КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"15" листопада 2016 р. Справа№ 925/951/16

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Баранця О.М.

суддів: Пашкіної С.А.

Калатай Н.Ф.

при секретарі Матюхін І.В.

за участі представників сторін:

позивача ОСОБА_2

відповідача не з'явився.

третьої особи не з'явився.

розглянувши

апеляційну скаргу Управління праці та соціального захисту населення

Уманської міської ради

на рішення

Господарського суду Черкаської області

від 06.09.2016 року

у справі № 925/951/16 (суддя Скиба Г.М.)

за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3

до Управління праці та соціального захисту населення

Уманської міської ради

третя особа - Головне управління Державної казначейської служби України у Черкаській області

про стягнення 67576,91 грн. заборгованості по

перевезенню пільгових категорій громадян

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду Черкаської області від 06.09.2016 року позов задоволено повністю.

Стягнуто з відповідача - Управління праці та соціального захисту населення Уманської міської ради, (Черкаська область, м. Умань, вул. Садова, 9, ідентифікаційний код 03195808, номер рахунку в банку невідомий) на користь позивача - фізичної особи-підприємця ОСОБА_3, (АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер фізичної особи-платника податків НОМЕР_1, номер рахунку в банку невідомий) 67576,91 грн. основного боргу та 1378 грн. судового збору.

Не погодившись з прийнятим рішенням, відповідач звернувся до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 11.10.2016 р. апеляційну скаргу Управління праці та соціального захисту населення Уманської міської ради на рішення Господарського суду Черкаської області від 06.09.2016 року у справі № 925/951/16 прийнято до розгляду, порушено апеляційне провадження.

В судове засідання 15.11.2016 року представник відповідача та третьої особи не з'явилися про причини неявки суд не повідомили.

Колегія суддів вважає за можливе здійснювати розгляд справи без участі представників відповідача та третьої особи, враховуючи що останні належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання.

Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються доводи та заперечення сторін, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Як вбачається з матеріалав даної справи, 24.03.2006 р. між позивачем фізичною особою-підприємцем ОСОБА_3 та Виконавчим комітетом Уманської міської ради було укладено Договір №13 на перевезення пасажирів автомобільним транспортом на автобусних маршрутах м. Умань (далі - Договір), за умовами якого позивач зобов'язувався здійснювати перевезення пасажирів на міському автобусному маршруті загального користування №15 "Дачі-Залізничний вокзал". Термін дії вищевказаного договору - до 24.03.2016р.

Пунктом 2.14 Договору №13 встановлено обов'язок позивача надавати право на безкоштовний проїзд пільговим категоріям пасажирів та інших категорій пасажирів за пропозицією відповідача.

Вищевказаний пункт Договору повністю кореспондується з нормами визначеними ст.ст. 11, 37 Закону України "Про автомобільний транспорт",-"Соціально значущими послугами автомобільного транспорту є послуги з перевезення пасажирів автобусними маршрутами загального користування за визначеними уповноваженими органами тарифами та на пільгових умовах відповідно до законодавства" "Пільгові перевезення пасажирів, які відповідно до законодавства користуються такими правами, забезпечують автомобільні перевізники, які здійснюють перевезення пасажирів на автобусних маршрутах загального користування.

Автомобільному перевізнику, який здійснює перевезення пасажирів на автобусних маршрутах загального користування, забороняється відмовлятися від пільгового перевезення, крім випадків, передбачених законом.

Безпідставна відмова від пільгового перевезення тягне за собою відповідальність згідно із законом.

Види та обсяги пільгових перевезень установлюються замовленням, у якому визначається порядок компенсації автомобільним перевізникам, які здійснюють перевезення пасажирів на маршрутах загального користування, збитків від цих перевезень."

На виконання вимог Договору №13 та ст. 42 Закону України "Про автомобільний транспорт", яка передбачає виключно договірні відносини між органом місцевого самоврядування та автомобільним перевізником, сторонами було укладено Договори № 3 та № 5 про розрахунки за надані послуги по перевезенню пільгових категорій громадян автобусами загального користування в м. Умань за рахунок субвенції з Державного бюджету.

В розвиток договору № 13 був підписаний договір № 3 від 02.03.2015 р. про розрахунки за надані послуги по перевезенню пільгових категорій громадян автобусами загального користування в м. Умань за рахунок субвенцій з Державного бюджету України.

Розрахунки за наданні послуги з перевезення має проводити Головний розпорядник бюджетних коштів, за визначенням позивача - Управління праці та соціального захисту населення Уманської міської ради (а.с. 15, п. 2.2.3 договору).

