ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"08" листопада 2016 р.Справа № 922/2812/16

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Хотенця П.В.

при секретарі судового засідання Гаврильєву О.В.

розглянувши справу

за позовом Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", м. Київ
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Харківгаз Збут", м. Харків
про стягнення 11041729,73 грн.
за участю представників сторін:

позивача - ОСОБА_1, дов. № 14-88 від 18.04.2014 року

відповідача - ОСОБА_2, дов. № 2422 від 05.09.2016 року

ВСТАНОВИВ:

Розглядається позовна вимога про стягнення з відповідача 9849274,27 грн. пені, 524163,38 грн. суми на яку збільшився борг в наслідок інфляційних процесів за весь час прострочення та 668292,08 грн. 3% річних за договором купівлі-продажу природного газу № 15-805-Н від 30 червня 2015 року.

Представник позивача у судовому засіданні 02 листопада 2016 року та у наданих письмових поясненнях підтримує заявлені позовні вимоги і просить їх задовольнити у повному обсязі.

Представник відповідача у судовому засіданні 02 листопада 2016 року та у відзиві на позовну заяву проти заявлених позовних вимог заперечує, просить відмовити у задоволенні позову. Клопотання про призначення по справі судово-економічної експертизи підтримує.

Представник позивача у судовому засіданні 02 листопада 2016 року проти клопотання відповідача про призначення по справі судово-економічної експертизи заперечує.

У судовому засіданні 02 листопада 2016 року вказано, що клопотання відповідача про призначення по справі судово-економічної експертизи буде розглянуто у наступному судовому засіданні та оголошено перерву до 08 листопада 2016 року до 10 годин 40 звилин.

08 листопада 2016 року судове засідання було продовдено у тому ж складі суду.

Представник відповідача у судовому засіданні та у наданому клопотанні просить призначити по справі судово-економічну експертизу.

Представник позивача у судовому засіданні проти клопотання відповідача про призначення по справі судово-економічної експертизи заперечує.

Згідно частини 1 статті 41 Господарського процесуального кодексу України для роз'яснення питань, що виникають при вирішенні господарського спору і потребують спеціальних знань, господарський суд призначає судову експертизу.

Відповідно до частини 1 статті 41 Господарського процесуального кодексу України для роз'яснення питань, що виникають при вирішенні господарського спору і потребують спеціальних знань, господарський суд призначає судову експертизу.

Суд зазначає, що судова експертиза призначається лише у разі дійсної потреби у спеціальних знаннях для встановлення фактичних даних, що входять до предмета доказування, тобто у разі, коли висновок експерта не можуть замінити інші засоби доказування.

Суд вважає, що питання, які просить поставити на вирішення експерта відповідач, не є такими, для вирішення яких необхідні спеціальні знання, дані питання зводяться до оцінки доказів, що надані сторонами до матеріалів справи, що не входить до компетенції експерта.

Таким чином, суд вважає клопотання відповідача про призначення по справі судово-економічної експертизи необґрунтованим, відмовляє у його задоволенні та переходить до розгляду справи по суті.

Розглянувши надані учасниками судового процесу документи і матеріали, всебічно та повно зясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення, обєктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вислухавши пояснення повноважних представників сторін, судом встановлено наступне.

30 червня 2015 року між Публічним акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (позивачем, продавцем) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Харківгаз Збут" (відповідачем, покупцем) був укладений договір купівлі-продажу природного газу № 15-805-Н.

Згідно пункту 1.1 договору купівлі-продажу природного газу № 15-805-Н продавець зобовязався поставити покупцеві імпортований природний газ, викоючно для подальшої реалізації населенню, а покупець зобов*язався прийняти та оплачувати газ на умовах цього договору.

