ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 листопада 2016 року Справа № 916/3549/15

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

Корнілової Ж. О. - головуючого (доповідач),
Грека Б. М.,
Малетича М. М.,
розглянувши матеріали касаційної скарги
Фізичної особи-підприємця ОСОБА_4
на постанову Одеського апеляційного господарського суду від 27.07.2016
у справі№ 916/3549/15 Господарського суду Одеської області
за позовомФізичної особи-підприємця ОСОБА_4
ДоДержавного підприємства "Чорноморський експертно-технічний центр Держгірпромнагляду України"
про за участю від позивача: від відповідача:розірвання договору та стягнення 7234,92 грн., ОСОБА_5, не з'явилися,

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду Одеської області від 09.02.2016 у справі № 916/3549/15 (у складі колегії суддів: Волкова Р. В. - головуючого, Никифорчук М. І., Желєзна С. П.) відмовлено у задоволенні позовних вимог.

Постановою Одеського апеляційного господарського суду від 27.07.2016 (у складі колегії суддів: Принцевської Н. М. - головуючого, Діброви Г. І., Колоколова С. І.) рішення Господарського суду Одеської області від 09.02.2016 у справі № 916/3549/15 Господарського суду Одеської області залишено без змін.

Не погоджуючись з постановою Одеського апеляційного господарського суду від 27.07.2016 у справі № 916/3549/15, Фізична особа-підприємець ОСОБА_4 звернулась до Вищого господарського суду України із касаційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Одеської області від 09.02.2016 та постанову Одеського апеляційного господарського суду від 27.07.2016 у справі № 916/3549/15 Господарського суду Одеської області, і справу передати до суду першої інстанції на новий розгляд.

Заслухавши суддю-доповідача Корнілову Ж.О., обговоривши доводи касаційної скарги, заслухавши представника позивача, перевіривши правильність застосування норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Вищого господарського суду України вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судами встановлено, що між ФОП ОСОБА_4 та ДП "Чорноморський експертно-технічний центр Держгірпромнагляду України" 25.06.2014 укладено договір № 01206 (далі договір).

Відповідно до п. 1.1. договору відповідач (виконавець) прийняв на себе обов`язок з надання послуг щодо видачі експертного висновку на експлуатацію машин, механізмів, устаткування підвищеної небезпеки, атракціони.

Відповідно до п. 2.2. договору вартість послуг складає 2349,60 грн. з урахуванням ПДВ.

Відповідно до п. 3.1. договору оплата здійснюється на умовах 100% попередньої оплати протягом 10 календарних днів з моменту підписання договору.

Пунктом 4.1. договору передбачено, що строк надання послуг становить 30 календарних днів після виконання замовником пунктів 3.1. та 5.1. договору.

Відповідно до п. 5.1. договору замовник взяв на себе певні зобов`язання, зокрема, надати виконавцю всі необхідні документи і матеріали протягом 5 календарних днів після сплати вартості послуг.

Пунктом 8.1. передбачено, що договір може бути розірваний за взаємною згодою сторін, на підставі судового рішення.

Відповідно до п. 10.4. договору, термін дії договору до 31.12.2014.

На виконання умов договору позивачем сплачено суму попередньої оплати в розмірі 2349,60 грн., що підтверджується наявною в матеріалах справи копією квитанції № 4480.423.1 від 16.07.2014.

На підставі листа замовника № 15 від 05.01.2015, 05.01.2015 сторонами продовжено строк надання послуг за договором до 01.06.2015 у зв`язку з несвоєчасним наданням замовником необхідних документів, передбачених п. 5.1. договору.

Між ФОП ОСОБА_4 та ДП "Чорноморський експертно-технічний центр Держгірпромнагляду України" укладено договір № 00235 від 06.03.2015, предметом якого є надання відповідачем послуг з проведення навчання з питань охорони праці працівників позивача.

Відповідно до акта приймання передачі наданих послуг № УО 00235 від 23.03.2015 послуги за договором № 00235 надано відповідачем в повному обсязі. Вказаний акт підписано обома сторонами без зауважень та заперечень.

ФОП ОСОБА_4 13.05.2015 звернулась до відповідача з листом про розірвання договору № 01206 та про повернення попередньої оплати, посилаючись на невиконання відповідачем умов договору та ненадання останнім експертного висновку.

Листом № 219 від 19.05.2015 відповідача повідомлено позивача про необхідність виконання ним пункту 5.1. договору щодо надання необхідних документів з навчання обслуговуючого атракціони персоналу з питань охорони праці на підставі постанови Кабінету Міністрів України № 1107 від 26.10.2011; ненадання документів в строк до 01.06.2015, відповідачем буде надано негативний висновок експертизи.

Відповідачем виконано взяті на себе зобов'язання за договором № 01206 від 25.06.2014, що підтверджується актом приймання-передачі наданих послуг від 13.07.2015 без зауважень та заперечень.

