ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"31" жовтня 2016 р. Справа № 911/3242/16

за позовом Публічного акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України, м. Київ

до Комунального підприємства теплових мереж Яготинтепломережа, м. Яготин

про стягнення 176 664,21 грн.

Суддя Щоткін О.В.

за участю представників сторін:

позивач ОСОБА_1 предст., дов. № 14-72 від 05.06.2015

відповідач ОСОБА_2 предст., дв. № 16 від 20.01.2016.

СУТЬ СПОРУ:

Публічне акціонерне товариство Національна акціонерна компанія Нафтогаз України (позивач) звернулось до господарського суду Київської області з позовною заявою до Комунального підприємства теплових мереж Яготинтепломережа (відповідач) про стягнення 176 664,21 грн.

В обґрунтування свої позовних вимог, позивач посилається на неналежне виконання відповідачем умов договору № 2097/15-ТЕ-17 від 27.11.2014 купівлі-продажу природного газу в частині своєчасної оплати отриманого природного газу. В звязку з простроченням оплати відповідачем отриманого в січні-квітні 2015 року та жовтні-грудні 2015 року природного газу позивачем на підставі п. 7.2. договору нараховано відповідачу 134 628,26 грн. пені та на підставі ст. 625 ЦК України 31 910,29 грн. інфляційних втрат та 10 125,66 грн. 3% річних.

Ухвалою господарського суду Київської області від 06.10.2016 було порушено провадження у справі № 911/3242/16 та призначено до розгляду на 31.10.2016 року.

31.10.2016 відповідач подав письмовий відзив на позов, в якому заперечує проти нарахування інфляційних втрат, зокрема, зазначає, що вказаний розрахунок є арифметично невірним.

Згідно з ч. 2 статті 82 Господарського процесуального кодексу України, рішення приймається судом за результатами оцінки доказів, поданих сторонами та іншими учасниками господарського процесу, а також доказів, які були витребувані господарським судом, у нарадчій кімнаті.

Відповідно до ч. 1 статті 85 ГПК України, прийняте рішення оголошується господарським судом у судовому засіданні після закінчення розгляду справи.

31.10.2016 року у судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частину рішення.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, всебічно і повно зясувавши всі фактичні дані, на яких ґрунтується позов, обєктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

встановив:

27.11.2014 року між публічним акціонерним товариством Національна акціонерна компанія Нафтогаз України (продавець) та Комунальним підприємством теплових мереж Яготинтепломережа (покупець) було укладено договір № 2097/15-ТЕ-17 купівлі-продажу природного газу (договір), відповідно до п. 1.1. якого продавець зобовязується передати у власність покупцю у 2015 році природний газ, а покупець зобовязується прийняти та оплатити газ на умовах договору.

Відповідно до п. 1.2. договору газ, що продається за договором, використовується покупцем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається населенням.

Пунктом 3.1. договору передбачено, що продавець передає покупцю газ у пунктах приймання-передачі газу на вхідній запірній/відключаючій арматурі покупця. Право власності на газ переходить від продавця до покупця в пунктах приймання-передачі.

Приймання-передача газу, переданого продавцем покупцеві у відповідному місяці продажу, оформлюється актом приймання-передачі газу (п. 3.3. договору).

Відповідно до п. 3.4. договору акти є підставою для остаточних розрахунків між сторонами.

Пунктом 5.2. договору передбачено, що всього до сплати за 1000 куб.м. природного газу з ПДВ 1091,00 грн.

Пунктом 6.1. договору встановлено, що оплата за газ здійснюється покупцем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14-го числа місяця, наступного за місяцем поставки газу.

На виконання умов договору у січні-квітні 2015 року та жовтні-грудні 2015 позивач передав, а відповідач прийняв природний газ на загальну суму 985994,76 грн., що підтверджується підписаними та скріпленими печатками сторін актами приймання-передачі.

Відповідач за отриманий природний газ у сумі 985994,76 грн. розрахувався повністю, проте з порушенням встановленого п. 6.1. договору строку, що підтверджується довідкою позивача про операції по Комунальному підприємству теплових мереж Яготинтепломережаз 01.01.2015 по 30.06.2016.

Враховуючи викладене, позивачем заявлено вимогу про стягнення з відповідача 134628,26 грн. пені, 31910,29 грн. інфляційних втрат та 10125,66 грн. 3% річних.

Згідно з п. 7.2. договору, у разі невиконання покупцем умов пункту 6.1. договору він у безспірному порядку зобовязується сплатити продавцю, крім суми заборгованості, пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу.

Згідно ст. 549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Пунктом 6 ст. 231 Господарського кодексу України встановлено, що штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за весь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Відповідно до п. 6 ст. 232 ГК України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язань припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань», платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Статтею 3 вказаного закону встановлено, що розмір пені обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня.

Як вбачається з розрахунку наданого позивачем за прострочення оплати отриманого у січні-квітні 2015 року та жовтні-грудні 2015 природного газу, ним було нараховано пеню за загальний період з 15.02.2015 року по 24.12.2015 року включно на прострочену заборгованість відповідача по кожному акту приймання-передачі природного газу окремо з урахуванням здійснених відповідачем проплат.

