РІШЕННЯ

21 листопада 2016 року Справа № 913/1049/16

Провадження №3/913/1049/16

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Лізинг Україна», м. Київ,

до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, смт. Слов'яносербськ, Слов'яносербського району Луганської області,

про стягнення 40 778 грн. 82 коп.

Суддя Секірський А.В.

Секретар судового засідання Краєвська К.П.

У засіданні брали участь:

від позивача - Герасимик Б.В., довіреність б/н від 18.02.2016;

від відповідача - не прибув,

в с т а н о в и в:

Суть спору: Товариство з обмеженою відповідальністю "Порше Лізинг Україна" (далі - позивач) звернулось до господарського суду Луганської області з позовною заявою про стягнення з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (далі - відповідач) заборгованості за договором фінансового лізингу № 00001013 від 06.10.2009 в загальному розмірі 40 778,82 грн., з яких:

- 15 440,68 грн. - основна сума заборгованості;

- 14 400,00 грн. - збитки;

- 899,67 грн. - 3% річних;

- 10 038,47 грн. - інфляційні витрати.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 06.10.2009 між позивачем та відповідачем був укладений договір фінансового лізингу №00001013, де позивач виступає Лізингодавцем, а відповідач - Лізингоодержувачем. Відповідач свої обов'язки за договором № 00001013 від 06.10.2009 виконував не в повному обсязі, у зв'язку з чим станом на день подання позовної заяви загальна заборгованість відповідача складає 15 440,68 грн. Крім того, у зв'язку з невиконанням відповідачем умов договору позивачем нараховано та заявлено до стягнення: збитки у розмірі 14 400,00 грн., 3% річних у розмірі 899,67 грн., інфляційні витрати у розмірі 10 038,47 грн.

Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав повністю, дав пояснення, аналогічні викладеному в позовній заяві.

Відповідач в судове засідання не прибув, причини неявки суду не повідомив, про час та місце судового розгляду справи повідомлений належним чином.

Інформаційним листом Вищого господарського суду України від 05.06.2014 № 01-06/745/2014 "Про деякі питання практики застосування у судовій практиці Закону України "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України" роз'яснено, що учасник судового процесу, який знаходиться на тимчасово окупованій території України, вважатиметься належним чином повідомленим про час і місце засідання господарського суду за умов, зазначених у підпунктах 1-4 пункту 6 Інформаційного листа Вищого господарського суду України від 12.09.2014 № 01-06/1290/14 "Про Закон України "Про здійснення правосуддя та кримінального провадження у зв'язку з проведенням антитерористичної операції" (у редакції Інформаційного листа Вищого господарського суду України від 01.12.2014 № 01-06/2052/14). Так, учасник судового процесу, який знаходиться на території проведення АТО, вважатиметься належним чином повідомленим про час і місце засідання господарського суду за таких умов:

1) Якщо відповідну ухвалу господарським судом надіслано поштою за місцезнаходженням учасника судового процесу, зазначеним в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців. При цьому слід мати на увазі, що згідно із статтею 18 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців" якщо відомості, які підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, були внесені до нього, вони вважаються достовірними, доки до них не внесено відповідних змін.

2) У разі коли учасник судового процесу не значиться у згаданому реєстрі, - якщо названу ухвалу господарським судом надіслано поштою за адресою, яку зазначено в заяві (скарзі), або за місцем проживання фізичної особи, або за місцезнаходженням відокремленого підрозділу юридичної особи (коли заяву пов'язано з його діяльністю).

3) Якщо у господарського суду наявні достовірні (тобто документально підтверджені підприємством зв'язку) відомості про неможливість здійснення поштових відправлень до певних населених пунктів чи місцевостей, то суд не вчиняє дій, зазначених у підпунктах 1 і 2 цього пункту. У такому разі, а також у випадках, коли поштові відправлення учасникам судового процесу все ж було надіслано, але їх повернуто підприємством зв'язку через неможливість вручення, суд здійснює відповідне повідомлення шляхом надсилання телеграми, телефонограми, з використанням факсимільного зв'язку чи електронною поштою або з використанням інших засобів зв'язку, які забезпечують фіксацію повідомлення. У такому разі на примірнику переданого тексту, що залишається у матеріалах справи, зазначаються дата і година його передачі і прізвища та ініціали осіб, які передали і прийняли текст. У матеріалах справи мають міститися документи, що підтверджують отримання учасником судового процесу повідомлення (завірений судом витяг з журналу реєстрації телефонограм, журналу реєстрації електронних поштових відправлень тощо).

