ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.11.2016р. Справа№ 914/2193/16

Господарський суд Львівської області у складі судді Сухович Ю.О., при секретарі судових засідань ОСОБА_1, розглянувши матеріали справи

за позовом ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю Фірма Мілес, м.Пречов, Республіка Польща

до відповідача ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю ЕТБ - Україна, м.Новояворівськ, Львівська область

про стягнення 59 041,47 польських злотих, що згідно офіційного курсу НБУ на день подання позову становить 391 444,95 грн.

За участю представників сторін:

від позивача не зявився;

від відповідача не зявився.

Права та обовязки сторін передбачені ст.ст. 20, 22 ГПК України розяснено, заяви про відвід судді не поступали, клопотання про технічну фіксацію судового процесу не надходили. В судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Суть спору: Позов заявлено ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю Фірма Мілес до відповідача ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю ЕТБ - Україна про стягнення 68 336,20 польських злотих, що згідно офіційного курсу гривні щодо іноземних валют, встановленого Національним Банком України, становить 453 069, 01 грн., з яких

- 66 941,20 польських злотих неповернута сума попередньої оплати по рахунку фактурі №6 від 15.10.2015р. (що в гривневому еквіваленті становить 443 820,16 грн.);

- 746,00 польських злотих витрат на правову допомогу (що в гривневому еквіваленті становить 4 945,98 грн.);

- 649,99 польських злотих 3% річних від простроченої суми (що в гривневому еквіваленті становить 4 302,87 грн.).

Згідно заяви про зменшення розміру позовних вимог (вх.№4437/16 від 15.09.2016р.) до стягнення заявлено 63 471,82 польських злотих, що згідно офіційного курсу гривні щодо іноземних валют, встановленого Національним Банком України, становить 420 818,17 грн. з яких

- 61 944,20 польських злотих неповернута сума попередньої оплати по рахунку фактурі №6 від 15.10.2015р. (що в гривневому еквіваленті становить 410 670,16 грн.);

- 746,00 польських злотих витрат на правову допомогу (що в гривневому еквіваленті становить 4 945,98 грн.);

- 784,62 польських злотих 3% річних від простроченої суми (що в гривневому еквіваленті становить 5 202,03 грн.).

Крім того, у вказаній заяві, позивач просить стягнути з відповідача 6 312,29 грн. судових витрат, понесених позивачем.

Згідно заяви про зменшення розміру позовних вимог (вх.№4658/16 від 28.09.2016р.) до стягнення заявлено 61 637,19 польських злотих, що згідно офіційного курсу гривні щодо іноземних валют, встановленого Національним Банком України, становить 408 654,57 грн., з яких

- 60 041,20 польських злотих неповернута сума попередньої оплати по рахунку фактурі №6 від 15.10.2015р. (що в гривневому еквіваленті становить 398 073,16 грн.);

- 746,00 польських злотих витрат на правову допомогу (що в гривневому еквіваленті становить 4 945,98 грн.);

- 849,99 польських злотих 3% річних від простроченої суми (що в гривневому еквіваленті становить 5 635,43 грн.).

Крім того, позивач просить стягнути з відповідача 6 446,92 грн. судових витрат, понесених позивачем.

Згідно останньої заяви про зменшення розміру позовних вимог (вх.№5002/16 від 20.10.2016р.) до стягнення заявлено 59 041,47 польських злотих, що згідно офіційного курсу гривні щодо іноземних валют, встановленого Національним Банком України, становить 391 444,95 грн., з яких

- 57 341,20 польських злотих неповернута сума попередньої оплати по рахунку фактурі №6 від 15.10.2015р. (що в гривневому еквіваленті становить 380 172,16 грн.);

- 746,00 польських злотих витрат на правову допомогу (що в гривневому еквіваленті становить 4 945,98 грн.);

- 954,27 польських злотих 3% річних від простроченої суми (що в гривневому еквіваленті становить 6 326,81 грн.).

Також, позивач в останній заяві про зменшення розміру позовних вимог (вх.№5002/16 від 20.10.2016р.) просить суд повернути судовий збір в розмірі 924,35 грн., у звязку із поданням заяви про зменшення розміру позовних вимог.

Крім того, позивач просить стягнути з відповідача 6 207,57 грн. судових витрат, понесених позивачем.

Ухвалою суду від 31.08.2016р. прийнято позовну заяву до розгляду, порушено провадження у справі та призначено її до судового розгляду на 19.09.2016р.

Ухвалою суду від 19.09.2016р. розгляд справи відкладено на 03.10.2016р., з підстав наведених в даній хвалі.

Ухвалою суду від 03.10.2016р. розгляд справи відкладено на 24.10.2016р., з підстав наведених в даній хвалі.

Ухвалою суду від 24.10.2016р. продовжено строк розгляду спору та відкладено розгляд справи на 07.11.2016р., з підстав наведених в даній хвалі.

03.11.2016р. від позивача на адресу суду надійшли два клопотання зокрема:

- клопотання №11 від 01.11.2016р. (вх. №43826/16 від 03.11.2016р.), в якому він повідомляє суд про те, що у звязку із тим, що поштовим звязком позивач обєктивно не має змоги надати довідку про стан заборгованості відповідача на день розгляду спору (07.11.2016р.), через те, що така довідка датується відповідно до дати її подання, відтак позивачем в день призначеної дати судового засідання (07.11.2016р.) буде надіслано на електронну адресу суду скановану копію довідки по стан заборгованості відповідача станом на 07.11.2016р. Крім того, до вищенаведеного клопотання позивачем долучено довідку про стан заборгованості відповідача станом на 01.011.2016р.;

- клопотання №12 від 01.11.2016р. (вх. №43828/16 від 03.11.2016р.), в якому він просить суд розглянути справу №914/2193/16 за відсутності представника позивача, крім того, зазначає, що позовні вимоги (з врахуванням останньої заяви про зменшення розміру позовних вимог) підтримує повністю.

07.11.2016р. від позивача на електронну адресу суду надійшло клопотання, яким позивач долучив до матеріалів справи наступні документи: скановане клопотання №13; сканована довідка про стан заборгованості відповідача (ТзОВ ЕТБ - Україна) станом на 07.11.2016р.

