РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.11.2016Справа № 910/17779/16

Суддя Плотницька Н.Б., розглянувши справу

за позовомТовариства з обмеженою відповідальністю "ТВК Вектор-ВС"
доТовариства з обмеженою відповідальністю "Ера АПП"
простягнення 3 181 231 грн 94 коп.
Представники:
від позивача: ОСОБА_1 представник за довіреністю;
від відповідача: не зявились,
ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

28.09.2016 до Господарського суду міста Києва надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю "ТВК Вектор-ВС" з вимогами до Товариства з обмеженою відповідальністю "Ера АПП" про стягнення 3 181 231 грн 94 коп. заборгованості за договором поставки № 140152 від 06.08.2014, в тому числі: 1 646 448 грн 63 коп. основного боргу, 338 266 грн 25 коп. пені, 775 477 грн 30 коп. інфляційних втрат та 91 750 грн 04 коп. 3 % річних, 82 322 грн 43 коп. збитків у розмірі 5 % та 246 967 грн 29 коп. збитків у розмірі 15 %.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що відповідач в порушення норм чинного законодавства України та укладеного між сторонами договору поставки № 140152 від 06.08.2014 не виконав взяті на себе зобовязання з оплати поставленого товару, у звязку з чим в останнього виникла заборгованість у розмірі 1 646 448 грн 63 коп., а також у звязку з невиконанням зобовязань за договором позивачем нараховано 338 266 грн 25 коп. пені, 775 477 грн 30 коп. інфляційних втрат та 91 750 грн 04 коп. 3 % річних, 82 322 грн 43 коп. збитків у розмірі 5 % та 246 967 грн 29 коп. збитків у розмірі 15 %.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 30.09.2016 порушено провадження у справі № 910/17779/16 та справу призначено до розгляду на 14.11.2016.

11.11.2016 до відділу діловодства Господарського суду міста Києва від позивача надійшло клопотання про залучення додаткових матеріалів до справи.

Представник відповідача у судове засідання 14.11.2016 не зявились, клопотань про відкладення розгляду справи не подали, про причини неявки суд не повідомили, хоча про час та місце розгляду справи були повідомлений належним чином, за адресою, зазначеною на офіційному веб-сайті Міністерства юстиції України за адресою https://usr.minjust.gov.ua/ua/freesearch.

У судове засідання 14.11.2016 зявився представник позивача та надав пояснення по суті справи, відповідно до яких в повному обсязі підтримав заявлені позовні вимоги та просять суд їх задовольнити.

Зважаючи на достатність в матеріалах справи доказів, необхідних для повного та обєктивного вирішення справи, розгляд справи відбувається з урахуванням положень статті 75 Господарського процесуального кодексу України за наявними у справі матеріалами.

У судовому засіданні 14.11.2016 було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши надані суду докази, суд

ВСТАНОВИВ:

06.08.2014 між Товариством з обмеженою відповідальністю "ТВК Вектор-ВС" (постачальник за договором) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Ера АПП" (покупець за договором) укладено договір поставки № 140152, відповідно до умов якого постачальник бере на себе зобовязання поставити і передати у власність покупця товари виробничо-технічного призначення (товар), а покупець зобовязується прийняти і оплатити товар в строки і на умовах даного договору.

Згідно з пунктом 10.2 договору даний договір набирає чинності з моменту підписання його сторонами і діє до 31.12.2014, але в будь-якому випадку до повного виконання сторонами взятих на себе зобовязань, що виникли під час дії даного договору

У відповідності до пункту 1.2. договору товар поставляється згідно специфікації № 1, що є невідємною частиною даного договору.

Відповідно до пункту 2.1. договору загальна кількість товару, що підлягає поставці за цим договором, асортимент товару, одиниця виміру, ціна за одиницю товару та загальна вартість товару узгоджується сторонами та вказується у специфікації та видаткових накладних на товар, що є невідємними частинами даного договору.

Положеннями пункту 5.3 договору сторони погодили, що приймання товару по кількості та якості здійснюється згідно з даними, вказаними у супроводжуючих документах на товар. Факт приймання передачі по кількості та якості підтверджується відповідно накладними на товар та паспортом (іншим документом, що надається для товару даного виду).

Загальна вартість товару, що поставляється постачальником по даному договору згідно специфікації №1, складає 2 046 448,63 гри. (два мільйони сорок шість тисяч чотириста сорок вісім гривень 63 коп.). в т.ч. ПДВ (пункт 6.3 договору).

