ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.11.2016 Справа № 917/1391/16

За позовом Полтавського обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства "Полтаватеплоенерго", вул. Комарова, 2а, м. Полтава, Полтавська область, 36008

до Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1, АДРЕСА_1

про стягнення 2 905,05 грн.

Суддя Мацко О.С.

Представники:

від позивача: Данілова Н.Н., довіреність №29-14/17 від 04.01.2016 р.

від відповідача: не з'явився.

15.11.2016 р. у судовому засіданні відповідно до ст. 85 ГПК України оголошено вступну та резолютивну частину рішення, залучено її до матеріалів справи та повідомлено про термін виготовлення повного тексту судового рішення.

СУТЬ СПРАВИ: Розглядається позовна заява Полтавського обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства "Полтаватеплоенерго" про стягнення з Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 2 905,05 грн. заборгованості, що виникла внаслідок неналежного виконання останнім умов укладеного між сторонами 01.10.2009 р. Договору № 2833 на відпуск теплової енергії у вигляді гарячої води, з яких : 1 414,93 грн. основний борг за період з жовтня 2015 р. по квітень 2016 р. (включно), 1 414,93 грн. пені, 20,88 грн. 3% річних та 54,31 грн. інфляційних нарахувань.

Відповідач представництво у судове засідання втретє не забезпечив. Останній відповідно до пп. 2.6.15 Інструкції з діловодства в господарських судах України та пп. 3.9.1 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 р. "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" був належним чином та завчасно повідомлений про дату, час і місце проведення судових засідань, а також про покладені на нього обов'язки, про що свідчать матеріали справи.

Відповідач надав суду відзив на позов № б/н від 15.11.2016 р. (вх. № 14120 від 15.11.2016 р.) в якому зазначає, що позовні вимоги у розмірі 2 905,05 грн. визнає та просить суд розглянути дану справу без його участі.

Суд вважає за необхідне звернути увагу на тому, що застосовуючи відповідно до ч. 1 ст. 4 Господарського процесуального кодексу України, ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" при розгляді справи ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується з обов'язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (п. 35 рішення від 07.07.1989 р. Європейського суду з прав людини у справі "Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії" (Alimentaria Sanders S.A. v. Spain). Обов'язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66 - 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005р. у справі "Смірнова проти України").

Відповідно до пп. 3.9.2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 р. "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Враховуючи достатність у матеріалах справи доказів для розгляду спору по суті, приписи ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (ратифікована Законом України від 17.07.1997 р. № 475/97-ВР) щодо права кожного на розгляд його справи упродовж розумного строку, суд не оцінює вказані обставини як підставу для подальшого відкладення розгляду справи. Спір розглядається за наявними матеріалами.

Представник позивача наполягає на задоволенні позовних вимог за обґрунтуванням, наведеним у позовній заяві.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, оцінивши надані докази, суд встановив :

Рішенням Господарського суду Полтавської області від 23.02.2010 р. у справі № 8/230 позовні вимоги Полтавського обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства "Полтаватеплоенерго" про зобов'язання Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 укласти з позивачем Договір № 2833 від 01.10.2009 р. на відпуск теплової енергії у вигляді гарячої води в редакції позивача було задоволено у повному обсязі. Вирішено вважати укладеним Договір № 2833 від 01.10.2009 р. на відпуск теплової енергії у вигляді гарячої води - в редакції позивача.