Представник позивача в судове засідання 07.11.2016р. не зявився.

Відповідач явку уповноваженого представника у судове засідання повторно не забезпечив, причин неявки представника та невиконання вимог ухвали суду від 24.10.2016р. не повідомив. Про відкладення розгляду спору на 07.11.2016р. був належним чином повідомлений, що підтверджується повідомленням про вручення рекомендованого поштового відправлення штрихкодовий ідентифікатор №81 3 від 27.10.2016р., вручено 02.11.2016р. (вх.№43976/16 від 07.11.2016р.).

Станом на день розгляду спору (07.11.2016р.) від відповідача на адресу суду заяви, клопотання, в тому числі про відкладення розгляду справи не надходили.

Відповідачем було подано відзив на позовну заяву (вх.№39198/16 від 30.09.2016р.) в якому він просить відмовити у задоволенні позову з тих підстав, що позивачем невірно вказано ціну одиниці поставленого відповідачем товару, а відтак наявна сума заборгованості підлягає зменшенню. Відповідачем недопоставлено частину товару з вини самого позивача, який відмовився від такої поставки. Також вказана позивачем сума заборгованості підлягає зменшенню на 2 700,00 польських злотих, що 29.09.2016р. були повернуті позивачу.

Відносно стягнення з відповідача 3% річних від простроченої суми, то як зазначається у відзиві, такий вид відповідальності не може бути застосований у даному випадку оскільки обовязок щодо повернення грошових коштів, отриманих як передоплата, не може розцінюватись як грошове зобовязання в розумінні ст.625 ЦК України. З врахуванням вказаного, відповідач просить суд відмовити в задоволенні позову ТзОВ „Фірма „Мілес.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази, суд вважає за можливе розглянути справу відповідно до ст.75 ГПК України при відсутності представників сторін, за наявними у ній матеріалами, яких достатньо для вирішення спору по суті.

Розглянувши матеріали справи, оцінивши зібрані докази, суд,-

встановив:

30.04.2015р. між ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю ЕТБ- Україна (продавець) та ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю Фірма Мілес (Miles Sp. z.o.o.) (покупець) було укладено контракт №30/04/2015 (Кontrakt Nr30/04/2015) (далі по тексту договір), відповідно до умов якого продавець зобовязувався поставити покупцю, а покупець зобовязувався в порядку і на умовах, визначених цим договором, прийняти та оплатити товар: гранулу паливну (пеллет) з лушпиння соняшника УКТЗЕД НОМЕР_1.

Згідно п.1.2. контракту в межах цього договору продавець поставляє товар покупцю окремими партіями.

Відповідно до п.2.1. та п.2.2. контракту покупець купує товар за ціною 380 польських злотих за 1 (одну) метричну тону товару. Ціна за кожну окрему партію товару встановлюється за домовленістю сторін і зазначається у рахунках-фактурах (invoice).

Згідно п.8.1. контракту платежі за поставку товару за цим договором здійснюються покупцем 100% передоплати шляхом переказу вказаної в рахунку-проформі суми на банківський рахунок продавця, відповідно до замовлення.

За умовами п.9.1., п.9.2. контракту будь-які суперечки, що виникли щодо даного договору або в звязку з ним, сторони вирішують шляхом переговорів. У разі недосягнення домовленості спірні питання будуть передані на розгляд та остаточне вирішення відповідного суду за місцем знаходження відповідача (ОСОБА_3 або Україна) згідно матеріального права країни відповідача.

Згідно п.11.1., п.11.2 контракту при тлумаченні цього договору застосовується Інкотермс 2010. Зміни і доповнення до договору вносяться письмово.

Відповідачем (ТзОВ ЕТБ- Україна) було виставлено позивачу (ТзОВ Фірма Мілес) рахунки-фактури: №5 від 06.10.2015р. на суму 85 360,00 польських злотих; №6 від 15.10.2015р. на суму 74 800,00 польських злотих.

Позивачем на підставі вищенаведених рахунків здійснено часткову передоплату (аванс) на загальну суму 149 600,00 польських злотих, а саме: по рахунку-фактурі №5 від 06.10.2015р. (частково) здійснено передоплату на суму 74 800,00 польських злотих; по рахунку-фактурі №6 від 15.10.2015р. (повністю) здійснено передоплату на суму 74 800,00 польських злотих.

Факт здійснення позивачем передоплати на загальну суму 149 600,00 польських злотих підтверджується банківськими виписками: №8 від 06.10.2015р. на суму 37 400,00 польських злотих; №7 від 08.10.2015р. на суму 37 400,00 польських злотих; №4 від 19.10.2015р. на суму 74 800,00 польських злотих.

Проте, відповідач порушив свої зобов'язання, поставку товару (гранули паливні (пеллет) з лушпиння соняшника, вказаного у рахунках-фактурах: №5 від 06.10.2015р. та №6 від 15.10.2015р. здійснив частково.

Як стверджує позивач, ним не отримано від відповідача товар по рахунку-фактурі №5 від 06.10.2015р. на суму 1 441,20 польських злотих, а по рахунку-фактурі №6 від 15.10.2015р. на суму 74 800,00 польських злотих.

06.04.2016р. позивач звертався до відповідача з претензією б/н, в якій просив в семиденний строк, що обчислюється від дня предявлення цієї претензії поставити і передати товар згідно по рахунку-фактури №5 від 06.10.2015р. на суму 1 441,20 польських злотих та згідно рахунку-фактури №6 від 15.10.2015р. на суму 74 800,00 польських злотих, що разом становить 76 241,20 польських злотих.

12.04.2016р. відповідачем надано лист-відповідь на претензію від 06.04.2016р., в якому він визнає затримку замовлення та просить позивача розтермінування боргу згідно рахунку-фактури №5 від 06.10.2015р. на суму 1 441,20 польських злотих та згідно рахунку-фактури №6 від 15.10.2015р. на суму 74 800,00 польських злотих, що разом становить 76 241,20 польських злотих, орієнтовно на 6 місяців, частинами кожного місяця.