Відповідно до положень пункту 6.6. договору оплата товарів покупцем проводиться у наступному порядку: передплата у розмірі 25% від суми замовленого товару на підставі рахунку, виставленого постачальником, шляхом перерахування коштів на поточний рахунок постачальника протягом 2 (двох) банківських днів з моменту виставлення рахунку-фактури; остаточний розрахунок в розмір 75% від суми замовленого товару покупець сплачує протягом 14 (чотирнадцяти) календарних днів з моменту поставки товару та підписання сторонами видаткових накладних.

Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Відповідно до частини 1 статті 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Дослідивши зміст укладеного між позивачем та відповідачем договору, суд дійшов висновку, що даний правочин за своєю правовою природою є договором поставки.

Відповідно до частини 1 статті 265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно з частиною 4 статті 265 Господарського кодексу України сторони для визначення умов договорів поставки мають право використовувати відомі міжнародні звичаї, рекомендації, правила міжнародних органів та організацій, якщо це не заборонено прямо або у виключній формі цим Кодексом чи законами України.

Реалізація суб'єктами господарювання товарів не господарюючим суб'єктам здійснюється за правилами про договори купівлі-продажу. До відносин поставки, не врегульованих цим Кодексом, застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України про договір купівлі-продажу (частина 6 статті 265 Господарського кодексу України).

Відповідно до статті 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Нормами частини 1 статті 656 Цивільного кодексу України встановлено, що предметом договору купівлі-продажу може бути товар, який є у продавця на момент укладення договору або буде створений (придбаний, набутий) продавцем у майбутньому.

Згідно з частиною 1 статті 662 Цивільного кодексу України продавець зобов'язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу.

У відповідності до норм частини 1 та частини 2 статті 664 Цивільного кодексу України обов'язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент: вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов'язок продавця доставити товар; надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару. Якщо з договору купівлі-продажу не випливає обов'язок продавця доставити товар або передати товар у його місцезнаходженні, обов'язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент здачі товару перевізникові або організації зв'язку для доставки покупцеві.

Відповідно до частини 1 статті 692 Цивільного кодексу України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Як встановлено судом, на виконання умов укладеного договору поставки № 140152 від 06.08.2014 позивач поставив, а відповідач прийняв товар на загальну суму 2 046 448 грн 63 коп., що підтверджується наявними в матеріалах справи підписаними представниками сторін та скріпленими відтисками печаток сторін видатковими накладними № 4803 від 03.09.2014 на суму 1 236 286 грн 80 коп. та № 6198 від 28.10.2014 на суму 810 161 грн 83 коп. Повноваження представника відповідача на отримання поставленого позивачем товару підтверджується належним чином оформленими довіреностями на отримання товарно-матеріальних цінностей № 96 від 03.09.2014 та № 200 від 28.10.2014.

Судом встановлено, що відповідач в порушення умов договору та норм чинного законодавства належним чином не виконав взяті на себе зобов'язання з повної та своєчасної оплати, поставленого позивачем товару, у звязку з чим в останнього виникла заборгованість перед постачальником за отриманий товар у розмірі 1 646 448 грн 63 коп., що також не було спростовано відповідачем, зокрема, відповідачем не надано суду доказів оплати отриманого товару на суму 1 646 448 грн 63 коп.

Оцінюючи подані позивачем докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді у судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що вимоги позивача підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України субєкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобовязання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобовязання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Зазначене також кореспондується зі статтями 525, 526 Цивільного кодексу України відповідно до яких зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Стаття 629 Цивільного кодексу України передбачає, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Статтею 34 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

З огляду на вищенаведене та встановленням факту невиконання відповідачем обовязку з оплати отриманого товару за договором поставки № 140152 від 06.08.2014 та факту наявності заборгованості у розмірі 1 646 448 грн 63 коп., вимоги позивача про стягнення суми основного боргу підлягають задоволенню у розмірі 1 646 448 грн 63 коп.

У звязку з неналежним виконанням відповідачем взятих на себе зобовязань за договором, позивач просить суд стягнути з відповідача на свою користь 338 266 грн 25 коп. пені нарахованої за період прострочення з 12.11.2014 по 10.05.2015, 775 477 грн 30 коп. інфляційних втрат, нарахованих за період прострочення з листопада 2014 року по серпень 2016 року, 91 750 грн 04 коп. 3 % річних нарахованих за період з 12.11.2014 по 19.09.2016, 82 322 грн 43 коп. збитків у розмірі 5 % та 246 967 грн 29 коп. збитків у розмірі 15 %.

Згідно з пунктом 7.1 договору за порушення умов даного договору винна сторона несе відповідальність відповідно до чинного законодавства України та цього договору.

Відповідно до частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Суд зауважує, що передбачене законом право кредитора вимагати стягнення боргу враховуючи індекс інфляції та відсотків річних є способом захисту майнових прав та інтересів кредитора, сутність яких складається з відшкодування матеріальних втрат кредитора та знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів, а також отримання компенсації (плати) від боржника за користування ним грошовими коштами, які належать до сплати кредитору.

