ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
======================================================================
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 листопада 2016 року Справа № 915/1122/16

Господарський суд Миколаївської області у складі судді Олейняш Е.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Миколаєві справу

за позовом ОСОБА_1 акціонерного товариства Миколаївобленерго, вул. Громадянська, 40, м. Миколаїв, 54017 ()

до відповідача ОСОБА_2 виправної колонії Миколаївської області (№ 53), смт. Ольшанське, Миколаївський район, Миколаївська область, 57113 ()

про стягнення заборгованості в сумі 39 550, 00 грн., у тому числі: 33 666, 18 грн. - пені; 2 052, 06 грн. - 3 % річних; 3 831, 76 грн. інфляції.

за участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_3, довіреність № 01/53-667 від 28.12.2015 року;

від відповідача: представник не з'явився.

ВСТАНОВИВ:

До господарського суду Миколаївської області звернулось Публічне акціонерне товариство Миколаївобленерго з позовними вимогами до відповідача ОСОБА_2 виправної колонії Миколаївської області (№ 53) про стягнення пені за несвоєчасне погашення заборгованості в сумі 33 666, 18 грн., 3 % річних від суми заборгованості у розмірі 2 052, 06 грн. та інфляційних нарахувань в сумі 3 831, 76 грн.

Ухвалою господарського суду Миколаївської області від 21.10.2016 року прийнято позовну заяву до розгляду та порушено провадження у справі. Розгляд справи призначено в судовому засіданні на 16.11.2016 року.

В судовому засіданні 16.11.2016 року судом відповідно до ст. 85 ГПК України оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі з підстав, зазначених у позовній заяві, та просив суд позов задовольнити. В обґрунтування заявлених позовних вимог зазначив, що у звязку з порушенням термінів оплати рахунків, за спожиту електричну енергію та за перетікання реактивної електроенергії на підставі укладеного між сторонами договору № 38/1001-6 від 22.02.2013 року про постачання електричної енергії позивачем відповідачу нараховано пеню, 3 % річних та інфляцію.

Позовні вимоги обґрунтовані положеннями ст. 258, 257, 509, 525, 526, 259, 610, 611, 625, 629 ЦК України, ст. 230, ст. 275, ст. 193 ГК України та умовами договору.

Відповідач явку повноважного представника в судове засідання 16.11.2016 року не забезпечив, хоча про дату, час і місце розгляду справи повідомлений належним чином, про що свідчить повідомлення про вручення, яке наявне в матеріалах справи (арк. 145).

10.11.2016 року до господарського суду Миколаївської області від представника відповідача надійшов відгук по справі вх. № 18839/16, у якому відповідач зазначив, що визнає заборгованість перед позивачем в повному обсязі (арк. 146).

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши та оцінивши усі подані у справу докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд встановив наступне.

Між ОСОБА_1 акціонерним товариством «Миколаївобленерго» (постачальник) та ОСОБА_2 виправною колонією Миколаївської області (№53) (споживач) було укладено договір про постачання електричної енергії № 38/1001-б від 22.02.2013 року (арк. 7-11), який переукладався 24.01.2014 року (арк. 17-20), 19.12.2014 року (арк. 21-24) та 09.02.2015 року (арк. 25-28).

Відповідно до умов договорів про постачання електричної енергії постачальник продає електричну енергію споживачу для забезпечення потреб електроустановок споживача з дозволеною потужністю 250кВт, а споживач оплачує постачальнику вартість використаної (купленої) електричної енергії та здійснює інші платежі згідно з умовами цих договорів. (Розділ 1 договорів).

Судом встановлено, що договори № 38/1001-б від 22.02.2013 року, 24.01.2014 року та 19.12.2014 року укладались строком на один рік, відповідно до п. 9.4 договору від 09.02.2015 року договір набирає чинності з дня його підписання і укладається на строк до 31.12.2015 року.

Договори та додаткова угода підписані та скріплені печатками сторін. Доказів визнання недійсними чи розірвання договорів суду не подано.

