РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.11.2016Справа №910/16526/16
За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ТДС УКРСПЕЦТЕХНІКА"

до Приватного акціонерного товариства "Київ - Дніпровське міжгалузеве підприємство промислового залізничного транспорту"

про стягнення 88 779,71 грн.

Суддя Турчин С.О.

Представники сторін:

від позивача: не з'явились

від відповідача: Носенко А.М. (довіреність № 213 від 29.08.2016)

ОБСТАВИНИ СПРАВИ :

Товариство з обмеженою відповідальністю "ТДС УКРСПЕЦТЕХНІКА" (позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Приватного акціонерного товариства "Київ - Дніпровське міжгалузеве підприємство промислового залізничного транспорту" (відповідач) про стягнення 88 779,71 грн. заборгованості.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 08.09.2016 порушено провадження у справі № 910/16526/16, розгляд справи призначено на 27.09.2016.

27.09.2016 через відділ діловодства суду від позивача надійшли документи по справі.

27.09.2016 через відділ діловодства суду від відповідача надійшли: зустрічна позовна заява про визнання недійсним договору; відзив на позовну заяву; документи по справі.

У поданому відзиві відповідач заперечує проти задоволення позовних вимог та зазначає, що договір № УС 65/1 від 08.10.2012 належним чином виконаний відповідачем. Рахунок-фактура № 21229 від 28.10.2013, який позивач вважає підставою для оплати відповідачем коштів, встановлює оплату за послуги з доставки, погрузки, розгрузки, розбирання та дефектування бульдозера Т- 170, при цьому рахунок містить посилання на договір № УС 65/1 від 08.10.2012.

В судове засідання 27.09.2016 з'явились представники позивача, відповідача та надали суду пояснення по справі.

Так, у судовому засіданні 27.09.2016 представник позивача подав письмову заяву, у якій зазначив, що підставою позову є договір № УС 65/1 від 08.10.2012.

В судовому засіданні 27.09.2016 оголошено перерву до 18.10.2016.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 27.09.2016 у справі № 910/16526/16 зустрічну позовну заяву Приватного акціонерного товариства "Київ - Дніпровське міжгалузеве підприємство промислового залізничного транспорту" до Товариства з обмеженою відповідальністю "ТДС УКРСПЕЦТЕХНІКА" про визнання недійсним договору та додані до неї матеріали повернуті заявнику без розгляду.

13.10.2016 через відділ діловодства суду від позивача надійшли пояснення та документи по справі.

У письмових поясненнях позивач зазначив, що просить стягнути з відповідача 45 000,00 грн. основної заборгованості, яка складається з 2 666,67 грн. - послуги доставки бульдозера, 800,00 грн. - послуги погрузки, 800,00 грн. - послуги розгрузки, 33 233,33 грн. - послуги розборки, дефектовки бульдозера, 40 021,90 грн. - інфляційні втрати та 3 757,81 грн. - 3% річних.

17.10.2016 через відділ діловодства суду від відповідача надійшли документи по справі.

В судове засідання 18.10.2016 з'явились представники позивача, відповідача.

Представники сторін надали суду пояснення по справі та заявили спільне клопотання про продовження строку вирішення спору, яке просили суд задовольнити.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 18.10.2016 продовжено строк вирішення спору, розгляд справи відкладено на 15.11.2016.

11.11.2016 через відділ діловодства суду від позивача надійшло клопотання про розгляд справи без участі представника позивача

11.11.2016 від відповідача надійшли письмові пояснення по справі, у яких відповідач зазначає, що не отримував від позивача акту надання послуг від 28.10.2013 № 24022. Положення Договору № УС 65/1 від 08.10.2012 не містять зобов'язань відповідача щодо виплати позивачу за погрузку, розгрузку, доставку, розборку, дефектування бульдозера.

У судове засідання 15.11.2016 представник позивача не з'явився.

Представник відповідача у судовому засіданні 15.11.2016 заперечив проти задоволення позовних вимог, надав усні пояснення щодо своїх заперечень.

Враховуючи те, що наявні у матеріалах справи документи достатні для прийняття повного та обґрунтованого судового рішення, з метою запобігання безпідставному затягуванню розгляду справи, в судовому засіданні 15.11.2016 було оголошено вступну та резолютивну частини рішення, відповідно до ст. 85 ГПК України.

