ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 листопада 2016 року Справа № 909/1400/15
Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого Поляк О.І. (доповідач),
суддів:Ходаківської І.П., Яценко О.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні
касаційну скаргуПублічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"
на постановуЛьвівського апеляційного господарського суду від 31.08.2016
у справі№ 909/1400/15 Господарського суду Івано-Франківської області
за позовомПублічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"
доДержавного міського підприємства "Івано-Франківськтеплокомуненерго"
простягнення суми,

за участю представників

від позивача: Никеруй Т.М.;

від відповідача: не з'явились;

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Господарського суду Івано-Франківської області від 14.07.2016 у справі № 909/1400/15 (суддя Цюх Г.З.) задоволено частково заяву № 20/1576 від 04.07.2016 (вх. № 6725/16 від 05.07.2016) Державного міського підприємства "Івано-Франківськтеплокомуненерго" про розстрочку виконання рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 10.03.2016 та розстрочено виконання вказаного рішення на 24 місяці шляхом стягнення протягом серпня 2016 року - червня 2018 року по 118 429,41 грн щомісячно та в липні 2018 року - 118 429,47 грн.

Постановою Львівського апеляційного господарського суду від 31.08.2016 у справі № 909/1400/15 (головуючий суддя - Бойко С.М., судді - Малех І.Б., Якімець Г.Г.) скасовано ухвалу Господарського суду Івано-Франківської області від 14.07.2016 у цій справі в частині розстрочки виконання рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 10.03.2016 у справі № 909/1400/15 на 12 місяців. В решті ухвалу Господарського суду Івано-Франківської області від 14.07.2016 у справі № 909/1400/15 в частині розстрочки виконання рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 10.03.2016 у справі № 909/1400/15 на 12 місяців залишено без змін.

Не погоджуючись із зазначеними ухвалою та постановою, Публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" звернулось до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, у якій просить скасувати ухвалу Господарського суду Івано-Франківської області від 14.07.2016 та постанову Львівського апеляційного господарського суду від 31.08.2016 у справі № 909/1400/15, і у задоволенні заяви Державного міського підприємства "Івано-Франківськтеплокомуненерго" про надання розстрочки виконання рішення суду у справі № 909/1400/15 відмовити в повному обсязі.

Касаційна скарга мотивована порушенням господарськими судами попередніх інстанцій норм процесуального права, а саме: ст.ст. 4, 4-3, 4-7, 32 - 34, 43, 121 Господарського процесуального кодексу України.

Відзиву на касаційну скаргу не надходило.

У призначене судове засідання з'явився представник позивача. Представник відповідача своїм процесуальним правом на участь у судовому засіданні не скористався.

Розглянувши матеріали касаційної скарги, заслухавши пояснення представника позивача, перевіривши правильність застосування господарськими судами норм процесуального права, колегія суддів Вищого господарського суду України дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Як встановлено господарськими судами та вбачається з матеріалів справи, рішенням Господарського суду Івано-Франківської області від 10.03.2016 у справі № 909/1400/15 задоволено частково позов ПАТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" до ДМП "Івано-Франківськтеплокомуненерго" про стягнення заборгованості в сумі 2 991 227,55 грн. Стягнуто з ДМП "Івано-Франківськтеплокомуненерго" на користь ПАТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" 973 724,59 грн пені, 1 720 377,98 грн інфляційних, 148 203,33 грн 3% річних. В решті позову відмовлено.

09.07.2016 на адресу Господарського суду Івано-Франківської області надійшла заява № 20/1576 від 04.07.2016 ДМП "Івано-Франківськтеплокомуненерго" в якій останнє просило розстрочити виконання рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 10.03.2016 у справі № 909/1400/15 терміном на 10 років.

Зазначена заява мотивована складним фінансовим становищем підприємства, а також тим, що сплата заявленої до стягнення суми може призвести до зупинки діяльності ДМП "Івано-Франківськтеплокомуненерго" та його неплатоспроможності. При цьому несвоєчасне погашення заборгованості перед стягувачем сталося не з вини боржника, оскільки єдиним джерелом для оплати спожитого газу є кошти, отримані в якості оплати за спожиту теплову енергію з боку населення, бюджетних установ та госпрозрахункових підприємств. Заявник зазначає, що стягнення неустойки спричинить виникнення заборгованості зі сплати заробітної плати працівникам підприємства.