У Договорі № 2833 від 01.10.2009 р. (далі - Договір) встановлено, зокрема, наступне :

- теплопостачальна організація" бере на себе постачання тепловою енергією у вигляді гарячої води з метою забезпечення опалення приміщення "Споживача" до межі розподілу будівель нежитлове приміщення по АДРЕСА_3 (п. 1 Договору);

- плата за опалення, що проводить "Споживач", стягується на основі тарифів встановлених уповноваженим органом з 27/03/2009 року : оплата за опалення в розмірі 12,08 грн. за 1 кв.м. загальної площі для споживачів III групи в опалювальний сезон. Площа будівлі - 9,1кв.м. Оплата за місяць складає 109,93 грн. з врахуванням ПДВ (п. 13 Договору);

- згідно ст. 627 ЦК України, ст.631 ч.3 ЦК України та ст.180 ч.2 ГК України "Споживач" зобов'язується сплатити протягом 20 (двадцяти) банківських днів з моменту підписання договору заборгованість за послуги теплопостачання у сумі 459-54 грн., яка склалася з 24/10/2008 року до 15/04/2009 року за вищезгадане приміщення, яке належить "Споживачу". Всі розрахунки по цьому Договору проводяться на підставі рахунка, виписаного "Теплопостачальною організацією" "Споживачу". "Споживач" зобов'язується сплачувати за теплову енергію у строк до 30-го числа поточного місяця з урахуванням суми проміжних платежів, а також можлива попередня оплата. У випадку коли фактичне використання теплової енергії нижче від сплати планових платежів, залишок (сальдо) враховується в оплаті наступного місяця за розрахунковим. Якщо підстава платежу в платіжних документах не зазначена, "Теплопостачальна організація" зараховує кошти в погашення заборгованості за спожиту теплову енергію, отриману в минулі періоди. У випадку неоплата у вказані строки вводиться пеня в розмірі 1,0% за кожний день прострочки платежу, але не більше 100% боргу згідно Закону України "Про відповідальність суб'єктів підприємницької діяльності за несвоєчасне внесення плати за спожиті комунальні послуги" № 686-ХІ від 20.05.99р. з 01.07.99р., а також з 03.11.1999р. стягується 3% річних з простроченої суми, згідно ст. 625 ЦК України (п. 14 Договору);

- даний договір заключений на період : а) відповідно ч. 3 ст.631 ЦК України сторони домовились, що "Споживач" бере на себе зобов'язання щодо оплати послуг опалення приміщення, яке знаходиться по АДРЕСА_3 загальною площею 9,1 кв.м з 24.10.2008 року; б) для опалення з 01.10.2009р. по 31.12.2013р.; в) в частині розрахунків до їх повного завершення, і вважається продовженим щорічно, якщо за місяць до закінчення його строку не надійшло заяви від однієї із сторін про відмову від цього договору або його перегляд ( п. 20 Договору).

29.10.2010 р. ФОП ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу на рішення господарського суду Полтавської області від 23.02.2010 р. по справі № 8/230, в якій просив скасувати вищевказане рішення суду першої інстанції, посилаючись на порушення норм чинного законодавства. Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 11.11.2010 р. апеляційну скаргу ФОП ОСОБА_1 на рішення Господарського суду Полтавської області від 23.02.2010 р. у справі № 8/230 залишено без розгляду.

Рішенням Господарського суду Полтавської області від 03.09.2015 р. у справі № 917/1565/15 позовні вимоги Полтавського обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства "Полтаватеплоенерго" до Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 Розглядається про внесення змін до Договору № 2833 на відпуск теплової енергії у вигляді гарячої води від 01.10.2009 року, за редакцією Додаткової угоди № 1, що запропонована відповідно до укладення згідно пропозицією № 30.1-01/04 від 25.03.2015 р. було задоволено у повному обсязі. Внесено зміни в умови Договору на відпуск теплової енергії у вигляді гарячої води № 2833 від 01.10.2009 року, укладеного на підставі рішення господарського суду Полтавської області № 8/230 від 23.02.2010р. між Полтавським обласним КВП теплового господарства "Полтаватеплоенерго" та Фізичною особою - підприємцем ОСОБА_1, викладені в проекті Додаткової угоди № 1 разом з додатком "Розрахунок обсягу теплової енергії".