Розглянувши надані документи та матеріали, заслухавши пояснення представника позивача, з'ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

08.10.2012 між Товариством з обмеженою відповідальністю "ТДС УКРСПЕЦТЕХНІКА" (далі - виконавець) та Приватним акціонерним товариством "Київ - Дніпровське міжгалузеве підприємство промислового залізничного транспорту" (далі - замовник) укладено договір № УС 65/1 про надання послуг (далі - Договір), відповідно до п. 1.1.1 якого, виконавець за цим Договором надає послуги по ремонту бульдозера Т-170, а замовник зобов'язаний прийняти та сплатити надані послуги та виконані роботи відповідно до умов цього Договору.

Згідно з п. 2.1.1 та п. 2.1.9 Договору, замовник зобов'язаний подавати в письмовому вигляді заявку на проведення ремонту та підписати Акт здачі-приймання виконаних робіт/наданих послуг після їх завершення. У випадку, якщо замовник протягом 5 днів з моменту отримання зазначеного акту не підписує його і не надає вмотивованої відмови від його підписання, то роботи/послуги вважаються прийнятими, а акт узгодженим замовником без зауважень.

Виконавець зобов'язаний виконувати ремонтні роботи згідно заявки замовника. При прийомі техніки на ремонт та поверненні з ремонту складати Акт приймання-передачі техніки. Після проведення необхідних робіт оформити і завірити підписом уповноваженої особи Акт здачі-прийняття робіт у відповідності із затвердженою формою. У випадку виявлення при проведенні ремонту необхідності проведення додаткових ремонтних робіт виконавець робить запис в акті (п. 2.2.3, 2.2.5 Договору).

Положеннями п. 4.1, 4.2 Договору встановлено, що вартість робіт, їх об'єм, вартість матеріалів, що постачаються виконавцем замовнику, визначається Дефектною відомістю та специфікацією, які є невід'ємною частиною цього договору і становить 295340,78 грн. Замовник на підставі виписаних рахунків-фактур виконавця протягом трьох банківських днів з моменту їх отримання вносить на поточний рахунок виконавця передоплату в розмірі 50% відсотків вартості робіт. Решту суми - 50% вартості ремонту замовник обов'язується внести на поточний рахунок виконавця протягом 5 банківських днів з моменту узгодження Акту здачі-прийняття робіт/надання послуг.

Відповідно до умов Договору між сторонами погоджено та підписано Дефектну відомість № 1 до Договору щодо ремонту бульдозера Т-170 № 3677 та Специфікацію № 1.

Позивач, звертаючись до суду даним позовом, зазначає, що останнім за власний рахунок було здійснено погрузку бульдозера, доставку на склад виконавця, розгрузку та розбору бульдозера, за результатами чого було складено дефектну відомість.

Однак, в порушення умов Договору відповідач не здійснив попередньої оплати.

Позивач, на виконання умов Договору № УС 65/1, виставив відповідачу рахунок-фактуру № 21229 від 28.10.2013 за фактично надані послуги з доставки, погрузки, розгрузки, розбирання, дефектування бульдозера на суму 45 000,00 грн.

Проте, за твердженням позивача, зазначена сума у розмірі 45 000,00 грн. так і не була оплачена відповідачем.

Враховуючи викладене, позивач просить суд стягнути з відповідача суму заборгованості у розмірі 45 000,00 грн., а також нараховані 3% річних та інфляційні втрати у зв'язку з простроченням виконання грошового зобов'язання.

Оцінюючи подані докази та наведені обґрунтування за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно зі ст. 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки; підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частиною 1 статті 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно зі ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Укладений між сторонами договір за своєю правовою природою є змішаним та містить елементи як договору підряду, так і договору надання послуг.

Згідно зі ст. 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Згідно зі ст. 903 ЦК України якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Пункт 1 статті 837 Цивільного кодексу України визначає, що за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу.