4) За неможливості здійснити повідомлення учасника судового процесу і в такий спосіб - інформація про час і місце судового засідання розміщується на сторінці відповідного суду (у розділі "Новини та події суду") офіційного веб-порталу "Судова влада в Україні" в мережі Інтернет (www.court.gov.ua/sudy/). У такому разі на роздрукованій сторінці з мережі Інтернет, на якій розміщено інформацію про час та місце засідання господарського суду, зазначаються дата розміщення інформації, прізвище та ініціали судді, у провадженні якого знаходиться відповідна справа, а також вчиняється його підпис.

Так, відповідно до витягу з Єдиного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців місцезнаходженням відповідача є АДРЕСА_1

Листом від 16.03.2015 №511-30-100 УДППЗ "Укрпошта" повідомляє, що відповідно до Указу Президента України від 14.11.2014 № 875/2014 "Про рішення ради національної безпеки і оборони України від 04.11.2014 "Про невідкладні заходи щодо стабілізації соціально-економічної ситуації в Донецькій та Луганській областях" та розпорядження Кабінету Міністрів України від 07.11.2014 № 1085-р "Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та переліку населених пунктів, що розташовані на лінії зіткнення" (зі змінами), органи поштового зв'язку тимчасово не здійснюють пересилання поштових відправлень до вказаного населеного пункту.

Так, оскільки відповідач у справі знаходиться на території проведення АТО інформація про час і місце судового засідання була розміщена на сторінці господарського суду Луганської області (у розділі "Новини та події суду") офіційного веб-порталу "Судова влада в Україні" в мережі Інтернет (www.court.gov.ua/sudy/), про що свідчить роздруковані сторінки з мережі Інтернет.

Крім того, судом було здійснено спробу повідомлення відповідача про час та місце проведення судового засідання шляхом надання телефонограми за номером телефону, зазначеному у витягу з ЄДР: (06473) 629-780, про що свідчить довідка від 26.09.2016. Телефонограму передати не вдалося через відсутність зв'язку з абонентом.

Таким чином, судом вжито відповідні заходи щодо повідомлення учасника судового процесу, який знаходиться на тимчасово окупованій території (аналогічна позиція викладена в Інформаційному листі Вищого господарського суду України від 12.09.2014 № 01-06/1290/14).

Відзив на позовну заяву та інші витребувані судом матеріали відповідачем не надані, тому на підставі ст. 75 Господарського процесуального кодексу України справа розглядається за наявними матеріалами.

Розглянувши матеріали справи, надані докази, вислухавши присутнього в судовому засіданні представника позивача, суд встановив такі фактичні обставини.

Між сторонами за позовом укладено договір про фінансовий лізинг № 00001013 (далі - Договір), відповідно до якого позивач зобов'язався передати у розпорядження відповідача об'єкт лізингу - транспортний засіб типу VW Caddy Kasten Basis 2.0 I, 2008 року виробництва, шасі № НОМЕР_3, двигун № НОМЕР_1 (далі - об'єкт лізингу), а відповідач зобов'язався прийняти об'єкт лізингу і сплатити суму коштів за договором шляхом здійснення платежів відповідно до договору та згідно із Графіком покриття витрат та виплати лізингових платежів (далі - план відшкодування), що становить невід'ємну частину договору, на загальну суму, що становить еквівалент у гривні 16 469,00 доларів США, не враховуючи авансового платежу на суму, що становить еквівалент 1 646,90 доларів США (а.с.18-30).

Даний договір підписаний позивачем та відповідачем і скріплений їх печатками.