На підтвердження зазначеного ДМП "Івано-Франківськтеплокомуненерго" було подано: звіт про нарахування та оплату за спожиту теплоенергію і інші види діяльності за травень 2016 року по ДМП "Івано-Франківськтеплокомуненерго", згідно з яким дебіторська заборгованість за надані послуги з теплопостачання становить 66 647 188,19 грн, в тому числі 13 400 747,60 грн - заборгованість бюджетних організацій, 36 469 084,66 грн - заборгованість населення; довідку ДМП "Івано-Франківськтеплокомуненерго" № 20/1570 від 04.07.2016, згідно з якою станом на 01.06.2016 сума збитку складає 141 789 799,00 грн; довідку ДМП "Івано-Франківськтеплокомуненерго" № 20/1562 від 01.07.2016, згідно з якою станом на 01.07.2016 заборгованість з різниці в тарифах на теплову енергію що вироблялась, транспортувалась та постачалась споживачам становить 39 695,50 грн; лист ДПІ в м. Івано-Франківську ГУ ДФС в Івано-Франківській області № 2771/10/0915-23-150/1237 від 02.03.2016, згідно з яким станом на 01.03.2016 сума податкового боргу складає 27 027 455,29грн.

Частково задовольняючи заяву боржника про розстрочку виконання рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 10.03.2016 у справі № 909/1400/15, місцевий господарський суд, врахувавши майнові інтереси обох сторін, особливість виробничо-господарського характеру діяльності боржника (природний газ, що поставляється стягувачем, використовується боржником, виключно для виробництва теплової енергії, що споживається населенням та бюджетними установами, які своєчасно не здійснюють розрахунки за надані боржником послуги), дійшов висновку що ДМП "Івано-Франківськтеплокомуненерго" на даний час є неспроможним виконати рішення суду разовим платежем з незалежних від нього причин, а відтак з метою недопущення негативних соціальних та інших наслідків у зв'язку із зупиненням діяльності боржника, враховуючи інтереси споживачів, зокрема, щодо можливості постачання їм теплової енергії, боржнику слід надати розстрочку виконання рішення суду від 10.03.2016 на 24 місяці.

Скасовуючи ухвалу місцевого господарського суду в частині розстрочення виконання рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 10.03.2016 у справі № 909/1400/15 на 12 місяців, апеляційний господарський суд, здійснивши аналіз поданих боржником (відповідачем) доказів, з врахуванням ступеню вини боржника у виникненні спору, фінансового стану як боржника, так і стягувача, матеріальні інтереси сторін та інфляційні процеси в економіці держави, прийшов до висновку, що задоволення судом першої інстанції розстрочки виконання рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 10.03.2016 у справі № 909/1400/15 на 24 місяці призведе до непропорційного порушення балансу майнових інтересів стягувача в частині строку виконання рішення суду, оскільки боржник матиме змогу виконати вищезазначене рішення суду швидше періоду розстрочки, який визначив суд першої інстанції. Таким чином, доцільним буде розстрочення виконання вказаного рішення на 12 місяців шляхом стягнення 240 411,71 грн щомісячно з 01.10.2016 по 01.10.2017.

Колегія суддів вважає вказані висновки господарських судів попередніх інстанцій обгрунтованими, з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 121 Господарського процесуального кодексу України При наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим, за заявою сторони, державного виконавця, прокурора або за своєю ініціативою господарський суд, який видав виконавчий документ, у десятиденний строк розглядає це питання у судовому засіданні з викликом сторін, прокурора і у виняткових випадках, залежно від обставин справи, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, ухвали, постанови, змінити спосіб та порядок їх виконання.

Таким чином, наведена норма визначає процесуальну можливість вирішення питань, пов'язаних із проблемами, що виникають під час виконання рішення господарського суду. У процесі виконання рішення ймовірне виникнення обставин, що ускладнюють виконання чи роблять його неможливим.

Розстрочка - це виконання рішення частками, встановленими господарським судом, з певним інтервалом у часі. Строки виконання кожної частки визначається господарським судом.

Підставою для розстрочки виконання рішення можуть бути конкретні обставини, що ускладнюють або роблять неможливим виконання рішення у строк.

При вирішенні питання про розстрочку виконання рішення господарський суд повинен враховувати матеріальні інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини боржника у виникненні спору, наявність інфляційних процесів у економіці держави та інші обставини справи, скрутний матеріальний стан, наявну загрозу банкрутства, відсутність коштів на банківських рахунках і майна, на яке можливо було б звернути стягнення, стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо. При цьому, господарський суд повинен враховувати можливі негативні наслідки для боржника при виконанні рішення у встановлений строк, але також повинен враховувати такі ж наслідки і для стягувача при затримці виконання рішення та не допускати їх настання.

