РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.11.2016Справа №910/17957/16

За позовом Спеціалізованого водогосподарського Комунального підприємства

виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної

адміністрації) «Київводофонд»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Київські ярмарки»

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог н предмет спору на стороні позивача

Департамент комунальної власності м. Києва виконавчого органу Київської

міської ради (Київської міської державної адміністрації)

про розірвання договору № 1542 від 25.04.2014 та виселення

Суддя Сівакова В.В.

Представники сторін:

від позивача Кириченко Р.Я. - по дов. № 0711 від 07.11.2016

Тулба К.Г. - по дов. № б/н від 11.08.2016

від відповідача Рижкова Л.Є. - по дов. № б/н від 19.10.2016

від третьої особи Костюк О.М. - по дов. № 062/02/07-24 від 04.01.2016

СУТЬ СПОРУ:

На розгляд Господарського суду міста Києва передані вимоги Спеціалізованого водогосподарського Комунального підприємства виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) «Київводофонд» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Київські ярмарки» про розірвання договору про передачу майна територіальної громади міста Києва в оренду № 1542 від 25.04.2014 та виселення з нежитлового приміщення громадської вбиральні, розташованого за адресою: м. Київ, вул. Крупської, б/н (парк «Привокзальний»), загальною площею 70,08 кв. м.

Позовні вимоги мотивовані тим, що за умовами договору орендар зобов'язаний використовувати об'єкт оренди тільки за цільовим призначенням, а саме розміщення громадської вбиральні. Проте за результатами обстеження 23.11.2015 та 27.07.2016 виявлено, що громадська вбиральня не функціонує про що складені відповідні акти. Крім цього, відповідач позбавляє позивача право доступу до приміщень. Передаючи приміщення в оренду відповідачу для розміщення громадської вбиральні позивач розраховував, що громадська вбиральня буде функціонувати та надавати послуги населенню. відповідач створюючи обставини за яких громадська вбиральня не працює та позбавляючи позивача доступу до приміщень свідчить по істотне порушення умов договору, що у відповідності до 651 Цивільного кодексу України є підставою для розірвання договору оренди. З розірванням договору відповідач втрачає статус орендаря та має у відповідності до ст. 785 Цивільного кодексу України звільнити приміщення.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 30.09.2016 порушено провадження у справі № 910/17957/16, залучено до участі у справі третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача Департамент комунальної власності м. Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), справу призначено до розгляду на 11.10.2016.

Ухвалою Господарського суду міста Києва № 910/17957/16 від 11.10.2016, у зв'язку з нез'явленням представників відповідача і третьої особи, невиконанням вимог ухвали про порушення провадження у справі від 30.09.2016, розгляд справи був відкладений на 20.10.2016.

Відповідачем 19.10.2016 до відділу діловодства суду подано клопотання про відкладення розгляду справи.

В судовому засіданні 20.10.2016 на підставі ст. 77 Господарського процесуального кодексу України було оголошено перерву до 08.11.2016.

Третя особа у поданих 31.10.2016 до відділу діловодства суду поясненнях вважає, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню, оскільки невиконання відповідачем зобов'язання щодо використання за цільовим призначенням об'єкту оренди свідчить про позбавлення позивача того, на що він розраховував при укладенні договору.

Відповідач у поданому 01.11.2016 до відділу діловодства суду відзиві на позовну заяву проти задоволення позовних вимог заперечує повністю посилаючись на наступне. так, як об'єкт оренди в момент передачі в оренду не відповідав вимогам санітарно-гігієнічних, епідеміологічних, екологічних та пожежних норм, відповідач не міг використовувати приміщення у відповідності до цільового призначення. Отримавши від Департаменту комунальної власності м. Києва відповідний дозвіл (лист № 062/7/11-5366 від 03.07.2014) відповідачем було проведено ремонтні роботи об'єкту оренди. Враховуючи те, що об'єкт оренди (громадська вбиральня) не може функціонувати без електро- та водо- постачання, орендар на протязі 2015-2016 р.р. намагався укласти прямі договори з відповідними постачальниками вказаних послуг. Проте, не зважаючи на це, відповідач сплачує орендну плату вчасно та у повному обсязі, що не заперечується позивачем. Також виконуються умови договору щодо страхування об'єкту оренди. Вважає, що невикористання приміщення не є тотожнім поняттю використання приміщення не за цільовим призначенням. Зазначає, що договором не передбачена можливість розірвання договору за ініціативою балансоутримувача об'єкта оренди. Вважає, що права позивача не порушені.

В судовому засіданні 08.11.2016 на підставі ст. 77 Господарського процесуального кодексу України було оголошено перерву до 15.11.2016.

В судовому засіданні 15.11.2016, відповідно до ст. 85 Господарського процесуального кодексу України, було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи та заслухавши пояснення представників сторін, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

25.04.2014 між Департаментом комунальної власності м. Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) (орендодавець), Товариством з обмеженою відповідальністю «Київські ярмарки» (орендар) та Спеціалізованого водогосподарського Комунального підприємства виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) «Київводофонд» (підприємство) було укладено договір про передачу майна територіальної громади міста Києва в оренду № 1542 (далі - договір).

