ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 листопада 2016 року Справа № 914/311/16
Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого Демидової А.М. (доповідач у справі),
суддів:Владимиренко С.В., Шевчук С.Р.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Укрсоцбанк"
на рішеннягосподарського суду Львівської області від 19.04.2016
та постановуЛьвівського апеляційного господарського суду від 12.07.2016
у справі№ 914/311/16 господарського суду Львівської області
за позовомПублічного акціонерного товариства "Укрсоцбанк"
до1. Товариства з обмеженою відповідальністю "Виробниче підприємство "АГРО-СОЮЗ"; 2. Товариства з обмеженою відповідальністю "АГРО-СОЮЗ-ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ"
провизнання недійсним договору,
за участю представників:
від ПАТ "Укрсоцбанк"Гаман О.М.
від ТОВ "ВП "АГРО-СОЮЗ" не з'явився
від ТОВ "АГРО-СОЮЗ-ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ" Бауліна В.О.
ВСТАНОВИВ:

У січні 2016 року Публічне акціонерне товариство "Укрсоцбанк" (далі - ПАТ "Укрсоцбанк") звернулося до господарського суду Львівської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Виробниче підприємство "АГРО-СОЮЗ" (далі - ТОВ "ВП "АГРО-СОЮЗ") та Товариства з обмеженою відповідальністю "АГРО-СОЮЗ-ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ" (далі - ТОВ "АГРО-СОЮЗ-ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ") про визнання недійсним договору поворотної фінансової допомоги № 26/02/15 від 26.02.2015, укладеного між відповідачами.

Рішенням господарського суду Львівської області від 19.04.2016 у справі № 914/311/16 (суддя Мазовіта А.Б.) у задоволенні позову відмовлено.

Постановою Львівського апеляційного господарського суду від 12.07.2016 (колегія суддів у складі: Бонк Т.Б. - головуючий, Бойко С.М., Якімець Г.Г.) рішення господарського суду Львівської області від 19.04.2016 у справі № 914/311/16 залишено без змін.

Не погоджуючись із рішенням господарського суду Львівської області від 19.04.2016 та постановою Львівського апеляційного господарського суду від 12.07.2016 у справі № 914/311/16, ПАТ "Укрсоцбанк" звернулося до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, в якій просить суд скасувати оскаржувані судові акти та прийняти нове рішення про задоволення позову в повному обсязі.

В обґрунтування своїх вимог скаржник посилається на те, що оскаржувані рішення та постанова прийняті з порушенням норм процесуального права і неправильним застосуванням норм матеріального права.

Ухвалою Вищого господарського суду України від 24.10.2016 колегією суддів у складі: Демидової А.М. - головуючого (доповідач у справі), Владимиренко С.В., Шевчук С.Р. прийнято зазначену касаційну скаргу ПАТ "Укрсоцбанк" до касаційного провадження та призначено її розгляд у судовому засіданні на 15.11.2016 о 10 год. 55 хв.

У відзиві на касаційну скаргу ПАТ "Укрсоцбанк", який надійшов до Вищого господарського суду України 14.11.2016, ТОВ "АГРО-СОЮЗ-ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ" проти касаційної скарги заперечує і просить суд залишити її без задоволення, а оскаржувані рішення та постанову - без змін.

Учасники судового процесу, згідно з приписами ст. 1114 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), були належним чином повідомлені про день, час і місце розгляду касаційної скарги, однак ТОВ "ВП "АГРО-СОЮЗ" передбаченим законом правом на участь у розгляді скарги касаційною інстанцією не скористалося.

Заслухавши представників ПАТ "Укрсоцбанк" та ТОВ "АГРО-СОЮЗ-ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ", дослідивши матеріали справи, оцінивши доводи касаційної скарги, перевіривши правильність застосування господарськими судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Вищого господарського суду України дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як встановлено господарськими судами попередніх інстанцій, 03.09.2010 між Відкритим акціонерним товариством "УніКредит Банк" (правонаступником якого є ПАТ "Укрсоцбанк") (Банк) та ТОВ "ВП "АГРО-СОЮЗ" (Позичальник) було укладено кредитний договір № 126-СВ (далі - Кредитний договір), згідно з умовами якого Банк відповідно до умов та на термін цього договору надало Позичальнику револьверну кредитну лінію без зобов'язання надання з загальною сумою кредиту 4 400 000,00 дол. США з можливістю отримання в доларах США, євро та гривні та з терміном кредиту до 03.09.2011, з урахуванням обмежень, визначених у договорі, зокрема, але не обмежуючись, у пунктах 3.2 (h) - 3.2 (j) договору.

У подальшому сторонами до Кредитного договору були укладені додаткові угоди, якими були внесені до нього зміни та доповнення.

Додатковою угодою № 11 від 09.12.2013 сторони змінили Кредитний договір та виклали його з усіма додатками до нього у новій редакції.

