ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.11.2016р. Справа№ 914/2519/16

За позовом: Приватного підприємства «Охоронно-юридична фірма «Аутпост-4», м. Львів;

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю «Фенікс-Капітал», м. Львів;

про стягнення заборгованості в сумі 200 821,12 грн.

Суддя Коссак С.М.

при секретарі Сало О.А.

Представники:

Від позивача: ОСОБА_1 представник за довіреністю б/н від 22.09.2016 року;

Від відповідача: не зявився.

На розгляд господарського суду Львівської області 29.09.2016 р. надійшла позовна заява Приватного підприємства «Охоронно-юридична фірма «Аутпост-4» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фенікс-Капітал» про стягнення заборгованості за Договором № 02-02/16Л на виконання робіт з охоронного обслуговування від 01.02.2016р. в сумі 200 821,12 грн., з яких: 142 560,00 грн. заборгованості за надані послуги, 389,92 грн. 3% річних,4 015,20 грн. пені, 53 856,00 грн. збитків завданих у звязку з достроковим розірванням договору.

Ухвалою господарського суду Львівської області від 30.09.2016р. позовну заяву прийнято до розгляду, порушено провадження у справі та призначено її до судового розгляду на 17.10.2016р., про що сторони були повідомлені належним чином під розписку, що підтверджуються повідомленнями про вручення поштового відправлення (оригінали поштівок в матеріалах справи).

З підстав зазначених в ухвалі суду від 17.10.2016р. розгляд справи на відкладено 31.10.2016р., а 31.10.2016р. на 14.11.2016р.

Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що відповідач в порушення умов Договору № 02-02/16Л на виконання робіт з охоронного обслуговування від 01.02.2016р. не своєчасно та не в повному обсязі оплатив вартість наданих послуг. У звязку з не своєчасним виконання зобовязання позивач просить стягнути пеню, 3 % річних та збитки у звязку достроковим розірванням Договору.

17.10.2016р. позивачем в порядку ст. 22 ГПК України подано заяву (вх.№ 4939/16) про зменшення позовних вимог, у звязку частковою оплатою заборгованості відповідачем після подання позовної заяви до суду.

Також, 27.10.2016р. позивачем подано заяву про зменшення позовних вимог (вх.№ 5150/16), в якій зазначає, що на момент розгляд у справи в суді відповідачем оплачено заборгованість в сумі 142 560,00 грн. (що підтверджується інформацією банку лист-повідомлення від 12.10.2016р. № 12/17475 та банківською випискою від 18.10.2016р.). У звязку не своєчасним виконанням умов Договору позивач просить стягнути пеню в сумі 5 447,31 грн., 3 % річних в сумі 532,80 грн. та збитків у звязку достроковим розірванням Договору в сумі 53 856,00 грн. (розрахунок в матеріалах справи).

В судовому засіданні 14.11.2016р. представник позивача позовні вимоги підтримує з підстав зазначених в позовній заяві, з врахуванням заяви про зменшення позовних вимог (вх.№ 5150/16 від 27.10.2016р.), просить позов задоволити та стягнути заборгованість за Договором в сумі 59 836,11 грн., а саме: 5 447,31 грн. пені, 532,80 грн. та 53 856,00 грн. збитків у звязку достроковим розірванням Договору.

Відповідач в черговий раз у судове засідання явку повноважного представника не забезпечив, причин неявки та невиконання вимог ухвал суду не повідомив, хоча належним чином був повідомлений про дату, час та місце розгляду справи.

Стаття 22 Господарського процесуального кодексу України зобовязує сторони добросовісно користуватись належними їм процесуальними правами.

Відповідач не скористався своїм правом подання відзиву на позовну заяву та надання доказів в порядку статті 33 Господарського процесуального кодексу України.

Враховуючи те, що норми статті 38 Господарського процесуального кодексу України щодо обовязку господарського суду витребувати у сторін документи і матеріали, необхідні для вирішення спору, кореспондуються з диспозитивним правом сторін подавати докази, а пункт 4 частини 3 статті 129 Конституції України визначає одним з принципів судочинства - свободу в наданні сторонами суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, суд вважає, що господарським судом створені належні умови для надання сторонами доказів в обґрунтування своєї правової позиції.

У звязку з тим, що відповідач не використав наданого законом права на участь у судовому засіданні, подання відзиву на позов та доказів, а матеріали справи в достатній мірі характеризують взаємовідносини сторін і неявка відповідача не перешкоджає вирішенню спору, суд вважає за можливе розглянути справу в порядку статті 75 Господарського процесуального кодексу України за наявними у ній матеріалами.

Справа розглядається, з врахувань заяви про зменшення позовних вимог (вх.№ 5150/16 від 27.10.2016р.).

У судовому засіданні 14.11.2016р. оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, судом встановлено таке.

01.02.2016р. між позивачем та відповідачем було укладено договір № 02-02/16Л на виконання робіт з охоронного обслуговування від 01.02.2016р. (далі за текстом - Договір), згідно якого замовник (відповідач у справі) доручає, а виконавець (позивач у справі) бере на себе зобовязання щодо виконання робіт з охоронного обслуговування обєкта замовника.