На виконання пункту 1.1. договору купівлі-продажу природного газу від 30 червня 2016 року позивач поставив протягом липня-грудня 2015 року, а відповідач прийняв природний газ на загальну суму 915677941,38 грн., що підтверджується актами приймання-передачі природного газу: від 31 липня 2015 року б/н за липень на суму 65698469,37 грн.; від 31 серпня 2015 року б/н за серпень на суму 69084957,60 грн.; від 30 вересня 2015 року б/н за вересень на суму 72969215,90 грн.; від 31 жовтня 2015 року б/н за жовтень на суму 190596537,59 грн.; від 30 листопада 2015 року б/н за листопад на суму 198462209,65 грн.; від 30 листопада 2015 року б/н за листопад на суму 22051359,80 грн.; від 31 грудня 2015 року б/н за грудень на суму 296815191,47 грн.

Відповідно до пункту 3.3 договору купівлі-продажу природного газу № 15-805-Н, приймання-передача газу, переданого продавцем покупцеві у відповідному місяці продажу, оформлюється актом приймання-передачі газу.

Згідно пункту 3.4 договору купівлі-продажу природного газу від 30 червня 2016 року не пізніше 5-го числа місяця, наступного за місяцем продажу газу, покупець зобовязується надати продавцеві підписані та скріплені печаткою покупця два примірники акта приймання-передачі, в якому зазначаються фактичні обсяги використання газу, його фактична ціна та вартість. Продавець не пізніше 8-го числа місяця, наступного за звітним, зобовязується повернути покупцеві один примірник оригіналу акта, підписаного, уповноваженим представником та скріпленого печаткою, або надати в письмовій формі мотивовану відмову від підписання акту. Підписані акти є підставою для остаточних розрахунків між сторонами.

Відповідно до пункту 6.1 договору купівлі-продажу природного газу № 15-805-Н остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється покупцем до 20-го числа місяця, наступного за місяцем реалізації газу, на підставі підписаного сторонами акта приймання-передачі газу за розрахунковий місяць.

Згідно пункту 6.2 договору купівлі-продажу природного газу від 30 червня 2016 року оплата за газ здійснюється з поточного рахунку із спеціальним режимом використання покупця на поточний рахунок із спеціальним режимом використання продавця відповідно до вимог Закону України "Про засади функціонування ринку природного газу" кожного банківського дня розрахункового місяця згідно з нормативами розподілу коштів, затвердженими відповідною постановою НКРЕКП та зараховується як оплата за газ.

Відповідно до статті 11 Закону України "Про ринок природного газу", порядок відкриття (закриття) поточних рахунків із спеціальним режимом використання та порядок проведення розрахунків за спожитий природний газ затверджуються Кабінетом Міністрів України.

Згідно пункту 5 Порядку проведення розрахунків за спожитий природний газ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30 вересня 2015 року N 792, кошти перераховуються з поточних рахунків із спеціальним режимом використання згідно з алгоритмом розподілу коштів, затвердженим НКРЕКП, виключно на: поточні рахунки із спеціальним режимом використання оптових продавців; поточний рахунок оператора газотранспортної системи; поточний рахунок оператора газорозподільної системи; поточні рахунки газопостачальних підприємств.

Як вбачається зі змісту пункту 6 Порядку проведення розрахунків за спожитий природний газ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30 вересня 2015 року N 792, установи уповноваженого банку згідно з умовами договору банківського рахунка до 12 години операційного дня здійснюють: розподіл коштів, що надійшли за попередній день від структурних підрозділів газопостачальних підприємств, споживачів, відповідно до затверджених НКРЕКП нормативів; перерахування коштів, розподілених згідно з нормативами їх перерахування, на поточні рахунки із спеціальним режимом використання оптових продавців, поточний рахунок оператора газотранспортної системи, поточний рахунок оператора газорозподільноі системи, поточні рахунки газопостачальних підприємств.

З огляду на вищевказані обставини, що стосуються порядку розрахунків, суд вважає, що відповідач, не міг, в силу норм діючого законодавства України, в тому числі попередньо затвердженого алгоритму розподілу коштів, вплинути на процес здійснення розрахунків з позивачем.