Відповідно до пункту 8.3 Кредитного договору в редакції, викладеній додатковою угодою № 11 від 09.12.2013, Позичальник без попередньої письмової згоди Банку зобов'язується не здійснювати операції, зокрема, одержання кредитів, залучення коштів від третіх осіб.

Судами попередніх інстанцій також встановлено, що 26.02.2015 між ТОВ "АГРО-СОЮЗ-ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ" (Позикодавець) та ТОВ "ВП "АГРО-СОЮЗ" (Позичальник) було укладено договір поворотної фінансової допомоги № 26/02/15 (далі - Договір № 26/02/15), відповідно до умов якого Позикодавець зобов'язався надати Позичальнику поворотну фінансову допомогу у розмірі 30 000 000,00 грн., а Позичальник зобов'язався повернути надані грошові кошти в порядку та на умовах, передбачених даним договором.

На виконання умов Договору № 26/02/15 ТОВ "АГРО-СОЮЗ-ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ" надало ТОВ "ВП "АГРО-СОЮЗ" поворотну фінансову допомогу в сумі 30 000 000,00 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 3 від 10.08.2015.

Вважаючи, що у зв'язку з укладенням відповідачами Договору № 26/02/15 були порушені права та законні інтереси ПАТ "Укрсоцбанк", оскільки останній не надавав згоду на укладення оспорюваного договору, а наявність такої згоди є обов'язковою відповідно до п. 8.3 Кредитного договору в редакції додаткової угоди № 11 від 09.12.2013 та під час укладення Договору № 26/02/15 ТОВ "ВП "АГРО-СОЮЗ" порушено приписи ст. 207 Господарського кодексу України (порушення спеціальної правосуб'єктності), ПАТ "Укрсоцбанк" звернувся з даним позовом.

Відповідно до ч. 7 ст. 179 Господарського кодексу України (далі - ГК України) господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів.

Згідно зі ст. 204 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Статтею 203 ЦК України визначено загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, зокрема, ч.ч. 1-5 передбачено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до ч. 1 ст. 207 ГК України господарське зобов'язання, що не відповідає вимогам закону, або вчинено з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, або укладено учасниками господарських відносин з порушенням хоча б одним з них господарської компетенції (спеціальної правосуб'єктності), може бути на вимогу однієї із сторін, або відповідного органу державної влади визнано судом недійсним повністю або в частині.

Згідно зі ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Відповідно до ч. 1 ст. 1 ГПК України підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності (далі - підприємства та організації), мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Згідно з п. 2.10 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013 № 11 "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними" якщо чинне законодавство прямо не визначає кола осіб, які можуть бути позивачами у справах, пов'язаних з визнанням правочинів недійсними, господарському суду для вирішення питання про прийняття позовної заяви слід керуватися правилами статей 1 і 2 ГПК України. Отже, крім учасників правочину (сторін за договором), а в передбачених законом випадках - прокурора, державних та інших органів позивачем у справі може бути будь-яке підприємство, установа, організація, а також фізична особа, чиї права та охоронювані законом інтереси порушує цей правочин.

Отже, звертаючись до суду, заявник повинен довести наявність порушеного права у спосіб, визначений законом.

Як зазначалось вище, звертаючись до суду з даним позовом, позивач вказував на те, що оспорюваний договір порушує його права та законні інтереси, оскільки ТОВ "ВП "АГРО-СОЮЗ" уклало оспорюваний договір у порушення п. 8.3 Кредитного договору в редакції, викладеній додатковою угодою № 11 від 09.12.2013 (за відсутності спеціальної правосуб'єктності), а саме, без згоди ПАТ "Укрсоцбанк" та укладення спірного правочину спрямовано на створення штучних вимог кредиторів з метою отримання контрольної кількості голосів у комітеті кредиторів та прийняття рішень, спрямованих не на задоволення вимог реальних кредиторів боржника у справі про банкрутство ТОВ "ВП "АГРО-СОЮЗ".

За змістом частин першої, другої та дев'ятої статті 45 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" кошти, одержані від продажу майна банкрута, спрямовуються на задоволення вимог кредиторів у порядку, встановленому цією статтею; вимоги кожної наступної черги задовольняються у міру надходження на рахунок коштів від продажу майна банкрута після повного задоволення вимог попередньої черги, крім випадків, установлених цим Законом; погашення вимог забезпечених кредиторів за рахунок майна банкрута, що є предметом забезпечення, здійснюється в позачерговому порядку.

