ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

21.11.2016 Справа № 904/8342/16

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Сател Україна", м. Київ

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Спортімпекс", м. Дніпро

про стягнення 30 000,00 грн.

Суддя Рудовська І.А.

Представники:

від позивача: не з'явився

від відповідача: ОСОБА_1, довіреність б/н від 11.10.16р.

Суть спору:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Сател Україна" (далі - позивач) звернулось до господарського суду Дніпропетровської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Спортімпекс" (далі - відповідач) про стягнення 30 000,00 грн. попередньої оплати та витрат по сплаті судового збору.

Ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 22.09.2016 р. по справі № 904/8342/16 порушено провадження, призначено до розгляду у судовому засіданні на 12.10.2016 р.

Ухвалами господарського суду Дніпропетровської області від 12.10.2016 р. та 10.11.2016 р. призначено розгляд справи на 03.11.2016 р. та на 21.11.2016 р.

Представник позивача у судове засідання не зявився про місце, дату та час судового засідання повідомлений належним чином, доказом чого є поштове повідомлення (судова повістка) про вручення ухвали господарського суду Дніпропетровської області (а.с. 19).

За таких обставин, господарський суд вважає, що позивач не скористався своїм правом на участь представника у судовому засіданні.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечував проти позову, з підстав викладених у відзиві на позов.

При розгляді справи судом досліджені письмові докази, що містяться в матеріалах справи.

В порядку ст. 85 Господарського процесуального кодексу України в судовому засіданні 21.11.2016 року оголошені вступна та резолютивна частини судового рішення.

Розглянувши матеріали справи та заслухавши пояснення представника відповідача, оцінивши надані докази в їх сукупності, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

На підставі усної домовленості відповідач Товариство з обмеженою відповідальністю "Спортімпекс" зобовязується надати позивачу Товариству з обмеженою відповідальністю "Сател Україна" послуги зі створення сайту вартістю 30 000,00 грн., згідно рахунку № 359 від 24.10.2014 р.

Угода у письмовому вигляді між сторонами не укладалася.

Факт сплати позивачем за надані послуги підтверджується платіжними дорученнями за № 201, № 202 від 30.10.2014 р. на загальну суму 30 000,00 грн. (а.с. 8, 9).

Однак, як зазначає позивач у позові відповідач зобовязується протягом 20 днів з моменту отримання коштів виконати роботи по створенню сайту, але станом на теперішній час не виконав та не надав позивачу жодних документів, які б підтверджували факт виконання взятих на себе зобовязань, внаслідок чого позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача попередньої оплати у розмірі 30 000,00 грн., що і є причиною виникнення спору.

При прийнятті рішення суд виходив з наступного.

Фактичні дії сторін свідчать про існування між сторонами договірних відносин, в результаті чого у відповідача виникли грошові зобовязання зобов'язання по сплаті наданих послуг позивачем.

Матеріалами справи підтверджується наявність у діях сторін волевиявлення на встановлення правовідносин безпосередньо через поведінку, з якої можна зробити висновок про такий намір. При цьому строк виконання зобов'язань у договорі не був встановлений.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач стверджує, що відповідач не виконав зобов'язання передбачені договором, а тому вважає за необхідне повернення сплачених 30 000, 00 грн.

Статтею 641 Цивільного кодексу України не передбачена обов'язкова письмова форма оферти. Відповідно до частини 2 ст. 642 Цивільного кодексу України якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції.

Відповідно до ст. 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, зокрема з правочинів.

Згідно до ст. 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними. Та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору. За правовим змістом відносини сторін є змішаним договором, який містить елементи договорів підряду (розробка сайту) та надання послуг (дизайн макетів сайту).

Згідно визначенням ст. 837 Цивільного кодексу України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу.

За частиною 1 ст. 901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов 'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов 'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу.

Відповідно до ст. 173 Господарського кодексу України господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених ГК України, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші тощо), а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Згідно приписів ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно ст. 530 Цивільного кодексу України якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не вишиває із договору або актів цивільного законодавства.

Відповідно до частини 2 ст. 846 Цивільного кодексу України якщо у договорі підряду не встановлені строки виконання роботи, підрядник зобов'язаний виконати роботу, а замовник мас право вимагати її виконання у розумні строки, відповідно до суті зобов'язання, характеру та обсягів роботи та звичаїв ділового обороту.

Згідно з приписами ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до постанови п.1.7 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 № 14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" подання кредитором позовної заяви, адресованої господарському суду (а не боржнику) і надіслання останньому як відповідачеві копії такої заяви є складовими судової процедури, а не цивільних правовідносин, і відповідні дії не можуть розглядатися як вимога у розумінні зазначеної норми Цивільного кодексу України. Аналогічної правової позиції дотримується Вищий господарський суд України в постанові від 03 липня 2007 р. по справі № 15/670.

Відповідно до ч. 3 ст. 612, ч. 2 ст. 849 Цивільного кодексу України, частини 1, 2 ст. 220 Господарського кодексу України визначають певний порядок дій кредитора у разі порушення зобов'язання: до пред'явлення вимог про відшкодування збитків він має відмовитись від договору, при чому в розумінні пункту 1 частини 1 ст. 208 Цивільного кодексу України зробити це письмово.

Окрім цього, передання готового сайту відповідачем відбулося шляхом надання позивачу саме логіну та паролю від сайту. За допомогою цього, позивач міг користуватися сайтом, коректувати інформацію на сторінках та виконувати всі інші дії, які необхідні для нормальної роботи сайту, в тому числі і сплачувати за хостинг.

Таким чином з урахуванням вищевикладеного, відповідачем виконані усі зобов'язання передбачені договором, а тому суд вважає, що позовні вимоги є необґрунтованими, безпідставними та такими, що задоволенню не підлягають.

Згідно ст. 49 Господарського процесуального кодексу України судовий збір по справі слід віднести на позивача, оскільки в позові відмовлено.

Керуючись ст.ст. 33, 34, 36, 43, 44, 49, ст.ст. 82-85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову відмовити.

Судовий збір покласти на позивача.

Суддя ОСОБА_2

Дата підписання рішення,

оформленого відповідно до статті 84 ГПК

України 23 листопада 2016 р.