Матеріали справи свідчать про те, що розрахунок за надані послуги був здійснений відповідачем наступним чином: частину наданих послуг за договором від 30 червня 2015 року № 15-805-Н на суму 413054868,38 грн., відповідач оплатив за рахунок коштів підприємства; іншу частину наданих послуг на суму 502623073,00 грн. за рахунок коштів отриманих відповідно до приписів постанови Кабінету Міністрів України від 11 січня 2005 року №20 на підставі спільних протокольних рішень № 2053 від 23 вересня 2015 року, № 2054 від 23 вересня 2015 року, № 2253 від 22 жовтня 2015 року, № 2254 від 22 жовтня 2015 року, № 2584 від 20 листопада 2015 року, № 2253 від 22 жовтня 2015 року, № 2254 від 22 жовтня 2015 року, № 2584 від 20 листопада 2015 року, № 2566 від 20 листопада 2015 року, № 3018 від 18 грудня 2015 року, № 3019 від 18 грудня 2015 року, № 210 від 21 січня 2016 року, № 209 від 21 січня 2016 року.

Укладаючи вищевказані спільні протокольні рішення, позивач і відповідач керувалися спеціальними нормативно-правовими актами, зокрема, постановою Кабінету Міністрів України № 20 від 11 січня 2005 року, якою затверджено "Порядок перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій компенсацій", Наказом Міністерства палива та енергетики України, Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України". Державного казначейства України № 55/57/43 від 03 лютого 2009 року, яким затверджено "Порядок проведення розрахунків за природний газ, теплопостачання і електроенергію", та наказом Міністерства енергетики та вугільної промисловості України, Міністерства фінансів України № 493/688 від 03 серпня 2015 року, яким затверджено "Порядок проведення розрахунків за природний газ, теплостачання і електроенергію".

Відповідно до пунктів 1.1 - 1.3 Порядку проведення розрахунків за природний газ, теппостачання і електроенергію, затвердженого наказом Міністерства палива та енергетики України, Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України", Державного казначейства України № 55/57/43 від 03 лютого 2009 року, цей Порядок визначає взаємовідносини між органами Державної казначейської служби України, Міністерством фінансів Автономної Республіки Крим, головними фінансовими управліннями обласних, Київської та Севастопольської міських державних адміністрацій (відповідні головні фінансові управління), Міністерством енергетики та вугільної промисловості України, Національною акціонерною компанією "Нафтогаз України", ДП "Енергоринок" та іншими учасниками розрахунків за природний газ, теплопостачання і електроенергію, що проводяться відповідно до Порядку перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій та компенсацій, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 20 від 11 січня 2005 року (із змінами). Розрахунки, передбачені в пункті 1.1 цього Порядку, проводяться за згодою сторін на підставі актів звіряння за нарахованими пільгами, субсидіями та компенсаціями населенню (акти звіряння) або договорів, що визначають величину щомісячного споживання ресурсів (товарів, послуг) (договори) та спільного протокольного рішення про організацію взаєморозрахунків за природний газ та теплопостачання, форма якого наведена у додатку 1, спільного протокольного рішення про організацію взаєморозрахунків за електроенергію, форма якого наведена у додатку 2. Схеми розрахунків узгоджують відповідні головні фінансові управління спільно з постачальниками та транспортувальниками ресурсів (надавачами товарів, послуг) та контролюють відповідні органи Державної казначейської служби України.

Згідно пунктів 2.1-2.3 вищевказаного Порядку постачальники та транспортувальники ресурсів (надавачі товарів, послуг), які виявили бажання здійснити розрахунки відповідно Порядку перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій та компенсацій, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 20 від 11 січня 2005 року (із змінами), складають щомісяця до 10-го числа з розпорядниками коштів акти звіряння, а у разі проведення відповідних розрахунків з попередньої оплати ресурсів (товарів, послуг) на строк не більше одного місяця постачальники та транспортувальники ресурсів (надавачі товарів, послуг) визначають договірну величину споживання ресурсів (товарів, послуг), про що укладають відповідний договір з розпорядниками коштів. Один примірник акта звіряння або договору надається місцевому фінансовому органу для складання зведеного реєстру актів звіряння або договорів. Зведені реєстри актів звіряння або договорів підписуються керівниками місцевих фінансових органів і постачальників та транспортувальників ресурсів (надавачів товарів, послуг) та надаються Міністерству фінансів Автономної Республіки Крим, відповідним головним фінансовим управлінням. Міністерство фінансів Автономної Республіки Крим, відповідні фінансові управління узагальнюють отримані дані та подають їх щомісяця до 20-го числа у формі узгоджених з постачальниками та транспортувальниками ресурсів (надавачами товарів, послуг) спільних протокольних рішень про організацію взаєморозрахунків разом з відповідними реєстрами актів звіряння договорами за підписами керівників Міністерства фінансів Автономної Республіки Крим, відповідних головних фінансових управлінь та постачальників і транспортувальників ресурсів (надавачів товарів, послуг) Державній казначейській службі України та відповідним головним управлінням Державної казначейської служби України Автономної Республіки Крим, областей, міст Києва та Севастополя (головні управління Державної казначейської служби України). Такі документи подаються окремо щодо кожного постачальника та транспортувальника ресурсів (надавача товарів, послуг), який братиме участь у розрахунках.

