ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"10" листопада 2016 р. Справа № 911/5142/14

За позовом Приватного підприємства Парадіс Нова

до Приватного підприємства Контраст

про стягнення 72 053,08грн

Суддя С.І.Чонгова

Представники:

від позивача: ОСОБА_1 (довіреність б/н від 02.09.2016)

від відповідача: ОСОБА_2 (довіреність б/н від 18.06.2015).

СУТЬ СПОРУ: Приватне підприємство Парадіс Нова (далі ПП Парадія Нова) звернулось до господарського суду Київської області з позовом до Приватного підприємства Контраст (далі ПП Контраст) про стягнення 72 053,08грн у т.ч.:

- 389,60грн основного боргу,

- 724,52грн пені за період з 06.05.2014 по 25.11.2014;

- 938,96грн 3 % річних.

В обґрунтування позовних вимог, позивач посилається на те, що відповідачем порушено свої зобовязання за договором оренди автомобільної заправної станції та обладнання автомобільного газозаправного пункту б/н від 01.06.2011, в частині сплати орендної плати за землю.

Ухвалою господарського суду Київської області від 22.12.2014 зупинено провадження у справі № 911/5142/14 до набрання рішенням господарського суду Київської області у справі № 911/4321/14 за позовом Приватного підприємства Парадіс Нова до Приватного підприємства Контраст про стягнення 482 687, 66 грн. законної сили.

09.09.2016 до господарського суду Київської області від Приватного підприємства Парадіс Нова надійшло клопотання №01/30/08-2016 від 30.08.2016 про поновлення провадження у справі.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судових справ між суддями від 12.09.2016, справу № 911/5142/14 передано для подальшого розгляду судді Чонговій С.І.

Позивач у своєму клопотанні вказує на те, що рішенням господарського суду Київської області від 26.04.2016 по справі №911/4321/14 у первісному позові ПП Парадія Нова відмовлено повністю, по зустрічному позову ПП Контраст відмовлено повністю.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 13.07.2016 по справі № 911/4321/14 рішення господарського суду Київської області від 26.04.2016 залишено без змін.

У судових засідання 06.10.2016 та 07.11.2016 оголошувалась перерва до 07.11.2016 та 10.11.2016 відповідно.

Крім того, позивачем подано заяву про збільшення розміру позовних вимог, проте, фактично вказаною заявою змінено одночасно предмет, підстави позову та збільшено суму, яка заявлена до стягнення.

Вказана заява не прийнята судом до розгляду з огляду на таке.

Відповідно до ст. 22 ГПК України, до початку розгляду господарським судом справи по суті позивач має право змінити предмет або підставу позову шляхом подання письмової заяви, тобто одночасна зміна предмету та підстав позову не допускається, оскільки у такому разі вимоги є новим позовом.

Виходячи з викладеного, суд не приймає вказану заяву до розгляду та розглядає первісно заявлені вимоги.

Крім того, 05.10.2016 позивачем подано заяву про забезпечення позову у даній справі, відповідно до якої просить суд накласти арешт на грошові кошти, рухоме та нерухоме майно відповідача в межах суми позовних вимог.

Вказана заява залишена судом без задоволення з огляду на таке.

Подане клопотання мотивовано тим, що невжиття таких заходів може у подальшому утруднити виконання рішення суду у разі задоволення заявлених вимог, оскільки відповідач може відчужити майно під час судового розгляду.

Відповідно до ст. 66 ГПК України, господарський суд за заявою сторони, прокурора чи його заступника, який подав позов, або з своєї ініціативи має право вжити, передбачених ст. 67 ГПК України, заходів до забезпечення позову.

Згідно до ст. 67 ГПК України позов забезпечується, зокрема, накладанням арешту на майно або грошові суми, що належать відповідачеві.

У вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого:

розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову;

забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу;

наявності звязку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення у разі задоволення позову;

імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду у разі невжиття таких заходів;

запобігання порушенню у звязку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

При вирішенні питання щодо застосування заходів забезпечення позову, суд має, з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, у тому, чи існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду при задоволення позову.

Однак, позивачем, в порушення вимог ст.33 ГПК України, не надано доказів у підтвердження того, що виконання рішення у даній справі, у разі задоволення позову, буде утруднено або унеможливлено, зокрема, у звязку з відчуженням майна відповідачем. Так, позивачем не надано доказів, які свідчать про те, що відповідач має намір відчужити все своє майно.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, суд

ВСТАНОВИВ:

01.06.2011 між сторонами у справі ПП Парадія Нова (далі - орендодавець) та ПП Контраст (далі - орендар) укладено договір оренди автомобільної станції та обладнання газозаправочного пункту (а.с.17-18, далі договір).

За умовами вказаного договору, орендодавець надає, а орендар приймає в строкове платне користування автомобільну заправну станцію, комплекс, нежиле приміщення, 101 км. Автомобільної дороги Бориспіль-Дніпропетровськ-Запоріжжя, що знаходиться на території Піщанської с/ради Золотоніського району Черкаської області, які розташовані на земельній ділянці, що належить державі та перебуває в оренді ФОП ОСОБА_3, на підставі договору оренди землі від 27.02.2008 (п. 1.1 договору).

Посилаючись на п. 6.1.4 договору, відповідно до якого орендар зобовязаний передавати не пізніше 5 числа кожного місяця орендодавцеві квитанції про сплату комунальних послуг та орендної плати за землю за відповідний місяць, а також на договір оренди землі від 27.02.2008 (а.с.21-24), укладений між Золотоніською районною державною адміністрацією та Приватним підприємцем ОСОБА_3, позивач просить суд стягнути з відповідача відшкодування з орендної плати за землю, а також нараховані на заборгованість 3% річних та пеню.

Як встановлено судом, виходячи з тексту договору укладеного між позивачем та відповідачем (а.с.17) від 01.06.2011 спірний договір не є договором оренди земельної ділянки та не передбачає відшкодування орендної плати за земельну ділянку за іншим договором.

Майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України, що визначено ст. 175 ГК України.

Згідно до ч.1 ст. 193 ГК України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. При цьому, до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України.

Так, в силу ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ч.1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ч.ч. 1, 5 ст. 762 ЦК України, за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму; плата за користування майном вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено договором.

Відповідачем не надано суду доказів наявності у відповідача обовязку щодо сплати орендних платежів за земельну ділянку по договору оренди землі укладеним між Золотоніською районною державною адміністрацією та Приватним підприємцем ОСОБА_3.

Так, відповідно до 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Згідно ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень; докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

За вказаних обставин суд не вбачає підстав для задоволення вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості з відшкодування орендної плати за землю в заявленому до стягнення розмірі, а також в вимогах про стягнення нарахованих 3% річних та пені, оскільки як вказано судом позивачем не доведено обовязку відповідача щодо сплати орендної плати за землю.

Відповідно до ст. 49 ГПК України, судові витрати підлягають покладенню на позивача.

Керуючись ст. ст. 49, 82-84, 85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

у задоволенні позову відмовити.

Повний текст рішення складено 18.11.2016.

Суддя С.І. Чонгова