КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"02" листопада 2016 р. Справа№ 910/8866/16

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Кропивної Л.В.

суддів: Смірнової Л.Г.

Дідиченко М.А.

секретар судового засідання Борух А.С.

за участю представників:

від позивача: Машник К.В. - за належним чином оформленою довіреністю;

від відповідача: не з'явився,

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Дунайбункер"

на рішення Господарського суду міста Києва від 04.07.2016р.

у справі №910/8866/16 (суддя Дупляк О.М.)

за позовом Державного підприємства "Ізмаїльський морський торгівельний порт"

до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю "Дунайбункер"

про стягнення грошових коштів,-

ВСТАНОВИВ:

Державне підприємство "Ізмаїльський морський торговельний порт" звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Дунайбункер" про стягнення грошових коштів за договором оренди індивідуально-визначеного (нерухомого або іншого) майна, що належать до державної власності № 35 від 02.03.2009р.

Спір у справі виник у зв'язку з не сплатою відповідачем орендної плати за користування майном у розмірі 14 125,55 грн. та 24 250,86 грн. неустойки за період з 01.01.2014р. по 07.04.2015р.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 04.07.2016р. у справі №910/8866/16 позов задоволено. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Дунайбункер" на користь Державного підприємства "Ізмаїльський морський торговельний порт" суму орендної плати за фактичне користування майном у розмірі 14 125,55 грн., суму неустойки за несвоєчасне повернення майна з оренди у розмірі 24 250,86 грн. та суму судових витрат у розмірі 1 378,00,00 грн.

Не погодившись з прийнятим рішенням, Товариство з обмеженою відповідальністю "Дунайбункер" звернулося до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просило скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове, яким в позові відмовити.

Наводячи підстави, з яких ним порушено питання про перегляд оскаржуваного рішення, скаржником зазначено про прийняття судом першої інстанції рішення, яке не відповідає нормам матеріального та процесуального права, при невірно встановлених обставинах справи.

На думку скаржника, позивач звернувся до господарського суду поза межами строку позовної давності, що було підставою для відмови у задоволенні позову; керівник відповідача не мав право укладати договір оренди, у зв'язку з обмеженням установчими документами його повноважень; одночасне стягнення орендної плати та неустойки після припинення договору найму законом не передбачено, адже між сторонами склались позадоговірні відносини по користуванню орендованим майном у зв'язку з припиненням договору.

Відповідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Київського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Товариство з обмеженою відповідальністю "Дунайбункер" передано на розгляд колегії суддів у складі головуючого судді Кропивної Л.В., судді: Пашкіна С.А., Чорна Л.В.

Протоколом автоматичної зміни складу колегії суддів від 14.09.2016р. у зв'язку з перебуванням судді Чорної Л.В. та Пашкіної С.А. у відпустці, змінено склад колегії суддів та сформовано новий склад колегії: головуючий суддя Кропивна Л.В., судді: Смірнова Л.Г., Дідиченко М.А.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 14.09.2016р. апеляційну скаргу Товариство з обмеженою відповідальністю "Дунайбункер" прийнято до провадження та призначено до розгляду на 02.11.2016р.

24.10.2016р. до Київського апеляційного господарського суду від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому його представник вказував на законність прийнятого рішення судом першої інстанції та відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги.

Відповідач до судового засідання, що відбулось 02.11.2016р., представника не направив, хоча був належним чином повідомлений про дату, час та місце судового засідання.

Згідно із п. 3.9.2 Постанови №18 від 26.12.2011р. Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Судовою колегією встановлено, що неявка представника відповідача не перешкоджає розгляду апеляційної скарги за наявними у справі матеріалами.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм чинного законодавства, Київський апеляційний господарський суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 101 Господарського процесуального кодексу України апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Місцевим господарським судом вірно встановлено та матеріалами справи підтверджується, що 02.03.2009р. між Державним підприємством "Ізмаїльський морський торгівельний порт", як орендодавцем, та Товариством з обмеженою відповідальністю "Дунайбункер", як орендарем, був укладений договір оренди індивідуально-визначеного (нерухомого або іншого) майна, що належить до державної власності № 35 (договір).

