ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
УХВАЛА

18 листопада 2016 року Справа № 20/5007/1475-Б/12
Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

Коваленка В.М.- головуючого (доповідач у справі),
Жукової Л.В.,
Короткевича О.Є.,
розглянувши матеріали касаційної скарги фізичної особи ОСОБА_4, м. Харків
на ухвалу від 01.07.2016 Рівненського апеляційного господарського суду
у справі№ 20/5007/1475-Б/12 господарського суду Житомирської області
за заявою Управління Пенсійного фонду України в м. Бердічеві та Бердичевському районі Житомирської області
дотовариства з обмеженою відповідальністю "ЮЛ СОФ", с. Райки Бердичевського району Житомирської області
провизнання банкрутом
розпорядник майнаарбітражний керуючий Тищенко О.І.
ВСТАНОВИВ:

Вдруге подана фізичною особою ОСОБА_4 касаційна скарга (без номеру, без дати) не може бути прийнята до розгляду Вищим господарським судом України, оскільки не відповідає вимогам розділу ХІІ1 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) з наступних підстав.

Так, відповідно до норм ч. 4 ст. 111 ГПК України до скарги додаються докази сплати судового збору і надсилання копії скарги іншій стороні.

Однак, заявником в порушення названих норм до касаційної скарги не додані докази сплати судового збору за подання касаційної скарги на ухвалу Рівненського апеляційного господарського суду від 01.07.2016.

В обґрунтування неподання доказів сплати судового збору за подання касаційної скарги, заявник вказує на те, що нормами Закону України "Про судовий збір" не передбачено ставки, від якої обчислюється судовий збір за подання апеляційних та касаційних скарг на постанови про визнання боржника банкрутом та відкриття ліквідаційної процедури.

Як вбачається з матеріалів касаційної скарги, фізичною особою ОСОБА_4 оскаржується ухвала Рівненського апеляційного господарського суду від 01.07.2016, якою, зокрема повернуто без розгляду вказаній фізичній особі апеляційну скаргу на постанову господарського суду Житомирської області від 26.03.2016 у даній справі.

Між тим, скаржником невірно застосовані норми Закону України "Про судовий збір" (у редакції Закону України від 22.05.2015 № 484-VIII, що набрав чинності 01.09.2015), якими визначені розмір та порядок сплати судового збору.

Так, підпунктом 7 п. 2 ч. 2 ст. 4 Закону України "Про судовий збір" визначено ставку судового збору за подання апеляційної та касаційної скарги на ухвалу суду - 1 розмір мінімальної заробітної плати. Тобто такий розмір судового збору сплачується у разі подання апеляційної скарги на ухвалу суду першої інстанції або касаційної скарги - на ухвалу суду апеляційної інстанції.

Висновки ж в абзаці 3 п. 2 Інформаційного листа Вищого господарського суду України від 12.11.2015 № 01-06/2093/15 стосуються оскарження постанови про визнання боржника банкрутом та відкриття ліквідаційної процедури та постанови апеляційного суду, винесеної за результатами здійснення апеляційного провадження стосовно перегляду вказаної постанови місцевого суду.

Згідно п. 4 ч.1 ст.1113 ГПК України касаційна скарга не приймається до розгляду і повертається судом, якщо до касаційної скарги не додано документів, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі.

Крім цього, відповідно до ст. 110 ГПК України касаційна скарга може бути подана протягом двадцяти днів з дня набрання судовим рішенням апеляційного господарського суду законної сили.

Оскаржувана в касаційному порядку ухвала Рівненського апеляційного господарського суду була прийнята 01.07.2016, тоді як касаційна скарга фізичною особою ОСОБА_4 на вказану ухвалу була подана лише 19.10.2016, про що свідчить відбиток поштового штемпелю на конверті, яким касаційна скарга разом із доданими до неї матеріалами направлялась до Рівненського апеляційного господарського суду.

Відповідно до ч. 3 ст. 50 ГПК України перебіг процесуального строку, обчислюваного днями, починається наступного дня після календарної дати або настання події, якими визначено його початок.

У даному випадку останній день строку на звернення з касаційною скаргою - 21.07.2016. Таким чином, касаційна скарга подана фізичною особою ОСОБА_4 через 2 місяці і 29 днів після закінчення процесуального строку, встановленого для її подання.

При цьому, в обґрунтування викладеного в скарзі клопотання про поновлення пропущеного строку фізична особа ОСОБА_4 зазначила, що ухвалою Вищого господарського суду України від 12.09.2016 було повернуто касаційну скаргу фізичної особи ОСОБА_4 без розгляду у зв'язку з неподанням нею доказів направлення копії касаційної скарги сторонам у справі.

Розглядаючи вказане клопотання, Вищий господарський суд України враховує, що відповідно до ст. 53 ГПК України суд може відновити пропущений строк у разі наявності поважних причин пропуску цього строку.

Приймаючи до уваги, що поважними визнаються лише такі обставини, які є об'єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення сторони та пов'язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для вчинення процесуальних дій, а Господарський процесуальний кодекс України не пов'язує право суду відновити пропущений процесуальний строк лише з певним колом обставин, що спричинили пропуск строку, оцінивши доводи та обставини, що наведені в обґрунтування клопотання про поновлення строку, колегія суддів прийшла до висновку щодо неповажності причин його пропуску у зв'язку із наступним.

Так, після винесення Вищим господарським судом України ухвали від 12.09.2016 про повернення вперше поданої фізичною особою ОСОБА_4 касаційної скарги на оскаржувану ухвалу апеляційного суду, скаржник повторно (після усунення допущених ним недоліків) звернувся із цією скаргою лише 19.10.2016, тобто більше ніж через місяць. Причини ж несвоєчасного усунення недоліків попередньо поданої касаційної скарги ні в касаційній скарзі, ні в клопотанні про поновлення строку звернення із касаційною скаргою заявником не вказані.

Отже, пропуск визначеного законом строку відбувся з вини фізичної особи ОСОБА_4, що в свою чергу призвело до значного пропуску останнім встановленого нормами ст. 110 ГПК України строку на касаційне оскарження постанови суду апеляційної інстанції у даній справі.

За таких обставин та враховуючи, що заявником не наведено поважних причин пропуску встановленого строку подання касаційної скарги, у розумінні ст. 53 ГПК України, а потворно подана касаційна скарга (як вже вказано вище) також не відповідає вимогам розділу ХІІ1 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів відмовляє в задоволенні заявленого клопотання про поновлення строку, встановленого для подання касаційної скарги на ухвалу Рівненського апеляційного господарського суду від 01.07.2016.

На підставі наведеного, керуючись нормами ст. 1 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" та ст.ст. 22, 33, 34, 50, 53, 107, 105, 110, п.п. 4, 5 ч. 1 ст. 1113, 11113 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України, -

УХВАЛИВ:

1. Відмовити фізичній особі ОСОБА_4 в задоволенні клопотання про поновлення строку, встановленого для подання касаційної скарги на ухвалу Рівненського апеляційного господарського суду від 01.07.2016 у справі № 20/5007/1475-Б/12.

2. Касаційну скаргу фізичної особи ОСОБА_4 на ухвалу Рівненського апеляційного господарського суду від 01.07.2016 у справі № 20/5007/1475-Б/12 повернути заявнику.

Головуючий В.М. Коваленко

Судді Л.В. Жукова

О.Є. Короткевич