Відповідно до п. 1.1 договору орендодавець на підставі протоколу засідання постійної комісії Київради з питань власності № 169 від 14.03.2014 передає, а орендар приймає в оренду нерухоме майно (громадська вбиральня), що належить до комунальної власності територіальної громади м. Києва (далі - об'єкт оренди), яке знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Крупської, б/н (парк «Привокзальний») для розміщення громадської вбиральні.

Згідно з п. 2.1 договору об'єктом оренди є споруда, загальною площею 70,08 кв. м.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Згідно ст. 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до абзацу 2 ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно з п. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ст. 626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов'язками наділені обидві сторони договору.

Згідно ст. 627 Цивільного кодексу України встановлено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Статтею 759 Цивільного кодексу України встановлено, що за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

За приписами ст. 765 Цивільного кодексу України наймодавець зобов'язаний передати наймачеві майно у користування негайно або у строк встановлений договором найму.

Відповідно до п. 4.1 договору орендодавець зобов'язаний протягом 30 календарних днів з моменту підписання цього договору з додатками передати, а орендар прийняти по акту приймання-передачі об'єкт оренди. Акт приймання-передачі об'єкта оренди підписується відповідним орендодавцем, орендарем та підприємством.

Згідно акту передачі приміщення від 25.04.2014 орендодавець передав, а орендар прийняв у орендне користування майно (громадська вбиральня) загальною площею 70,08 кв. м., що розташоване за адресою: м. Київ, вул. Крупської, б/н (парк «Привокзальний»).

У відповідності до приписів ст. 10 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» термін, на який укладається договір оренди є істотною умовою договору оренди.

Відповідно до ч.1 ст. 763 Цивільного кодексу України договір найму укладається на строк, встановлений договором.

Пунктом 9.1. договору сторонами встановлено, що договір діє з 25.04.2014 до 23.04.2017.

Позивач в обґрунтування вимоги про розірвання договору посилається на порушення відповідачем умов договору щодо використання приміщення не за цільовим призначенням та не надання допуску позивачу до приміщень.

Відповідно до ч. 3 ст. 26 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» договір оренди може бути розірвано за погодженням сторін. На вимогу однієї із сторін договір оренди може бути достроково розірвано за рішенням суду у разі невиконання сторонами своїх зобов'язань та з інших підстав, передбачених законодавчими актами України.

Згідно з п. 6.7 договору при невиконанні або порушенні однією із сторін умов цього договору та з інших підстав, передбачених законодавчими актами України, договір може бути розірваний достроково на вимогу однієї із сторін за рішенням суду.

З урахуванням викладеного не приймаються посилання відповідача на те, що договором не передбачена можливість розірвання договору за ініціативою балансоутримувача об'єкта оренди, оскільки позивач є стороною договору.

В силу приписів ч. 1 ст. 188 Господарського кодексу України зміна та розірвання господарських договорів в односторонньому порядку не допускаються, якщо інше не передбачено законом або договором.

Згідно з ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема розірвання договору.

Цивільне законодавство базується на принципі обов'язкового виконання сторонами зобов'язань за договором.

За загальним правилом, закріпленим у ч. 1 ст. 651 Цивільного кодексу України, зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Договір може бути розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

Оцінка порушення умов договору як істотне повинна здійснюватись судом відповідно до критерію, що встановлений абзацом другим ч. 2 ст. 651 Цивільного кодексу України, а саме істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Отже, підставою для розірвання договору може бути належним чином доведений факт невиконання відповідачем передбачених договором зобов'язань, що призводить до завдання іншій стороні значної шкоди.

Відповідно до статті 638 Цивільного кодексу України істотними умовами договору оренди можуть бути також всі ті умови, щодо яких за заявою однієї з сторін повинно бути досягнуто згоди. Згідно з частиною другою статті 10 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» за згодою сторін у договорі оренди можуть бути передбачені й інші умови, наприклад, щодо використання орендарем об'єкта оренди за цільовим призначенням (п. 2.6 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 12 від 29.05.2013 «Про деякі питання практики застосування законодавства про оренду (найм) майна»).

Пунктом 8.3 договору визначено, що об'єкт оренди повинен використовуватися орендарем тільки за цільовим призначенням, обумовленим у п. 1.1 цього договору.

Згідно п. 1. ст. 773 Цивільного кодексу України наймач зобов'язаний користуватися річчю відповідно до її призначення та умов договору.

Якщо наймач користується річчю, переданою йому у найм, не за призначенням або з порушенням умов договору найму, наймодавець має право вимагати розірвання договору та відшкодування збитків (п. 2 ст. 773 Цивільного кодексу України).