Частиною 1 ст. 173 Господарського кодексу України визначено, що господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

На підтвердження факту надання позивачу послуг/виконання робіт, позивач надає рахунок на оплату по замовленню 21229 від 28.10.2013 на суму 45 000,00 грн., Акт надання послуг перевезення № 318 від 27.08.2012, Акт надання послуг від 28.10.2013 № 24022, підписаний лише позивачем, заявку на перевезення № 309 від 23.08.2012, Дефектну відомість, підписану лише зі сторони позивача № 38442 від 04.09.2012, складену при огляді об'єкту ремонту - Т-170 (Д-271, ін. 44039).

Однак, суд дійшов висновку, що надані позивачем докази не підтверджують обов'язку сплати відповідачем грошових коштів у розмірі 45 000,00 грн., з огляду на наступне.

Так, як вбачається з матеріалів справи, згідно рахунку-фактури № 21228 від 23.08.2012 відповідач перерахував позивачу передоплату у розмірі 50% вартості від вартості робіт за Договором № УС 65/1 у розмірі 147 670,39 грн., що підтверджується банківськими виписками.

В подальшому, відповідно до рахунку-фактури № 21228/2 від 18.02.2013 відповідачем, відповідно до умов Договору № УС 65/1 було перераховано решту 50% вартості від вартості робіт за Договором.

Отже, матеріалами справи підтверджується, що відповідачем був проведений повний розрахунок з позивачем за виконані роботи по Договору № УС 65/1, за результатами чого між сторонами складено та підписано Акт надання послуг № 21212 від 27.12.2012.

Положеннями п. 2.2.5 Договору передбачено, що у випадку виявлення при проведенні ремонту необхідності проведення додаткових ремонтних робіт виконавець робить запис в акті.

Акт надання послуг № 21212 від 27.12.2012 підписаний між сторонами без будь-яких зауважень та заперечень. Таким чином, підписавши зазначений Акт, позивач погодився з тією вартістю та кількістю робіт, які зазначені у ньому.

Однак, звертаючись до суду, позивач зазначає, що відповідачем не проведені розрахунки у розмірі 45 000,00 грн. за Договором № УС 65/1, відповідно до рахунку на оплату № 21229 від 28.10.2013 з погрузки, розгрузки, розбирання, дефектування бульдозера Т-170, а також доставки бульдозера Т-170.

Суд зазначає, що у договорі № УС 65/1 сторони чітко узгодили вартість робіт, їх об'єм, вартість матеріалів у розмірі 295 340,78 грн., які були повністю оплачені відповідачем.

Матеріали справи не містять доказів погодження між сторонами надання позивачем додаткових послуг по Договору № УС 65/1 з погрузки, розгрузки, розбирання, дефектування бульдозера Т-170, а також доставки бульдозера Т-170 та доказів погодження вартості цих послуг.

Умовами Договору № УС 65/1 встановлено, що замовник зобов'язаний, при необхідності ремонту в стаціонарному сервісному центрі забезпечити доставку техніки, що потребує ремонту, в сервісний центр виконавця та назад після закінчення ремонту.

Таким чином, у позивача не було обов'язку здійснювати доставку бульдозера Т-170, а Договір не містить умов про відшкодування відповідачем позивачу вартості доставки бульдозера.

Крім того, рахунок-фактура № 21229 від 28.10.2013, на який посилається позивач як на підставу для оплати відповідачем грошових коштів у розмірі 45000,00 грн., містить посилання на замовлення № 21229 від 28.10.2013.

Так, умовами Договору № УС 65/1 передбачено, що замовник зобов'язаний подавати в письмовому вигляді заявку на проведення ремонту, а виконавець зобов'язаний виконувати ремонтні роботи згідно заявки замовника.

Матеріали справи не містять, а позивачем на виконання вимог суду не надано замовлення № 21229 від 28.10.2013, на яке міститься посилання у рахунку-фактурі.

На підтвердження фактичного надання послуг з доставки бульдозера Т-170 Київ-Бровари на суму 2 666,67 грн., позивачем надано Акт надання послуг № 318 від 27.08.2012, а також заявку на перевезення № 309 від 23.08.2012.