Термін дії здійснення позивачем зобов'язань по перевезенню пільгових категорій пасажирів згідно Договору № 3 складав з 01.03.2015 р. до 31.05.2015 р.

Термін дії здійснення позивачем зобов'язань по перевезенню пільгових категорій пасажирів згідно Договору № 5 складав з 01.06.2015 р. до 31.12.2015 р.

В п. 2.2.6 вказаних Договорів встановлено обов'язок головного розпорядника бюджетних коштів проводити відшкодування за пільгові перевезення громадян надані перевізником по мірі надходження цільової субвенції з Державного бюджету.

Головним розпорядником коштів у відповідності до "Порядку фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету" затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 4 березня 2002p. №256 є відповідач - Управління праці та соціального захисту населення Уманської міської ради.

П. 3.1 договорів передбачено надання перевізником Головному розпоряднику бюджетних коштів - до 5 числа наступного місяця - звіту щодо пільгових перевезень за минулий місяць.

Пунктом 3.3 Договорів визначено, що розрахунки за цими Договорами здійснюються через управління Державної казначейської служби України у Черкаській області шляхом перерахування безготівкових коштів на рахунок Перевізника.

Вказаний порядок розрахунків визначено в п. 5 ст. 102 Бюджетного кодексу України.

Пунктом 3.5 Договорів №№ 3 і 5 встановлено обов'язок Головного розпорядника бюджетних коштів та Перевізника погодження Акту звіряння за надані послуги.

Позивачем послуги з перевезення пільгових категорій пасажирів надавались у повній відповідності з умовами Договорів та щомісячні розрахунки передавались й погоджувались Управлінням праці та соціального захисту населення.

Всього позивачем надано послуг за період з 01.03.2015 р. до 31.12.2015 р. на загальну суму 339048 грн., що підтверджується розрахунками та Актами звіряння.

Відповідачем сплачено 271471,09 грн. Заборгованість відповідача склала: 339048 - 271471,09 = 67576,91 грн., що є предметом спору та підтверджена актом звіряння розрахунків.

Згідно з ч. 2 ст. 101 Господарського процесуального кодексу України апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Відповідно до ст. 99 Господарського процесуального кодексу України в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у цьому розділі. Апеляційний господарський суд, переглядаючи рішення в апеляційному порядку, користується правами, наданими суду першої інстанції.

Відповідач мотивував неналежне виконання умов Договорів відсутністю субвенцій з державного бюджету

Наявність чи відсутність бюджетного фінансування не залежить від волі та дій Позивача, що порушує його право на належний розрахунок за виконані роботи. Наявність в Договорі умови про надходження бюджетних субвенцій не звільняє відповідача від виконання взятих на себе зобов'язань.

Відповідачем було порушено вимоги договору та ст. 526 ЦК України, відповідно до якої - зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться, та ст. 525 ЦК України щодо недопустимості односторонньої відмови від виконання зобов'язань.

У відповідності з положеннями постанови пленуму Вищого господарського суду України від 23.03.2012 р. № 6 "Про судове рішення" рішення з господарського спору повинно прийматись у відповідності з нормами матеріального і процесуального права та фактичними обставинами справи, з достовірністю встановленими господарським судом, тобто з'ясованими шляхом дослідження та оцінки судом належних і допустимих доказів у конкретній справі.

Згідно статутних документів позивач та відповідач є самостійними юридичними особами на ринку послуг в Україні.

Згідно ч. 3 ст. 5 Господарського кодексу України (далі - ГК України) суб'єкти господарювання та інші учасники відносин у сфері господарювання повинні здійснювати свою діяльність у межах встановленого правового господарського порядку, додержуючись вимог законодавства.

Частина 2 ст. 13 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) передбачає зобов'язання особи при здійсненні своїх прав утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб.

Між сторонами виникли та існують змішані договірні відносини послуги та перевезення автомобільним транспортом на підставі письмового строкового оплатного двостороннього консенсуального договору.

Згідно ч.1 ст. 173 ГК України зобов'язання, що виникає між суб'єктами господарювання, в силу якого один суб'єкт зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта, або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку, є господарським зобов'язанням.

Згідно ч. 1 ст. 174 ГК України господарські зобов'язання можуть виникати з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України.

За своїм змістом представлений договір № 13 від 24.03.2006 р. є змішаним договором послуг та перевезення пасажирів по встановленому маршруту і відповідає вимогам глави 63 та 64 ЦК України, відповідно до якої за договором одна сторона (перевізник) зобов'язується перевезти пасажирів до пункту призначення та отримати за це плату. Замовник перевезення зобов'язується прийняти та оплатити вказану роботу.

