РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.11.2016Справа №910/17932/16
За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ВЕКА Україна"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "ІНФРОБУД"

про стягнення 83230,38 грн.

Суддя Турчин С.О.

Представники сторін:

від позивача: Мельник О.В. (довіреність б/н від 01.12.2015)

від відповідача: не з'явився

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "ВЕКА Україна" (позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "ІНФРОБУД" (відповідач) про стягнення 83230,38 грн., з яких: 75 000,00 грн. - сума основного боргу, 5 647,50 грн. - інфляційні втрати, 2 582,88 грн. - 3% річних.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем умов договору №05/15-фд від 06.05.2015 про надання безвідсоткової фінансової допомоги на зворотній основі щодо обов'язку повернення суми позики у розмірі 75 000,00 грн. грн. в строки визначені вказаним договором. У зв'язку із простроченням грошового зобов'язання позивачем нараховані та заявлені до стягнення 3% річних у розмірі 2 582,88 грн. та інфляційні втрати у розмірі 5 647,50 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 03.10.2016 порушено провадження у справі № 910/17932/16 та призначено її до розгляду на 18.10.2016.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 18.10.2016 розгляд справи №910/17932/16 відкладено на 15.11.2016.

15.11.2016 через відділ діловодства суду від позивача надійшли витребувані судом документи по справі.

В судове засідання 15.11.2016 з'явився представник позивача, надав суду пояснення по суті позовних вимог, просив суд їх задовольнити.

Представник відповідача в судове засідання 15.11.2016 не з'явився, відзиву на позов та витребуваних судом документів не надав.

У відповідності до п.п. 3.9.1. п. 3.9. постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції", розпочинаючи судовий розгляд, суддя має встановити, чи повідомлені про час і місце цього розгляду особи, які беруть участь у справі, але не з'явилися у засідання. Особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої ст. 64 та ст. 87 ГПК України.

Відповідач був належним чином повідомлений про час та місце судового засідання, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення №015.

У випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору (п. 3.9.2. постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції").

Також, відповідно до ст. 75 Господарського процесуального кодексу України, якщо відзив на позовну заяву і витребувані господарським судом документи не подано, справу може бути розглянуто за наявними в ній матеріалами.

Враховуючи вищенаведене, оскільки, відповідач не скористався належним йому процесуальним правом приймати участь в судових засіданнях, відзиву на позовну заяву та будь-яких письмових пояснень та інших доказів, що впливають на вирішення даного спору по суті, відповідачем суду не надано, на підставі ст. 75 Господарського процесуального кодексу України, суд здійснював розгляд справи за відсутності уповноваженого представника відповідача, за наявними у справі матеріалами.

Водночас, судом, враховано, що у відповідності до ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов'язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку. Перевищення розумних строків розгляду справ становить порушення прав, гарантованих пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини.

З огляду на вищенаведене та враховуючи, що наявні у матеріалах справи документи достатні для прийняття повного та обґрунтованого судового рішення, з метою запобігання безпідставному затягуванню розгляду справи, в судовому засіданні 15.11.2016 було оголошено вступну та резолютивну частини рішення, відповідно до ст. 85 ГПК України.

Розглянувши надані документи та матеріали, заслухавши пояснення представника позивача, з'ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

06.05.2015 між Товариством з обмеженою відповідальністю "ВЕКА Україна" (позивач, сторона 1) та Товариством з обмеженою відповідальністю "ІНФРОБУД" (відповідач, сторона 2) укладений договір №05/15-фд про надання безвідсоткової фінансової допомоги на зворотній основі (далі - договір), відповідно до умов якого, в порядку та на умовах, визначених цим договором, сторона 1 надає стороні 2 безвідсоткову фінансову допомогу на зворотній основі (далі - допомога), а остання зобов'язується повернути її в термін, визначений цим договором.

Розмір допомоги за цим договором становить суму у розмірі 75000,00 грн. (п. 2.1. договору).

Нарахування відсотків на суму допомоги за цим договором не проводиться (п. 2.3. договору).

Згідно із п. 3.1. договору, сторона 1 зобов'язується надати стороні 2 допомогу у розмірі визначеному за взаємною згодою сторін не пізніше 5 (п'яти) банківських днів з дня підписання даного договору.

Допомога надається шляхом переказу платіжним дорученням безготівкових грошових коштів на поточний рахунок сторони 2. Допомога вважається повністю переданою з моменту зарахування грошових коштів на поточний рахунок сторони 2 в банківській установі, що її обслуговує (п. 3.2. п. 3.3. договору).

Пунктом 4.1. договору визначено, що строк на який надається допомога становить три місяці з моменту зарахування грошових коштів на поточний рахунок сторони 2 в банківській установі, що її обслуговує.

Згідно із п. 5.1. договору, відповідач взяв на себе зобов'язання повернути всю отриману від позивача допомогу у розмірах відповідно до п. 2.1. договору, після закінчення строку встановленого п. 4.1. договору або достроково у будь-який момент.

Повернення допомоги відбувається шляхом переказу платіжним дорученням безготівкових грошових коштів на поточний рахунок позивача. Допомога вважається повернутою з моменту списання грошових коштів з позичкового рахунку відповідача 2 в банківській установі, що його обслуговує у розмірі відповідно до отриманих позивачем сум (п. 5.2., п. 5.3.).

Згідно із п. 7.2. договору, цей договір діє до повного виконання сторонами своїх зобов'язань.

Позивач на виконання умов договору №05/15-фд від 06.05.2015 про надання безвідсоткової фінансової допомоги на зворотній основі, перерахував відповідачу суму у розмірі 75000,00 грн., що підтверджується платіжним дорученням №4461 від 06.05.2015.