Рекомендованим листом ДП "Чорноморський експертно-технічний центр Держгірпромнагляду України" 18.06.2015 направлено на адресу ФОП ОСОБА_4 негативний експертний висновок № 51.-04.-31.-0212.15 від 15.06.2015 щодо стану охорони праці та безпеки промислового виробництва суб`єкта господарювання. Вказаний висновок не отримано позивачем і повернуто за закінченням терміну зберігання.

ФОП ОСОБА_4 звернулась до Господарського суду Одеської області з позовом про розірвання договору, стягнення 2349,60 грн. попередньої плати та 4885,32 грн. збитків у зв'язку з невиконанням зобов'язання у встановлений договором строк.

Місцевий господарський суд, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, дійшов до правильного висновку про відмову у задоволенні позовних вимог про розірвання договору № 01206 від 25.06.2014, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 193 Господарського Кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Відповідно до ст. 526 Цивільного Кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 627 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Статтею 629 Цивільного Кодексу України передбачено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до п. 1 ст. 530 Цивільного Кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певні дії (сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. При цьому, зобов'язання виникають з підстав, встановлених ст.11 цього Кодексу, у тому числі з договору.

Відповідно до ст. 175 Господарського кодексу України майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов'язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов'язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управлена сторона має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку. Майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Статтею 901 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Положення цієї глави можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов'язання.

Відповідно до ст. 907 Цивільного кодексу України договір про надання послуг може бути розірваний, у тому числі шляхом односторонньої відмови від договору, в порядку та на підставах, встановлених цим Кодексом, іншим законом або за домовленістю сторін.

Відповідно до ст.188 Господарського кодексу України зміна та розірвання господарських договорів в односторонньому порядку не допускаються, якщо інше не передбачено законом або договором. Сторона договору, яка вважає за необхідне змінити або розірвати договір, повинна надіслати пропозиції про це другій стороні за договором. Сторона договору, яка одержала пропозицію про зміну чи розірвання договору, у двадцятиденний строк після одержання пропозиції повідомляє другу сторону про результати її розгляду. У разі якщо сторони не досягли згоди щодо зміни (розірвання) договору або у разі неодержання відповіді у встановлений строк з урахуванням часу поштового обігу, заінтересована сторона має право передати спір на вирішення суду.

Судами встановлено, що пунктом 8.1. договору № 01206 від 25.06.2014 передбачено, що договір може бути розірвано за взаємною згодою сторін, на підставі судового рішення.

Судами встановлена наявність в матеріалах справи належним чином завіреної копії акта приймання-передачі наданих послуг № УО 00235 від 23.03.2015, підписаного сторонами без зауважень та заперечень, відповідно до якого послуги за договором № 00235 з організації та проведення навчання працівників замовника надані відповідачем в повному обсязі.

Відповідно до п. 5.1. договору № 01206 від 25.06.2014 замовник взяв на себе певні зобов`язання, зокрема, надати виконавцю всі необхідні документи і матеріали протягом 5 календарних днів після сплати вартості послуг.

Листом № 219 від 19.05.2015 відповідача повідомлено позивача про необхідність виконання ним пункту 5.1. договору щодо надання необхідних документів з навчання обслуговуючого атракціони персоналу з питань охорони праці на підставі постанови Кабінету Міністрів України № 1107 від 26.10.2011; ненадання документів в строк до 01.06.2015, відповідачем буде надано негативний висновок експертизи.

У зв'язку з ненаданням ФОП ОСОБА_4 вказаних необхідних документів, відповідачем направлено на адресу позивача негативний експертний висновок № 51.-04.-31.-0212.15 від 15.06.2015 щодо стану охорони праці та безпеки промислового виробництва суб`єкта господарювання.

Судами встановлено, що відповідачем виконано взяті на себе зобов'язання за договором № 01206 від 25.06.2014, що підтверджується актом приймання-передачі наданих послуг від 13.07.2015 без зауважень та заперечень.

Суд апеляційної інстанції правомірно погодився з висновком місцевого господарського суду про відсутність підстав для розірвання договору № 01206 від 25.06.2014, оскільки він є фактично виконаним. До того ж, за нормами чинного законодавства України, зокрема, п. 9 Порядку видачі дозволів на видачі дозволів на виконання робіт підвищеної небезпеки та на експлуатацію (застосування) машин, механізмів, устаткування підвищеної небезпеки, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 1107 від 26.10.2011 та ст. 21 Закону України "Про охорону праці" обов'язковою умовою для отримання позивачем дозволу на експлуатацію атракціонів необхідний висновок експертизи щодо додержання вимог законодавства з питань охорони праці та промислової безпеки під час експлуатації заявлених машин, механізмів, устаткування та їх відповідності вимогам зазначеного законодавства.