Згідно з пунктом 4.1 Договору, позивач зберігатиме за собою право власності на об'єкт лізингу, в той час як відповідач матиме право на експлуатацію Об'єкта лізингу впродовж усього строку дії договору (окрім випадків, коли позивач матиме право розірвати цей договір чи відмовитися від договору та вимагати повернення Об'єкта лізингу, як зазначено в договорі).

Після завершення строку дії цього договору, після сплати останнього лізингового платежу, інших платежів за цим договором та виконання всіх зобов'язань відповідачем, право власності на Об'єкт лізингу перейде до відповідача. З цією метою сторони укладуть договір купівлі-продажу, підпишуть додаткову угоду до цього договору або оформлять таке придбання в інший спосіб, визначений позивачем (пункт 4.2 договору).

Пунктом 6.1 Договору, визначено, що для експлуатації Об'єкта лізингу відповідач щомісяця виплачуватиме позивачу лізингові платежі відповідно до Графіку покриття витрат та виплати лізингових платежів (Плану відшкодування), що являє собою невід'ємну частину цього договору, та інших положень договору. Кожний лізинговий платіж включає в себе:

- відсотки (проценти) за користування обсягом фінансування;

- частину від обсягу фінансування (сума, яка відшкодовує частину вартості Об'єкта лізингу);

- комісії;

- покриття витрат, пов'язаних з оплатою послуг та відшкодуваннями, що підлягають виплаті у строки та на умовах, передбачених цим договором та інші витрати, передбачені або прямо пов'язані з договором.

Нижчезазначені витрати та послуги по адмініструванню та обслуговуванню договору не включаються до лізингових платежів:

- податок з власників транспортних засобів;

- будь-які податки, що можуть застосовуватися до договору після його виконання або в будь-який час у майбутньому;

- інші витрати та платіжні зобов'язання.

Такі витрати підлягають сплаті відповідачем на користь позивача. Якщо позивач поніс такі витрати, відповідач зобов'язується компенсувати суму таких витрат у повному обсязі протягом 3-х робочих днів з моменту відправлення позивачем відповідної вимоги відповідачу.

Згідно з пунктом 6.3 Договору, лізингові платежі та інші платежі, що підлягають виплаті за цим договором на користь позивача, відображають справедливу вартість Об'єкта лізингу та забезпечують отримання позивачем очікуваної станом на дату виконання договору суми на основі діючого курсу обміну Євро/долара США (як обумовлено сторонами в договорі), встановленого Національним Банком України або українським комерційним банком (ПАТ "КІБ Креді Агріколь" або іншим банком), або на основі обмінних курсів, за якими на встановлену дату укладалися угоди з клієнтами банку (ПАТ "КІБ Креді Агріколь" або іншого банку) з купівлі та продажу Євро/доларів США до української гривні), як буде обрано за рішенням позивача, станом на дату, коли кожен платіж підлягає виплаті. З цією метою лізингові платежі, інші платежі, а також будь-які інші платіжні зобов'язання, передбачені цим договором, розраховуються в Євро/доларах США (як обумовлено сторонами в договорі) на змінній основі та підлягають сплаті в українських гривнях за обмінним курсом вказаного вище банку, чинним на дату виставлення рахунку.

Пунктом 6.4 Договору, сторони погодили, що у Графіку покриття витрат та виплати лізингових платежів (Плані відшкодування) відображаються лізингові платежі з урахуванням відсотків (процентів/процентної ставки) за використання обсягу фінансування, розмір яких узгоджений сторонами.

Положеннями пункту 6.5 Договору, передбачено, що лізингові платежі перераховуються відповідачем на рахунок, зазначений позивачем у Графіку покриття витрат та виплати лізингових платежів (Плані відшкодування) не пізніше дати, вказаної у Графіку покриття витрат та виплати лізингових платежів (Плані відшкодування). Щомісячний платіж здійснюється не пізніше 15 -го календарного дня, вказаного у плані відшкодування.

