ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
У Х В А Л А

про відмову у прийнятті позовної заяви

"16" листопада 2016 р. Справа № 911/3681/16

Суддя О.В.Конюх, розглянувши позовні матеріали

за позовом ОСОБА_1 (73000, м. Херсон, Суворовський район, вул. Бурзи, буд. 38-А, ідентифікаційний номер НОМЕР_1)

до відповідача товариства з обмеженою відповідальністю «Комплекс Агромарс» (07350, Київська область, Вишгородський район, с. Гаврилівка, )

про стягнення 10 209,08 грн.

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1, м. Херсон, звернувся до господарського суду Київської області з позовною заявою від 28.09.2016р. до відповідача товариства з обмеженою відповідальністю «Комплекс Агромарс», с. Гаврилівка Вишгородського району, в якому просить суд стягнути з відповідача 10 209,08 грн. заборгованості за Договором поставки від 21.02.2014 № 46/2014/КАМ/М, з яких: 9 000,00 грн. основного боргу, 377,26 грн. процентів річних та 831,82 грн. інфляційних втрат.

З огляду на приписи частини третьої ст. 22 Закону України «Про судоустрій та статус суддів», місцеві господарські суди розглядають справи, що виникають із господарських правовідносин, а також інші справи, віднесені законом до їх юрисдикції, та на вимоги статей 1, 4-1, 12 ГПК України господарські суди розглядають справи в порядку позовного провадження, коли склад учасників спору відповідає приписам статті 1 ГПК, а правовідносини, з яких виник спір, мають господарський характер. У вирішенні питання про те, чи є правовідносини господарськими, а спір господарським, слід виходити з визначень, наведених у статті 3 Господарського кодексу України.

Господарський спір підвідомчий господарському суду, зокрема, за таких умов: участь у спорі субєкта господарювання; наявність між сторонами, по перше, господарських відносин, врегульованих Цивільним кодексом України, Господарським кодексом України, іншими актами господарського і цивільного законодавства, і по друге, спору про право, що виникає з відповідних відносин; наявність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення спору господарським судом; відсутність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення такого спору судом іншої юрисдикції.

Відповідно до частини першої ст. 1 ГПК України підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності (далі - підприємства та організації), мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Як вбачається з даних ОСОБА_2 з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від 15.11.2016 № 22372624 здійснено державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на підставі власного рішення (запис № 4011209 від 20.10.2016), за таких обставин, станом на день звернення з позовом ОСОБА_1 до господарського суду у позивача відсутній статус фізичної особи-підприємця, позивач не може виступати стороною в господарському процесі, а відтак склад сторін у справі не відповідає вимогам ст.ст. 1, 18, 21 ГПК України.

Отже, оскільки позивач не є субєктом господарювання, і не може виступати стороною в господарському процесі, то спір, який виник між ОСОБА_1 та товариством з обмеженою відповідальністю «Комплекс Агромарс», не підлягає розгляду господарським судом в порядку господарського судочинства.

Така ж позиція викладена в пункті 3 листа Вищого арбітражного суду України від 23.10.2000 р. N 01-8/556 "Про деякі приписи чинного законодавства, що регулює підприємницьку діяльність громадян" відповідно до якого з моменту скасування державної реєстрації громадянина як суб'єкта підприємницької діяльності, зокрема за його особистою заявою, спори за участю такого громадянина, у тому числі пов'язані із здійсненням ним раніше підприємницької діяльності, підвідомчі судам загальної юрисдикції, за винятком випадків, коли провадження у відповідних справах було порушено до настання згаданих обставин.

Приписами пункту 1частини першої ст. 62 ГПК України встановлено, що суд відмовляє у прийнятті позовної заяви, якщо заява не підлягає розгляду в господарських судах України.

Додатково суд звертає увагу на те, що заявник, безумовно обізнаний про проведення дежавної реєстрації припинення підприємницької діяльності за його власною заявою, з метою введення суду в оману подав копію виписки з Єдиного державного реєстру від 26.12.2012, що може бути підставою для притягнення заявника до встановленої відповідальності.

Враховуючи вищевикладене та керуючись пунктом 1 частини першої ст. 62, ст. 86 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

Відмовити у прийнятті позовної заяви та повернути заявнику ОСОБА_1 позовну заяву від 28.09.2016 разом з доданими до неї матеріалами (всього на 26 аркушах, в тому числі оригінали: опису вкладення в лист від 11.11.2016, квитанції від 08.11.2016 № 0.0.647359097.1, фіскального чеку УДППЗ «Укрпошта» від 11.11.2016 № 4538 та поштового конверту, в якому надійшли матеріали позовної заяви).

Суддя О.В. Конюх