У відповідності до Договору орендодавець передає, а орендар приймає в строкове платне користування державне окреме індивідуально-визначене майно: 40 футовий контейнер МММИ 106337-5, інв. № 684, що перебуває на балансі Державного підприємства „Ізмаїльський морський торговельний порт" (балансоутримувач), вартість якого визначена звітом про оцінку і становить 5 082,00 грн. Майно передається в оренду з метою зберігання устаткування.

Пунктами 2.1, 2.4 договору передбачено, що орендар вступає у строкове платне користування майном у термін, вказаний в договорі, але не раніше дати підписання сторонами цього договору та акта приймання-передавання майна. Обов'язок щодо складання акта приймання-передавання покладається на орендодавця.

Відповідно до п. 3.1 договору орендна плата визначається на підставі Методики розрахунку і порядку використання плати за оренду державного майна, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України №786 від 04.10.1995р. із змінами, або за результатами конкурсу на право оренди державного майна і становить без ПДВ за перший місяць оренди - січень 2009р. - 508,20 грн. Орендна плата за перший місяць оренди - січень 2009р. визначається шляхом коригування розміру орендної плати за базовий місяць на індекс інфляції за грудень 2008р.

Орендна плата за кожний наступний місяць визначається шляхом коригування орендної плати за попередній місяць на індекс інфляції за наступний місяць (п. 3.3 договору).

За умовами п. 3.6 договору орендар вносить орендну плату щомісячно не пізніше 15 числа місяця, за який здійснюється платіж.

У разі припинення (розірвання) договору оренди орендар сплачує орендну плату до дня повернення майна за актом приймання-передавання включно (п. 3.8. договору).

За пунктом 10.9 договору оренди, якщо орендар не виконує обов'язку щодо повернення майна, орендодавець має право вимагати від орендаря сплати неустойки у розмірі подвійної плати за користування майном за час прострочення.

Положеннями п. 10.4 договору встановлено, що у разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення цього договору або зміну його умов після закінчення строку його чинності протягом одного місяця договір вважається продовженим на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені цим договором. Зазначені дії оформлюються додатковим договором, який є невід'ємною частиною договору при обов'язковій наявності дозволу органу, уповноваженого управляти об'єктом оренди.У відповідності до п. 10.1 договору, договір укладено строком на 2 роки, що діє з 01.01.2009р. до 31.12.2010р.Додатковою угодою №1 до договору від 04.01.2011р. термін дії договору продовжено до 31.12.2011р.

На виконання умов договору позивач передав відповідачу 40 футовий контейнер МММИ 106337-5, інвентарний №684, що підтверджуються актом приймання-передачі від 02.03.2009р.

Рішенням Господарського суду Одеської області від 06.11.2014р. у справі № 916/321/14, яке набрало законної сили, позовні вимоги Державного підприємства "Ізмаїльський морський торговельний порт" було задоволено повністю. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Дунайбункер" на користь Державного підприємства „Ізмаїльський морський торговельний порт" 19 179,69 грн. основного боргу по орендній платі за період з січня 2012 року по грудень 2013 року включно, 38 207,04 грн. неустойки за несвоєчасне повернення майна за період з січня 2012 року по грудень 2013 року. Зобов'язано Товариство з обмеженою відповідальністю "Дунайбункер" повернути Державному підприємству "Ізмаїльський морський торговельний порт" контейнер МММИ 106337-5, інв. № 684 по акту приймання-передачі.

Згідно з частиною 3 статті 35 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

У вказаному рішенні встановлено, що позивач протягом місяця після закінчення строку дії договору скористався наданим йому законом правом і відмовився від продовження договору, внаслідок чого договір припинив свою дію з 01.01.2012р.