На підставі ст. ст. 11, 202, 509 ЦК України між сторонами на підставі договору виникло господарське зобовязання, яке в силу ст. ст. 525, 526 ЦК України, ст. 193 ГК України має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог законодавства. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч. 1 ст. 275 ГК України за договором енергопостачання енергопостачальне підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду (далі - енергію) споживачеві (абоненту), який зобов'язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується.

Дослідивши подані суду договори про постачання електричної енергії судом встановлено, що їх положення, зокрема в частині постачання електричної енергії та строків розрахунків є ідентичними. Умовами договорів про постачання електричної енергії сторони погодили наступне.

Відповідно до п. 2.1 договорів під час виконання умов договору, а також вирішення всіх питань, що не обумовлені останнім, сторони зобов'язуються керуватися чинним законодавством України та Правилами користування електричною енергією (далі ПКЕЕ).

Відповідно до п. 2.2, 2.2.1, 2.2.2 договорів постачальник зобов'язується виконувати умови договору постачати споживачу електроенергію як різновид товару:

- в обсягах, визначених відповідно до розділу 5, та з урахуванням умов розділу 6 цього договору (додаток №1 "Обсяги постачання електричної енергії споживачу та субспоживачу");

- згідно з категорією струмоприймачів споживача відповідно до ПУЕ та гарантованого рівня надійності електропостачання схем електропостачання, визначених додатком № 8 "Акт розмежування балансової належності електромереж та експлуатаційної відповідальності сторін";

- із дотриманням граничних показників якості електричної енергії на межі балансової належності визначених державними стандартами (ГОСТ 13109-97).

Відповідно до п. 2.3.3 договорів споживач зобовязується оплачувати постачальнику вартість електричної енергії згідно з умовами додатків № 10 "Порядок розрахунків" та № 4 "Графік зняття показів засобів обліку електричної енергії".

Відповідно до п. 2.3.4 договорів споживач зобовязується здійснювати оплату за перетікання реактивної електричної енергії між електромережею постачальника та електроустановками споживача згідно з додатком № 5 "Порядок розрахунків за перетікання реактивної електроенергії".

Судом також встановлено, що додатки № 4, 10 укладались до договорів від 22.02.2013 року, 24.01.2014 року, 19.12.2014 року та 9.02.2015 року та їх умови є ідентичними.

Відповідно до п. 1-2 додатку № 4 до договорів сторони домовились, що покази розрахункових засобів обліку для здійснення розрахунків за спожиту електроенергію знімаються споживачем щомісячно 20 числа. На підставі показань розрахункових приладів обліку споживач по встановленій формі, згідно зразку, оформлює «Акт про використану електричну енергію».

Відповідно до п. 5 додатку № 4 до договорів сторони домовились, що постачальник не пізніше наступного робочого дня, визначеного п. 1, надає споживачу рахунки на оплату електричної енергії, а споживач в цей же термін надає постачальнику належним чином оформлений «Акт про використану електричну енергію» (в оригіналі).

Відповідно до п. 6 додатку № 4 до договорів постачальник разом з рахунком на оплату за спожиту електроенергію надає споживачу «Акт про прийняття-передавання товарної продукції». Підписаний та скріплений мокрою печаткою «Акт про прийняття-передавання товарної продукції» споживач зобовязується повернути постачальнику на протязі пяти робочих днів з дня отримання ним рахунку на оплату за спожиту електроенергію.

Відповідно до п. 1 додатку № 10 до договорів сторони передбачили, що розрахунковим вважається період з 20 числа місяця до того ж числа наступного місяця.

Покази розрахункових засобів обліку відповідно до переліку об'єктів споживача і точок комерційного обліку фіксуються споживачем на звітну дату кожного місяця та оформлюються "Актом про використану електричну енергію" по наведеному у додатку № 4 зразку у 2-х примірниках по одному для кожної сторони.

Розрахунки за електричну енергію проводяться споживачем виключно грошовими коштами на поточний рахунок із спеціальним режимом використання постачальника.

