, що передбачені ч. 2 ст. 53 Митного кодексу України. Подані документи належним чином ідентифікували оцінюваний товар та містили обєктивні і достовірні дані, що піддавалися обчисленню, які підтверджували ціну товарів, що підлягала сплаті позивачем на користь продавця, тобто підтверджували митну вартість товарів за ціною договору згідно з вимогами ч.ч. 4,5 ст. 58 Митного кодексу України.

В абз. 12-13 (а.с. 28) постанови встановлено, що відповідач не підтвердив належними доказами та аргументованими доводами наявність у поданих позивачем документах розбіжностей, ознак підробки або відсутність відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари. Таким чином, правильність визначення позивачем митної вартості товару за ціною договору, а також обєктивна можливість застосування першого методу не були спростовані митницею.

За таких обставин, апеляційним судом зроблений висновок, що надані позивачем документи відповідали приписам ч. 2 ст. 53 МКУ та були достатніми для вчиненням відповідачем належних дій за ціною, яка була визначена позивачем

Дослідивши положення ст. 53 Митного кодексу України, зокрема її частини 3, господарський суд Запорізької області робить висновок, що витребування експертного висновку можливе лише у разі, якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Як було зазначено вище, при розгляді адміністративного спору судом встановлений факт належного виконання позивачем положень чинного законодавства, а саме надання митному органу всіх наявних та необхідних документів, які стосувалися товару за контрактом.

Таким чином, витребування митницею експертного висновку було зайвим.

З огляду на встановлені адміністративним судом факти протиправності поведінки відповідача, суд погоджується з позицією позивача щодо безпідставності зобовязання ТОВ «Технохімреагент» додаткового проведення та надання експертного висновку, в той час, як надані документи містили обєктивні та достовірні данні відносно товару, що імпортувався.

Суд погоджується з посиланням відповідача, що рішенням адміністративного суду не було встановлено факту спричинення матеріальної шкоди ОСОБА_1 митницею позивачу. В той же час суд звертає увагу, що позов про відшкодування шкоди заявлений на підставі ст.ст. 1173, 1174 ЦК України., а не на підставі постанови Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду. Позивач посилається на судове рішення, яке було предметом дослідження під час судового розгляду лише в порядку ст. 35 ГПК України для виключення повторності доведення факту незаконності рішення відповідача, і не посилається на нього, як підставу позовних вимог.

Суд звертає увагу, що відповідно до ст. 139 ГК України майном у цьому Кодексі визнається сукупність речей та інших цінностей (включаючи нематеріальні активи), які мають вартісне визначення, виробляються чи використовуються у діяльності субєктів господарювання та відображаються в їх балансі або враховуються в інших передбачених законом формах обліку майна цих субєктів.

Частиною 5 зазначеної статті унормовано, що коштами у складі майна субєктів господарювання є гроші у національній та іноземній валюті, призначені для здійсненя товарних відносин цих субєктів з іншими субєктами, а також фінансових відносин відповідно до законодавства.

Таким чином, майном відповідача є не лише товар, заявлений до митного оформлення, або документи передані відповідачу, але й грошові кошти, які належать підприємству.

За таких обставин, прийняття відповідачем протиправного рішення стало причиною сплати позивачем вартості експертного дослідження, яке було в даному випадку непотрібне. Ці обставини призвели до зменшення майна (грошових коштів), які належать на праві власності позивачу поза його бажанням.

Наявні матеріали справи підтверджують факт протиправної поведінки позивача, спричинення позивачу шкоди саме в зазначеному у позові розмірі, наявності причинного зв'язку між протиправною поведінкою особи, яка завдала шкоду та розміром шкоди.

Відповідно до приписів ст.ст. 33, 34 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Оцінивши усі обставини справи у їх сукупності та дослідивши надані сторонами по справі документальні докази, враховуючи положення ст. ст. 32-34 ГПК України, суд дійшов висновку про обґрунтованість, доведеність та наявність правових підстав для задоволення заявлених позовних вимог, внаслідок чого позов задоволено в повному обсязі.

Заперечення відповідача не знайшли документального та нормативного підтвердження, спростовані вищевикладеними обставинами.

Відповідно до ст. 49 ГПК України судовий збір покладається на відповідача.

Керуючись ст. 56 Конституції України, ст. ст. 1173, 1174 ЦК України, ст.ст. 22, 33, 35, 44, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити.

2. Стягнути з Державного бюджету України на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Технохімреагент» (69034, м. Запоріжжя, вул. Цимлянська, буд. 29-А, ідентифікаційний номер 34155997) 864,00 грн. (вісімсот шістдесят чотири грн. 00 коп.) шкоди, заподіяної внаслідок неправомірних дій ОСОБА_1 митниці Державної фіскальної служби (69041, м. Запоріжжя, вул. Кремлівська, 11, ідентифікаційний код 39477764). Видати наказ.

3. Стягнути з ОСОБА_1 митниці Державної фіскальної служби (69041, м. Запоріжжя, вул. Кремлівська, 11, ідентифікаційний код 39477764) в доход Державного бюджету України (Одержувач: УДКСУ у м. Запоріжжя (Орджонікідзевський район), 22030001, Банк одержувача: УДКСУ у м. Запоріжжя (Орджонікідзевський район), МФО 813015, , № рахунку 3007) 1378,0 грн. (одну тисячу триста сімдесят вісім грн. 00 коп.) судового збору. Видати наказ.

Відповідно до ч. 5 ст. 85 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення оформлено і підписано, згідно із вимогами ст. 84 ГПК України, 21 листопада 2016 р.

Суддя О.В. Федорова