Згідно з пунктом 8.2 Договору у випадку прострочення сплати платежу до відповідача застосовуються наступні санкції:

- пеня у розмірі 10 % річних від вчасно невиплаченої суми за кожен день затримки до моменту повної виплати платежу (підпункт 8.2.1);

- штрафні санкції за вимоги щодо сплати, надіслані позивачем (п. 8.3.1. договору): еквівалент 15 доларів США за першу вимогу, еквівалент 20 Доларів США за другу вимогу, еквівалент 25 Доларів США за третю вимогу (якщо позивач вирішить надіслати таку вимогу) (підпункт 8.2.2);

- компенсація будь-яких витрат, понесених позивачем та/або винагороди, включаючи, окрім іншого, гонорари юристам, судові та позасудові витрати, нараховані/виплачені з метою відшкодування сум, не виплачених відповідачем у відповідності до договору (підпункт 8.2.3).

У підпункті 8.3.2 пункту 8.3 Договору, сторони погодили, що у випадку якщо відповідач повністю або частково не здійснить оплату одного лізингового платежу, при цьому якщо прострочення лізингового платежу триває більш ніж 30 днів, позивач має право розірвати договір/відмовитися від договору і витребувати об'єкт лізингу від відповідача, в тому числі у примусовому порядку згідно з виконавчим написом нотаріуса.

Відповідно до пункту 12.6 договору, позивач має право в односторонньому порядку розірвати цей договір/відмовитися від договору, та також, серед іншого, право на повернення Об'єкта лізингу, в наступних випадках, зокрема: у разі, якщо відповідач не сплатив 1 (один) наступний Лізинговий платіж у повному обсязі або частково, і строк невиконання зобов'язання зі сплати перевищує 30 (тридцять) календарних днів (підпункт 12.6.1).

Пунктом 12.7 договору передбачено, що день, що вважатиметься датою припинення дії контракту визначається позивачем. Позивач надсилає відповідачу письмове повідомлення/вимогу про розірвання/відмову від договору та, за можливості, зв'язується з ним доступними телефону засобами зв'язку для повідомлення про розірвання/відмову від договору.

Негайно після розірвання/відмови від договору позивач має право скористатися всіма отриманими гарантіями від одержання повної суми всіх непогашених Лізингових платежів та інших платежів, незалежно від дати їхньої сплати (пункт 12.8 договору).

Відповідно до пункту 12.9 договору, у разі дострокового закінчення строку лізингу/розірвання договору відповідно до пункту 12 договору, відмови відповідача придбати Об'єкт лізингу, як передбачено пунктом 4.2, а також якщо позивач вимагає повернення Об'єкта лізингу відповідно до інших положень договору, відповідач зобов'язаний повернути Об'єкт лізингу за свій власний рахунок у відмінному робочому та технічному стані за адресою місцезнаходження позивача, якщо інша адреса не вказана останнім, впродовж 10 (десяти) робочих днів від дати одержання відповідного запиту.

Оскільки спроба доставки вимогибула здійснена 17.03.2016, то датою припинення договору є 31.03.2016.

Підставою звернення позивача з даним позовом стало те, що відповідач в порушення умов договору не сплатив лізингові платежі згідно з рахунками - фактурами у період з серпня 2014 року по жовтень 2014 року (включно), а саме:

- несплата щомісячного лізингового платежу за серпень 2014 року на суму 5010 грн 98 коп. відповідно до рахунку № 00217192 від 04.08.2014, належного до сплати відповідно до Плану відшкодування не пізніше 15.08.2014;

- несплата щомісячного лізингового платежу за вересень 2014 року на суму 5204 грн 63 коп. відповідно до рахунку № 00223290 від 04.09.2014, належного до сплати відповідно до Плану відшкодування не пізніше 15.09.2014;

- несплата щомісячного лізингового платежу за жовтень 2014 року на суму 5225 грн 07 коп. відповідно до рахунку № 00229599 від 01.10.2014, належного до сплати відповідно до Плану відшкодування не пізніше 15.10.2014;

Загальна сума невиконаних грошових зобов'язань відповідача за лізинговими платежами згідно до Графіку складає 15 440,68 грн.

