ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" листопада 2016 р.Справа № 915/961/16
Одеський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Філінюка І.Г.,

суддів: Лавриненко Л.В., Пироговського В.Т.

секретар судового засідання Мельник Ю.М.

за участю:

від ФОП ОСОБА_1 - ОСОБА_2, довіреність б-н від 10.09.2016;

від ДП «Науково виробничий комплекс газотурбобудування «Зоря» - «Машпроект» - ОСОБА_3, довіреність № 17/1-9421 від 04.11.2016;

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Фізичної особи підприємця ОСОБА_1

на рішення Господарського суду Миколаївської області від 21.09.2016

у справі № 915/961/16

за позовом Фізичної особи підприємця ОСОБА_1

до відповідача Державного підприємства «Науково виробничий комплекс газотурбобудування «Зоря» - «Машпроект»

про внесення змін до додаткової угоди № 3 по договору № 22-290 від 10.09.2012

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа підприємець ОСОБА_1 (далі - ФОП ОСОБА_1О.) звернувся до господарського суду з позовною заявою до Державного підприємства «Науково-виробничий комплекс газотурбобудування «Зоря»-«Машпроект» (далі - ДП «Науково-виробничий комплекс газотурбобудування «Зоря»-«Машпроект») про внесення змін до додаткової угоди №3 до Договору №22-290 від 10.09.2012 у редакції позивача, згідно протоколу розбіжностей до цієї додаткової угоди, обґрунтовуючи свої вимоги ст.ст. 181, 188 Господарського кодексу України.

Рішенням Господарського суду Миколаївської області від 21.09.2016 в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, ФОП ОСОБА_1 звернувся до Одеського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Миколаївської області від 21.09.2016 у справі № 915/961/16 та прийняти нове рішення про задоволення позову у повному обсязі.

Зокрема, особа яка подала апеляційну скаргу зазначає, що відповідач порушив вимоги, які закріплені в ч.5 ст.181 ГК України, якою передбачено, що сторона, яка одержала протокол розбіжностей до договору, зобов'язана протягом двадцяти днів розглянути його, в цей же строк вжити заходів для врегулювання розбіжностей з другою стороною та включити до договору всі прийняті пропозиції, а ті розбіжності, що залишилися неврегульованими, передати в цей же строк до суду, якщо на це є згода другої сторони.

Ухвалою Одеського апеляційного господарського суду (головуючий суддя Філінюк І.Г., судді - Лавриненко Л.В., Пироговський В.Т.) від 19.10.2016 апеляційну скаргу ФОП ОСОБА_1 прийнято до провадження та призначено до розгляду на 16.11.2016 об 11:00.

16.11.2016 від ДП «Науково-виробничий комплекс газотурбобудування «Зоря»-«Машпроект» до суду надійшов відзив на апеляційну скаргу, відповідно до якого просить рішення Господарського суду Миколаївської області залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

В судовому засіданні 16.11.2016 представник ДП «Науково-виробничий комплекс газотурбобудування «Зоря»-«Машпроект» надав пояснення та вважає, що оскаржуване рішення винесено на підставі повного зясування обставин, які мають значення для справи, без порушень застосування норм матеріального та процесуального права, а вимоги, викладені в апеляційний скарзі є необґрунтованими, та такими, що не підлягають задоволенню.

Представник ФОП ОСОБА_1 у судовому засіданні апеляційну скаргу підтримав.

Заслухавши пояснення представників сторін, розглянувши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку встановлених судом першої інстанції фактичних обставин справи і їх повноту, проаналізувавши застосування норм матеріального та процесуального права, судова колегія апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до положень ч. 1 та ч. 2 ст. 101 ГПК України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Апеляційний господарський суд не звязаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, 10 вересня 2012 року між сторонами укладено договір №22-290, відповідно до якого, позивач зобовязується поставити товар в кількості, асортименті та ціні, відповідно Специфікації (додатків), а позивач прийняти та оплатити цей товар в порядку та на умовах, передбачених цим договором. (п.1.1 договору).

Відповідно до п.9.1 договору всі суперечки і розбіжності, що виникають по договору або в звязку з ним будуть, по можливості, вирішуватись шляхом переговорів між сторонами. При неможливості такого вирішення, спори і розбіжності передаються в передбаченому порядку на розгляд в Господарський суд Миколаївської області.

Пунктом 10.1 договору сторони передбачили, що даний договір вступає в силу з моменту підписання його сторонами, засвідченням печатками сторін і діє до 31 грудня 2015 року.

В звязку з закінченням терміну дії договору відповідач направив на адресу позивча додаткову угоду №3 до договору якою п.10.1 виклав в наступній редакції: «Договір вступає в силу з моменту підписання його сторонами, засвідченням печатками сторін і діє до 31 грудня 2016 року».

17.01.2016 позивач направив на адресу відповідача лист про направлення протоколу розбіжностей до додаткової угоди № 3 (до договору №22-290 від 10.09.2012).

Відповідач листом від 20.01.2016 за вих.№14-430 повідомив позивача про закінчення строку дії договору №22-290 від 10.09.2012.

Листом від 21.01.2016 №14-483 відповідач повідомив позивача про неможливість укладення додаткової угоди на умовах, викладених в Протоколі розбіжностей до додаткової угоди №3 (до договору №22-290 від 10.09.2012) та зазначив, що додаткова угода №3 (до договору №22-290 від 10.09.2012) вважається неукладеною (а.с.17).

31.03.2016 позивачем направлено претензію на адресу відповідача (а.с.18) щодо погодження строку дії договору.

12.05.2016 Відповідач направив відповідь на претензію в якій зазначив, що відповідно до ч.8 ст. 181 ГКУ спірний договір вважається неукладеним.(а.с.19).