В Додатковій угоді № 1 встановлено, зокрема, наступне :

- п. 9 Договору доповнено п. 9.1 : "Споживач" зобов'язаний розглянути направлений йому "Теплопостачальною організацією" Акт приймання-передачі теплової енергії і при відсутності заперечень в 5-денний термін повернути його "Теплопостачальній організації", підписаним та скріпленим печаткою;

- Розділ "Розрахунки за користування тепловою енергією" договору змінити та викласти в наступній редакції:

п. 14 Договору : "Розрахунки за відпущену теплову енергію проводяться відповідно до тарифів, встановлених уповноваженим органом та діючих на період постачання теплової енергії, на підставі виконаних розрахунків відповідно до теплових навантажень :Тариф на теплову енергію з 01.10.2011р. - 802,18 грн/Гкал (без ПДВ) для потреб інших споживачів (крім населення). Тариф на теплову енергію з 01.01.2014р. - 743,47 грн/Гкал (без ПДВ) для потреб інших споживачів (крім населення). Тариф на теплову енергію з 01.04.2014р. - 880,72 грн/Гкал (без ПДВ) для потреб інших споживачів (крім населення). Тариф на теплову енергію з 01.06.2014р. - 1013,65 грн/Гкал (без ПДВ) для потреб інших споживачів (крім населення). Тариф на теплову енергію з 01.12.2014р. - 1202,90 грн/Гкал (без ПДВ) для потреб інших споживачів (крім населення). Тариф на теплову енергію з 01.03.2015р. - 1691,29 грн/Гкал (без ПДВ) для потреб інших споживачів (крім населення). Розрахунковим періодом є календарний місяць".

п. 14.1 Договору : "Встановлюється наступний порядок розрахунків : Оплата вартості теплової енергії, визначеної розрахунковим способом в Додатку №1 "Розрахунок обсягу теплової енергії", проводиться "Споживачем" плановим платежем до 30 числа поточного місяця. Кінцевий розрахунок вартості теплової енергії визначеної з урахуванням фактичної температури повітря, проводиться "Споживачем" до 15 числа місяця наступного за розрахунковим на підставі виписаного рахунку. "Споживач" може проводити попередню оплату за місяць наступний за розрахунковим. Якщо підстава платежу в платіжних документах не зазначена, "Теплопостачальна організація" зараховує кошти в погашення заборгованості за спожиту теплову енергію, отриману в минулі періоди. У разі відсутності у "Споживача" заборгованості "Теплопостачальна організація" зараховує кошти в рахунок оплати за місяць, в якому здійснена оплата.

п. 14.2 Договору : "Факт отримання "Споживачем" теплової енергії фіксується щомісячно Актом приймання-передачі теплової енергії, який складається Сторонами відповідно до вимог чинного законодавства і Договору. У разі неповернення "Споживачем" Акту приймання-передачі теплової енергії в 5-денний термін, як це передбачено п.9.1. Договору, він, підписаний "Теплопостачальною організацією" в односторонньому порядку, вважається оформленим відповідно до вимог чинного законодавства і підтверджує факт надання "Споживачу" теплової енергії".

п. 14.3 Договору : "У випадку несплати у вказані строки вводиться пеня в розмірі 1,0% за кожний день прострочки платежу, але не більше 100% боргу згідно Закону України "Про відповідальність суб'єктів підприємницької діяльності за несвоєчасне внесення плати за спожиті комунальні послуги" № 686-ХІ від 20.05.99 р., а також стягуються 3% річних з простроченої суми та інфляційні витрати, згідно ст. 625 ЦК України.

- Пункт 23 абзац 1 та 2 Договору змінити та викласти в наступній редакції: "Підприємство "Полтаватеплоенерго" є платником податку на прибуток за основною ставкою та податку на додану вартість згідно Податкового кодексу України від 02.12.2010 р. № 2755-VI. У випадку зміни тарифів "Теплопостачальна організація" повідомляє про це "Споживачу" в порядку, визначеному законодавством, і розрахунок проводиться з дня затвердження нових тарифів. Нові тарифи є обов'язковими до застосування і набувають чинності для Сторін без укладання додаткових угод".