Відповідачу було направлено вимогу № 00001013 від 05.10.2015 про сплату заборгованості за договором, повернення Об'єкта лізингу та повідомлення про відмову від договору (а.с.43).

Так, 17.03.2016 співробітником компанії ТОВ "Експрес Мото України" була здійснена спроба доставки вимоги про сплату заборгованості за договором, повернення Об'єкта лізингу та повідомлення про відмову від договору за вказаною в накладній адресою. Проте, здійснити доставку вимоги не вдалося, оскільки за адресою відповідача осіб для вручення не знайдено, вказаний номер телефону не активний.

Пунктом 12.7 Договору передбачено, що день, що вважатиметься датою розірвання/відмови від договору визначається позивачем у відповідному повідомленні/вимозі.

Згідно з пунктом 13.6 Умов лізингу, якщо позивач не зможе здійснити своє право на вилучення (повернення), як передбачено у пункті 13, він матиме право на вилучення Об'єкту лізингу у відповідача в примусовому порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса.

31.05.2016 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Семеновою Г.В. було вчинено виконавчий напис № 1138 про повернення Об'єкта лізингу (а.с.44).

23.06.2016 старшим державним виконавцем ВДВС Літинського районного управління юстиції було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження щодо примусового повернення обєкта лізингу на підставі виконавчого напису нотаріуса №1138 від 31.05.2016 (а.с. 45-46).

04.07.2016 старшим державним виконавцем ВДВС Літинського районного управління юстиції було винесено постанову про розшук майна боржника (а.с. 47)

Станом на 25.08.2016 (дата складання позовної заяви) транспортний засіб не розшукано, місцезнаходження його невідоме, Об'єкт лізингу Відповідачем не повернуто.

Також позивачем заявлено до стягнення збитки (реальні) в сумі 14 400,00 грн., які він поніс у зв'язку з відновленням порушеного права.

Обґрунтовуючи вказані вимоги позивач зазначив, що через порушення відповідачем своїх зобов'язань за договором, він був вимушений звернутися до спеціалізованих організацій, зокрема до ТОВ "Юридична компанія "Тріпл Сі" з метою надання послуг з вчинення виконавчого напису нотаріуса.

Також, позивач поніс витрати у зв'язку із необхідністю звернення до спеціалізованої організації ТОВ «Юридична фірма Вернер» з метою надання послуг по юридичному консультуванню, підготовці процесуальних документів та представництва інтересів позивача в суді.

Позивач вважає, що дана сума грошових коштів має бути компенсована позивачу з урахуванням податку на додану вартість, а саме у розмірі 14 400,00 грн., оскільки ТОВ "Порше Лізинг Україна" є платником податку на додану вартість відповідно до вимог діючого законодавства України.

Відповідно до статті 625 ЦК України, до стягнення заявлено 3 % річних за період прострочення з 16.08.2014 по 25.08.2016 в загальній сумі 899 грн 67 коп. та інфляційні втрати за період прострочення з 16.08.2014 по 25.08.2016 в сумі 10 038 грн 47 коп.

Дослідивши обставини справи, надані матеріали, оцінивши надані докази у їх сукупності, суд дійшов висновку про часткову обґрунтованість позовних вимог та необхідність задоволення позову частково з таких підстав.

Відповідно до ст.ст. 33, 34 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно ст. 43 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

Правовідносини між сторонами за позовом виникли із договору № 00001013 від 06.10.2009, який за своєю правовою природою є договором фінансового лізингу.

Відповідно до частини 1 статті 806 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобов'язується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі).

Аналогічне визначення договору лізингу міститься і у статті 1 Закону України "Про фінансовий лізинг".

Частиною 2 статті 806 ЦК України встановлено, що до договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом. До відносин, пов'язаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом.

За договором лізингу майновий інтерес лізингодавця полягає у розміщенні та майбутньому поверненні з прибутком грошових коштів, а майновий інтерес лізингоодержувача - в можливості користуватися та придбати предмет лізингу у власність.