Враховуючи неможливість вирішення питання щодо погодження строку дії договору шляхом переговорів, позивач звернувся з позовом в суд.

У відповідності до ст.11 ЦК України цивільні права та обовязки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а підставою виникнення цивільних прав та обовязків є договори та інші правочини. Правочин, різновидом якого є договори - основний вид правомірних дій це волевиявлення осіб, безпосередньо спрямовані на виникнення, зміну або припинення цивільних прав і обовязків. При цьому, ст.12 ЦК України передбачає, що особа здійснює свої цивільні права вільно на власний розсуд.

Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1 ст. 16 ГК України).

Господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів (ч. 7 ст. 179 ГК України).

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст. ст. 626, 629, 638 Цивільного кодексу України).

Відповідно до статті 627 ЦК України, відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно до ч. 2, 3 ст. 6 ЦК України сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами. Сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд. Сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов'язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами.

Вказаною статтею Цивільного кодексу України закріплено положення про співвідношення договору і закону в тих випадках, коли щодо певних відносин існує зазначення в актах цивільного законодавства, але сторони бажають за згодою між собою врегулювати ці відносини інакше. В такій ситуації сторони договору мають право вибору: використати норми акту цивільного законодавства для врегулювання своїх відносин або за власним розсудом відступити від положень актів цивільного законодавства шляхом встановлення в договорі інших правил поведінки, ніж це передбачено законодавством.

Положеннями ст. 187 Господарського кодексу України передбачено підстави за яких можливе укладання договору за рішенням суду: спори, що виникають при укладанні господарських договорів за державним замовленням, або договорів, укладання яких є обов'язковим на підставі закону та в інших випадках, встановлених законом, розглядаються судом. Інші переддоговірні спори можуть бути предметом розгляду суду у разі якщо це передбачено угодою сторін або якщо сторони зобов'язані укласти певний господарський договір на підставі укладеного між ними попереднього договору.

Враховуючи зміст правовідносин, які виникли з договору поставки № 22-290 від 10.09.2012 та додаткової угоди № 3 до договору поставки, судова колегія вважає, що ці відносини не підпадають під правове регулювання статті 187 Господарського кодексу України, оскільки укладення цього договору не є обов'язковим на підставі закону.

Стаття 188 Господарського кодексу України регулює порядок зміни та розірвання господарських договорів, зокрема:

1. Зміна та розірвання господарських договорів в односторонньому порядку не допускаються, якщо інше не передбачено законом або договором.

2. Сторона договору, яка вважає за необхідне змінити або розірвати договір, повинна надіслати пропозиції про це другій стороні за договором.

3. Сторона договору, яка одержала пропозицію про зміну чи розірвання договору, у двадцятиденний строк після одержання пропозиції повідомляє другу сторону про результати її розгляду.

4. У разі якщо сторони не досягли згоди щодо зміни (розірвання) договору або у разі неодержання відповіді у встановлений строк з урахуванням часу поштового обігу, заінтересована сторона має право передати спір на вирішення суду.

5. Якщо судовим рішенням договір змінено або розірвано, договір вважається зміненим або розірваним з дня набрання чинності даним рішенням, якщо іншого строку набрання чинності не встановлено за рішенням суду.

Із встановлених вище обставин справи вбачається, що отримавши пропозиції, зокрема, змінити умови договору щодо строку його дії ДП «Науково-виробничий комплекс газотурбобудування «Зоря»-«Машпроект» не погодився, і в переговори по узгодженню таких умов договору не вступав, а, навпаки, прямо висловився про закінчення строку дії договору.

Таким чином, апеляційна інстанція вважає, що в розглядуваному випадку між сторонами виникли розбіжності щодо суттєвих умов договору, якими є строку дії, і сторони не дійшли згоди з такої умови договору.

Отже, слід вказати, що вимоги позивача зводяться не до врегулювання спірних умов договору, а до зобов'язання продовжити дію терміну договору на своїх умовах.

Колегія апеляційної інстанції зазначає, що в такому випадку за змістом наведених норм права, що регулюють підстави, умови та порядок укладення договору, суд може розглядати спір та зобов'язувати до укладення договору у випадках, визначених законом.

Норми права, що регулюють спірні відносини щодо порядку укладення договору передбачають, що сторони є вільними при укладенні договору і не можуть бути зобов'язані до його укладення, крім як зазначено вище визначених законом випадків.

Таким чином, колегія апеляційної інстанції вважає, що законні підстави для внесення змін до додаткової угоди №3 до Договору поставки продовольчої продукції від 10.09.2012 № 22-290 № 22-290 у редакції позивача згідно протоколу розбіжностей до цієї додаткової угоди, у суду відсутні, оскільки строк дії договору закінчується 31.12.2015, та відсутність наміру відповідача як замовника, продовжувати договір поставки на новий строк.

З огляду на викладене, посилання скаржника на порушення норм матеріального та процесуального права, не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні. Крім того, доводи апеляційної скарги не спростовують висновку місцевого господарського суду та не підтверджуються наявними матеріалами справи.

На підставі викладеного, рішення Господарського суду Миколаївської області від 21.09.2016 по справі № 915/961/16 винесено в результаті повного зясування обставин, що мають значення для справи, а тому підстав для задоволення апеляційної скарги Фізичної особи підприємця ОСОБА_1 суд апеляційної інстанції не вбачає.

Керуючись ст.ст. 99,

101, 102, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Одеський апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

Рішення Господарського суду Миколаївської області від 21.09.2016 у справі № 915/961/16 залишити без змін.

Апеляційну скаргу Фізичної особи підприємця ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку.

Повний текст постанови підписано 18.11.2016.

Головуючий суддя І.Г. Філінюк

Суддя Л.В. Лавриненко

Суддя В.Т. Пироговський