ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 листопада 2016 року Справа № 923/420/16
Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого Бакуліної С.В. (доповідач),
суддів :Поляк О.І.,
Ходаківської І.П.
розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали касаційної скаргиКаховського державного агротехнічного коледжу
на постановуОдеського апеляційного господарського суду від 20.07.2016
у справі№ 923/420/16
господарського суду Херсонської області
за позовомПриватного підприємства "Агро-Максі"
доКаховського державного агротехнічного коледжу
простягнення 81682,88грн
в судовому засіданні взяли участь представники :
від позивача: від відповідача:не з'явились не з'явились
В С Т А Н О В И В :

Рішенням Господарського суду Херсонської області (суддя Немченко Л.М.) від 26.05.2016, залишеним без змін постановою Одеського апеляційного господарського суду (головуючий суддя - Жеков В.І., судді - Аленін О.Ю., Богатир К.В.) від 20.07.2016, у справі №923/420/16 позов задоволено частково; стягнуто з Каховського державного агротехнічного коледжу на користь Приватного підприємства "Агро-Максі" 47320грн основного боргу, 11,67грн три проценти річних; в задоволенні решти позову відмовлено.

В касаційній скарзі відповідач просить скасувати ухвалені по справі судові акти та прийняти нове рішення, яким в позові відмовити повністю, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, а саме: ст.ст.180, 181 Господарського кодексу України (ГК України), ст.655 Цивільного кодексу України (ЦК України), ст.ст.4-2, 32, 33, 34, 43, 80 Господарського процесуального кодексу України (ГПК України).

У відзиві на касаційну скаргу позивач повністю заперечує викладені в ній доводи.

Сторони не скористалися наданим процесуальним правом на участь у засіданні суду касаційної інстанції.

Перевіривши повноту встановлення обставин справи та правильність їх юридичної оцінки в постанові апеляційного господарського суду, колегія суддів Вищого господарського суду України приходить до висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Приватне підприємство "Агро-Максі" (далі ПП "Агро-Максі") звернулось до Господарського суду Херсонської області з позовом до Каховського державного агротехнічного коледжу про стягнення 81682,88грн, з яких: 47320,00грн - сума не оплаченої вартості продукції, 3605,40грн - сума трьох процентів річних та 30757,48грн - сума інфляційних втрат.

В обґрунтування позову ПП "Агро-Максі" посилається на невиконання відповідачем зобов'язання з оплати поставленої сільськогосподарської продукції на загальну суму 47320,00грн за видатковою накладною №РН-0000089 від 10.10.2013, здійсненої на виконання укладеного у спрощений спосіб договору поставки.

Судами встановлено таке.

10.10.2013 ПП "Агро-Максі" передало Каховському державному агротехнічному коледжу ячмінь врожаю 2013 року в кількості 26000кг на загальну суму 47320,00грн, про що свідчить видана накладна РН-0000089 від 10.10.2013.

Факт прийняття Каховським державним агротехнічним коледжем ячменю у кількості 26000 кг на загальну суму 47320грн від ПП "Агро-Максі" встановлений також рішенням Господарського суду Херсонської області від 25.08.2015 по справі №923/782/14, яке набрало законної сили; при цьому, вказані обставини доводились саме Каховським державним агротехнічним коледжем.

13.04.2016 ПП "Агро-Максі" направляло на адресу Каховського державного агротехнічного коледжу претензію з вимогою сплати боргу у розмірі 47320,00грн.

За поставлений товар відповідач не розрахувався.

Частково задовольняючи позовні вимоги попередні судові інстанції правомірно виходили з такого.

Відповідно до приписів ст.205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства (ч.ч.1, 2 ЦК України).

Відповідно до ч.ч.1-3 ст.180 ГК України зміст господарського договору становлять умови договору, визначені угодою його сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення господарських зобов'язань, як погоджені сторонами, так і ті, що приймаються ними як обов'язкові умови договору відповідно до законодавства. Господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода. При укладенні господарського договору сторони зобов'язані у будь-якому разі погодити предмет, ціну та строк дії договору.

Господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами та скріпленого печатками. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів (ч.1 ст.181 ГК України).

За договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму (ст.655 ЦК України).

За договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін (ч.1, 2 ст.712 ЦК України).

Колегія суддів вважає, що сторони уклали в простій письмовій формі договір поставки за яким досягли згоди щодо усіх його істотних умов: позивачем передано, а відповідачем прийнято 26 тон ячменю по ціні 1516грн за тону на загальну суму 47320,00грн.

Відповідно до ч.1 ст.692 ЦК України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст.193 ГК України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно з ст. 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст.629 ЦК України).

Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (ст.610 ЦК України).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч.1 ст.612 ЦК України).

Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (ст.625 ЦК України).

Встановивши, що відповідач прийняв товар від відповідача і не здійснив після його прийняття його оплати у обумовленій сторонами ціні, суди дійшли вірного висновку про задоволення позовних вимог в частині стягнення основної заборгованості, інфляційних втрат та трьох процентів річних.

Доводи скаржника про те, що сільськогосподарську продукцію поставлено в рахунок боргу ПП "Агро-Максі" перед Каховським державним агротехнічним коледжем без погодження на здійснення господарської операції, а також про те, що спір відносно зазначеної у видатковій накладній РН-0000089 від 10.10.2013 сумі вже вирішено в справі №923/782/14, колегією суддів відхиляються, оскільки відповідач в попередніх судових інстанціях не надав жодного доказу на підтвердження зарахування спірної поставки в рахунок погашення заборгованості позивача за іншими зобов'язаннями, зокрема, і за договором на вирощування сільськогосподарської продукції №1/3/10 від 01.03.2010, що встановлено під час розгляду справи №923/782/14.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що висновки судів першої та апеляційної інстанцій про наявність підстав для часткового задоволення позову ґрунтуються на встановлених обставинах і оцінених доказах та повністю узгоджуються з приписами чинного законодавства, а доводи касаційної скарги фактично зводяться до необхідності переоцінки цих доказів та обставин, що відповідно до приписів ст.ст.1115, 1117 ГПК України не відноситься до повноважень суду касаційної інстанції.

Керуючись ст.ст.1115, 1117, 1118, п.1 ч.1 ст.1119, ст.11111 ГПК України, Вищий господарський суд України ,-

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу Каховського державного агротехнічного коледжу залишити без задоволення

Постанову Одеського апеляційного господарського суду від 20.07.2016 у справі № 923/420/16 залишити без змін.

Головуючий-суддя С. Бакуліна

Судді О. Поляк

І. Ходаківська