Отже, договір фінансового лізингу поєднує в собі, зокрема, елементи договорів оренди та купівлі-продажу.

Згідно зі статтею 16 Закону України "Про фінансовий лізинг" лізингові платежі можуть включати: суму, яка відшкодовує частину вартості предмета лізингу; платіж як винагороду лізингодавцю за отримане у лізинг майно; компенсацію відсотків за кредитом та інші витрати лізингодавця, що безпосередньо пов'язані з виконанням договору лізингу.

Належне виконання лізингоодержувачем обов'язків зі сплати всіх лізингових платежів, передбачених договором лізингу, означає реалізацію ним права на викуп отриманого в лізинг майна.

Таким чином, на правовідносини, що складаються між сторонами договору лізингу щодо одержання лізингодавцем лізингових платежів у частині покупної плати за надання майна в майбутньому у власність лізингоодержувача, поширюються загальні положення про купівлю-продаж.

Зокрема, статтею 655 ЦК України визначено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Статтею 692 ЦК України встановлено, що покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару, встановлену в договорі. Договором купівлі-продажу може бути передбачено розстрочення платежу.

Згідно зі статтею 697 ЦК України договором може бути встановлено, що право власності на переданий покупцеві товар зберігається за продавцем до оплати товару або настання інших обставин.

Фактичні обставини свідчать, що відповідач не виконував зобов'язань з оплати лізингових платежів належним чином, що призвело до виникнення заборгованості за договором, в зв'язку з чим, керуючись частиною 2 статті 7 Закону України "Про фінансовий лізинг та пунктами 12.6, 12.7, 12.9 договору, позивач повідомив відповідача про розірвання договору і вимагав повернення предмета лізингу впродовж 10 днів з дня отримання вимоги.

На даний час предмет лізингу за договором № 00001013 від 06.10.2009 не повернуто позивачу, що підтверджується постановою старшого державного виконавця ВДВС Літинського районного управління юстиції про розшук майна боржника ВП № 51462556 від 04.07.2016 (а.с.47).

Проте, на дату розірвання (дострокового припинення) договору відповідач мав заборгованість зі сплати лізингових платежів, які підлягали сплаті відповідно до передбачених графіком дат платежу за період з серпня 2014 року по жовтень 2014 року в загальному розмірі 15 440,68 грн., що складається з 2 942,14 грн. нарахувань процентів та комісії та 12 498,54 грн. нарахувань за майно (відшкодування частини вартості предмета лізингу).

Частиною 2 статті 653 ЦК України передбачено, що у разі розірвання договору зобов'язання сторін припиняються.

Сторони не мають права вимагати повернення того, що було виконане ними за зобов'язанням до моменту зміни або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором або законом (частина 4 статті 653 ЦК України).

Отже, наслідком розірвання договору є відсутність у ТОВ "Порше Лізинг України" обов'язку надати предмет лізингу у майбутньому у власність ФОП ОСОБА_1 і, відповідно, відсутність права вимагати його оплати.

Враховуючи наведене та те, що право власності на предмет лізингу від позивача до відповідача не перейшло, позовні вимоги щодо стягнення з останнього такої складової частини лізингового платежу, як відшкодування вартості цього майна, яке залишилося у власності позивача, є безпідставними, у зв'язку з чим суд, здійснивши перерахунок лізингових платежів за період з серпня 2014 року по жовтень 2014 року, відмовляє в задоволенні позовних вимог в частині стягнення 12 498,54 грн., які є відшкодуванням (компенсацією) частини вартості предмету лізингу.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 01.10.2013 у справі № 11/5005/2290/2012 та від 29.10.2013 року у справі № 7/5005/2240/2012, які в силу положень статті 111-28 Господарського процесуального кодексу України є обов'язковою для застосування.

В той же час, враховуючи, що факт порушення відповідачем своїх договірних зобов`язань в частині своєчасної та повної сплати платежів, які є винагородою лізингодавцю за період з серпня 2014 року по жовтень 2014 року підтверджений матеріалами справи і не спростований відповідачем, суд прийшов до висновку про обґрунтованість позовних вимог в частині стягнення основного боргу в розмірі 2942,14 грн. (проценти та комісії).