Однак, зазначені докази не підтверджують перевезення бульдозера Т-170 на суму 2 666,67 грн., оскільки, по-перше, у Акті надання послуг № 318 від 27.08.2012 сума перевезення становить 2 000,00 грн., по-друге, заявка на перевезення № 309 від 23.08.2012 містить найменування вантажу, який перевозився - бульдозер Д-271, однак предметом договору № УС 65/1 був ремонт бульдозера Т-170.

Таким чином, суд дійшов висновку, що Акт надання послуг № 318 від 27.08.2012 свідчить про перевезення (доставку) іншого бульдозера, ніж Т-170, який передбачений умовами договору № УС 65/1, а тому у відповідача відсутні підстави для оплати позивачу суми доставки бульдозера Д-271 по Договору № УС 65/1.

Згідно з частиною першою статті 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до частини першої статті 903 ЦК України, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Однак, в порушення зазначених приписів, матеріали справи не містять жодних погоджень між сторонами щодо надання позивачем відповідачу послуг з погрузки, розгрузки, розбирання, дефектування бульдозера Т-170.

Так, позивачем долучений до матеріалів справи Акт надання послуг № 24022 від 28.10.2013, підписаний лише позивачем.

Доказів виставлення, направлення відповідачу зазначеного акту надання послуг матеріали справи не містять.

Зазначений Акт надання послуг № 24022 від 28.10.2013 також містить посилання на замовлення № 21229 від 28.10.2013, однак зазначене замовлення в матеріалах справи відсутнє.

Акт, підписаний однією стороною, може бути визнаний судом належним та допустимим доказом у справі лише у разі, якщо позивач, у відповідності до ст. ст. 32, 33, 34 Господарського процесуального кодексу України довів реальне виконання ним робіт (послуг) в обсягах та вартістю, зазначених ним в акті, а мотиви відмови другої сторони від підписання такого акта визнані судом необґрунтованими.

Матеріали справи взагалі не містять доказів на підтвердження реального виконання позивачем послуг з погрузки та розгрузки бульдозера Т-170 на суму 1600,00 грн.

Щодо надання послуг з розборки та дефектовки бульдозера на суму33 233,33 грн., то в Акті надання послуг міститься інформація про те, що ці послуги здійснювались щодо бульдозера Д-271, а не Д-170, ремонт якого був предметом Договору № УС 65/1.

Більше того, Дефектна відомість № 1 до договору № УС 65/1 та Специфікація № 1 до договору № УС 65/1 містять роботу з розбирання/збирання бульдозера Т-170, які вже були оплачені відповідачем.

Калькуляція № 157 від 28.10.2013 та Дефектна відомість № 38442 від 04.09.2013 не є доказами єднання послуг з розборки та дефектовки бульдозера Т-170, який є предметом Договору № УС 65/1, оскільки, по-перше, складені та підписані в односторонньому порядку лише позивачем, по-друге, зазначена калькуляція містить відомості щодо послуг з розборки, дефектовки бульдозера Д-271.

Згідно з ч. 1 статті 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Частиною 1 статті 33 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Відповідно до ст. 34 ГПК України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Таким чином, враховуючи наведене вище, а також те, що позивачем не надано належних доказів на підтвердження факту реального надання послуг по Договору № УС 65/1 на суму 45 000,00 грн. щодо бульдозера Т-170, доказів на погодження надання таких послуг між сторонами, доказів направлення/виставлення відповідачу Акта надання послуг № 24022 від 28.10.2013, суд дійшов висновку, що вимоги позивача щодо стягнення з відповідача 45 000,00 грн. є безпідставними та необґрунтованими.

Крім того, позивачем заявлені вимоги про стягнення з відповідача 40 021,90 грн. інфляційних втрат та 3 757,81 грн. 3% річних.

Згідно з ч.1 ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Оскільки в процесі судового розгляду не було встановлено факту прострочення виконання відповідачем грошових зобов'язань перед позивачем, а вимоги про стягнення 3% річних та інфляційних втрат є похідними від вимоги про стягнення основного боргу, у якій позивачу відмовлено, то вимоги про стягнення 3% річних та інфляційних втрат також задоволенню не підлягають.

Відповідно положень до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, судові витрати покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст. 32-34, 44, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повний текст рішення складено та підписано 18.11.2016.

Суддя С.О. Турчин