15.04.2016р. між ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю ЕТБ- Україна (продавець) та ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю Фірма Мілес (Miles Sp. z.o.o.) (покупець) було укладено додатковий договір №1 до договору №30/04/2015 від 30.04.2015р. про повернення суми попередньої оплати та оплату витрат на правову допомогу.

Відповідно до п.1. додаткового договору №1, продавець визнає, що має перед покупцем невиконані зобовязання за договором №30/04/2015 від 30.04.2015р. в частині не передання оплаченого товару на суму 76 241,20 польських злотих згідно рахунку-фактури №5 від 06.10.2015р. (не передано товару на суму 1 441,20 польських злотих) та рахунку-фактури №6 від 15.10.2015р. (не передано товару на суму 74 800,00 польських злотих).

Відповідно до п.2. додаткового договору №1, сторони погодили, що продавець зобовязується повернути покупцю суму попередньої оплати в розмірі 76 241,20 польських злотих не пізніше 25 вересня 2016р., сплачуючи її щомісяця рівними частинами, з таким розрахунком, щоб не пізніше 25 числа кожного місяця(тобто не пізніше 25 квітня 2016р., 25 травня 2016р., 25 червня 2016р., 25 липня 2016р., 25 серпня 2016р. та 25 вересня 2016р.) сума була зарахована на розрахунковий рахунок покупця.

Відповідно до п.3. додаткового договору №1, сторони погодили, що за продавцем залишається одноразове право не пізніше 25 квітня 2016р. передати частину оплаченого товару на суму не більше 6 000,00 польських злотих. У цьому випадку вартість переданого товару буде зарахована в рахунок повернення суми попередньої оплати.

Відповідно до п.4. додаткового договору №1, сторони погодили, що крім суми попередньої оплати в розмірі 76 241,20 польських злотих, продавець зобовязується не пізніше 25 вересня 2016р. оплатити покупцю витрати на правову допомогу в розмірі 746,00 польських злотих, яку він отримав у звязку з досудовим врегулюванням спору, який виник через невиконання продавцем зобовязання, вказаного у п.1 цього договору.

Відповідно до п.5. додаткового договору №1, у випадку невиконання продавцем п.2., п.3., п.4. цього договору за покупцем зберігається право у будь-який момент передати спір на вирішення суду.

Проте, відповідач порушив свої зобов'язання згідно додаткового договору №1 до договору №30/04/2015 від 30.04.2015р., повертаючи суму попередньої оплати не в тому розмірі і не в той строк, що був погоджений сторонами, також відповідачем не здійснено оплату на правову допомогу в розмірі 746,00 польських злотих.

Позивачем надано суду підписаний сторонами акт звіряння взаємних розрахунків за період з 01.01.2012-21.06.2016р., згідно якого станом на 21.06.2016р. заборгованість на користь ТзОВ Фірма Мілес (Miles Sp. z.o.o.) становить 70 941,20 польських злотих.

23.06.2016р. між ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю ЕТБ- Україна (продавець) та ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю Фірма Мілес (Miles Sp. z.o.o.) (покупець) було укладено додатковий договір №2-1 до договору №30/04/2015 від 30.04.2015р. про внесення змін та доповнень до договору №30/04/2015 від 30.04.2015р.

Відповідно до п.1. додаткового договору №2-1, сторони погодили доповнити розділ 8 «Платежі, розрахунки» договору №30/04/2015 від 30.04.2015р. пунктом 8.4. наступного змісту: « 8.4. Якщо товар не був відправлений покупцю, то продавець може повернути передоплату шляхом переказу коштів на рахунок покупця. Розмір передоплати, на яку не поставлено товар, станом на дату підписання цього договору, становить 70 941,20 польських злотих.

Після підписання додаткового договору №2-1, 24.06.2016р. відповідач повернув на розрахунковий рахунок позивача суму попередньої оплати в розмірі 4 000,00 польських злотих. Внаслідок чого, станом на 24.06.2016р. залишок заборгованості по непоставленому товару становить 66 941,20 польських злотих.

Як стверджує позивач у позовній заяві, станом на момент подання позовної заяви (17.08.2016р.) у відповідача існувала заборгованість у розмірі 67 687,20 польських злотих (що в гривневому еквіваленті становить 448 766,14 грн., з яких неповернута сума попередньої оплати по рахунку фактурі №6 від 15.10.2015р. у розмірі 66 941,20 польських злотих (що в гривневому еквіваленті становить 443 820,16 грн.) та 746,00 польських злотих витрат на правову допомогу (що в гривневому еквіваленті становить 4 945,98 грн.).

Крім того, згідно умов ст.625 ЦК України позивач нарахував відповідачу 3% річних, які згідно поданого розрахунку до позовної заяви становлять 649,99 польських злотих (що в гривневому еквіваленті становить 4 302,87 грн.).

Як розяснено Вищим господарським судом України у п.п.3.10. п.3 постанови пленуму Вищого господарського суду України Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції передбачені частиною четвертою статті 22 ГПК права позивача збільшити або зменшити розмір позовних вимог, відмовитись від позову можуть бути реалізовані до прийняття рішення судом першої інстанції. Під збільшенням або зменшенням розміру позовних вимог слід розуміти відповідно збільшення або зменшення кількісних показників за тією ж самою вимогою, яку було заявлено в позовній заяві. Згідно з частиною третьою статті 55 ГПК ціну позову вказує позивач. Отже, у разі прийняття судом зміни (в бік збільшення або зменшення) кількісних показників, у яких виражається позовна вимога, має місце нова ціна позову, виходячи з якої й вирішується спір, - з обов'язковим зазначенням про це як у вступній, так і в описовій частині рішення.

Позивач, користуючись наданим йому ч.4 ст.22 ГПК України правом, неодноразово подавав заяви про зменшення позовних вимог, у зв"язку з частковою оплатою відповідачем заборгованості після порушення провадження у справі.