Згідно з п. 10.7 договору у разі припинення або розірвання цього договору майно протягом трьох робочих днів повертається орендарем орендодавцю. У разі, якщо орендар затримав повернення майна, він несе ризик його випадкового знищення або випадкового пошкодження.

Наведені положення договору кореспондуються зі ст. 291 ГК України, ч.2 ст. 26 Закону України "Про оренду державного та комунального майна", за якими договір оренди припиняється, зокрема, у разі закінчення строку, на який його було укладено.

Згідно частини другою статті 795 ЦК України повернення наймачем предмета договору найму оформляється відповідним документом (актом), який підписується сторонами договору. З цього моменту договір найму припиняється.

З матеріалів справи вбачається, що за актом приймання-передачі контейнера МММИ 106337-5, інв. № 684, підписаний сторонами 08.04.2015р., позивач прийняв, а відповідач здав контейнер МММИ 106337-5, інв. № 684.

23.04.2015р. позивач звертався до відповідача з вимогою за № 03-07/27/148 про сплату орендної плати за час фактичного користування майном та передбаченої договором неустойки в сумі 38 376,41 грн.

03.12.2015р. позивач повторно звернувся до відповідача з вимогою № 03-07/27/359 про сплату оренди та неустойки.

У відповідь листом № 39 від 21.05.2015 відповідач на вимогу вих. № 03-07/27/148 від 23.04.2015р. визнав заборгованість та просив про її розстрочку протягом 3-х місяців, щомісячно до 15-го числа за графіком: 15.06.2015р. - 12 792,00 грн.; 15.07.2015р. - 12 792,00 грн.; 15.08.2015р. - 12 792,00 грн.

Проте, відповідач свої зобов'язання по сплаті орендних платежів та неустойки не виконав, доказів сплати до матеріалів справи не додав.

Зі змісту статті 759 ЦК України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Статтею 762 ЦК України передбачено, що за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму.

За приписами ст.ст. 610, 612 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 193 ГК України, ст.ст. 525, 526 ЦК України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов'язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином. Згідно зі ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).Статтею 599 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідач за умовами договору був зобов'язаний повернути майно до 05.01.2012р., проте не виконав зазначеного обов'язку у вказаний строк.

На думку апелянта, після припинення договору найму одночасне стягнення орендної плати та неустойки, вимоги з яких неправомірно задовольнив суд першої інстанції, є незаконним, адже з моменту припинення договору, між сторонами припинилися договірні, а виникли позадоговірні відносини.

Судова колегія вважає такі доводи апелянта хибними.

Зобов'язання припиняються виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України).

Зобов'язання повернути об'єкт оренди є частиною договірних зобов'язань орендаря, навіть якщо договір оренди припинений. Невиконання цього зобов'язання має наслідком договірний обов'язок для орендаря (п.3.8 договору) сплачувати орендну плату за весь час фактичного користування орендованим майном і неустойку.

Отож, незалежно від припинення строку дії договору оренди, частина зобов'язань орендаря продовжувалася до моменту повернення ним орендованого майна орендодавцю за актом приймання-передачі.

З урахуванням викладеного, відповідач зобов'язаний сплатити плату за весь час фактичного користування майном за період з січня 2014 року по 07 квітня 2015 року включно в розмірі 14 125,55 грн. та 24 250,86 грн. неустойки за період з січня 2014 року по 07.04.2015 року.

Згідно ч. 4 ст. 291 ГК України, правові наслідки припинення договору оренди визначаються відповідно до умов регулювання договору найму Цивільним кодексом України.

Частиною 1 ст. 785 Цивільного кодексу України визначено, що у разі припинення договору найму наймач зобов'язаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі. Згідно з ч. 2 ст. 785 Цивільного кодексу України, якщо наймач не виконує обов'язку щодо повернення речі, наймодавець має право вимагати від наймача сплати неустойки у розмірі подвійної плати за користування річчю за час прострочення.

Аналогічні положення наведені у пункті 10.9 договору оренди №35 від 02.03.2009р.