В розвиток договору № 13 було підписано договір № 3 від 02.03.2015 р. про розрахунки за надані послуги по перевезенню пільгових категорій громадян автобусами загального користування в м. Умань за рахунок субвенцій з Державного бюджету України (а.с. 14-26), та договір №5 від 01.06.2015р. про розрахунки за надані послуги по перевезенню пільгових категорій громадян автобусами загального користування в м. Умань за рахунок субвенцій з Державного бюджету України (а.с. 27-46).

Отже, сторонами досягнуто згоди по всіх істотних умовах договорів № 13, 3, 5. Договори не заперечені сторонами, не визнані судом недійсними, не розірвані сторонами та є дійсними. Суд першої інстанції врахував презумпцію правомірності правочину (ст. 204 ЦК України).

Згідно ст.ст. 908, 910 ЦК України (Глава 64 Перевезення) послуги та робота, виконана перевізником, має відповідати умовам договору послуг з перевезення, а в разі їх відсутності або неповноти - вимогам, що звичайно ставляться до роботи відповідного характеру; виконана робота має відповідати якості, визначеній у договорі підряду, або вимогам, що звичайно ставляться, на момент передання її замовнику.

Спірні договори передбачають виконання перевезення пасажирів пільгових категорій по визначеному за затвердженому маршруту в м. Умань. Порядок розрахунків передбачений розділом 3 Договорів № 3 та № 5.

У відповідності до п. 3 "Порядку фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету" затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 04.03.2002 p. № 256 - Головними розпорядниками коштів місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення є керівники головних управлінь, управлінь, відділів та інших самостійних структурних підрозділів місцевих держадміністрацій, виконавчих органів рад, до компетенції яких належать питання праці та соціального захисту населення.

На виконання вимог Договору № 13 на перевезення пасажирів автомобільним транспортом на автобусних маршрутах м. Умань та ст. 42 Закону України "Про автомобільний транспорт", яка передбачає виключно договірні відносини між органом місцевого самоврядування та автомобільним перевізником, сторонами було укладено Договори № 3 та № 5 про розрахунки за надані послуги по перевезенню пільгових категорій громадян автобусами загального користування в м. Умань за рахунок субвенції з Державного бюджету.

Щодо визначення Управління праці та соціального захисту населення Уманської міської ради як належного відповідача та головного розпорядника коштів Відповідач не заперечував, та надав позивачу відповідного листа від 02.09.2016 р. та рішення Уманської міської ради від 30.01.2015 р. № 2-66/6 "Про міський бюджет на 2015 рік" та витяг з додатку № 3 до нього.

Механізм фінансування видатків місцевих бюджетів на компенсаційні виплати за пільговий проїзд окремих категорії громадян визначається Порядком фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України №256 від 04.03.2002р. (далі за текстом - Порядок №256).

В п. 2.2.6 вказаних Договорів встановлено обов'язок головного розпорядника бюджетних коштів проводити відшкодування за пільгові перевезення громадян надані Перевізником по мірі надходження цільової субвенції з Державного бюджету.

П. 3.2 передбачено перерахунок коштів Перевізнику Головним розпорядником бюджетних коштів при надходженні сум субвенцій місцевим бюджетам з державного бюджету.

Пунктом 3.3 Договорів визначено, що розрахунки за цими Договорами здійснюються через управління Державної казначейської служби України у Черкаській області шляхом перерахування безготівкових коштів на рахунок Перевізника.

Вказаний порядок розрахунків визначено в п. 5 ст. 102 Бюджетного Кодексу України.

Пунктом 3.5 Договорів встановлено обов'язок Головного розпорядника бюджетних коштів та Перевізника погодити Акти звіряння за надані послуги за нормою "пільга".

Станом на 01.01.2016 р. згідно з Актами звіряння розрахунків заборгованість відповідача склала 67576,91 грн. за період дії Договорів. Акти звірки підписано Управлінням праці та соціального захисту населення Уманської міської ради без зауважень.

Управління праці та соціального захисту населення погоджувало Договори про розрахунки за надані послуги по перевезенню пільгових категорій громадян автобусами загального користування в м. Умань за рахунок субвенції з Державного бюджету та виконувало їх і в частині погодження помісячних звітів, і в частині розрахунків за Договорами.

Відповідач заперечував вимоги лише в частині відсутності субвенцій з державного бюджету.

Відповідно до Положення про Управлінням праці та соціального захисту населення Уманської міської ради, управління є виконавчим органом Уманської міської ради, що утворюється Уманською міською радою і в межах міста забезпечує виконання покладених на Управління завдань.