Так, згідно поданого позивачем розрахунку до останньої заяви про зменшення розміру позовних вимог (вх.№5002/16 від 20.10.2016р.) часткова сплата відповідачем неповернутої суми попередньої оплати становить 9 600,00 польських злотих, а саме:

- сплачена 25.08.2016р. в сумі 5 000,00 польських злотих, вказані кошти поступили на розрахунковий рахунок позивача 26.09.2016р.;

- сплачена 21.09.2016р. в сумі 1 900,00 польських злотих, вказані кошти поступили на розрахунковий рахунок позивача 23.09.2016р.;

- сплачена 29.09.2016р. в сумі 2 700,00 польських злотих, вказані кошти поступили на розрахунковий рахунок позивача 03.10.2016р.

Відтак, станом на дату прийняття рішення у справі (07.11.2016р.), у відповідача існує заборгованість у розмірі 57 341,20 польських злотих неповернута сума попередньої оплати по рахунку фактурі №6 від 15.10.2015р. (що в гривневому еквіваленті становить 380 172,16 грн.).

Також, станом на дату прийняття рішення у справі (07.11.2016р.), у відповідача існує заборгованість у розмірі 746,00 польських злотих витрат на правову допомогу (що в гривневому еквіваленті становить 4 945,98 грн.). В підтвердження понесених витрат на правову допомогу в сумі 746,00 польських злотих, позивачем клопотанням-1 (вх.№37436/16 від 15.09.2016р.) долучено до матеріалів справи договір про надання юридичних послуг від 15.03.2016р., укладений між ТзОВ Фірма Мілес (Miles Sp. z.o.o.) (замовник) та ФОП ОСОБА_4 (виконавець); додаток до договору про надання юридичних послуг від 15.03.2016р., де замовлений зміст послуги досудове врегулювання спору, що виник через невиконання ТзОВ ЕТБ- Україна умов договору №30/04/2015 від 30.04.2015р., укладеного між ТзОВ ЕТБ- Україна (продавець) та ТзОВ Фірма Мілес (Miles Sp. z.o.o.) (покупець); акт про виконання замовлення №1 від 15.03.2016р., підписаний сторонами 15.03.2016р., на суму 746,00 польських злотих; виписку з ЄДР на ОСОБА_4.

Крім того, згідно умов ст.625 ЦК України позивач нарахував відповідачу 3% річних, які згідно поданого розрахунку до останньої заяви про зменшення розміру позовних вимог (вх.№5002/16 від 20.10.2016р.) становлять 954,27 польських злотих (що в гривневому еквіваленті складає 6 326,81 грн.).

Отже, загальна сума заборгованості, згідно останньої поданої позивачем заяви про зменшення розміру позовних вимог (вх.№5002/16 від 20.10.2016р.), яка прийнята судом до розгляду, та яку просить стягнути позивач становить 59 041,47 польських злотих, що згідно офіційного курсу гривні щодо іноземних валют, встановленого Національним Банком України, становить 391 444,95 грн., з яких:

- 57 341,20 польських злотих неповернута сума попередньої оплати по рахунку фактурі №6 від 15.10.2015р. (що в гривневому еквіваленті становить 380 172,16 грн.);

- 746,00 польських злотих витрат на правову допомогу (що в гривневому еквіваленті становить 4 945,98 грн.);

- 954,27 польських злотих 3% річних від простроченої суми (що в гривневому еквіваленті становить 6 326,81 грн.).

Крім того, позивач просить повернути судовий збір в сумі 924,35 грн. зайво сплачений представником, стягнути з відповідача 6 207,57 грн. судових витрат, понесених позивачем у справі, з яких 5 871,66 грн. судового збору та інші витрати, повязані з розглядом справи на суму 335,91 грн.

При прийнятті рішення суд виходить із наступного:

Відповідно до ст.123 ГПК України іноземні субєкти господарювання мають такі самі процесуальні права і обовязки, що і субєкти господарювання України, крім винятків, встановлених законом або міжнародним договором, згода на обовязковість якого надана Верховною Радою України.

Відповідно до ст.124 ГПК України підсудність справ за участю іноземних суб'єктів господарювання визначається цим Кодексом, законом або міжнародним договором, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України.

Відповідно до ст. 38 Закону України Про зовнішньоекономічну діяльність спори, що виникають між суб'єктами зовнішньоекономічної діяльності, іноземними суб'єктами господарської діяльності у процесі такої діяльності можуть розглядатися судами України, а також за згодою сторін спору Міжнародним комерційним арбітражним судом та Морською арбітражною комісією при Торгово-промисловій палаті України та іншими органами вирішення спору, якщо це не суперечить чинним законам України або передбачено міжнародними договорами України.

Відповідно до ст. 39 Закону, будь-які спори щодо застосування положень цього Закону та законів, прийнятих на виконання цього Закону, можуть бути предметом розгляду: - в суді України, якщо одна із сторін у справі - фізична особа та/або держава; - в господарських судах, якщо сторонами у справі виступають юридичні особи.

Статтею 32 Закону України Про міжнародне приватне право передбачено, зміст правочину може регулюватися правом, яке обрано сторонами, якщо інше не передбачено законом. У разі відсутності вибору права до змісту правочину застосовується право, яке має найбільш тісний зв'язок із правочином. Якщо інше не передбачено або не випливає з умов, суті правочину або сукупності обставин справи, то правочин більш тісно пов'язаний з правом держави, у якій сторона, що повинна здійснити виконання, яке має вирішальне значення для змісту правочину, має своє місце проживання або місцезнаходження.

Згідно ст.76 Закону України Про міжнародне приватне право, суди можуть приймати до свого провадження і розглядати будь-які справи з іноземним елементом у випадку якщо сторони передбачили своєю угодою підсудність справи з іноземним елементом судам України.

У п.9.2. договору сторони погодили, що у разі недосягнення домовленості спірні питання будуть передані на розгляд та остаточне вирішення відповідного суду за місцем знаходження відповідача (ОСОБА_3 або Україна) згідно матеріального права країни відповідача.

Зважаючи на вищевикладене позивач правомірно подав позов до Господарського суду Львівської області.

