ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
УХВАЛА

18 листопада 2016 року Справа № 29/5005/6896/2011
Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

Коваленка В.М. - головуючого (доповідач у справі),
Панової І.Ю.,
Полякова Б.М.,
розглянувши матеріали касаційної скарги фізичної особи ОСОБА_4
на ухвалувід 16.05.2016 Дніпропетровського апеляційного господарського суду (про відмову в прийнятті апеляційної скарги на ухвалу господарського суду Дніпропетровської області від 15.07.2013)
у справі№ 29/5005/6896/2011 господарського суду Дніпропетровської області
за заявою боржникаФізичної особи-підприємця ОСОБА_5
провизнання банкрутом

В С Т А Н О В И В :

Вдруге подана фізичною особою ОСОБА_4 (далі - ОСОБА_4.) касаційна скарга б/н від 27.10.2016 не може бути прийнята до розгляду Вищим господарським судом України, оскільки не відповідає вимогам розділу ХІІ1 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) з наступних підстав.

Відповідно до ст. 107 ГПК України сторони, прокурор, треті особи, особи, які не брали участі у справі, але щодо яких суд вирішив питання про їх права та обов'язки, мають право подати касаційну скаргу на ухвали місцевого господарського суду, зазначені в ч. 1 ст. 106 цього Кодексу, після їх перегляду в апеляційному порядку та постанови апеляційного господарського суду, ухвалені за результатами апеляційного розгляду.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_4 вже зверталася до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою на ухвалу Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 16.05.2016 та з клопотанням про поновлення пропущеного процесуального строку для подання касаційної скарги.

Проте, ухвалою Вищого господарського суду України від 27.09.2016 у задоволенні клопотання про поновлення пропущеного процесуального строку для подання касаційної скарги на ухвалу Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 16.05.2016 у справі № 29/5005/6896/2011 фізичній особі ОСОБА_4 було відмовлено, а касаційну скаргу повернуто заявнику без розгляду.

Частиною 3 ст. 1113 ГПК України передбачено, що особа, якій було повернуто касаційну скаргу з підстав, зазначених у п.п. 1, 2, 3, 4 і 6 ч. 1 вказаної статті, вправі повторно звернутися з касаційною скаргою у загальному порядку.

Виходячи з аналізу наведеної норми, у особи, якій повернуто касаційну скаргу з тих підстав, що скаргу подано після закінчення строку, встановленого для її подання, без клопотання про відновлення цього строку або таке клопотання відхилено (п.5 ст. 1113 ГПК України), право на повторне звернення з касаційною скаргою відсутнє.

З огляду на викладене, скаржник у даному випадку не має права повторного звернення з касаційною скаргою, тому ОСОБА_4 слід відмовити у прийнятті касаційної скарги на ухвалу Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 16.05.2016 у даній справі.

Крім цього, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до норм ч. 4 ст. 111 ГПК України до скарги додаються докази сплати судового збору і надсилання копії скарги іншій стороні.

Розмір та порядок сплати судового збору визначений Законом України "Про судовий збір" (у редакції Закону України від 22.05.2015 № 484-VIII, що набрав чинності 01.09.2015).

Так, підпунктом 7 п. 2 ч. 2 ст. 4 Закону України "Про судовий збір" визначено ставку судового збору за подання апеляційної та касаційної скарги на ухвалу суду - 1 розмір мінімальної заробітної плати, що відповідно до ст. 8 Закону України "Про Державний бюджет України на 2016 рік" станом на 01.01.2016 становить 1 378 грн. 00 коп.

Також, за приписами ст.ст. 1, 3, 4, 6 Закону України "Про судовий збір" судовий збір сплачується за подання, зокрема, касаційної скарги на ухвалу апеляційного суду, тобто справляння судового збору здійснюється у встановленні законом строки після ухвалення оскаржуваного судового рішення.

Однак, у додатках до касаційної скарги ОСОБА_4 містяться квитанції № 0.0.497586909.1 від 28.01.2016 на суму 102 грн. 00 коп. та № 0.0.502086288.1 від 09.02.2016 на суму 1378 грн. 00 коп., що свідчить про те, що судовий збір заявником був сплачений ще до ухвалення апеляційним судом оскаржуваної ухвали від 16.05.2016.

Отже, заявником в порушення викладених вище норм законодавства до касаційної скарги не додані належні докази сплати судового збору в установленому порядку та розмірі за подання касаційної скарги саме на ухвалу Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 16.05.2016.

Згідно норм ст. 1111 ГПК України особа, яка подала касаційну скаргу, надсилає іншій стороні у справі копії касаційної скарги і доданих до неї документів, які у цієї сторони відсутні.

Проте, ОСОБА_4 не було дотримано вказаних вимог, оскільки до поданої касаційної скарги не додано належних доказів направлення копій саме вказаної касаційної скарги сторонам у справі. Додані скаржником фіскальні чеки та описи вкладення у цінний лист від 29.01.2016 не можуть свідчити про направлення касаційної скарги від 27.10.2016 сторонам у справі та є неналежними доказами в розумінні ст. ст. 33, 34 ГПК України.

Неповідомлення сторони у справі про звернення з касаційною скаргою порушує процесуальні права цієї сторони, принципи рівності та змагальності сторін, закріплені статтями 42, 43 ГПК України та відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 1113 ГПК України є підставою для неприйняття скарги до розгляду та повернення її господарським судом.

За таких обставин, касаційна скарга ОСОБА_4 не може бути прийнята до розгляду та підлягає поверненню.

У зв'язку з цим, клопотання ОСОБА_4 про поновлення строку на подання касаційної скарги на ухвалу Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 16.05.2016 не розглядається.

При цьому, колегія суддів зауважує, що в ухвалі від 27.09.2016 Вищим господарським судом України вказувалось заявнику на зазначені вище порушення норм ГПК України при зверненні з касаційною скаргою, проте ОСОБА_4, не усунувши їх, вдруге звернулася з касаційної скаргою на ухвалу Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 16.05.2016.

Поряд з викладеним, колегія суддів вважає за необхідне повторно звернути увагу ОСОБА_4, що наведені вище обставини свідчать про недобросовісне користування нею своїми правами, передбаченими ст. 22 та ст. 107 ГПК України, а її дії можуть бути розцінені як такі, що скеровані на затягування розгляду справи. При цьому, касаційний суд повідомляє заявника касаційної скарги про відповідальність, передбачену нормами ст. 50 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" та ст. 1853 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

На підставі наведеного, керуючись нормами ст.ст. 42, 43, 22, 33, 34, 86, 107, п.п. 3, 4, 5 ч. 1 ст. 1113, ч. 3 ст. 1113, 11113 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України,-

У Х В А Л И В :

1. Відмовити фізичній особі ОСОБА_4 у прийнятті касаційної скарги на ухвалу Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 16.05.2016 у справі № 29/5005/6896/2011.

2. Касаційну скаргу фізичної особи ОСОБА_4 на ухвалу Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 16.05.2016 у справі № 29/5005/6896/2011 повернути заявнику.

Головуючий В.М. Коваленко

Судді І.Ю. Панова

Б.М. Поляков