Управління виступає головним розпорядником бюджетних коштів; Управління відповідно до визначених повноважень здійснює компенсаційні виплати за пільгове перевезення окремих категорій громадян транспортом загального користування відповідно до законодавства України.

Позивач виконав в період січня 2015 року до 01 січня 2016р. передбачені Договорами роботи з перевезення пасажирів пільгових категорій, що підтверджується Актами приймання виконаних робіт, які підписано позивачем та відсутні будь-які зауваження Замовника (відповідача) щодо якості, кількості, строків виконаних робіт з боку Виконавця.

Замовник не розрахувався за виконані роботи на суму 67576,91 грн. до цього часу.

Згідно зі ст. 193 ГК України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Пунктом 1 ст. 530 ЦК України встановлено, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Наявність заборгованості підтверджується договорами, актами звіряння послуг, розрахунком вимог позивача, відсутністю претензій відповідача до кількості та якості наданих послуг.

Згідно приписів п.2 ст. 916 ЦК України замовник зобов'язаний сплатити перевізнику обумовлену плату за послугу за домовленістю.

Відсутність коштів у відповідача чи відсутність кошторису видатків на перевезення пільгової категорії громадян, відсутність у відповідача зареєстрованих в казначействі бюджетних зобов'язань з перевезення пільгових категорій громадян не є підставою звільнення відповідача від обов'язку проведення розрахунків за виконані роботи з перевезення та надані послуги.

Позивачем при зверненні до суду першої інстанції із цим позовом використано належний, в розумінні вимог ст. 16 ЦК України, спосіб захисту його порушеного права.

Отже, колегія суддів підтримує висновок суду першої інстанції про те, що позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача 67576,91 грн. заборгованості підлягають до задоволення.

Головне управління Державної казначейської служби України у Черкаській області виступає за договором №3 і №5 виключно як банківська установа для перерахування коштів з бюджету на користь перевізника (позивача) за розпорядженням Управління праці та соціального захисту населення Уманської міської ради. Рішення у справі не стосується прав і обов'язків Головного управління Державної казначейської служби України у Черкаській області. Майнова чи грошова вимога до Головного управління Державної казначейської служби України у Черкаській області не пред'явлена.

У відповідності до ст. 124, пунктів 2, 3, 4 частини 2 ст. 129 Конституції України, ст. 4-2, 4-3 Господарського процесуального кодексу України, основними засадами судочинства є рівність всіх учасників судового процесу перед законом та судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно статті 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Частиною 2 ст. 34 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень (ч. 1 ст. 33 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно ст. 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин в їх сукупності.

Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 6 від 23.03.2012 р. "Про судове рішення" рішення господарського суду має ґрунтуватись на повному з'ясуванні такого: чи мали місце обставини, на які посилаються особи, що беруть участь у процесі, та якими доказами вони підтверджуються; чи не виявлено у процесі розгляду справи інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин; яка правова кваліфікація відносин сторін, виходячи з фактів, установлених у процесі розгляду справи, та яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору.

Відповідач не спростував доводи позивача та не подавав свого розрахунку вимоги. Відповідач не скористався своїм процесуальним правом.

Відсутність фінансування органу виконавчої влади чи місцевого самоврядування, відсутність у нього коштів - не є обґрунтованою підставою невиконання зобов'язання за договором. Аналогічні правові позиції викладені в рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Войтенко проти України" від 29.06.2004 р. (Заява № 18966/02).

Проведення оплати боргу відповідачем під час розгляду справи та неподання ним доказів у справу має враховуватись виконавчою службою при виконанні рішення суду в ході виконавчого провадження. Відповідач мав достатньо часу для надання доказів про проведення розрахунку. Відповідач не надав доказів об'єктивної неможливості заперечення вимог по суті позову, чи погашення боргу.

Отже, зазначені вимоги закону застосовуються до правовідносин про соціальний захист осіб. Позивач звернувся до господарського суду з позовом про виконання умов господарського договору, як громадянин який здійснює підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набув статус суб'єкта підприємницької діяльності.

За таких обставин, суд першої інстанції цілком обґрунтовано та законно стягнув з управління праці та соціального захисту населення Уманської міської ради судовий збір у розмірі 1378,00 грн., що був сплачений позивачем при поданні позовної заяви.

Тож, оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин в їх сукупності, колегія суддів підтримує висновок суду першої інстанції те, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 99, 101 - 105 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Рішення Господарського суду Черкаської області від 06.09.2016 року у справі №925/951/16 залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

2. Справу № 925/951/16 повернути до Господарського суду Черкаської області.

3. Копію постанови направити сторонам та третій особі.

Головуючий суддя О.М. Баранець

Судді С.А. Пашкіна

Н.Ф. Калатай