Згідно з Законом України "Про індексацію грошових доходів населення" індекс споживчих цін (індекс інфляції) обчислюється спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади в галузі статистики і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях. На даний час індекс інфляції розраховується Державною службою статистики України і щомісячно публікується, зокрема, в газеті "Урядовий кур'єр". Отже, повідомлені друкованими засобами масової інформації з посиланням на зазначений державний орган відповідні показники згідно з статтями 17, 18 Закону України "Про інформацію" є офіційними і можуть використовуватися господарським судом і учасниками судового процесу для визначення суми боргу.

Індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць.

Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

У застосуванні індексації можуть враховуватися рекомендації щодо порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ, викладені в листі Верховного Суду України від 03.04.97 N 62-97р; цього листа вміщено в газеті "Бизнес" від 29.09.97 N 39, а також в інформаційно-пошукових системах "Законодавство" і "Ліга".

Штрафними санкціями у Господарському кодексі України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобовязаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобовязання (частина 1 статті 230 Господарському кодексі України).

Згідно з статтею 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

У відповідності до частини 2 статті 551 Цивільного кодексу України якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Розмір неустойки, встановлений законом, може бути збільшений у договорі. Сторони можуть домовитися про зменшення розміру неустойки, встановленого актом цивільного законодавства, крім випадків, передбачених законом.

Згідно зі статтею 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Нормами статті 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" встановлено, що розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Згідно пунктом 7.3.1 договору у разі невиконання або неналежного виконання покупцем вимог пункту 6.6. даного договору, він зобовязаний на першу вимогу постачальника сплатити останньому пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діяла в період, за який сплачується пеня, від вартості заборгованості за кожний день прострочення платежу.

Дії відповідача є порушенням умов договору, що є підставою для застосування відповідальності (стягнення пені) відповідно до умов пункту 7.3.1 договору та захисту майнових прав та інтересів позивача, відповідно до норм статті 625 Цивільного кодексу України.

Судом враховано викладене у пункті 1.12 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17 грудня 2013 року N 14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань", а саме те, що з огляду на вимоги частини першої статті 4-7 і статті 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд має з'ясовувати обставини, пов'язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується. У разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то господарський суд з урахуванням конкретних обставин справи самостійно визначає суми пені та інших нарахувань у зв'язку з порушенням грошового зобов'язання, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов'язання, та зазначеного позивачем максимального розміру відповідних пені та інших нарахувань.

Суд встановив, що доданий до позовної заяви арифметичний розрахунок пені є неправильним, оскільки в порушення норм статті 232 Господарського кодексу України позивачем неправильно визначено періоду нарахування пені за кожним з прострочених платежів, а тому суд наводить власний розрахунок пені за несвоєчасне виконання грошових зобовязань, відповідно норм статті частини 6 статті 232 Господарського кодексу України з урахуванням розміру простроченого платежу, в межах визначеного позивачем періоду нарахування та окремо щодо кожного простроченого платежу з урахуванням часткової оплати:

Сума боргу (грн)Період простроченняКількість днів простроченняРозмір облікової ставки НБУРозмір подвійної облікової ставки НБУ в деньСума пені за період прострочення
936286.8012.11.2014 - 12.11.2014112.5000 %0.068 %*641.29
936286.8013.11.2014 - 09.12.20142714.0000 %0.077 %*19392.68
836286.0011.12.2014 - 05.02.20155714.0000 %0.077 %*36567.46
836286.0006.02.2015 - 03.03.20152619.5000 %0.107 %*23232.71
836286.0004.03.2015 - 17.03.20151430.0000 %0.164 %*19246.03
810161.8312.11.2014 - 12.11.2014112.5000 %0.068 %*554.91
810161.8313.11.2014 - 05.02.20158514.0000 %0.077 %*52826.99
810161.8306.02.2015 - 03.03.20152619.5000 %0.107 %*22506.96
810161.8304.03.2015 - 10.05.20156830.0000 %0.164 %*90560.56
Всього:265529.59
З огляду на вищенаведене та доведення факту несвоєчасності виконання грошового зобовязання за договором поставки № 140152 від 06.08.2014, вимоги позивача про стягнення з відповідача пені підлягають частковому задоволенню за розрахунком суду у розмірі 265 529 грн 59 коп., а вимоги про стягнення інфляційних втрат у розмірі 775 477 грн 30 коп. та 3 % річних у розмірі 91 750 грн 04 коп. підлягають задоволенню у повному обсязі за розрахунком позивача.

Щодо заявлених вимог позивача про стягнення з відповідача 82 322 грн 43 коп. збитків у розмірі 5 % та 246 967 грн 29 коп. збитків у розмірі 15 %, нарахованих на підставі пункту 7.3.2 договору, суд зазначає наступне.