Відповідно до ст. 85 ГПК України вищезазначені рішення набрали законної сили.

Відповідно до ст. 35 ГПК України факти встановлені рішенням господарського суду не доводяться знову при вирішенні інших спорів, в яких беруть участь ті самі сторони. Суд приймає як преюдиційні встановлені вищезазначеними судовими рішеннями факти щодо факту укладання між сторонами Договору № 2833 на відпуск теплової енергії у вигляді гарячої води від 01.10.2009 р. за редакцією Додаткової угоди № 1.

За даними позивача даний відповідно до п. 20 Договору, останній не розривався і на даний час є діючим.

Пунктом 2 частини 1 статті 5 Закону України від 09.07.2010 року № 2479-VI "Про державне регулювання у сфері комунальних послуг" (із подальшими змінами та доповненнями) та абзацом 7 ст. 16 Закону України № 2633-ІV від 02.06.2005 р. "Про теплопостачання" (із подальшими змінами та доповненнями) встановлено, що Національна комісія регулювання ринку комунальних послуг України, що здійснює державне регулювання у сфері комунальних послуг встановлює тарифи на теплову енергію суб'єктам природних монополій та суб'єктам господарювання на суміжних ринках у сфері теплопостачання.

Національною комісією регулювання ринку комунальних послуг України позивачу було встановлено наступні тарифи на теплову енергію:

- Постановою НКРЕ № 1388 від 30.04.2015 р. з 01.05.2015 р. тариф на теплову енергію для потреб інших споживачів (крім населення) встановлено - 1 403,42 грн/Гкал (без ПДВ);

- Постановою НКРЕ № 2690 від 29.10.2015 р. з 01.11.2015 р. тариф на теплову енергію для потреб інших споживачів (крім населення) встановлено - 1 354,31 грн/Гкал (без ПДВ);

- Постановою НКРЕ № 54 від 29.10.2015 р. з 28.01.2016 р. тариф на теплову енергію для потреб інших споживачів (крім населення) встановлено - 1 304,87 грн/Гкал (без ПДВ).

Теплопостачальною організацією за період з 01.10.2015 р. по 30.04.2016 р. (включно) було виконано договірні зобов'язання з надання послуг по постачанню споживачу теплової енергії у вигляді гарячої води з метою забезпечення опалення на загальну суму 1 414,93 грн..

Позивачем в дотримання умов Договору було надіслано відповідачеві акти приймання-передачі теплової енергії та відповідні рахунки на оплату отриманої ним теплової енергії (копії наявні у матеріалах справи, а.с. 50-63). Факт направлення вказаних актів та рахунків підтверджується реєстрами рахунків згрупованих поштових відправлень (копії залучені до матеріалів справи, а.с. 64-70).

За даними позивача в порушення умов Договору відповідачем не проведено оплату вартості спожитої теплової енергії за період з 01.10.2015 р. по 30.04.2016 р. (включно), заборгованість відповідача за спожиту теплову енергію складає 1 414,93 грн., що підтверджується наявним у матеріалах справи розрахунком заборгованості відповідача.

Вважаючи свої права порушеними, позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача 2 905,05 грн. заборгованості, що виникла внаслідок неналежного виконання останнім умов укладеного між сторонами 01.10.2009 р. Договору № 2833 на відпуск теплової енергії у вигляді гарячої води, з яких : 1414,93 грн. основний борг за період з жовтня 2015 р. по квітень 2016 р. (включно), 1414,93 грн. пені, 20,88 грн. 3% річних та 54,31 грн. інфляційних нарахувань.

При прийнятті рішення суд виходив з наступного.

Згідно із ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини. Правочин за приписами ст. 204 Цивільного кодексу України є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Положеннями статей 627, 628 Цивільного кодексу України визначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Приписами частини 1 статті 67 Господарського кодексу України унормовано, що відносини підприємства з іншими підприємствами, організаціями, громадянами в усіх сферах господарської діяльності здійснюються на основі договорів.