Отже, розстрочення виконання судового рішення пов'язано з об'єктивними, непереборними, виключними обставинами, які ускладнюють його вчасне виконання.

Як вбачається з матеріалів справи, при вирішенні питання щодо задоволення заяви про надання розстрочки виконання Господарського суду Івано-Франківської області від 10.03.2016 у справі № 909/1400/15, господарські суди попередніх інстанцій врахували принцип збалансованості інтересів обох сторін, а також надали оцінку винятковості обставин, які призвели до важкого економічного стану боржника та неможливості останнього виконати рішення суду разовим платежем, зокрема, несвоєчасність розрахунків населення та бюджетних установ за спожиту теплову енергію, вироблену з використанням природного газу, що поставляється стягувачем. Крім того, господарськими судами враховано, що зупинення діяльності боржника призведе до негативних соціальних та інших наслідків, зокрема завдасть шкоди інтересам споживачів щодо можливості постачання їм теплової енергії.

При цьому, апеляційний господарський суд, врахувавши ступінь вини боржника у виникненні спору, фінансовий стан як боржника, так і стягувача, матеріальні інтереси сторін та інфляційні процеси в економіці держави визнав за доцільне розстрочення виконання рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 10.03.2016 у справі № 909/1400/15 на 12 місяців.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно зі ст. 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

При цьому, відповідно до ст. 4-3 Господарського процесуального кодексу України господарський суд створює сторонам та іншим особам, які беруть участь у справі, необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства.

Таким чином, встановлення господарськими судами попередніх інстанцій підстав для розстрочки виконання рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 10.03.2016 у справі № 909/1400/15 внаслідок оцінки та аналізу фінансового стану боржника і стягувача, матеріальних інтересів сторін та винятковості обставин, які призвели до важкого економічного стану боржника і неможливості виконання останнім вказаного судового рішення разовим платежем у встановлений строк, свідчить про дотримання господарськими судами норм процесуального права при прийнятті оскаржуваних актів.

Посилання в касаційній скарзі на порушення принципу змагальності сторін у зв'язку з тим, що господарськими судами попередніх інстанцій не надано правової оцінки фінансовому стану стягувача не приймаються колегією суддів до уваги, оскільки, як зазначалося вище, звертаючись із заявою про розстрочку виконання рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 10.03.2016 у справі № 909/1400/15, боржник просив розстрочити виконання вказаного рішення строком на 10 років. Однак, частково задовольняючи зазначену заяву, місцевий господарським суд визнав за можливе надати боржнику розстрочу виконання судового рішення строком на 2 роки, а господарський суд апеляційної інстанції, врахувавши ступінь вини боржника у виникненні спору, фінансовий стан як боржника, так і стягувача, матеріальні інтереси сторін та інфляційні процеси в економіці держави, а також те, що задоволення судом першої інстанції розстрочки виконання рішення на 24 місяці призведе до непропорційного порушення балансу майнових інтересів стягувача, прийшов до висновку про доцільність розстрочення виконання рішення на саме 12 місяців.

Крім того, скаржник вважає, що господарськими судами попередніх інстанцій надана невірна оцінка обставинам наведеним боржником в обгрунтування підстав неможливості виконання в повному обсязі рішення рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 10.03.2016 у справі № 909/1400/15 у встановлений строк. Проте колегія суддів зазначає, що такі доводи скаржника зводяться до необхідності переоцінки наявних в матеріалах справи доказів судом касаційної інстанції, яким вже була надана оцінка господарськими судами попередніх інстанцій, що, з урахуванням приписів ч. 2 ст. 111-7 Господарського процесуального кодексу України, виходить за межі повноважень суду касаційної інстанції.

Таким чином, враховуючи межі перегляду справи і повноваження касаційної інстанції щодо переоцінки доказів, встановлені ст. 111-7 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів не вбачає підстав для скасування ухвали та постанови господарських судів попередніх інстанцій.

За таких обставин колегія суддів Вищого господарського суду України дійшла висновку, що постанову Львівського апеляційного господарського суду від 31.08.2016 у справі № 909/1400/15 слід залишити без змін, а касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" - без задоволення.

В силу ст. 49 ГПК України судовий збір за розгляд касаційної скарги покладається на скаржника.

Керуючись статтями 1115, 1117, 1119, 11111 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України -

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" на постанову Львівського апеляційного господарського суду від 31.08.2016 у справі № 909/1400/15 залишити без задоволення.

Постанову Львівського апеляційного господарського суду від 31.08.2016 у справі № 909/1400/15 залишити без змін.

Головуючий суддя О.І. Поляк

Судді І.П. Ходаківська

О.В. Яценко