ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

10.11.2016 Справа №905/2514/16

Господарський суд Донецької області у складі судді Кротінової О.В.,

при помічнику судді Величко Н.В.,

розглянув у відкритому судовому засіданні матеріали справи

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Енергогазрезерв», м.Черкаси, ,

до відповідача, Товариства з обмеженою відповідальністю «Дружківський вогнетривкий завод», м.Дружківка Донецької області, ,

про стягнення 43 964,71 грн.,

за участю уповноважених представників:

від позивача: ОСОБА_1 за довіреністю;

від відповідача: ОСОБА_2 за довіреністю,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, Товариство з обмеженою відповідальністю «Енергогазрезерв», м.Черкаси, звернувся до господарського суду Донецької області з позовом №б/н від 26.07.2016р. до відповідача, Товариства з обмеженою відповідальністю «Дружківський вогнетривкий завод», м.Дружківка Донецької області, про стягнення 43 964,71грн., у тому числі 32 660,19 грн. суми основного боргу, 7 525,26 грн. пені, 2 888,04 грн. інфляційних витрат та 891,22 грн. 3% річних.

З дотриманням приписів ст.2-1 Господарського процесуального кодексу України, відповідно до Положення про автоматизовану систему документообігу суду, для розгляду справи №905/2514/16 визначено суддю Кротінову О.В.

Ухвалою суду від 29.08.2016 даний позов прийнято до розгляду та порушено провадження у справі №905/2514/16.

Розгляд справи відкладався на підставі приписів ст.77 Господарського процесуального кодексу України.

В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на укладання договору постачання природного газу №С/135-15 від 29.05.2015р. із відповідачем, неналежне виконання останнім за ним своїх зобовязань з оплати вартості поставленого природного газу у липні 2015р., внаслідок чого виникла заборгованість та підстави для нарахування 3% річних, інфляційних та пені.

На підтвердження викладених обставин позивачем надано у копіях: договір постачання природного газу №С/135-15 від 29.05.2015р. разом із додатковою угодою №3 від 01.07.2015р. та №3 від 21.08.2015р., податкові накладні №145 від 30.06.2015р., 150 від 31.07.2015р., №202 від 31.08.2015р., квитанції про реєстрацію податкової накладної №1 від 14.07.2015р., №1 від 12.08.2015р., №1 від 15.09.2015р., виписки по рахунку за період з 21.07.2015р. по 31.07.2015р., з 20.08.2015р. по 27.08.2015р. та з 01.10.2015р. по 25.11.2015р., акти приймання-передачі природного газу №РН-0000451 від 31.07.2015р., №РН-0000540 від 31.08.2015р., рахунки-фактура №СФ-0000406 від 30.06.2015р., №СФ-0000502 від 31.07.2015р., №СФ-0000598 від 31.08.2015р..

Нормативно свої вимоги позивач обґрунтовує посиланням на ст. 625 Цивільного кодексу України, ст.193, ч.1 ст.198, 217, 230 Господарського кодексу України, ст.ст.1, 2, 12, 61, 64 Господарського процесуального кодексу України.

20.09.2016р. представником позивача суду представлено заяву №б/н б/д, у якій повідомлено про відсутність на розгляді іншого суду даних позовних вимог та до матеріалів справи долучено квитанцію №0.0.590441733.1 від 25.07.2016р., у якості підтвердження зарахування судового збору в дохід державного бюджету, а також надано копію акту приймання передачі природного газу №РН-0000363 від 30.06.2015р.

10.10.2016р. представником позивача із заявою №б/н від 06.10.2016р. подано довідку управління Державної казначейської служби України у м.Запоріжжі Запорізької області №04-08/828-2671 від 27.09.2016р. про зарахування коштів, у копіях: акт звірки взаємних розрахунків за 01.05.2015р. по 30.06.2016р. із описом вкладення до цінного листа, датованим 08.07.2016р., та фіскальним чеком від 08.07.2016р.

11.10.2016р. представником відповідача через канцелярію господарського суду Донецької області надано відзив №б/н від 10.10.2016р. на позовну заяву, у якому позовні вимоги не визнано у повному обсязі, стверджує про відсутність заборгованості та наявність переплати за спожитий газ у розмірі 678,16 грн., звертає увагу на укладання між сторонами додаткової угоди №2 до договору постачання природного газу №С/135-15 від 28.05.2015р., згідно якої ціна за газ змінена і визначена з 01.06.2015р. на рівні 6 793,20 грн. за 1000куб.м., а відтак вартість спожитого газу у червні 2015р. становить 881 084,83грн., про що складено акт приймання-передачі №РН-0000363 від 30.06.2015р., та яку відповідач сплатив у повному обсязі.