Відповідно до п. 3 додатку № 10 договорів рахунок на оплату за фактично спожиту за розрахунковий період електричну енергію та за перетікання реактивної електроенергії (за наявності додатку № 5) має бути оплачений споживачем протягом 5 операційних днів з дня отримання.

Судом встановлено наступне.

За період з листопада 2013 року по жовтень 2015 року позивач відпустив відповідачу електричної енергії в кількості 2 714 601 кВт*год на суму 1 126 327, 13 грн. За зазначений період за перетікання реактивної електричної енергії в кількості 1 406 721 кВАр*год відповідачу нарахована плата в сумі 63 010, 80 грн., що підтверджується наявними в матеріалах справи: актами про використану електричну енергію, виставленими позивачем рахунками на оплату, у яких вказано дату отримання рахунків відповідачем, та актами прийму-передачі товарної продукції (арк. 38-95).

Факт оплати спожитих відповідачем послуг підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, а саме банківськими виписками та платіжними дорученнями (арк. 96-130).

Проте, відповідачем ОСОБА_2 виправною колонією Миколаївської області (№ 53) сплата заборгованості за електричну енергію та перетікання реактивної електричної енергії здійснювалась з порушенням термінів оплати рахунків, що і стало підставою для звернення позивача ПАТ «Миколаївобленерго» до суду з позовними вимогами про стягнення пені за несвоєчасне погашення заборгованості в сумі 33 666, 18 грн., 3 % річних від суми заборгованості у розмірі 2 052, 06 грн. та інфляційні нарахування в сумі 3 831, 76 грн.

Відповідно до ст. ст. 610, 612 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання), а боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом та якщо внаслідок прострочення боржника виконання зобов'язання втратило інтерес для кредитора, він може відмовитися від прийняття виконання і вимагати відшкодування збитків.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Стаття 549 ЦК України встановлює, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до ч. 2 ст. 551 ЦК України якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 6 ст. 232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Стаття 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" передбачає, що платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Відповідно до ст. 3 Закону України Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Як встановлено вище, дослідивши подані суду договори про постачання електричної енергії № 38/1001-б від 22.02.2013 року, 24.01.2014 року, 19.12.2014 року та 9.02.2015 року судом встановлено, що додаток № 10 було укладено до усіх договорів, а також встановлено, що умови п. 7 додатку № 10 до договорів є ідентичними.

Відповідно до п. 7 додатку № 10 договорів у разі несвоєчасної оплати обумовлених даним додатком платежів, постачальник електричної енергії проводить споживачу нарахування за весь час прострочення:

- пені у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми боргу, що діяла в період, за який здійснюються нарахування;

- 3% річних з простроченої суми.

При цьому сума боргу за спожиту електроенергію та перетікання реактивної електроенергії повинна бути сплачена споживачем з урахуванням встановленого індексу інфляції.

Пеня, 3% річних та інфляційні нарахування сплачуються на поточний рахунок Постачальника електричної енергії, який вказується в рахунках, протягом 5 операційних днів з дня отримання.

Позивачем нараховано відповідачу пеню за несвоєчасне погашення заборгованості по активній електроенергії за період з листопада 2013 року по жовтень 2015 року за спожиту електричну енергію в розмірі 29 061, 81 грн. та за перетікання реактивної електроенергії в розмірі 4 604, 37 грн. Детальний розрахунок пені, здійснений позивачем, наявний в матеріалах справи (арк. 131-132, 135-136). Перевіривши розрахунок розміру пені, здійснений позивачем, судом встановлено, що нарахування здійснено позивачем, виходячи з подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожний день прострочення. Розрахунок здійснено по кожному окремому платежу відповідно до ст. 232 ГК України в межах шестимісячного строку нарахування. Період нарахування визначено позивачем правильно відповідно до умов договорів. Розрахунок пені здійснено арифметично правильно. Враховуючи вищевикладене та визнання заборгованості відповідачем в повному обсязі, суд дійшов висновку про обґрунтованість заявленої вимоги про стягнення пені в сумі 33 666, 18 грн. (29 061, 81 грн. - пені за спожиту електричну енергію + 4 604, 37 грн. - пені за перетікання реактивної електроенергії), яка є підставною та підлягає задоволенню.