Частинами четвертою, п'ятою і шостою статті 26 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" визначено, що конкурсні кредитори мають на зборах кредиторів кількість голосів, пропорційну сумі вимог кредиторів, включених до реєстру вимог кредиторів, та кратну одній тисячі гривень. Під час визначення кількості голосів кредиторів з правом вирішального голосу не враховуються суми неустойки (штрафу, пені), інші фінансові санкції, моральна шкода, судовий збір у справі про банкрутство, заявлені або сплачені кредиторами в провадженні у справі про банкрутство. До компетенції зборів кредиторів належить прийняття рішення про: визначення кількісного складу та обрання членів комітету кредиторів; дострокове припинення повноважень комітету кредиторів або окремих його членів; схвалення плану санації боржника в процедурі розпорядження майном; інші питання, передбачені цим Законом. На час дії процедур банкрутства збори кредиторів обирають комітет кредиторів у складі не більше ніж сім осіб. Вибори комітету кредиторів проводяться відкритим голосуванням більшістю голосів присутніх на зборах кредиторів, визначених відповідно до частини четвертої цієї статті. Кредитор, що має двадцять п'ять і більше відсотків голосів, автоматично включається до складу комітету кредиторів. Під час проведення процедур банкрутства інтереси всіх кредиторів представляє комітет кредиторів, утворений відповідно до цього Закону.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що 20.10.2015 господарським судом Львівської області порушено провадження у справі № 914/3604/15 про банкрутство ТОВ "ВП "АГРО-СОЮЗ", а ухвалою господарського суду Львівської області від 01.03.2016 у справі № 914/3604/15 ПАТ "Укрсоцбанк" відмовлено у включенні його грошових вимог у сумі 134 588 582,51 грн. до реєстру вимог кредиторів.

Місцевим та апеляційним господарськими судами, враховуючи, що ПАТ "Укрсоцбанк" не визнано кредитором у справі про банкрутство ТОВ "ВП "АГРО-СОЮЗ", обґрунтовано спростовано посилання позивача про порушення його прав та законних інтересів укладенням оспорюваного правочину, яке спрямовано на створення штучних вимог кредиторів з метою отримання контрольної кількості голосів у комітеті кредиторів та прийняття рішень, спрямованих не на задоволення вимог реальних кредиторів боржника у справі про банкрутство ТОВ "ВП "АГРО-СОЮЗ".

Відповідно до ст. 33 ГПК України кожна сторони повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

За загальним правилом, обов'язок (тягар) доказування певних обставин покладається на особу, яка посилається на ці обставини. При цьому доказування полягає не лише в поданні особами доказів, а й у доведенні їх переконливості.

Враховуючи викладене та встановивши, що позивачем не доведено факту порушення його прав і законних інтересів укладенням оспорюваного договору, оскільки ПАТ "Укрсоцбанк" відмовлено у включенні його грошових вимог до реєстру вимог кредиторів у справі № 914/3604/15 про банкрутство ТОВ "ВП "АГРО-СОЮЗ", а недотримання ТОВ "ВП "АГРО-СОЮЗ" умов порядку погодження з ПАТ "Укрсоцбанк" укладення оспорюваного договору може мати наслідком відповідальність позичальника за Кредитним договором, проте не може мати наслідком визнання Договору № 26/02/15 недійсним з підстав, визначених ст. 203 ЦК України, ст. 207 ГК України, дійшли висновку про відмову у задоволенні позову ПАТ "Укрсоцбанк".

Також колегія суддів зазначає, що судами попередніх інстанцій обґрунтовано відхилено доводи ТОВ "АГРО-СОЮЗ-ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ" про неможливість розгляду вказаного спору поза межами справи про банкрутство ТОВ "ВП "АГРО-СОЮЗ", з огляду на висновки Верховного Суду України, зазначені у постанові від 13.04.2016 у справі № 908/4804/14, відповідно до яких, враховуючи положення ст.ст. 4, 104, 110-112 ЦК України, Закон України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" є частиною цивільного законодавства, що не виключає можливості застосування до правовідносин, які регулює цей спеціальний Закон, також норм ЦК України, зокрема щодо загальних підстав для визнання недійсними правочинів за участі боржника. Так, Верховним Судом України у зазначеній постанові не викладено правової позиції щодо неможливості (заборони) розгляду господарським судом, в якому перебуває справа про банкрутство боржника, спору про визнання правочину недійсним за участю боржника у порядку позовного провадження.

Згідно з положеннями ч. 2 ст. 1115 та ч.ч. 1, 2 ст. 1117 ГПК України касаційна інстанція на підставі вже встановлених фактичних обставин справи перевіряє судові рішення виключно на предмет правильності юридичної оцінки обставин справи та повноти їх встановлення в рішенні та постанові господарських судів. Касаційна інстанція не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні або постанові господарського суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти докази.

Твердження скаржника про неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права при прийнятті рішення та постанови не знайшли свого підтвердження, у зв'язку з чим підстав для зміни чи скасування законних та обґрунтованих судових актів колегія суддів не вбачає.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 1119 ГПК України касаційна інстанція за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити рішення першої інстанції або постанову апеляційної інстанції без змін, а скаргу без задоволення.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 1115, 1117, 1119, 11111 ГПК України, Вищий господарський суд України

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Укрсоцбанк" залишити без задоволення.

Постанову Львівського апеляційного господарського суду від 12.07.2016 та рішення господарського суду Львівської області від 19.04.2016 у справі № 914/311/16 залишити без змін.

Головуючий суддя А.М. Демидова

Судді С.В. Владимиренко

С.Р. Шевчук