До відзиву додано у копіях: додаткова угода №2 від 28.05.2015р. до договору постачання природного газу №С/135-15 від 28.05.2015р., акт звірки взаємних розрахунків за 29.05.2015р. 06.07.2016р., акт приймання передачі природного газу №РН-0000363 від 30.06.2015р., документи у підтвердження правового статусу підприємства, платіжні доручення №3973 від 21.07.2015р., №4014 від 24.07.2015р., №4046 від 27.07.2015р., №4081 від 31.07.2015р., №4309 від 20.08.2015р., №4335 від 25.08.2015р., №4350 від 26.08.2015р., №4357 від 27.08.2015р., №4748 від 01.10.2015р., №5161 від 06.11.2015р., №5410 від 25.11.2015р..

27.10.2016р. від позивача отримано відповідь №б/н від 25.10.2016р. на відзив відповідача, у якій погоджується із проведенням відповідачем поточних оплат та наявністю переплат, проте із порушення строків оплати, що тягне за собою накладення штрафних санкцій; стосовно вартості газу спожитого у червні 2015р. зазначає про зміну ціни природного газу на червень 2015р. двічі, спочатку позивачем було відправлено додаткову угоду на червень за ціною 6 793,20грн. за 1 тис.куб.м., у звязку із збільшенням ціни на закупівлю природного газу відповідачу направлена додаткова угода з ціною 7 050,24грн. за 1 тис.м.куб., яка не підписана останнім, при цьому фактом, що підтверджує постачання природного газу у червні 2015р. по ціні 7 050,24грн. є акт приймання-передачі природного газу №0000363 від 30.06.2015р. на суму 914 423,18 грн. підписаний обома сторонами; окрім того зазначено, що ціна 7 050,24грн. за 1 тис.куб.м. зафіксована у договорі, при підписанні якого відповідач був про неї обізнаний та усвідомлював; акт на суму 914 423,18грн. підписано, відмови відповідача немає.

27.10.2016р. електронною поштою від відповідача отримано лист №С135-15 від 30.06.2015р., у якому засвідчено споживання підприємством природного газу у червні 2015р. в обсязі 129,701 тис.куб.м., що підтверджується актом приймання-передачі від 30.06.2015р. на суму 881 084,83грн., згідно договору №С/135-15 від 29.05.2015р., всі інші акти за червень 2015р. просить вважати помилковими.

Ухвалою господарського суду Донецької області від 27.10.2016р. продовжено строк розгляду спору на 15 днів, у порядку ст.69 Господарського процесуального кодексу України, за наявності відповідного клопотання позивача.

10.11.2016р. представником позивача надано акт звірки взаємних розрахунків за 01.05.2015р. 30.06.2016р. та відповідь позивача №17/11 від 02.11.2016р. на відзив відповідача, у якій зазначено про укладання договору №С/135-15 від 29.05.2015р., оформлення акту приймання-передачі природного газу №РН-0000363 від 03.06.2015р. на суму 914 423,18 грн. у відповідності до умов договору, звернуто увагу на надання відповідачем документів нібито підписаних 28.05.2015р. та 30.06.2015р., вартість за якими поставленого газу у червні 2015р. 881 084,83грн., разом з тим 30.06.2016р. ним підписано акт звірки розрахунків із вартістю означеного газу 914 423,18грн., відтак погоджувався з цією ціною.

У судовому засіданні 10.11.2016р. представник позивача наполягав на задоволені позовних вимог у повному обсязі з підстав, викладених у відповіді №17/11 від 02.11.2016р. на відзив відповідача.

Представник відповідача у судовому засіданні 10.11.2016р. заперечив проти задоволення позовних вимог з підстав, наведених у відзиві, вказав, що датою укладання договору постачання природного газу №с/135-15 у його екземплярі є 28.05.2015р., посилання на який містять усі додаткові угоди до нього; зазначив про відсутність інших договорів на постачання природного газу із відповідачем, окрім договору №С/135-15 від 29.05.2015р.

Дослідивши матеріали справи та оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, суд дійшов висновку щодо такого.

За приписами статей 4-2, 4-3 Господарського процесуального кодексу України, правосуддя у господарських судах здійснюється на засадах рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом та на засадах змагальності.

Відповідно до вимог статті 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень. Судовими доказами за визначенням статей 32-38 Господарського процесуального кодексу України слід вважати документи, які можуть підтвердити або спростувати обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.

Відповідно до ст.509 Цивільного кодексу України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Відповідно до ст.11 Цивільного кодексу України, цивільні права і обовязки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також з дій осіб, що не передбачені актами цивільного законодавства , але за аналогією породжують цивільні права і обовязки.

Згідно із ч.2 ст.11 Цивільного кодексу України, підставами виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема, є договори та інші правочини.