Згідно ст.11 Цивільного кодексу України, однією з підстав виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема є договори та інші правочини. Згідно ст.174 Господарського кодексу України однією з підстав виникнення господарського зобовязання є господарський договір та інші угоди, передбачені законом, а також угоди не передбачені законом, але такі, які йому не суперечать.

Згідно ст.627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору, з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. За умовами ст.629 ЦК України договір є обовязковим для виконання сторонами.

Зміст договору становлять умови, визначені на розсуд сторін і погоджені ними, але при укладенні договору сторони повинні керуватися вимогами Цивільного кодексу України, іншими актами цивільного законодавства.

Відповідно до ч.1, ч.2 ст.712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ч.1 ст.693 ЦК України якщо договором встановлений обов'язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором, - у строк, визначений відповідно до статті 530 цього Кодексу.

Відповідачем (ТзОВ ЕТБ- Україна) було виставлено позивачу (ТзОВ Фірма Мілес) рахунки-фактури: №5 від 06.10.2015р. на суму 85 360,00 польських злотих; №6 від 15.10.2015р. на суму 74 800,00 польських злотих.

Позивачем на підставі вищенаведених рахунків здійснено часткову передоплату (аванс) на загальну суму 149 600,00 польських злотих, а саме: по рахунку-фактурі №5 від 06.10.2015р. (частково) здійснено передоплату на суму 74 800,00 польських злотих; по рахунку-фактурі №6 від 15.10.2015р. (повністю) здійснено передоплату на суму 74 800,00 польських злотих.

Факт здійснення позивачем передоплати на загальну суму 149 600,00 польських злотих підтверджується банківськими виписками: №8 від 06.10.2015р. на суму 37 400,00 польських злотих; №7 від 08.10.2015р. на суму 37 400,00 польських злотих; №4 від 19.10.2015р. на суму 74 800,00 польських злотих.

За умовами ст.663 ЦК України продавець зобовязаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього кодексу.

Згідно ст.530 ЦК України якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

За умовами п.7.1. договору відвантаження товару здійснюється продавцем автотранспортом, протягом 3-ох робочих днів, окремими партіями з моменту зарахування коштів на рахунок продавця.

Проте, відповідач порушив свої зобов'язання, поставку товару (гранули паливні (пеллет) з лушпиння соняшника, вказаного у рахунках-фактурах: №5 від 06.10.2015р. та №6 від 15.10.2015р. здійснив частково.

06.04.2016р. позивач звертався до відповідача з претензією б/н, в якій просив в семиденний строк, що обчислюється від дня предявлення цієї претензії поставити і передати товар згідно по рахунку-фактури №5 від 06.10.2015р. на суму 1 441,20 польських злотих та згідно рахунку-фактури №6 від 15.10.2015р. на суму 74 800,00 польських злотих, що разом становить 76 241,20 польських злотих.

12.04.2016р. відповідачем надано лист-відповідь на претензію від 06.04.2016р., в якому він визнає затримку замовлення та просить позивача розтермінування боргу згідно рахунку-фактури №5 від 06.10.2015р. на суму 1 441,20 польських злотих та згідно рахунку-фактури №6 від 15.10.2015р. на суму 74 800,00 польських злотих, що разом становить 76 241,20 польських злотих, орієнтовно на 6 місяців, частинами кожного місяця.

15.04.2016р. між ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю ЕТБ- Україна (продавець) та ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю Фірма Мілес (Miles Sp. z.o.o.) (покупець) було укладено додатковий договір №1 до договору №30/04/2015 від 30.04.2015р. про повернення суми попередньої оплати та оплату витрат на правову допомогу.

Відповідно до п.4. додаткового договору №1, сторони погодили, що крім суми попередньої оплати в розмірі 76 241,20 польських злотих, продавець зобовязується не пізніше 25 вересня 2016р. оплатити покупцю витрати на правову допомогу в розмірі 746,00 польських злотих, яку він отримав у звязку з досудовим врегулюванням спору, який виник через невиконання продавцем зобовязання, вказаного у п.1 цього договору.

Проте, відповідач порушив свої зобов'язання згідно додаткового договору №1 до договору №30/04/2015 від 30.04.2015р., повертаючи суму попередньої оплати не в тому розмірі і не у строки погоджені сторонами, також відповідачем не здійснено оплату на правову допомогу в розмірі 746,00 польських злотих, яка погоджена сторонами у додаткових угодах №1 від 15.04.2016р.та №2-1 від 23.06.2016р.

Позивачем надано суду підписаний сторонами акт звіряння взаємних розрахунків за період з 01.01.2012-21.06.2016р., згідно якого станом на 21.06.2016р. заборгованість на користь ТзОВ Фірма Мілес (Miles Sp. z.o.o.) становить 70 941,20 польських злотих.

23.06.2016р. між ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю ЕТБ- Україна (продавець) та ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю Фірма Мілес (Miles Sp. z.o.o.) (покупець) було укладено додатковий договір №2-1 до договору №30/04/2015 від 30.04.2015р. про внесення змін та доповнень до договору №30/04/2015 від 30.04.2015р.

Відповідно до п.1. додаткового договору №2-1, сторони погодили доповнити розділ 8 «Платежі, розрахунки» договору №30/04/2015 від 30.04.2015р. пунктом 8.4. наступного змісту: « 8.4. Якщо товар не був відправлений покупцю, то продавець може повернути передоплату шляхом переказу коштів на рахунок покупця. Розмір передоплати, на яку не поставлено товар, станом на дату підписання цього договору, становить 70 941,20 польських злотих.

Після підписання додаткового договору №2-1, 24.06.2016р. відповідач повернув на розрахунковий рахунок позивача суму попередньої оплати в розмірі 4 000,00 польських злотих. Внаслідок чого, станом на 24.06.2016р. залишок заборгованості по непоставленому товару становить 66 941,20 польських злотих.

