ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"10" листопада 2016 р.Справа № 922/3611/16

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Пономаренко Т.О.

при секретарі судового засідання Кулабуховій А.В.

розглянувши справу

за позовом Державного підприємства "Новоайдарське лісомисливське господарство"
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Престиж Строй Плюс"
про стягнення коштів в розмірі 22 994,96 грн.
за участю представників сторін:

представник позивача - ОСОБА_1, довіреність №1 від 19.07.2016 р.;

відповідача - не з'явився.

ВСТАНОВИВ:

Позивач - Державне підприємство "Новоайдарське лісомисливське господарство", звернувся до Господарського суду Харківської області з позовною заявою до відповідача - Товариства з обмеженою відповідальністю "Престиж Строй Плюс" про стягнення заборгованості та пені.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на неналежне виконання з боку відповідача своїх зобов'язань за Договором купівлі - продажу №52 від 20 липня 2015 року, у зв'язку із чим, позивачем заявлено до стягнення з відповідача суму основного боргу в розмірі 19 487,26 грн. та 3 507,70 грн. пені. Також до стягнення заявлені судові витрати.

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 27 жовтня 2016 року було прийнято позовну заяву до розгляду, порушено провадження у справі № 922/3611/16 та призначено її розгляд у відкритому судовому засіданні на 10 листопада 2015 року.

До початку судового засідання 10 листопада 2016 року через канцелярію Господарського суду Харківської області від Державного підприємства "Новоайдарське лісомисливське господарство" на виконання вимог ухвали суду про порушення провадження у справі супровідним листом (вх. №38408) надійшли додаткові документи, які досліджені та долучені судом до матеріалів справи.

Присутній у судовому засіданні 10 листопада 2016 року представник позивача позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив суд їх задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві.

Відповідач в призначене на 10 листопада 2016 року судове засідання не з'явилися, правом на участь представника у судовому засіданні не скористався, про причини неявки суд не повідомив, витребуваних судом документів не надав. Про час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення, яке повернулось на адресу Господарського суду Харківської області 07 листопада 2016 року.

В силу вимог частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов'язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

Обов'язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням частини 1 статті 6 даної Конвенції (§ 66 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 у справі "Смірнова проти України").

Враховуючи те, що норми ст. 65 Господарського процесуального кодексу України, щодо обов`язку господарського суду витребувати у сторін документи і матеріали, необхідні для вирішення спору, кореспондуються з диспозитивним правом сторін подавати докази, п.4 ч.3 ст.129 Конституції України визначає одним з принципів судочинства свободу в наданні сторонами суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, суд вважає, що господарським судом в межах наданих ним повноважень створені належні умови для надання сторонами доказів та здійснені всі необхідні дії щодо витребування додаткових доказів, та вважає, згідно ст. 75 Господарського процесуального кодексу України, за можливе розгляд справи за позовної заявою позивача за наявними у справі і додатково наданими на вимогу суду матеріалами і документами.

Розглянувши надані учасниками судового процесу документи і матеріали, всебічно та повно з'ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

Між Державним підприємством "Новоайдарське лісомисливське господарство" (Продавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Престиж Строй Плюс" (Покупець) було укладено Договір купівлі-продажу №52 від 20 липня 2015 року (надалі - Договір), відповідно до предмету якого продавець зобов'язується передати у власність Покупця лісоматеріали (Товар), а Покупець - оплатити та прийняти його. Кількість, асортимент та вартість товару наведені у специфікаціях, що є невід'ємною частиною даного договору.

У відповідності до пунктів 2.1., 2.2. Договору, Продавець зобов'язаний передати Покупцеві названий у пункті 1.1. договору товар на умовах франко - верхній склад Продавця з навантаженням на автотранспорт покупця. Покупець зобов'язаний здійснити оплату згідно рахунку за товар шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок Продавця.

Згідно пункту 5.1. Договору, оплата вартості товару відбувається в гривнях за ціною домовленості шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок Продавця після поставки товару протягом 20 банківських днів.

Договір набирає чинності з дня його підписання і діє до 31 грудня 2015 року (пункт 7.1. Договору).

Як зазначає позивач в позовній заяві, взяті на себе зобов'язання щодо передачі у власність відповідача лісоматеріалів ним виконані в повному обсязі, що підтверджується товарно-транспортними накладними на загальну суму 19 487,26 грн.

В свою чергу, відповідач свої зобов'язання в частини повного розрахунку за поставлений товар належним чином не виконав.

У зв'язку з неналежним виконанням відповідачем його грошових зобов'язань за спірним Договором, позивач 20 липня 2016 року спрямувало на адресу відповідача ОСОБА_2 №3 (вих. №401 від 20.07.2016 р.) в якій просило перерахувати на його поточний рахунок заборгованість у сумі 19 487,26 грн.

Проте, відповідач ніяким чином на вказану претензію не відреагував, заборгованість не сплатив.

Такі обставини, на думку позивача, свідчать про порушення його прав та охоронюваних законом інтересів і є підставою для їх захисту у судовому порядку.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, з урахуванням правових підстав позовних вимог, суд виходить з наступного.

За загальним положенням цивільного законодавства, зобов'язання виникають з підстав, зазначених у статті 11 Цивільного кодексу України. За приписами частини 2 цієї статті підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини, інші юридичні факти. Підставою виникнення цивільних прав та обов'язків є дії осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також дії, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки.