Пунктами 2.7 зазначеного Порядку встановлено, що розпорядники коштів за рахунок отриманих субвенцій із загального фонду Державного бюджету України здійснюють розрахунки за природний газ, теплопостачання та електроенергію шляхом перерахування коштів на рахунки постачальників та транспортувальників ресурсів (надавачів товарів, послуг), відкриті в органах Державної казначейської служби України, а у проведення розрахунків за електроенергію - на поточні рахунки із спеціальним режимом використання енергопостачальників, відкриті в уповноваженому банку.

Аналогічні положення закріплені у пунктах 1.1-1.3, 2.1-2.3, 2.6 Порядку проведення розрахунків за природний газ, теплопостачання і електроенергію, затвердженого наказом Міністерства енергетики та вугільної промисловості України, Міністерства фінансів України №493/688 від 03 серпня 2015 року.

Підписання сторонами у 2015-2016 роках спільних протокольних рішень і виконання їх положень, а також положень постанови Кабінету Міністрів України № 20 від 11 січня 2005 року, наказу Міністерства палива та енергетики України, Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України". Державного казначейства України № 55/57/43 від 03 лютого 2009 року, наказу Міністерства енергетики та вугільної промисловості України, Міністерства фінансів України №493/688 від 03 серпня 2015 року свідчить, що сторони фактично погодились, що часткова оплата наданих послуг з транспортування газу за договором №15-805-Н від 30 червня 2016 року, підлягає погашенню шляхом здійснення взаєморозрахунків на підставі кожного спільного протокольного рішення.

Підписанням спільних протокольних рішень, сторони тим самим змінили порядок і строк проведення розрахунків за договором № 15-805-Н від 30 червня 2016 року. Тому для стягнення пені, 3% річних та інфляційних втрат, необхідно щоб оплата за природний газ була здійснена поза межами порядку, встановленого спільними протокольними рішеннями (аналогічна правова позиція міститься у постановах Вищого господарського суду України №908/2215/15-г від 15 грудня 2015 року, № 922/364/15 від 15 жовтня 2015 року, а також у постановах Верховного Суду України: від 09 вересня 2014 року зі справи №: 5011-35/1272-2012-42/527-2012, від 09 вересня 2014 року зі справи № 5011-1/1043-2012-42/528-2012, від 23 вересня 2015 року зі справи № 917/2519/14).

З матеріалів справи вбачається, що відповідач чітко виконував положення спільних протокольних рішень, що свідчить про належне виконання останнім своїх зобов'язань в цій частині за договором на купівлю - продаж природного газу № 15-805-Н від 30 червня 2015 року.

Таким чином, суд вважає, що підстави для нарахування пені, 3 % річних та інфляційних втрат на заборгованість, яка була предметом регулювання за спільними протокольними рішеннями про організацію взаєморозрахунків, відсутні.

Крім того, про відсутність підстав нарахування пені, 3 % річних та інфляційних втрат свідчить той факт, що сторони в договорі визначили взаємні права та обов'язки. Обов*язком Товариства з обмеженою відповідальністю "Харківгаз Збут" було надати підписані та скріплені печаткою акти приймання - передачі природного газу, а обовязок Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" полягав у поверненні підписаних зі своєї сторони актів, наданих покупцем.