Згідно поданого позивачем розрахунку до останньої заяви про зменшення розміру позовних вимог (вх.№5002/16 від 20.10.2016р.) часткова сплата відповідачем неповернутої суми попередньої оплати становить 9 600,00 польських злотих, а саме:

- сплачена 25.08.2016р. в сумі 5 000,00 польських злотих, вказані кошти поступили на розрахунковий рахунок позивача 26.09.2016р.;

- сплачена 21.09.2016р. в сумі 1 900,00 польських злотих, вказані кошти поступили на розрахунковий рахунок позивача 23.09.2016р.;

- сплачена 29.09.2016р. в сумі 2 700,00 польських злотих, вказані кошти поступили на розрахунковий рахунок позивача 03.10.2016р.

Відтак, станом на дату прийняття рішення у справі (07.11.2016р.), у відповідача існує заборгованість у розмірі 57 341,20 польських злотих неповернута сума попередньої оплати по рахунку фактурі №6 від 15.10.2015р. (що в гривневому еквіваленті становить 380 172,16 грн.) та 746,00 польських злотих витрат на правову допомогу (що в гривневому еквіваленті становить 4 945,98 грн.).

За умовами п.2.3. договору ціни встановлюються в польських злотих на умовах DAP Хижув (ОСОБА_3) в кількості 500 тонн на місяць.

Відповідно до ч.2 ст.192 ЦК України іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.

Згідно ч.3 ст.533 ЦК України використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом.

Відповідно до ч.2 ст.198 ГК України грошові зобов'язання учасників господарських відносин повинні бути виражені і підлягають оплаті у гривнях. Грошові зобов'язання можуть бути виражені в іноземній валюті лише у випадках, якщо суб'єкти господарювання мають право проводити розрахунки між собою в іноземній валюті відповідно до законодавства. Виконання зобов'язань, виражених в іноземній валюті, здійснюється відповідно до закону.

Положенням ст.2 Закону України "Про банки та банківську діяльність" визначено, що кошти це гроші у національній або іноземній валюті чи їх еквівалент.

Згідно вимог п.4 ст.55 ГПК України ціна позову визначається у позовах про стягнення іноземної валюти - в іноземній валюті та гривнях до офіційного курсу, встановленого Національним банком України на день подання позову.

Згідно ч.2 ст.693 ЦК України якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

У відповідності із ст.193 ГК України зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Аналогічно відповідно до ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За умовами ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання свого зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Статтею 525 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Суд враховуючи вищенаведені норми Цивільного кодексу України та Господарського кодексу України дійшов висновку про те, що вимога позивача про стягнення 57 341,20 польських злотих - неповернутої сума попередньої оплати по рахунку фактурі №6 від 15.10.2015р. (що в гривневому еквіваленті становить 380 172,16 грн.) та 746,00 польських злотих витрат на правову допомогу (що в гривневому еквіваленті становить 4 945,98 грн.) є обгрунтованою та підлягає задоволенню.

Як вбачається із поданого розрахунку 3% до останньої заяви про зменшення розміру позовних вимог (вх.№5002/16 від 20.10.2016р.) позивач просить стягнути з відповідача 954,27 польських злотих (що в гривневому еквіваленті становить 6 326,81 грн.) три проценти річних. Розглянувши вказану позовну вимогу, суд зазначає наступне.

Згідно ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Отже вказаною статтею передбачена можливість стягнення трьох процентів річних та інфляційних втрат за прострочення саме грошового зобов"язання.

Натомість стягнення суми попередньої оплати за договором не є наслідком порушення відповідачем грошового обов"язання, оскільки відповідні дії вчиняються не на виконання взятих на себе грошових зобов"язань, а з інших підстав повернення сплаченої передоплати за непоставлений товар.

За своєю суттю обов"язок щодо повернення грошових коштів, отриманих як передоплата, не можна розцінювати як грошове зобов"язання в розумінні положень ст.625 ЦК України.

За такі дії відповідач несе відповідальність, передбачену ч.3 ст.693 ЦК України, згідно якої на суму попередньої оплати нараховуються проценти відповідно до статті 536 цього Кодексу від дня, коли товар мав бути переданий, до дня фактичного передання товару покупцеві або повернення йому суми попередньої оплати.

Згідно ч.2 ст.536 ЦК України розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Водночас, позивач просить стягнути з відповідача 3% річних, нарахування яких передбачено ст.625 ЦК України.

Однак 3% річних нарахування яких передбачене ст.625 ЦК України та проценти за користування чужими грошовими коштами, нарахування яких передбачене ст.536 ЦК України є різними процентами за своєю правовою природою.

Як роз"яснив Вищий господарський суд України у п.п.6.1. п.6. постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушенння грошових зобов"язань" проценти річних, про які йдеться у частині другій статті 625 ЦК України, необхідно відрізняти від процентів за користування чужими коштами, передбачених статтею 536 названого Кодексу.

Стягнення процентів річних є заходом відповідальності за порушення грошового зобов'язання і одночасно, як зазначалося, способом захисту майнового права та інтересу кредитора, тобто зобов'язанням сплатити кошти, тоді як проценти, зазначені у статті 536 ЦК України, - це плата за користування чужими коштами, в тому числі безпідставно одержаними, збереженими грішми (стаття 1214 ЦК України).

Враховуючи, що згідно укладеного між сторонами контракту №30/04/2015 (Кontrakt Nr30/04/2015) від 30.04.2015р. позивач є покупцем який має обов"язок по оплаті товару, а відповідач є постачальником, обов"язком якого є поставка товару на погоджену сторонами суму, відтак нарахування позивачем 3% річних на суму передоплати, зважаючи на вищенаведені норми, є безпідставним.

Відтак, у задоволенні позовних вимог про стягнення з відповідача 954,27 польських злотих 3% річних від простроченої суми (що в гривневому еквіваленті становить 6 326,81 грн.), слід відмовити.

Вказана позиція суду узгоджується з правовою позицією Верховного суду України викладеною у постановах від 15.10.2013р. №3-30гс13, від 16.09.2014р. №3-90гс14, від 01.07.2015р. №3-357гс15(910/14120/14).