Враховуючи правову природу укладеного договору, кореспондуючи права та обов'язки його сторін, суд дійшов висновку, що оцінка правомірності заявлених вимог має здійснюватись з урахуванням приписів законодавства, які регламентують правовідносини за договором енергопостачання.

Згідно з ч. 1 ст. 275 Господарського кодексу України за договором енергопостачання енергопостачальне підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду споживачеві (абоненту), який зобов'язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого законом режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується. Частиною 6 ст. 276 Господарського кодексу України передбачено, що розрахунки за договорами енергопостачання здійснюються на підставі цін (тарифів), встановлених відповідно до вимог закону.

За приписами ст. 1 Закону України № 2633-ІV від 02.06.2005 р. "Про теплопостачання" (із змінами та доповненнями, далі - Закон України "Про теплопостачання") тариф (ціна) на теплову енергію - грошовий вираз витрат на виробництво, транспортування, постачання одиниці теплової енергії (1 Гкал) з урахуванням рентабельності виробництва, інвестиційної та інших складових, що визначаються згідно із методиками, розробленими центральним органом виконавчої влади у сфері теплопостачання. Відповідно до ч. 5 та ч. 6 ст. 19 Закону України "Про теплопостачання" теплотранспортуюча організація не має права відмовити споживачу теплової енергії у забезпеченні його тепловою енергією за наявності технічних можливостей на приєднання споживача до теплової мережі, споживач зобов'язаний щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію.

Статтею 629 Цивільного кодексу України, встановлено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами. У відповідності до вимог ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України зобов'язання повинні виконуватися належним чином та в установлений строк, одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається. Статтею 193 Господарського кодексу України передбачено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору. Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом. Частиною першою ст. 530 Цивільного кодексу України встановлено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Відповідно до ст. 599 Цивільного кодексу України та ст. 202 Господарського кодексу України господарське зобов'язання припиняється, зокрема, виконанням, проведеним належним чином. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ст. 612 Цивільного кодексу України).

Як вже зазначалось у описовій частині даного рішення, в дотримання умов Договору позивачем у період з жовтня 2015 р. по квітень 2016 р. було надано відповідачу послуги з постачання теплової енергії на суму 1 414,93 грн., надіслано акти приймання-передачі теплової енергії та відповідні рахунки на оплату отриманої ним теплової енергії. Вищезазначені Акти приймання-передачі теплової енергії відповідачем у 5-денний термін не були повернуті позивачу.

У п. 14.2 Договору (в редакції Додаткової угоди № 1) встановлено, що факт отримання "Споживачем" теплової енергії фіксується щомісячно Актом приймання-передачі теплової енергії, який складається Сторонами відповідно до вимог чинного законодавства і Договору. У разі неповернення "Споживачем" Акту приймання-передачі теплової енергії в 5-денний термін, як це передбачено п. 9.1 Договору, він, підписаний "Теплопостачальною організацією" в односторонньому порядку, вважається оформленим відповідно до вимог чинного законодавства і підтверджує факт надання "Споживачу" теплової енергії.

Отже, матеріалами справи підтверджується, що позивач належним чином виконав зобов'язання за вищезазначеним Договором на відпуск теплової енергії у вигляді гарячої води. Відповідач в порушення прийнятих на себе зобов'язань за Договором та приписів ст. 903 Цивільного кодексу України надані позивачем послуги не оплатив, заборгованість на момент звернення до суду та прийняття даного рішення складає 1 414,93 грн.. Дана обставина відповідачем визнається.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що в частині стягнення з відповідача основного боргу в розмірі 1 414,93 грн. вимоги підтверджені документально та нормами матеріального права, відповідачем визнаються, а тому в цій частині підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 610, ст. 611 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання), а у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно п. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Здійснивши перевірку наданого позивачем розрахунку позовних вимог щодо стягнення з відповідача 20,88 грн. трьох процентів річних за період 15.11.2015 р. по 03.08.2016 р. та 54,31 грн. інфляційних втрат за період за період грудня 2015 р. по травень 2016 р. (з урахуванням моменту виникнення зобов'язань щодо оплати за отриману теплову енергію за кожний окремий місяць), суд прийшов до висновку, що вимоги позивача відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України є правомірними, а тому підлягають задоволенню (розрахунок здійснено за допомогою калькулятору підрахунку заборгованості та штрафних санкцій "Ліга:Еліт 9.1.3").