Суд здійснив перерахунок штрафних санкцій, за допомогою калькулятора штрафів системи «Ліга-Закон», на прострочену заборгованість відповідача за січень-квітень 2015 року та жовтень-грудень 2015 з урахуванням часткових проплат та встановив, що заявлена до стягнення пеня в розмірі 134 628, 26 грн. підлягає задоволенню повністю.

Щодо заявлених позовних вимог про стягнення з відповідача 10125,66 грн. 3% річних, нарахованих на прострочену заборгованість відповідача, то статтю 625 ЦК України визначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Здійснивши перерахунок 3% річних, за допомогою калькулятора штрафів системи «Ліга-Закон» на прострочену заборгованість відповідача за січень-квітень 2015 року та жовтень-грудень 2015 з урахуванням часткових проплат, суд встановив, що 3% річних заявлені позивачем підлягають стягненню в повному обсязі в сумі 10125,66 грн.

Позивач просить суд стягнути з відповідача 31 910,29 грн. інфляційних втрат, на прострочену заборгованість відповідача за січень-квітень 2015 року та жовтень-грудень 2015 року.

Індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць.

Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція). (абз. 2, 3 п. 3.2. постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 14 від 17.12.2013 р. Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань).

Відповідач у письмовому відзиві на позов проти заявленого розміру інфляційних заперечує та зазначає, що розрахунок, наданий позивачем арифметично невірний, оскільки при нарахуванні інфляційних втрат, позивачем не була врахована сума боргу, яка існувала на останній день місяця, в якому мала місце інфляція.

Також, як зазначив відповідач, за зобовязаннями січня 2015 року, позивач нарахував інфляційні за період з 15.02.2015 по 28.02.2015, що суперечить змісту листа Верховного суду України «Рекомендації відносно порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ» від 03.04.1997№ 62-97, де розраховані Мінстатом індекси інфляції застосовуються помісячно і якщо в індексованому періоді набирається не менше 15 днів.

Так, як вбачається з наданого позивачем розрахунку інфляційних втрат, що міститься в матеріалах справи, позивач здійснив наступні нарахування: інфляційні за зобовязаннями січня 2015, які нараховані з березня 2015 по грудень 2015 складають 38 638,19 грн.; за зобовязаннями лютого 2015 нараховані з квітня 2015 по грудень 2015 складають 24 980, 07 грн.; за зобовязаннями березня 2015 нараховані з травня 2015 по грудень 2015 складають 4904,01 грн.; за зобовязаннями квітня 2015 нараховані з червня 2015 по грудень 2015 складають 1529,06 грн.; за зобовязаннями жовтня 2015 нараховані за грудень 2015 складають 497,15 грн. Таким чином, загальна сума зазначених в розрахунку інфляційних по кожному розрахунковому періоді окремо складає загалом 70 548,48 грн.

При цьому, в прохальній частині позову, позивач просить стягнути з відповідача 31 910,29 грн.

Здійснивши перерахунок інфляційних на прострочену заборгованість відповідача, за допомогою калькулятора штрафів системи «Ліга-Закон», беручи до уваги заперечення відповідача, суд встановив, що за зобовязаннями січня 2015 підлягає до стягнення сума інфляційних в розмірі 29133,22 грн. замість заявлених в розрахунку 38 638, 19 грн.; за зобовязаннями лютого 2015 - 24 980, 07 грн., березня 2015 - 4904,01 грн., квітня 2015 - 1529,06 грн., жовтня 2015- 497,15 грн. Таким чином, загальна сума інфляційних за спірний період становить 61043,51 грн.

При цьому, оскільки позивачем заявлено інфляційні в меншому розмірі, аніж подано в розрахунку, а суд з урахуванням ст. 83 ГПК України не має права виходити за межі позовних вимог та зважаючи, що судовий збір сплачувався виходячи із загальної суми позову із врахуванням меншої суми інфляційних, суд задовольняє вимогу про стягнення 31 910, 29 грн. інфляційних втрат повністю.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню повністю та з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 134628,26 грн. пені, 10125,66 грн. 3% річних та 31910,29 грн. інфляційних.

Відповідно до статті 49 ГПК України судовий збір покладається на відповідача.

Керуючись статтею 124 Конституції України, статтями 33, 34, 44, 49, статтями 82-85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

вирішив:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Комунального підприємства теплових мереж «Яготинтепломережа» (07700, Київська обл., м. Яготин, вул.. 1 Травня, 1, ) на користь Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія Нафтогаз України (01001, м. Київ, вул. Богдана Хмельницького, 6, ) 134 628 (сто тридцять чотири тисячі шістсот двадцять вісім) грн. 26 коп. пені, 10 125 (десять тисяч сто двадцять пять) грн. 66 коп. 3% річних, 31 910 (тридцять одну тисячу девятсот десять) грн. 29 коп. інфляційних втрат та 2649 (дві тисячі шістсот сорок девять) грн. 96 коп. судового збору.

3. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Дата підписання повного тексту рішення 15.11.2016р.

Суддя О.В. Щоткін