Під охорону приймається обєкт визначений у Додатку № 1 до даного Договору (п.1.2. Договору).

На виконання умов Договору позивачем прийнято, а відповідачем здано обєкт під охорону, що підтверджується Актом прийому обєкта під охорону від 0102.2016р. (Додаток № 4 до Договору).

Розрахунок вартості охорони визначений сторонами в Додатку № 3 до Договору.

Відповідно п.2.4.5. даного Договору вказано, що замовник зобов'язаний сплачувати своєчасно та в повному обсязі вартість послуг виконавцю.

Відповідно до п. 4.5. Договору надання послуг (виконання робіт) підтверджується актом наданих послуг (виконаних робіт), який підписується двома сторонами.

Розрахунки за надані послуги здійснюються замовником не пізніше 10 числа наступного місяця на підставі актів виконання робіт (послуг) (п.4.3. Договору).

На виконання умов Договору, позивачем було виконано свої зобовязання, а відповідачем прийнято надані послуг, за актами здачі-прийняття робіт (наданих послуг) за липень-серпень 2016р. на суму 142 560,00 грн., що підписані та скріплені печатками сторін без жодних застережень, однак своєчасно не оплачені.

02.09.2016р. позивачем було надіслано відповідачу претензію №1902 з вимогою оплатити вартість охоронних послуг, наданих в період з 01.07. 2016р. по 14.08.2016р., в розмірі 142 560,00 грн.

13.09.2016р. позивачем повторно було надіслано відповідачу претензію №1912 з вимогою стосовно повної оплати заборгованості за Договором в сумі 142 560,00 грн.

Як вбачається з матеріалів справи, всупереч п. 4.3. та 2.4.5. Договору дані акти здачі-прийняття робіт (наданих послуг) відповідачем оплачені не своєчасно, а саме: 28.09.2016р. оплачено 98 208,00 грн. та 18.10.2016р. оплачено 44 352,00 грн. (з врахуванням заяви про зменшення позовних вимог).

За несвоєчасне виконання зобовязання за договором позивач просить стягнути 532,80 грн. 3% річних та 5 447,31 грн. пені.

Крім цього, позивач просить стягнути збитки у звязку з достроковим розірванням Договору.

Відповідно до п.7.6 Договору, він набув чинності з дня його підписання і мав діяти до 31.12.2016р.

Згідно п. 7.2. Договору сторони домовилися про те, що жодна із сторін, що підписала договір не може його розірвати односторонньому порядку без письмового попередження про це іншої сторони за один місяць до такого.

04.08.2016р. позивач отримав лист № 121 від 04.08.2016р., згідно якого відповідач повідомив, що припиняє дію Договору з 15.08.2016р.

09.08.2016р. позивач надіслали лист від 08.08.216р. до відповідача та повідомили, що відповідно до умов укладеного Договору одностороннє розірвання договору можливе лише через місяць після повідомлення іншої сторони, а в протилежному випадку нашому підприємству буде завдано збитків. Однак, позивач враховуючи тривалу та плідну співпрацю між сторонами погодився на достроково розірвати Договору з 15.08.2016р. року, без стягнення збитків з відповідача, і при умові, що замовником до 12.08.2016р. буде здійснено повну оплату наданих послуг за липень 2016 року та за період з 01.08.2016р. по 15.08.2016р.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач не здійснив жодної оплати за надані послуги до 12.08.2016р. та наполягав на достроковому розірванні Договору, внаслідок чого 24 год. 00 хв. 14.08.2016р. сторонами було підписано Акт повернення об'єкта з-під охорони, відповідно до якого виконавець зняв охорону з об'єкту за адресою: м. Львів, вул. Кульпарківська, 226-А та передав його ОСОБА_2, в якого не було зауважень щодо наданих виконавцем послуг, а також замовника ще раз було повідомлено про те, що зняття охорони відбулось всупереч вимогам п.7.2 укладеного Договору.

У звязку з достроковим розірванням Договору позивач просить стягнути збитки в сумі 53 856,00 грн.

Доказів повного або часткового погашення заборгованості на момент розгляду справи в суді сторонами суду не подано.

При прийнятті рішення суд виходив з такого.

Відповідно до частини 1 статті 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до статті 179 Господарського кодексу України майново-господарські зобов'язання, які виникають між суб'єктами господарювання або між суб'єктами господарювання і негосподарюючими суб'єктами - юридичними особами на підставі господарських договорів, є господарсько-договірними зобов'язаннями.

Відповідно до статті 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

В силу положень статті 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу інших актів цивільного законодавства.

Статтею 629 Цивільного кодексу України встановлено, що договір є обовязковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Між сторонами у справі виникли зобов'язання на підставі договору в силу пункту 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України.

Статтею 530 Цивільного кодексу України встановлено - якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно з ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання. Статтею 611 Цивільного кодексу України передбачені наслідки порушення зобовязання.

Відповідачем було допущене порушення умови Договору щодо оплати коштів за надані послуги, а саме прострочення термінів оплати (п.4.3., п.2.4.5. Договору).