Згідно з ч. 1 ст. 548 Цивільного кодексу України виконання зобов'язання (основного зобов'язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом.

Одним із видів забезпечення виконання зобов'язань відповідно ст. 546, ст. 549 Цивільного кодексу України та ст. 199 Господарського кодексу України, є неустойка (штраф, пеня), розмір якої визначається відповідно до умов договору, що не суперечать чинному законодавству України. Відповідно до ст. 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання. Пунктом 4 ст. 231 Господарського кодексу України визначено, що у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов'язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов'язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг). Штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою НБУ, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором (п. 6 ст. 231 Господарського кодексу України).

У п. 21 Договору визначено, що у випадку неоплати у вказані строки вводиться пеня в розмірі 1,0 % за кожний день прострочки платежу, але не більше 100 % боргу згідно ст. 1 Закону України № 686-XIV від 20.05.1999 р. "Про відповідальність суб'єктів підприємницької діяльності за несвоєчасне внесення платні за спожиті комунальні послуги".

Здійснивши перевірку наданого позивачем розрахунку в частині позовних вимог щодо стягнення з відповідача 1 414,93 грн. пені за період 15.11.2015 р. по 03.08.2016 р. (з урахуванням моменту виникнення у відповідача зобов'язань щодо оплати отриманої теплової енергії за кожний окремий місяць, періоду нарахування пені та приписів п. 21 Договору), суд прийшов до висновку, що вимоги позивача в цій частині відповідно до п. 4 та п. 6 ст. 231, п. 6 ст. 232 Господарського кодексу України є правомірними, а тому підлягають задоволенню (розрахунок суми пені здійснено за допомогою калькулятору підрахунку заборгованості та штрафних санкцій "Ліга:Еліт 9.1.3").

Судом при перевірці розрахунку пені враховано правову позицію, викладену у постанові Верховного суду України від 16.04.2013 р. у справі № 18/957/12.

Відповідно до ст. 4-3 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності.

Згідно з пунктом 4 частини третьої ст. 129 Конституції України та ст. 33, ст. 34 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи, обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

За викладеного, позовні вимоги в частині стягнення з відповідача 1 414,93 грн. основного боргу за період з жовтня 2015 р. по квітень 2016 р. (включно), 1 414,93 грн. пені, 20,88 грн. 3% річних, та 54,31 грн. інфляційних нарахувань підтверджені документально та нормами матеріального права, відповідачем визнаються, а тому підлягають задоволенню у повному обсязі.

Відповідно до ст. 49 ГПК України понесені позивачем при зверненні з даним позовом судові витрати по сплаті судового збору в сумі 1 378,00 грн. покладаються на відповідача.

На підставі матеріалів справи та керуючись ст.ст. 35, 43, 49, 82-85 ГПК України, суд -

ВИРІШИВ :

1. Позов задовольнити.

2. Стягнути з Фізичної особи ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) на користь Полтавського обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства "Полтаватеплоенерго" (36008, м. Полтава, вул. Комарова, 2а, ідентифікаційний код юридичної особи 03338030, р/р 0972 в філії Полтавського обласного управління АТ "Ощадбанк", МФО 331467) - 1 414,93 грн. основного боргу, 1 414,93 грн. пені, 20,88 грн. 3% річних, 54,31 грн. інфляційних нарахувань та 1 378,00 грн. витрат по сплаті судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Повне рішення складено 17.11.2016 р.

Суддя О.С.Мацко