Щодо вимоги позивача про стягнення з відповідача інфляційних втрат та 3 % річних, то слід зазначити наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачене ст. 625 ЦК України право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способом захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові (постанова Верховного Суду України від 23.01.2012 року по справі № 37/64).

Позивачем нараховано відповідачу 1 740, 97 грн. - 3 % річних від суми заборгованості за спожиту електричну енергію та 311, 09 грн. - 3 % річних від суми заборгованості за перетікання реактивної електроенергії за період з листопада 2013 року по жовтень 2015 року.

Перевіривши розрахунок 3 % річних, судом встановлено, що позивачем здійснено нарахування 3 % річних арифметично правильно, відповідно до умов договору (п. 7. Додатку № 10) та вимог чинного законодавства. Детальний розрахунок розміру 3 % річних наявний в матеріалах справи (арк. 133, 137). Враховуючи вищевикладене та визнання заборгованості відповідачем в повному обсязі, вимога про стягнення 3 % річних в сумі 2 052, 06 грн. (1 740, 97 грн. + 311, 09 грн.) є обґрунтованою, підставною та підлягає задоволенню.

Позивачем нараховано відповідачу 2 753, 21 грн. - індексу інфляції за прострочення оплати за спожиту електричну енергію та 1 078, 55 грн. - індексу інфляції за перетікання реактивної електроенергії за період з листопада 2013 року по жовтень 2015 року.

Перевіривши розрахунок розміру інфляційних втрат, судом встановлено, що позивачем арифметично правильно здійснено розрахунок розміру інфляційних втрат та відповідно до вимог чинного законодавства. Індекси інфляції застосовано правильно. Детальний розрахунок розміру інфляційних втрат наявний в матеріалах справи (арк. 134, 138).

Враховуючи вищевикладене та визнання заборгованості відповідачем в повному обсязі, вимога про стягнення індексу інфляції в сумі 3 831, 76 грн. (2 753, 21 грн. + 1 078, 55 грн.) є обґрунтованою, підставною та підлягає задоволенню.

Частина 1 ст. 15 ЦК України встановлює, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Вказаною нормою обов'язок доказування покладений на сторони процесу. Доказування полягає у поданні доказів сторонами та доведенні їх переконливості суду.

Отже, позовні вимоги є підставними, обґрунтованими та підтвердженими належними доказами. Позов підлягає задоволенню.

Судовий збір відповідно до ст. 49 ГПК України слід відшкодувати позивачу з відповідача.

Керуючись ст. 124 Конституції України, ст. 22, 33, 34, 43, 49, ст. 82 - 84 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

позов задовольнити.

Стягнути з відповідача ОСОБА_2 виправної колонії Миколаївської області (№ 53), смт. Ольшанське, Миколаївський район, Миколаївська область, 57113 () на користь позивача ОСОБА_1 акціонерного товариства Миколаївобленерго, вул. Громадянська, 40, м. Миколаїв, 54017 ():

- 33 666, 18 грн. (тридцять три тисячі шістсот шістдесят шість грн. 18 коп.) пені за несвоєчасне погашення заборгованості;

- 2 052, 06 грн. (дві тисячі пятдесят дві грн. 06 коп.) 3 % річних від суми заборгованості;

- 3 831, 76 грн. (три тисячі вісімсот тридцять одна грн. 76 коп.) інфляційних втрат;

- 1 378, 00грн. (одна тисяча триста сімдесят вісім грн. 00 коп.) - витрат по сплаті судового збору.

Наказ видати позивачу після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Апеляційна скарга подається через місцевий господарський суд, який розглянув справу.

Апеляційна скарга подається на рішення місцевого господарського суду протягом десяти днів. У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення, зазначений строк обчислюється з дня підписання рішення, оформленого відповідно до статті 84 цього Кодексу.

Повне рішення складено 21.11.2016 року.

Суддя Е.М. Олейняш