Між Товариством з обмеженою відповідальністю «Енергогазрезерв» (Постачальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Дружківський вогнетривкий завод» (Споживач) укладено договір постачання природного газу №С/135-15 від 29.05.2015р., згідно з яким Постачальник зобовязався поставити Споживачу природний газ у 2015р., а Споживач зобовязався прийняти та оплатити газ на умовах даного договору (п.1.1 договору).

За визначеннями п.2.1 договору, Продавець передає Покупцю у 2015р., в тому числі по місяцях кварталів (тис.куб.м.): червень 150, липень 300, серпень 300, вересень 300, жовтень 300, листопад 300, грудень 300.

Відповідно до п.2.3 договору, фактичний обсяг поставки газу за даним договором визначається на підставі актів прийому-передачі природного газу, які підписуються уповноваженими представниками обох сторін по закінченню місяця поставки, але не пізніше 5 числа місяця наступного за звітнім.

Згідно п.3.1 договору ціна за 1000 куб.м. природного газу становить 7 050,24 грн., у тому числі ПДВ 20%.

Згідно з п.3.3 договору, сторони домовились, що ціна на газ, що вказана у даному договорі, змінюється нормативними актами уповноважених державних органів, власниками ресурсу і є обовязковою для сторін за даним договором з моменту введення її в дію. Зміна ціни вводиться в дію пропорційно до змін уповноважених органів, з моменту та на період у якому проводяться зміни, погоджується обома сторонами шляхом підписання додаткової угоди до даного договору. Якщо одна із сторін відмовилась підписати додаткову угоду про зміну ціни, замовлення на поточний місяць анулюється. Постачальник повертає Споживачу перераховані кошти.

Оплата здійснюється по факту споживання природного газу, до 15-го числа місяця наступного за місяцем постачання. Датою оплати Споживачем природного газу є дата надходження грошових коштів на рахунок Постачальника (п.4.1, 4.2 договору).

Договір набирає чинності з моменту підписання і діє до 31.12.2015р., а в частині проведення розрахунків до їх повного здійснення. У випадку, якщо жодна зі сторін не заявить про свій намір розірвати та/або внести зміни до нього, даний договір вважається автоматично пролонгованим на аналогічних умовах з урахуванням всіх додатків до нього на кожен наступний рік (п.6.5 договору).

За твердженнями як представника позивача, так і представника відповідача, інші договори на постачання природного газу між сторонами відсутні.

Матеріали справи містять додаткову угоду №2 від 28.05.2015р. до договору постачання природного газу №С/135-15 від 28.05.2015р.

Також, позивачем суду представлені додаткові угоди №3 від 01.07.2015р. та №3 від 21.08.2015р. до договору постачання природного газу №С/135-15 від 28.05.2015р.

Означені додаткові угоди підписані та скріплені печатками з обох сторін та є погодженням зміни ціни природного газу на певні періоди та порядку розрахунків.

Зокрема, додатковою угодою №3 від 01.07.2015р. встановлено ціну на природний газ з 01.07.2015р. на рівні 6 793,20 грн. за 1000 куб.м., додатковою угодою №3 від 21.08.2015р. визначено здійснення плати по факту споживання природного газу, до 30-го числа місяця наступного за місяцем постачання.

Як свідчать податкові накладні №145 від 30.06.2015р., №150 від 31.07.2015р., №202 від 31.08.2015р., акти приймання-передачі природного газу №РН-0000363 від 30.06.2015р., №РН-0000451 від 31.07.2015р., №РН-0000540 від 31.08.2015р., рахунки-фактура №СФ-0000406 від 30.06.2015р., №СФ-0000502 від 31.07.2015р., №СФ-0000598 від 31.08.2015р. за даними документами відображено господарську операцію на підставі договору постачання природного газу №С/135-15 від 29.05.2015р.

Окрім того, погоджену у додатковій угоді №3 від 01.07.2015р. ціну застосовано при фіксуванні обсягу спожитого природного газу у липні 2015р. та його загальної вартості, про що свідчать складений акт приймання-передачі №РН-0000451 від 31.07.2015р., а також застосовано у розрахунковому документі рахунку-фактура №СФ-0000502 від 31.07.2015р.

Дані обставини, поряд із твердженнями представників сторін, у тому числі викладені у листі відповідача №С135-15 від 30.06.2015р., дають підстави дійти висновку про те, що спірні правовідносини виникли на підставі договору №С/135-15 від 29.05.2015р. і додаткові угоди є укладеними саме до цієї угоди, а отже і додаткова угода №2 від 28.05.2015р. укладена на виконання п.3.3 договору №С/135-15 від 29.05.2015р. та у порядку ст.654 Цивільного кодексу України.

Дата 28.05.2015р. в означених додаткових угодах є опискою за свою суттю.