Слід зазначити, що згідно ст.11128 ГПК України висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 111 16 цього Кодексу, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Дослідивши матеріали справи та оцінивши представлені докази, суд дійшов висновку про те, що позов, з врахуванням поданої останньої заяви про зменшення розміру позовних вимог (вх.№5002/16 від 20.10.2016р.), підлягає до задоволення частково.

З відповідача підлягає до стягнення 58 087,20 польських злотих, що згідно офіційного курсу гривні щодо іноземних валют, встановленого Національним Банком України, становить 385 118,14 грн., з яких: 57 341,20 польських злотих неповернута сума попередньої оплати по рахунку фактурі №6 від 15.10.2015р. (що в гривневому еквіваленті становить 380 172,16 грн.); 746,00 польських злотих витрат на правову допомогу (що в гривневому еквіваленті становить 4 945,98 грн.).

У задоволенні позову в частині стягнення з відповідача 954,27 польських злотих 3% річних від простроченої суми (що в гривневому еквіваленті становить 6 326,81 грн.), слід відмовити.

В порядку ст. 43 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

В порядку ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до абзацу 2 ст. 34 ГПК України обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно ст.43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Щодо вимоги позивача про стягнення з відповідача 6 207,57 грн. судових витрат, понесених позивачем у справі, з яких 5 871,66 грн. судового збору та інші витрати, повязані з розглядом справи на суму 335,91 грн., суд зазначає наступне.

Як вбачається із останньої заяви про зменшення розміру позовних вимог (вх.№5002/16 від 20.10.2016р.), позивач просить стягнути з відповідача 335,91 грн. - інші витрати, повязані з розглядом справи, з яких: комісія банку за перерахування судового збору в сумі 81,56 грн.; послуги поштового звязку за відправку відповідачу копії позовної заяви з доданими до неї документами, цінним листом з описом вкладення, в сумі 14,64 грн.; послуги поштового звязку за відправку до суду позовної заяви, цінним пріоритетним листом з описом вкладення, з повідомленням про вручення, в сумі 23,64 грн.; послуги поштового звязку за відправку відповідачу копії заяви про зменшення розміру позовних вимог від 13.09.2016р. з доданими до неї документами, цінним листом з описом вкладення, в сумі 12,36 грн.; послуги поштового зв'язку за відправку до суду заяви про зменшення розміру позовних вимог від 13.09.2016р. та витребуваних судом документів згідно ухвали про порушення провадження у справі (рекомендований пріоритетний лист), в сумі 12,65 грн.; витрати, повязані з явкою представника позивача у судове засідання 19.09.2016р. (згідно ухвалою суду від 31.08.2016р. явка представника визнавалася обовязковою) в сумі 151,64 грн. (з них: 58,82 грн./квиток на проїзд залізничним транспортом з м.Рівного до м.Львова; 28,00 грн./квиток на проїзд залізничним транспортом з м.Львова до м.Рівного; 6 грн./три квитки на проїзд у трамваях по м.Львову; 58,82 грн./квиток на проїзд залізничним транспортом з м.Львова до м.Рівного); послуги поштового звязку за відправку до суду рекомендованим листом витребуваних ухвалою суду від 19.09.2016р. від позивача документів в сумі 8,25 грн.; послуги поштового зв'язку за відправку відповідачу копії заяви про зменшення розміру позовних вимог від 26.09.2016р. з доданими до неї документами, цінним листом з описом вкладення, в сумі 12,36 грн.; послуги поштового звязку за відправку до суду рекомендованим листом заяви про зменшення розміру позовних вимог від 26.09.2016р. в сумі 6,45 грн.; послуги поштового звязку за відправку відповідачу копії заяви про зменшення розміру позовних вимог від 18.10.2016р., цінним листом з описом вкладення, в сумі 12,36 грн.

Згідно ч.1 ст.44 ГПК України судові витрати складаються з судового збору, сум, що підлягають сплаті за проведення судової експертизи, призначеної господарським судом, витрат, пов'язаних з оглядом та дослідженням речових доказів у місці їх знаходження, оплати послуг перекладача, адвоката та інших витрат, пов'язаних з розглядом справи.

У п. 1 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 21 лютого 2013 року N 7 "Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України" 1128 зазначено, що відповідно до розділу VI Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК) судовими витратами є витрати сторін та інших учасників судового процесу в господарському суді, які пов'язані з розглядом справи і складаються з: судового збору; сум, що підлягають сплаті за проведення судової експертизи, призначеної господарським судом; витрат, пов'язаних з оглядом та дослідженням речових доказів у місці їх знаходження; оплати послуг перекладача, адвоката; інших витрат, пов'язаних з розглядом справи. Склад судових витрат не є вичерпним, і оцінка тих чи інших витрат сторін як судових здійснюється господарським судом з урахуванням обставин конкретної справи. До інших витрат у розумінні статті 44 ГПК відносяться, зокрема: суми, які підлягають сплаті особам, викликаним до господарського суду для дачі пояснень з питань, що виникають під час розгляду справи (стаття 30 названого Кодексу); витрати сторін та інших учасників судового процесу, пов'язані з явкою їх або їхніх представників у засідання господарського суду, за умови, що таку явку судом було визнано обов'язковою. Зазначені витрати не є збитками в розумінні статті 224 Господарського кодексу України та статті 22 Цивільного кодексу України, не входять до складу ціни позову і не можуть стягуватися під виглядом збитків.

Слід зазначити, що ухвалою суду від 31.08.2016р. явка представника позивача в судове засідання призначене на 19.09.2016р. визнавалась судом обов"язковою, відтак позивач, зважаючи на вищенаведене роз"яснення Пленуму Вищого господарського суду України, має право на відшкодування витрат пов"язаних з явкою представника у засідання господарського суду, яке проходило 19.09.2016р. Інші витрати наведені представником позивача у заяві про зменшення розміру позовних вимог (вх.№5002/16 від 20.10.2016р.) не відносяться до судових витрат в розумінні положень ч.1 ст.44 ГПК України, відтак відшкодуванню не підлягають.