Системний аналіз вищевказаних норм з урахуванням положень ст. 11 ЦК України, ст. 174 ГК України та умов договору оренди свідчить про те, що у зв'язку із припиненням договору у розумінні ст. 291 ГК України - внаслідок закінчення строку, на який його було укладено, у відповідача виник обов'язок негайно повернути позивачу майно з оренди шляхом підписання відповідного акту. Наслідком порушення виконання цього обов'язку є застосування до відповідача самостійної майнової відповідальності у сфері орендних правовідносин у вигляді сплати неустойки у розмірі подвійної орендної плати за час прострочення. При цьому, основне зобов'язання відповідача сплачувати орендну плату за весь час фактичного користування майном, яке виникло з договору оренди, не припиняється, оскільки його припинення у розумінні ст. 795 ЦК України пов'язано не з закінченням строку, на який було укладено договір, а з моментом підписання сторонами відповідного документу (акту) про повернення орендарем предмета договору оренди.

Отже, за користування майном з наймача справляється плата за період фактичного користування об'єктом оренди та неустойка у разі порушення договірних зобов'язань, що кореспондується з приписами ч. 1 ст. 762 та ч.2 ст. 785 ЦК України.

Ця неустойка не може бути ототожнена з неустойкою (штрафом, пенею) передбаченою ст. 549 Цивільного кодексу України, оскільки її обчислення не здійснюється у відсотках від суми невиконання або неналежного виконання зобов'язання (штраф), а також у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (пеня).

Враховуючи встановлене та те, що протягом періоду з січня 2014 року по 07.04.2015р. включно відповідач не здійснив повернення позивачем орендованого контейнеру, що мав бути повернутий протягом трьох днів після закінчення дії договору, який сплинув 01.01.2012р., перевіривши розрахунок неустойки, колегія дійшла висновку, що він є арифметично вірним, тож позовна вимога про стягнення з відповідача неустойки за період з січня 2014 року по 07.04.2015р. в розмірі 24 250,86 грн., яка розрахована виходячи із розміру місячної орендної плати за грудень 2011 року (795,98 грн. з урахуванням ПДВ) підлягає задоволенню.

Посилання апелянта на ту обставину, що виконавчого орган відповідача не мав право укладати договір оренди № 35 від 02.03.2009р., в зв'язку з обмеженням повноважень, колегією відхиляються, оскільки ним документально не доведено тієї обставини, що орендодавець знав або повинен був знати про такі обмеження, у зв'язку чим наявність таких обмежень для позивача і суду юридичного значенню не мають.

Доводи відповідача про задоволення позовних вимог місцевим господарським судом, на які сплив строк позовної давності, колегією суддів до уваг не приймаються, адже правила про позовну давність застосовуються судом першої інстанції, а відповідача не довів, що можливості заявити про застосування строку позовної давності до суду першої інстанції він був позбавлений з підстав, які не залежали від нього.

До того ж листом №39 від 21.05.2015р. скаржник визнав борг, що в силу частини 1 статті 264 ЦК України, перериває перебіг позовної давності.

З огляду на встановлене, судова колегія не вбачає підстав для скасування прийнятого судом першої інстанції рішення у даній справі, у зв'язку з чим апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Дунайбункер" на рішення Господарського суду міста Києва від 04.07.2016р. у справі №910/8866/16 слід залишити без задоволення, а оскаржуваний судовий акт - без змін.

Відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України судовий збір за розгляд справи у суді апеляційної інстанції покладається на апелянта.

У судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частину постанови.

Керуючись ст.ст. 33, 34, 43, 49, 99, 101, 103-105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Дунайбункер" на рішення Господарського суду міста Києва від 04.07.2016р. у справі №910/8866/16 - залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 04.07.2016р. у справі №910/8866/16 - залишити без змін.

3. Матеріали справи № 910/8866/16 повернути до місцевого господарського суду.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом двадцяти днів до Вищого господарського суду України.

Головуючий суддя Л.В. Кропивна

Судді Л.Г. Смірнова

М.А. Дідиченко