У відповідності до пункту 7.3.2 договору покупець відшкодовує збитки, завдані постачальнику невиконанням або неналежним виконанням грошових зобов'язань за цим договором. Розмір збитків постачальника у вигляді процентних ставок встановлюється в залежності від обсягу невиконаного зобовязання і строків порушення, у таких розмірах: при порушенні зобов'язання строком від 30 до 60 календарних днів - 5% від суми порушеного зобов'язання; при порушенні зобов'язання по оплаті на строк від 60 до 90 календарних днів - 15% від суми порушеного зобов'язання.

Відповідно до норм статті 22 Цивільного кодексу України особа, якій завдано збитки у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Згідно з нормами статті 224 Господарського кодексу України учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов'язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб'єкту, права або законні інтереси якого порушено.

Під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов'язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Для застосування такого виду господарської санкції (правового наслідку порушення зобовязання), як стягнення збитків, необхідна наявність всіх елементів складу цивільного (господарського) правопорушення: протиправної поведінки; збитків; причинного звязку між протиправною поведінкою боржника і збитками; вини. При відсутності хоч б одного з цих елементів господарсько-правова відповідальність не настає.

Згідно з частиною 1 статті 225 Господарського кодексу України до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб'єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов'язання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов'язання другою стороною; матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом.

За правилами пункту 4 статті 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, у вигляді відшкодування збитків та моральної шкоди.

Положеннями частин 1, 2 та 4 статті 623 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник, який порушив зобов'язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. Розмір збитків, завданих порушенням зобов'язання, доказується кредитором. При визначенні неодержаних доходів (упущеної вигоди) враховуються заходи, вжиті кредитором щодо їх одержання.

Важливим елементом доказування наявності шкоди є встановлення причинного зв'язку між протиправною поведінкою боржника та збитками потерпілої сторони. Слід довести, що протиправна дія чи бездіяльність заподіювача є причиною, а збитки, які виникли у потерпілої особи, - наслідком такої протиправної поведінки.

Таким чином, позивач повинен довести факт заподіяння йому збитків, розмір зазначених збитків та докази невиконання зобов'язань, та причинно-наслідковий зв'язок між невиконанням зобов'язань та заподіяними збитками. При визначенні розміру збитків, заподіяних порушенням господарських договорів, береться до уваги вид (склад) збитків та наслідки порушення договірних зобов'язань для підприємства.

З огляду на вищевикладене та зважаючи на те, що суду не надано належних доказів наявності всіх елементів складу цивільного правопорушення, зокрема, наявності збитків (реальних збитків та/або упущеної вигоди) та як наслідок причинного звязку між протиправною поведінкою боржника і збитками, вимоги позивача про стягнення з відповідача 82 322 грн 43 коп. збитків у розмірі 5 % від суми порушеного зобов'язання та 246 967 грн 29 коп. збитків у розмірі 15 % від суми порушеного зобов'язання, визнаються судом необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Згідно з частиною 1 статті 49 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається: у спорах, що виникають при укладанні, зміні та розірванні договорів, - на сторону, яка безпідставно ухиляється від прийняття пропозицій іншої сторони, або на обидві сторони, якщо господарським судом відхилено частину пропозицій кожної із сторін; у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Kеруючись ст. 43, ч. 1 ст. 49, ст. 75, ст.ст. 82, 82-1, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Ера АПП" (03151, м. Київ, вул. Народного Ополчення, буд. 23-А, ідентифікаційний код 37642650) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ТВК Вектор-ВС" (02099, м. Київ, вул. Бориспільська, буд. 9, корпус 91, офіс 512, ідентифікаційний код 37625571) заборгованість у розмірі 1 646 448 (один мільйон шістсот сорок шість тисяч чотириста сорок вісім) грн 63 коп., пеню у розмірі 265 529 (двісті шістдесят пять тисяч пятсот двадцять девять) грн 59 коп., інфляційні втрати у розмірі 775 477 (сімсот сімдесят пять тисяч чотириста сімдесят сім) грн 30 коп., 3 % річних у розмірі 91 750 (девяносто одна тисяча сімсот пятдесят) грн 04 коп. та судовий збір у розмірі 41 688 (сорок одна тисяча шістсот вісімдесят вісім) грн 08 коп.

3. В іншій частині позову відмовити.

4. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Відповідно до частини 5 статті 85 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Київського апеляційного господарського суду шляхом подання, протягом 10 днів з дня складання повного рішення, апеляційної скарги через Господарський суд міста Києва.

Повне рішення складено: 15.11.2016

Суддя Н.Б. Плотницька