На виконання умов пункту 3.4. договору купівлі - продажу природного газу № 15-805-Н від 30 червня 2016 року, Товариство з обмеженою відповідальністю "Харківгаз Збут" надіслано на адресу позивача - Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" підписані уповноваженою особою та скріплені печаткою Товариства з обмеженою відповідальністю "Харківгаз Збут" акти приймання-передачі природного газу згідно договору.

Матеріали справи свідчать про те, що акти приймання-передачі природного газу підписані позивачем та долучені до матеріалів справи, що підтверджує факт їх отримання від Товариства з обмеженою відповідальністю "Харківгаз Збут".

Відповідно до пункту 3.4. договору купівлі-продажу природного газу № 15-805-Н Публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" зобовязано належно оформити отримані від Товариства з обмеженою відповідальністю "Харківгаз Збут" акти, підписати уповноваженим представником та скріпити печаткою або надати в письмовій формі мотивовану відмову від підписання акту.

Проте, позивач не повернув підписаних актів приймання-передачі природного газу, та не надав мотивованої відмови від їх підписання.

За відсутності належно оформленого товаросупровідного документа, яким в даному випадку може бути лише акт приймання-передачі, навіть за умови прийняття товару, неможливо встановити його власника, ціну, підставу прийняття товару.

Про підписання актів приймання-передачі природного газу з боку Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" відповідачу стало відомо лише з копій долучених до позовної заяви.

Згідно пункту 6.1. договору купівлі-продажу природного газу від 30 червня 2015 року остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється покупцем до 20-го числа місяця, наступного за місяцем поставки газу на підставі писаного сторонами акта приймання-передачі газу.

Фактично, сторони вказівкою на дату укладення (підписання) відповідного акту приймання-передачі газу визначили час (дату), з яким позивач та відповідач пов'язали настання права позивача на оплату коштів та обов'язок відповідача оплатити грошову суму, а відповідно, й дату прострочення розрахунків. Таким чином, обов'язок відповідача з проведення остаточного розрахунку за надані послуги залежить від документального оформлення сторонами обсягів наданих послуг за договором, а саме від дати складання приймання-передачі природного газу.

Пункти 3.4, 6.1 договору купівлі-продажу природного газу № 15-805-Н є взаємопов'язаними, оскільки своєчасне підписання уповноваженим представником позивача, скріплення печаткою акта приймання-передачі та його своєчасне повернення відповідачу дає змогу останньому здійснити своєчасний та остаточний розрахунок за поставлений газ.

Сторони самостійно і вільно встановили не лише умови проведення розрахунку, а й порядок та умови передачі газу, тобто засвідчення факту, який є підставою для розрахунку - підписання акту приймання-передачі, який фіксує факт здійснення певної господарської операції і підтверджує факт виконання сторонами своїх цивільно-правових і господарсько-правових зобов'язань (частина 8 статті 193 Господарського кодексу України статті 527 та 545 Цивільного кодексу України).

Відповідно до статті 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Згідно частини 1 статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення.

Первинний документ у даному випадку акт приймання-передачі природного газу має підтверджувати факт здійснення господарської операції отримання природного газу за місяць.

В постанові Вищого господарського суду України від 02 березня 2015 року у справі №5011-71/16789-2012 зазначено, що за своїми юридично значимими ознаками газ є родовою, замінною річчю.

Відповідно до висновків Верховного суду України від 19 квітня 2016 року у справі №816/11081/14 договір не є первинним обліковим документом для цілей бухгалтерського обліку.

Згідно частини 1 статті 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Отже, договір свідчить про намір виконання дій (операцій в майбутньому), а не про їх фактичне виконання.

Відповідно, господарська операція пов'язана не з фактом підписання договору, а з фактом руху активів платника податків та руху його капіталу.

Оформлення сторонами актів приймання-передачі газу відбулося поза межами передбаченого пунктом 3.4, договору купівлі-продажу природного газу від 30 червня 2015 року строку у зв'язку з ухиленням позивача від підписання актів приймання-передачі природного газу.