Відповідно до п. 8.5 договору у разі виявлення факту використання об'єкта оренди не за цільовим призначенням договір підлягає розірванню, при цьому орендар зобов'язаний додатково сплатити суму коштів розмір яких становить різницю між орендною платою за фактичне користування об'єкта оренди, встановленою перевіркою та орендною платою визначеною цим договором за весь період оренди з початку дії цього договору.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Отже, розподіл тягаря доказування визначається предметом спору. За загальним правилом обов'язок (тягар) доказування певних обставин покладається на особу, яка посилається на ці обставини.

Згідно ст. 34 Господарського процесуального кодексу України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Належність доказів - спроможність фактичних даних містити інформацію щодо обставин, що входять до предмета доказування, слугувати аргументами (посилками) у процесі встановлення об'єктивної істини. При цьому питання про належність доказів остаточно вирішується судом.

Допустимість доказів означає, що у випадках, передбачених нормами матеріального права, певні обставини повинні підтверджуватися певними засобами доказування або певні обставини не можуть підтверджуватися певними засобами доказування.

Проте, з наданих суду доказів не вбачається нецільове, тобто не за призначенням, використання об'єкту оренди. Додані до справи докази (акти обстеження від 23.11.2015 та від 27.07.2016) лише свідчать про те, що громадська вбиральня не функціонує.

Відповідно до п. 4.3 договору орендар зобов'язаний забезпечити належне збереження, експлуатацію і санітарне утримання об'єкту оренди, його обладнання, інвентарю та запобігати його пошкодженню і псуванню.

Згідно з п. 4.6 договору орендар зобов'язаний забезпечувати безперешкодний доступ до об'єкта оренди представників орендодавця, підприємства та структурного підрозділу виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), що здійснює управління майном, та надавати за першою вимогою всю необхідну інформацію щодо об'єкта оренди для перевірки дотримання орендарем умов цього договору.

В матеріалах справи відсутні належні докази в підтвердження того, що відповідач позбавляє позивача доступу до приміщень. У справі наявні листи з вимогою відновити роботу громадської вбиральні, в яких відсутня вимога щодо надання доступу до приміщень.

Також, позивачем не подано доказів порушення умов п. 4.3 договору.

Позивачем не було належним чином доведено порушень умов договору відповідачем та завданої цими порушеннями шкоди, внаслідок яких позивача значною мірою було позбавлено того, на що він розраховував при укладенні договору.

Суд дійшов висновку, що невикористання відповідачем приміщень не є порушенням вимог Цивільного кодексу України, недотримання яких є підставами для розірвання договору оренди в судовому порядку.

Таким чином, вимоги позивача щодо розірвання договору про передачу майна територіальної громади міста Києва в оренду № 1542 від 25.04.2014 не обґрунтовані та задоволенню не підлягають.

Відповідно до ч. 1 ст. 27 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» у разі розірвання договору оренди, закінчення строку його дії та відмови від його продовження або банкрутства орендаря він зобов'язаний повернути орендодавцеві об'єкт оренди на умовах, зазначених у договорі оренди.

Згідно частини 1 статті 785 Цивільного кодексу України, у разі припинення договору найму наймач зобов'язаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі.

Згідно з п. 4.15 договору орендар після припинення дії договору оренди зобов'язаний протягом 30 календарних днів передати майн по акту приймання-передачі підприємству.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» орендою є засноване на договорі, строкове, платне користування майном, необхідним орендареві для здійснення підприємницької та іншої діяльності.

Згідно із ч. 1 ст. 67 Господарського кодексу України відносини підприємства з іншими підприємствами, організаціями і громадянами в усіх сферах господарської діяльності здійснюються на основі договорів.

Враховуючи те, що орендою є засноване на договорі строкове платне користування майном, вимоги позивача про виселення відповідача з нежитлового приміщення громадської вбиральні, розташованого за адресою: м. Київ, вул. Крупської, б/н (парк «Привокзальний»), загальною площею 70,08 кв. м., безпідставні та задоволенню не підлягають.

Частиною 1 статті 15 Цивільного кодексу України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Стаття 16 Цивільного кодексу України встановлює, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ст. 1 Господарського процесуального кодексу України підприємства, установи, організації, інші юридичні особи мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів.

Обов'язок доказування та подання доказів відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України розподіляється між сторонами виходячи з того, хто посилається на певні юридичні факти, які обґрунтовують його вимоги та заперечення.

Це стосується позивача, який мав довести наявність тих обставин, на підставі яких він звернувся з позовними вимогами про розірвання договору оренди та виселення.

З урахуванням викладеного суд приходить до висновку, що позовні вимоги Спеціалізованого водогосподарського Комунального підприємства виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) «Київводофонд» є необґрунтованими нормативно та документально не підтвердженими, а отже такими, що задоволенню не підлягають повністю.

Витрати по сплаті судового збору, відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на позивача.

Керуючись ст. ст. 49, 82-85 ГПК України,-

В И Р І Ш И В:

В позові відмовити повністю.

Повне рішення складено 22.11.2016.

Суддя В.В. Сівакова