Отже, з відповідача до стягнення підлягає до стягнення 123,64 грн. (з них: 58,82 грн. - квиток ВД №830740 на проїзд залізничним транспортом з м.Рівного до м.Львова; 58,82 грн. - квиток ВД №618187 на проїзд залізничним транспортом з м.Львова до м.Рівного; 6 грн. три квитки на проїзд у трамваях по м.Львову).

Щодо наданого представником позивача фіскального чеку ФН від 19.09.2016р. на суму 28,00 грн. який, як він стверджує є квитком на проїзд залізничним транспортом з м.Львова до м.Рівного, вказана сума до задоволення не підлягає, оскільки, як пояснив представник позивача, вказаний квиток був придбаний ним про запас, на випадок, якщо він не встигне на поїзд по придбаному квитку ВД №618187 на проїзд залізничним транспортом з м.Львова до м.Рівного. Квитком придбаним по фіскальному чеку ФН від 19.09.2016р. на суму 28,00 грн. представник позивача не скористався, відтак такі витрати не можуть бути покладені на відповідача.

При поданні позову позивачем до стягнення заявлено 68 336,20 польських злотих, що згідно офіційного курсу гривні щодо іноземних валют, встановленого НБУ, становить 453 069,01 грн., та сплачено квитанцією №35 від 17.08.2016р. судовий збір на суму 6 797,00 грн., в той час як судовий збір повинен був становити 6 796,03 грн., тобто позивачем переплачено 0,97 грн. судового збору при поданні позовної заяви.

Згідно п.1 ч.1 ст.7 Закону України Про судовий збір сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом.

Відповідно до ч.2 ст.7 Закону України Про судовий збір у випадках, установлених пунктом 1 частини першої цієї статті, судовий збір повертається в розмірі переплаченої суми; в інших випадках, установлених частиною першою цієї статті, - повністю.

Відтак, позивачу на підставі п.1 ч.1 ст.7 Закону України Про судовий збір, належить повернути 0,97 грн. зайво сплаченого судового збору.

Позивачем подано три заяви про зменшення розміру позовних вимог, відповідно до останньої заяви про зменшення розміру позовних вимог (вх.№5002/16 від 20.10.2016р.) позивач просив стягнути заборгованість в розмірі 59 041,47 польських злотих, що згідно офіційного курсу гривні щодо іноземних валют, встановленого Національним Банком України, становить 391 444,95 грн.

Відтак позивачу, на підставі п.1 ч.1 ст.7 Закону України Про судовий збір, слід повернути з Державного бюджету України 924,36 грн. судового збору, у звязку із зменшенням розміру позовних вимог.

Отже, позивачу слід повернути з Державного бюджету України судовий збір на загальну суму 925,33 грн. з яких 0,97 грн. судового збору зайво сплаченого при поданні позовної заяви та 924,36 грн. судового збору, у звязку із зменшенням розміру позовних вимог.

Відповідно до ст.49 ГПК України судовий збір, крім того, що підлягає поверненню позивачу з Державного бюджету України, слід покласти на сторони пропорційно до задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст.11, 192, 525, 526, 530, 533, 612, 627-629, 663, 693, 712 ЦК України, ст.ст.174, 193, 198 ГК України, ст.ст. 43, 22, 33, 34, 49, 55, 75, 82-85, 87, 115, 116, 123, 124 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов, згідно заяви про зменшення позовних вимог (вх.№5002/16 від 20.10.2016р.), задоволити частково.

2. Стягнути з ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю ЕТБ - Україна (81053, Львівська область, Яворівський район, м.Новояворівськ, вул.Шептицького, буд.5; ) на користь ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю Фірма Мілес (MILES SPOLKA Z OGRANICZONA ODPOWIEDZIALNOSCIA) (REGON:242997490, Numer Identyfikacji Podatkowej: НОМЕР_2; Siedziba: kraj Polska, woj.SLASKIE, powiat BEDZINSKI, gmina PSARY, miejsc. PRECZOW; Adres: ul.DEBOWA, nr 19, miejsc. PRECZOW, kod 42-512, poczta PRECZOW) 57 341,20 польських злотих попередньої оплати (що в гривневому еквіваленті становить 380 172,16 грн.), 746,00 польських злотих витрат на правову допомогу (що в гривневому еквіваленті становить 4 945,98 грн., 5 776,77 грн. судового збору та 123,64 грн. інших судових витрат, повязаних з розглядом справи.

3. Наказ видати після набрання судовим рішенням законної сили, в порядку ст.116 ГПК України.

4. У задоволенні позовних вимог про стягнення з відповідача 954,27 польських злотих 3% річних від простроченої суми (що в гривневому еквіваленті становить 6 326,81 грн.), відмовити.

5. У стягнення інших судових витрат на суму 212,27 грн. відмовити.

6. Ухвалою суду повернути ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю Фірма Мілес (MILES SPOLKA Z OGRANICZONA ODPOWIEDZIALNOSCIA) (REGON:242997490, Numer Identyfikacji Podatkowej: НОМЕР_2; Siedziba: kraj Polska, woj.SLASKIE, powiat BEDZINSKI, gmina PSARY, miejsc. PRECZOW; Adres: ul.DEBOWA, nr 19, miejsc. PRECZOW, kod 42-512, poczta PRECZOW) з Державного бюджету України судовий збір сплачений представником в Україні по довіреності від 10.08.2016р. ОСОБА_5 згідно квитанції №35 від 17.08.2016р., оригінал якої знаходиться в матеріалах справи судовий збір в сумі 925,33 грн.

7. Рішення набирає законної сили відповідно до ст.85 ГПК України, може бути оскаржене до Львівського апеляційного господарського суду в порядку і строки, передбачені ст.ст.91-93 ГПК України.

Згідно ст.87 ГПК України повне рішення та ухвали надсилаються сторонам, прокурору, третім особам, представникам сторін і третіх осіб, які брали участь в судовому процесі, але не були присутні у судовому засіданні, рекомендованим листом з повідомленням про вручення не пізніше трьох днів з дня їх прийняття або за їх зверненням вручаються їм під розписку безпосередньо у суді.

Повний текст рішення

виготовлено 14.11.2016р.

Суддя Сухович Ю.О.