Оскільки, відповідач в порушення взятих на себе зобов'язань, у строк визначений договором (три місяці з моменту зарахування грошових коштів на поточний рахунок відповідача), суму допомоги позивачу не повернув, останній звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача заборгованості у розмірі 75000,00 грн., та нарахованих, на підставі ст. 625 ЦК України, 3% річних у сумі 2582,88 грн. та інфляційних втрат у розмірі 5647,50 грн.

Дослідивши наявні матеріали справи, оцінюючи надані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог, з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно зі ст. 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки; підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частиною 1 статті 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно зі ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Як встановлено судом між сторонами укладено договір №05/15-фд від 06.05.2015 про надання безвідсоткової фінансової допомоги на зворотній основі, згідно із яким позивач надав відповідачу грошові кошти в сумі 75000,00 грн. (суму позики).

Оскільки, грошові кошти у розмірі 75000,00 грн. були перераховані відповідачу 06.05.2015, то повернення фінансової допомоги мало бути здійснене до 06.08.2015 включно.

Згідно із пунктом 14.1.257 Податкового кодексу України, поворотна фінансова допомога - сума коштів, що надійшла платнику податків у користування за договором, який не передбачає нарахування процентів або надання інших видів компенсацій у вигляді плати за користування такими коштами, та є обов'язковою до повернення.

Укладений між сторонами договір за своєю правовою природою є договором позики.

Відповідно до ст. 1046 Цивільного кодексу України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Надання позики у сумі 75000,00 грн. підтверджується платіжним дорученням №4461 від 06.05.2015. Перерахування суми позики на рахунок відповідача підтверджується також довідкою ПАТ "ОТП Банк" від 14.11.2016 вих. №030-01-5/399.

Згідно із ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Частиною 3 статті 1049 Цивільного кодексу України визначено, що позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Пунктом 4.1. договору сторони передбачили, що строк на який надається допомога становить три місяці з моменту зарахування грошових коштів на поточний рахунок позивача в банківській установі, що його обслуговує.

Таким чином, останнім днем виконання відповідачем свого обов'язку з повернення фінансової допомоги, наданої позивачем за вказаним договором у розмірі 75000,00 грн. є 06.08.2015.

Договір, відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України, є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частинами 1 і 2 статті 193 Господарського кодексу України встановлено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться; кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Судом встановлено, що в строк визначений договором відповідач не повернув позивачу безвідсоткову фінансову допомогу в сумі 75000,00 грн. Доказів повернення боргу у розмірі 75000,00 грн. відповідач не надав.

Порушенням зобов'язання, відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 34 Господарського процесуального кодексу України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

З огляду на те, що відповідач умови договору не виконав, суму безвідсоткової фінансової допомоги в строк, передбачений договором, позивачу не повернув, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про стягнення з відповідача суми боргу у розмірі 75000,00 грн. є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Позивачем заявлено до стягнення 3% річних у сумі 2 582,88 грн., нарахованих з 07.08.2015 по 28.09.2016 та інфляційних втрат у розмірі 5 647,50 грн., що нараховані за період з серпня 2015 року по серпень 2016 року.

Частиною 2 статті 625 Цивільного Кодексу України передбачено, що за прострочення виконання грошового зобов'язання настає відповідальність у вигляді сплати суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також сплати трьох процентів річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачені вищевказаними нормами законодавства наслідки прострочення виконання боржником грошового зобов'язання у вигляді відшкодування інфляційних втрат та 3% річних, що нараховуються на суму основного боргу не є штрафними санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті та отриманні від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові (постанова Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 №14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань").

Оскільки, матеріалами справи підтверджено факт наявності прострочення відповідачем зобов'язання з повернення суми фінансової допомоги, то позивачем правомірно здійснено нарахування 3% річних та інфляційних втрат на підставі ст. 625 ЦК України.

Розрахунок 3 % річних у сумі 2 582,88 грн., нарахованих за період з 07.08.2015 по 28.09.2016 є арифметично вірним, а тому вимоги у цій частині підлягають задоволенню.

Перевіривши розрахунки, додані до позовної заяви, судом встановлено, що сума інфляційних втрат є більшою, ніж заявлено позивачем до стягнення. Однак, враховуючи те, що позивачем у відповідності до п. 2 ч. 1 ст. 83 ГПК України не заявлялось клопотань про можливість суду виходити за межі позовних вимог, то з відповідача підлягають стягненню інфляційні втрати у розмірі 5647,50 грн., що заявлені позивачем до стягнення, а тому вимоги у цій частині підлягають задоволенню в повному обсязі.

Підсумовуючи вищенаведене, суд задовольняє повністю позов Товариства з обмеженою відповідальністю "ВЕКА Україна" до Товариства з обмеженою відповідальністю "ІНФРОБУД" про стягнення 83230,38 грн.

Судовий збір за розгляд справи відповідно до ст. 49 ГПК України покладається на відповідача.

Керуючись ст. ст. 4, 32-34, 43, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "ІНФРОБУД" (03146, м. Київ, вул. Качалова, будинок 5-В; ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ВЕКА Україна" (07443, Київська обл., Броварський район, селище міського типу Калинівка, вул. Ігорєва, будинок 2/1; ) суму боргу у розмірі 75 000,00 грн., 3% річних у сумі 2 582,88 грн., інфляційні втрати у сумі 5 647,50 грн. та судові витрати у розмірі 1378,00 грн.

Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повний текст рішення складено та підписано 18.11.2016.

Суддя С.О. Турчин