Суд апеляційної інстанції правильно погодився з висновком місцевого господарського суду щодо відсутності підстав для задоволення позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивача суми сплаченої за договором попередньої оплати наданих послуг в розмірі 2349,60 грн., оскільки дані послуги надані відповідачем та прийняті позивачем в повному обсязі, що підтверджується належними та допустимими доказами у справі відповідно до вимог ст. ст. 33, 34, 36 Господарського процесуального кодексу України, яким суд апеляційної інстанції надав оцінку за нормами ст. 43 Господарського процесуального кодексу України у їх сукупності. Зокрема, в матеріалах справи є наявним акт приймання-передачі наданих послуг від 13.07.2015, який підписаний сторонами належним чином без заперечень та зауважень.

Суд апеляційної інстанції правомірно погодився з висновком місцевого господарського суду про відмову у задоволенні позовних вимог щодо стягнення 4885,32 грн. збитків, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 22 Цивільного кодексу України особа, якій завдано збитки у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є, в тому числі, доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби ц право не було порушене (упущена вигода).

Статтею 224 Господарського кодексу України передбачено, що учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов'язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб'єкту, права або законні інтереси якого порушено.

Під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов'язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

До складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб'єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов'язання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов'язання другою стороною; матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом.

Саме особа, яка порушила зобов'язання, несе цивільно-правову відповідальність, зокрема, у вигляді відшкодування збитків. Для застосування такої міри відповідальності як відшкодування збитків необхідною є наявність всіх чотирьох загальних умов відповідальності, а саме: протиправної поведінки боржника, що полягає у невиконанні або неналежному виконанні ним зобов'язання; наявності шкоди (збитки це грошове вираження шкоди); причинного зв'язку між протиправною поведінкою та завданою шкодою; вини боржника. Тому позивачу необхідно довести суду факт заподіяння йому збитків, розмір зазначених збитків, докази невиконання договірних зобов'язань саме відповідачем та причинно-наслідковий зв'язок між невиконанням зобов'язань та заподіяними збитками. При визначенні розміру збитків, заподіяних порушенням господарських договірних зобов'язань, береться до уваги вид (склад) збитків та наслідків таких порушень для підприємства. Тоді як відповідачу потрібно довести суду відсутність його вини у спричиненні збитків позивачу.

Позивач під час звернення до суду з позовом зазначив, що він зазнав збитків з вини відповідача у вигляді необхідності повторної оплати проведеної іншою експертною установою експертизи для надання необхідного позивачу позитивного висновку.

Суд апеляційної інстанції правомірно погодився з висновком місцевого господарського суду щодо недоведеності позивачем належними засобами доказування у господарському судочинстві всіх складових об'єктивної та суб'єктивної сторони заявлених позивачем збитків, зокрема, наявність причинно-наслідкового зв'язку між діями відповідача та понесеними позивачем витратами, протиправної поведінки відповідача, тоді як відповідачем доведено відсутність його вини у спричиненні позивачу збитків.

Місцевий господарський суд, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, дійшов до правильного висновку про відмову ФОП ОСОБА_4 у задоволенні позовних вимог про стягнення з ДП "Чорноморський експертно-технічний центр Держгірпромнагляду України" 4885,32 грн. збитків.

Відповідно до статті 1117 Господарського процесуального кодексу України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, касаційна інстанція на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

Касаційна інстанція не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові господарського суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти докази.

Відповідно до пункту 1 статті 1119 Господарського процесуального кодексу України касаційна інстанція за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити рішення першої інстанції або постанову апеляційної інстанції без змін, а скаргу - без задоволення. Касаційна скарга залишається без задоволення, коли суд визнає, що рішення місцевого та постанова апеляційного господарських судів прийняті з дотриманням вимог матеріального та процесуального права, з'ясуванням всіх обставин, що мають значення для правильного вирішення спору.

Постанову Одеського апеляційного господарського суду від 27.07.2016 у справі № 916/3549/15 Господарського суду Одеської області прийнято з дотриманням вимог матеріального та процесуального права, з'ясуванням всіх обставин, що мають значення для правильного вирішення спору.

Доводи скаржника, викладені у касаційній скарзі судова колегія вважає непереконливими, і такими, що спростовуються наявними доказами та встановленими матеріалами справи.

Таким чином постанова Одеського апеляційного господарського суду від 27.07.2016 у справі № 916/3549/15 Господарського суду Одеської області підлягає залишенню без змін.

Керуючись статтями 1115, 1117, 1119-11111 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 на постанову Одеського апеляційного господарського суду від 27.07.2016 у справі № 916/3549/15 Господарського суду Одеської області залишити без задоволення.

Постанову Одеського апеляційного господарського суду від 27.07.2016 у справі № 916/3549/15 Господарського суду Одеської області залишити без змін.

Головуючий, суддя:Корнілова Ж. О.
Судді:Грек Б. М.
Малетич М. М.