Статтею 611 Цивільного кодексу України встановлено, що у разі порушення зобов'язання, настають наслідки, передбачені договором або законом.

Частиною 2 статті 625 ЦК України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Позивач враховуючи положення статті 625 ЦК України нарахував та заявив до стягнення 3% річних в сумі 899,67 грн. та інфляційні втрати в сумі 10038,47 грн. за період з 16.08.2014 по 25.08.2016.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних в порядку статті 625 ЦК України є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. (Відповідної правової позиції дотримується Вищий господарський суд України у постанові № 48/23 від 18.10.2011 та Верховний Суд України у постанові №3-12г10 від 08.11.2010).

Перевіривши надані позивачем розрахунки, 3% річних та інфляційних втрат, суд дійшов висновку, що вимоги в цій частині підлягають частковому задоволенню, за розрахунками суду, оскільки договір фінансового лізингу № 00001013 від 06.10.2009 є розірваним, у відповідача відсутній обов'язок сплачувати позивачу вартість предмета лізингу, в зв'язку з чим позивач має право нарахувати 3% річних та інфляційні втрати за вказані періоди лише на частину лізингового платежу, а саме суму винагороди.

Так, за розрахунком суду, за визначений позивачем період розмір 3% річних, які підлягають стягненню з відповідача становить 171,43 грн., а саме:

- з 16.08.2014 по 25.08.2016 на суму 995,97 = 60,48 грн.;

- з 16.09.2014 по 25.08.2016 на суму 991,10 = 57,70 грн.;

- з 16.10.2014 по 25.08.2016 на суму 955,07 = 53,25 грн.

У задоволенні решти заявленої суми 3 % річних, що складає 728,24 грн. слід відмовити.

Перевіривши розрахунок інфляційних нарахувань суд також встановив допущені позивачем помилки при розрахунку та зазначає наступне.

У застосуванні інфляції суд враховує положення пункту 3.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 № 14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань", в якому зазначено, що згідно з Законом України "Про індексацію грошових доходів населення" індекс споживчих цін (індекс інфляції) обчислюється спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади в галузі статистики і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях. На даний час індекс інфляції розраховується Державною службою статистики України і щомісячно публікується, зокрема, в газеті "Урядовий кур'єр". Отже, повідомлені друкованими засобами масової інформації з посиланням на зазначений державний орган відповідні показники згідно з статтями 17, 18 Закону України "Про інформацію" є офіційними і можуть використовуватися господарським судом і учасниками судового процесу для визначення суми боргу.

Індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць.

Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

З наданого до позову розрахунку інфляційних втрат вбачається, що позивач не дотримувався вказаного вище порядку визначення боргу з урахуванням індексу інфляції, а саме:

- за рахунком - фактурою № 59101-00217192 від 04.08.2014 інфляційні витрати повинні нараховуватися з вересня 2014 року по серпень 2016 року на суму боргу 995,97 та складати 654,07 грн.;

- за рахунком - фактурою № 59101-00223290 від 04.09.2014 інфляційні витрати повинні нараховуватися з жовтня 2014 року по серпень 2016 року на суму боргу 991,10 та складати 604,60 грн.;

- за рахунком - фактурою № 59101-00229599 від 01.10.2014 інфляційні витрати повинні нараховуватися з листопада 2014 року по серпень 2016 року на суму боргу 955,07 та складати 546,58 грн.

Таким чином до стягнення підлягають інфляційні втрати в загальній сумі 1805,25 грн. В решті заявленої суми інфляційних втрат в сумі 8 233,22 грн. слід відмовити за необґрунтованістю.

Щодо заявлених вимог про стягнення збитків в загальній сумі 14400,00 грн. витрати, понесені позивачем на оплату юридичних послуг суд зазначає наступне.

Згідно статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Згідно положень статті 224 ГК України, які узгоджуються з положеннями ст. 623 Цивільного кодексу України, учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов'язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб'єкту, права або законні інтереси якого порушено.