Відповідно ст. 625 Цивільного кодексу України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошових зобовязань. Боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми.

Суд здійснивши перерахунок 3% річних (з врахуванням ст. 253 ЦК України, перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою повязано його початок, ч. 5 ст.254 ЦК України, що якщо останній день строку припадає на вихідний, святковий або інший неробочий день, що визначений відповідно до закону у місці вчинення певної дії, днем закінчення строку є перший за ним робочий день, п.6.1. договору та п.1.9 постанови пленуму Вищого господарського суду України №14 від 17.12.2013р. «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошового зобовязань», що день фактичної сплати суми заборгованості не включається в період часу, за яким здійснюється стягнення інфляційних нарахувань та пені), дійшов висновку, що з стягненню підлягає 515,04 грн. - 3% річних. В частині стягнення 17,76 грн. 3% річних слід відмовити.

Відповідно 4.4. Договору за несвоєчасну оплату послуг, наданих виконавцем, замовник сплачує пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від вартості наданих послуг за кожен день заборгованості (включаючи день оплати).

Відповідно до статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Штрафними санкціями, згідно з ч.1 статтею 230 Господарського кодексу України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Згідно ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобовязання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобовязання мало були виконати.

Відповідно до п. 2.1 Постанови Вищого господарського суду України № 14 від 17.12.2013р. «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» пеня, за визначенням частини третьої статті 549 ЦК України, - це вид неустойки, що забезпечує виконання грошового зобовязання і обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до статті 627 Цивільного кодексу України, враховуючи статтю 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Іншого не узгодженого сторонами в Договорі та не передбачено законом.

Крім цього, відповідно п. 129.3. Податкового кодексу нарахування пені закінчується у день зарахування коштів на відповідний рахунок органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів та/або в інших випадках погашення податкового боргу та/або грошових зобов'язань.

Суд здійснивши перерахунок пені з врахуванням ч. 5 ст.254 ЦК України та п. 4.4. Договору, що замовник сплачує пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від вартості наданих послуг за кожен день заборгованості (включаючи день оплати), встановив, що стягненню підлягає пеня в сумі 5 353,39 грн. В частині стягнення 93,92 грн. пені слід відмовити.

Відповідно до п. 8 ч. 2 ст. 16 Цивільного кодексу України одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів є відшкодування збитків.

Частиною 2 ст. 22 Цивільного кодексу України встановлено, що збитками є доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушено (упущена вигода).

Частиною 1 ст. 224 Господарського кодексу України встановлено, що учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов'язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб'єкту, права або законні інтереси якого порушено.

Під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов'язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 225 Господарського кодексу України до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов'язання другою стороною.

Отже, після розірвання Договору всупереч п. 7.2. Договору, крім несвоєчасної оплати зобовязання за Договором в розмірі 142 560,00 грн., позивачу ще й було завдано збитків у зв'язку з достроковим розірванням Договору, в розмірі не одержаного доходу за 17 днів серпня 2016 року, що був передбачений в пункті 2 Додатку №3 до Договору, в сумі 53 856,00 грн.

Умовами цивільно-правової відповідальності для відшкодування збитків є: протиправність поведінки, дія чи бездіяльність діяльність особи, шкідливий розвиток таких дії (наслідки) та причинний зв'язок між протиправною поведінкою і завданими збитками; вина особи, що заподіяла збитки.

Судом встановлено,що в діях відповідача наявні необхідні умови цивільно-правової відповідальності для відшкодування збитків.

Виходячи з наведеного, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог в частині стягнення збитків у звязку достроковим розірванням Договору у розмірі 53 856,00 грн., оскільки такі обґрунтовані та підтверджені матеріалами справи.

Належних та допустимих доказів заперечення завдання позивачу збитків відповідачем не подано.

Згідно з ст.33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст.34 Господарського процесуального кодексу України обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до ст. 43 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Виходячи зі змісту наведеного вище, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог частково.

Судовий збір в розмірі 1 378,00 грн. відповідно до статті 49 Господарського процесуального кодексу України підлягає розподілу між сторонами пропорційно задоволеним позовним вимогам.

Судовий збір в розмірі 1 634,33 грн. підлягає повернунню.

Крім цього, суд зазначає, що відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 33, 34, 43, 49, 75, 82, 83, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов задоволити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фенікс-Капітал» (79060, м. Львів, вул. Наукова, буд. 7А; ідентифікаційний код 36500580) на користь Приватного підприємства «Охоронно-юридична фірма «Аутпост-4» (79005, м. Львів, вул. Коцюбинського, буд. 6; ідентифікаційний код 37776298) 5 353,39 грн. пені, 515,04 грн. 3% річних, 53 856,00 грн. збитків та 1 375,43 грн. витрат по сплаті судового збору.

3. В задоволені решти позовних вимог відмовити.

4. Наказ видати відповідно до статті 116 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст рішення складено та підписано 21.11.2016 року.

Суддя Коссак С.М.