Відповідно до розділу VIII "Документальне оформлення приймання-передачі природного газу" діючого на час виникнення спірних правовідносин "Порядку доступу та приєднання до єдиної газотранспортної системи України", який затверджено постановою НКРЕ № 420 від 19 квітня 2012 року та зареєстровано в Міністерстві юстиції України 07 травня 2012 року за № 721/21034 та порядку забезпечення споживачів природним газом, який затверджено постановою Кабінету Міністрів України № 1729 від 27 грудня 2001 року вбачається, що встановити, хто був постачальником природного газу конкретному споживачу можливо лише на підставі актів приймання-передачі природного газу, які складаються в кінці місяця.

Таким чином, виключно після отримання Товариством з обмеженою відповідальністю "Харківгаз Збут" підписаних з боку позивача актів приймання-передачі природного газу, він був би повністю впевнений в тому, що саме позивачем було поставлено йому природний газ.

Згідно умов договору підставою для остаточного розрахунку є підписані з обох сторін акти приймання - передачі природного газу. Момент з якого Товариство з обмеженою відповідальністю "Харківгаз Збут" відповідно до умов договору має змогу провести остаточний розрахунок за отриманий газ від Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" є отримання підписаного акту.

Форми актів приймання передачі природного газу містять виключно дату підписання яка відповідає кінцевій даті місяця. Спеціальної графи в якій було б зазначено дату отримання акт не містить.

В зв'язку з тим, що Публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" не надало документи, які підтверджують виконання пункту 3.4 договору купівлі-продажу природного газу № 15-805-Н (повернення актів приймання - передачі природного газу відповідачу), неможливо встановити дату виникнення зобов'язання по договору. Тобто, підтвердити граничну дату остаточного розрахунку (дату виникнення заборгованості) зазначену у розрахунку 3% річних та пені, надану позивачем, не можливо.

Відповідно до частини 4 статті 512 Цивільного кодексу України прострочення боржника не настає, якщо зобов'язання не може бути виконане внаслідок прострочення кредитора

Згідно з частинами 1, 2, 3 статті 538 Цивільного кодексу України, виконання свого обов*язку однією із сторін, яке відповідно до договору обумовлене виконанням другою стороною свого обов'язку, є зустрічним виконанням зобов'язання. При зустрічному виконанні зобов'язання сторони повинні виконувати свої обов'язки одночасно, якщо інше не встановлено договором, актами цивільного законодавства, не випливає із суті зобов*язання або звичаїв ділового обороту. У разі невиконання однією із сторін у зобов*язанні свого обов'язку, друга сторона має право зупинити виконання свого обов*язку, відмовитися від його виконання частково або в повному обсязі.

У відповідності до частини 2 статті 692 Цивільного кодексу України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк і товару.

Крім того, дана позиція підтримується практикою Вищого господарського суду по аналогічним справам, а саме: Постанова Вищого господарського суду від 08 серпня 2016 року по справі № 911/33/16 за позовом ПАТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" до ПАТ "Київоблгаз" про стягнення коштів та Постанова Вищого господарського суду України від 11 серпня 2016 року по справі № 906/12/16 за позовом ПАТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" до ПАТ "Житомиргаз" про стягнення коштів.

Відповідно до статті 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Згідно статті 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному і об"єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Таким чином, суд вважає вимоги позивача необґрунтованими, не підтвердженими доданими до матеріалів справи доказами, та такими, що не підлягають задоволенню.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат суд керується статтею 49 Господарського процесуального кодексу України. У спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав державне мито покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Суми, які підлягають сплаті за проведення судової експертизи, послуги перекладача, адвоката, витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу та інші витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються: при задоволенні позову - на відповідача; при відмові в позові - на позивача; при частковому задоволенні позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, судові витрати у даній справі покладаються на позивача.

На підставі викладеного та керуючись статтями 6, 8, 124, 129 Конституції України, статтями 1, 4, 12, 22, 33, 44, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, -

ВИРІШИВ:

У позові відмовити повінстю.

Повне рішення складено 11.11.2016 р.

Суддя ОСОБА_3