Під збитками, згідно частини 2 статті 224 ГК України, розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов'язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

До складу збитків, що підлягають відшкодуванню відповідно до частини 1 статті 225 ГК України включаються:

- вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства;

- додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб'єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов'язання другою стороною;

- неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов'язання другою стороною;

- матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом.

Відшкодування збитків може бути покладено на відповідача лише при наявності передбачених законом умов, сукупність яких створює склад правопорушення, яке є підставою для цивільно-правової відповідальності відповідно до статті 224 ГК України.

Обов'язковими умовами для застосування такої міри цивільно-правової відповідальності як відшкодування збитків є: протиправна поведінка боржника, яка проявляється у невиконанні або неналежному виконанні ним зобов'язання; наявність збитків; причинний зв'язок між протиправною поведінкою та завданими збитками, що означає, що збитки мають бути наслідком саме даного порушення боржником зобов'язання, а не якихось інших обставин, зокрема дій самого кредитора або третіх осіб; вина боржника.

Слід довести, що протиправні дії чи бездіяльність відповідача є причиною, а збитки, які виникли у позивача - безумовним наслідком такої протиправної поведінки.

Таким чином, заявляючи позовні вимоги про стягнення збитків, позивач має довести вищезазначені умови в порядку статті 33 ГПК України, відповідно до якої кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Із матеріалів справи вбачається, що позивачем заявлено до стягнення збитки в сумі 14400,00 грн., понесених у зв'язку з оплатою послуг з вчинення виконавчого напису нотаріуса, підготовки процесуальних документів для відкриття виконавчого провадження, супроводження повернення об'єкту лізингу, послуг по юридичному консультуванню, підготовці процесуальних документів та представництва інтересів позивача в суді. Зазначені витрати не є обов'язковими витратами, які особа має зробити для відновлення свого порушеного права, а вибір представників, які будуть представляти його інтереси, є її правом.

Суд вважає, що витрати на оплату юридичних послуг не є збитками у розумінні статті 623 ЦК України та статті 224 ГК України, оскільки такі витрати не мають обов'язкового характеру та необхідних ознак збитків відповідно до приписів чинного законодавства, а факт їх наявності та розмір не знаходяться у безпосередньому причинному зв'язку з неналежним виконанням відповідачем зобов'язань за Договором про фінансовий лізинг, а тому не підлягають до стягнення з відповідача.

За таких обставин, вимоги про стягнення збитків у розмірі 14400,00 грн. задоволенню не підлягають.

Враховуючи викладене, фактичні обставини справи та норми вищенаведеного законодавства, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково в загальній сумі 4 918 грн 82 коп., з яких:

- 2942,14 грн. - заборгованість за договором фінансового лізингу;

- 171,43 грн. - 3 % річних;

- 1805,25 грн. - інфляційні втрати.

Відповідно до статей 44, 49 Господарського процесуального кодексу України витрати позивача зі сплати судового збору слід покласти на відповідача пропорційно задоволеним вимогам.

Керуючись статтями 43, 33, 34, 43, 44, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

В И Р І Ш И В :

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Фізичної особо-підприємця ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, АДРЕСА_1, ідентифікаційний код НОМЕР_2, на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Порше Лізинг України", 02152, м. Київ, проспект П. Тичини, буд.1В, офіс В, ідентифікаційний код 35571472, заборгованість в сумі 2 942,14 грн., 3 % річних в сумі 171,43 грн., інфляційні втрати в сумі 1805,25 грн., а також витрати зі сплати судового збору в сумі 166,22 грн, видати наказ позивачу після набрання рішенням законної сили.

3. В задоволенні решти позовних вимог відмовити за необґрунтованістю.

Відповідно до статті 85 Господарського процесуального кодексу України у судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини рішення суду.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення 10-денного строку з дня його підписання, якщо не було подано апеляційну скаргу. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено і підписано 23.11.2016.

Суддя А.В. Секірський