У відповідності до статті 173 Господарського кодексу України та статті 509 Цивільного кодексу України, господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утримуватися від певних дій, а інший суб'єкт (управлена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Згідно частини 7 статті 179 Господарського кодексу України, господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Згідно приписів статей 6, 627, 628, 638 Цивільного кодексу України сторони вільні в укладенні договору, виборі контрагента та визначені умов договору, з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Матеріали справи свідчать про те, що за своєю правовою природою між сторонами укладено змішаний договір, оскільки відповідно до вимог статті 628 Цивільного кодексу України він містить елементи різних договорів (договору купівлі-продажу та договору поставки), до яких потрібно застосувати положення чинного законодавства, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору.

За договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму (ст. 265 Господарського кодексу України).

Згідно положень ч. 1 ст. 175 Господарського кодексу України, майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

Згідно зі ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Частиною 2 ст. 712 Цивільного кодексу України передбачено, що до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ч. 1 ст. 692 Цивільного кодексу України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Відповідно до положень ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

За змістом ст. 193 Господарського кодексу України та ст. 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом не допускається.

Як вже зазначалось вище, позивач здійснив поставку товару відповідачу, що підтверджується товарно-транспортними накладними на загальну суму 19 487,26 грн., копії яких наявні в матеріалах справи.

Згідно ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно пункту 5.1. Договору, оплата вартості товару відбувається в гривнях за ціною домовленості шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок Продавця після поставки товару протягом 20 банківських днів.

Відповідно до статті 598 Цивільного кодексу України, зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом та припинення зобов'язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених законом або договором, а згідно статті 599 Цивільного кодексу України, зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно частини 1 статті 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно ст. 34 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Відповідно до ст. 43 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Враховуючи викладене та з урахуванням вимог чинного законодавства України, суд дійшов висновку, що позивач зобов'язання за Договором купівлі-продажу №52 від 20 липня 2015 року виконав в узгодженому порядку, що не спростовано відповідачем. Проте відповідач, в порушення норм чинного цивільного та господарського законодавства України та умов спірного Договору, не оплатив вартість поставленого товару, доказів на підтвердження виконання взятих на себе договірних зобов'язань в повному обсязі суду не надав.

Зважаючи на встановлені факти та вимоги вищезазначених норм, а також враховуючи, що Товариством з обмеженою відповідальністю "Престиж Строй Плюс" в установленому статтями 32, 33 Господарського процесуального кодексу України порядку обставини, які повідомлені позивачем не спростовано, не надано суду доказів сплати позивачу грошових коштів у сумі 19 487,26 грн., суд дійшов висновку, що позовні вимоги Державного підприємства "Новоайдарське лісомисливське господарство" обґрунтовані, підтверджуються наявними у матеріалах справи доказами та підлягають задоволенню.

В силу ч. 2 ст. 20 Господарського кодексу України захист прав і законних інтересів суб'єктів господарювання здійснюється, зокрема, шляхом застосування до особи, яка порушила право, штрафних санкцій, а також іншими способами, передбаченими законом.

Відповідно до ст. 610, ст. 611 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання), а у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Частиною 1 статті 216 Господарського кодексу України встановлено, що учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Відповідно до частини 1 статті 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Відповідно до ст. 546 Цивільного кодексу України, виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Правочин щодо забезпечення виконання зобов'язання вчиняється у письмовій формі (ст. 547 Цивільного кодексу України).

Пунктом 4.2. Договору сторони передбачили, що за порушення строків виконання обов'язків передбачених пунктом 2 цього договору стягується пеню в розмірі 0,1% від вартості товарів, робіт та послуг, по яким допущена прострочка виконання за кожен день прострочки.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок пені, суд приходить до висновку, що він не суперечить вимогам чинного законодавства, розрахований вірно, з урахуванням чого позовні вимоги в цій частині є обґрунтованими та законними.

Зважаючи на встановлені судом факти, керуючись вимогами вищезазначених законодавчих норм господарський суд дійшов висновку, що позов Державного підприємства "Новоайдарське лісомисливське господарство" підлягає задоволенню повністю.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд керується статтею 49 Господарського процесуального кодексу України, відповідно до якої судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 1 378,00 грн. покладаються на відповідача.

На підставі викладеного та керуючись статтями 6, 8, 19, 124, 129 Конституції України, статтями статями 1, 4, 12, 22, 32, 33, 43, 44, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов Державного підприємства "Новоайдарське лісомисливське господарство" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Престиж Строй Плюс" про стягнення заборгованості та пені - - задовольнити повністю.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Престиж Строй Плюс" (61105, м. Харків, вул. Киргизька, буд. 19, корп. 2, ) на користь Державного підприємства "Новоайдарське лісомисливське господарство" (93500, Луганська обл., Новоайдарський район, смт. Новоайдар, вул. Коваленка, буд. 4, ) заборгованість у розмірі 19 487 (дев`ятнадцять тисяч чотириста вiсiмдесят сiм) грн. 26 коп., пеню в розмірі 3 507 (три тисячi п`ятсот сiм) грн. 70 коп. та витраті зі сплати судового збору в розмірі 1 378 (одна тисяча триста сiмдесят вiсiм) грн. 00 коп.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду може бути оскаржене до Харківського апеляційного господарського суду протягом десяти днів. У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення, зазначений строк обчислюється з дня підписання рішення, оформленого відповідно до статті 84 цього Кодексу.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо воно не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 15.11.2016 р.

Суддя ОСОБА_3

справа №922/3611/16