Доводи позивача про зміну ціни іншою угодою до укладеного між сторонами договору доказами не підтверджено, суду, всупереч приписів Господарського процесуального кодексу України, не представлено копію такої угоди та підтвердження її оферти, тобто надсилання на адресу відповідача, з огляду на що відхиляються за недоведеністю.

Окрім того, слід звернути увагу на ту обставину, що припускаючи відсутність врегулювання спірного питання, як то ціна природного газу у червні 2015р., у розумінні п.3.3 договору замовлення на поточний місяць анулюється, постачальник повертає споживачу перераховані кошти, а також порядок врегулювання встановлений ст.188 Господарського кодексу України, якою надано право заінтересованій особі передати спір на вирішення суду.

Проте, доказів реалізації позивачем означених прав суду не представлено, з матеріалів справи не вбачається.

Правилами постачання природного газу, затвердженими постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг №2496 від 30.09.2015р., встановлено постачання природного газу споживачу на підставі договору постачання природного газу між постачальником та споживачем, який укладається відповідно до вимог цих Правил та вимог чинного законодавства України (п.3р.1 Правил); постачання природного газу здійснюється за цінами, що вільно встановлюються між постачальником та споживачем, крім випадків, передбачених законодавством України (п.4р.1 Правил); постачання природного газу споживачу здійснюється за договором постачання природного газу, який укладається відповідно до вимог цього розділу, за яким постачальник зобов'язаний поставити споживачу природний газ у необхідних для споживача об'ємах (обсягах), а споживач зобов'язаний своєчасно оплачувати постачальнику вартість природного газу у розмірі, строки та порядку, що визначені договором (п.2р.2 Правил).

Спірні правовідносини до означених випадків, у розумінні нормативних актів України, не відносяться.

За змістом ст.651 Цивільного кодексу України, що кореспондується зі ст.188 Господарського кодексу України, зміна договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 653 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі зміни договору зобовязання сторін змінюються відповідно до змінених умов з моменту досягнення домовленості про зміну, якщо інше не встановлено договором або не обумовлено характером його зміни.

Додатковою угодою №2, що, як встановлено вище, підписана та скріплена печатками обох учасників судового процесу, погоджено зміну ціни природного газу за 1000куб.м. у розмірі 6 793,20 грн. з 01.06.2015р.

Додатковою угодою №3 від 01.07.2015р. обумовлено застосування ціни природного газу за 1000 куб.м. на рівні 6 793,20 грн. з 01.07.2015р.

Додатковою угодою №3 від 21.08.2015р. застосовано порядок розрахунків як здійснення оплати по факту споживання природного газу, до 30-го числа місяця наступного за місяцем постачання, з моменту її підписання, тобто з 21.08.2015р.

Матеріали справи містять акт приймання-передачі природного газу №РН-0000363 від 30.06.2015р., у якому на виконання умов договору №С/135-15 від 29.05.2015р. зафіксовано фактичний обсяг спожитого природного газу у червні 2015р. у кількості 129,701тис.куб.м. із визначенням загальної його вартості у розмірі 881 084,83грн., з розрахунку за 1000куб.м. - 6 793,20грн. з урахуванням податку на додану вартість 20%. Ціна запроваджена означеною вище додатковою угодою №2.

Акт приймання-передачі природного газу №РН-000451 від 31.07.2015р. складено сторонами у підтвердження фактичного обсягу споживання газу у липні 2015р., яким є 165,000тис.куб.м., загальною вартістю 1 120 878,00 грн., з розрахунку за 1000куб.м. - 6 793,20грн. з урахуванням податку на додану вартість 20%. Ціна запроваджена додатковою угодою №3 від 01.07.2015р.

Акт приймання-передачі природного газу №РН-0000540 від 31.08.2015р. фіксує обсяг споживання у серпні 2015р. у кількості 189,796куб.м., загальна вартість 1 289 322,19грн., з розрахунку за 1000куб.м. - 6 793,20грн. з урахуванням податку на додану вартість 20%. За відсутності доказів протилежного, ціна застосована згідно додаткової угоди №3 від 01.07.2015р.

Акт приймання-передачі природного газу №РН-0000363 від 30.06.2015р. з визначенням загальної вартості спожитого природного газу у червні 2015р. - 914 423,18грн. судом до уваги не приймається, як такий, що суперечить встановленим домовленостям сторін, що оформлені у відповідності до вимог чинного законодавства.

Так, за період червень-серпень 2015р., згідно підписаних сторонами та скріплених їх печатками актів приймання-передачі природного газу, позивачем поставлено, а відповідачем отримано природний газ у загальному обсязі 484,497 тис.куб.м. на суму 3 291 285,02 грн.

Доказів наявності заперечень щодо кількості поставленого природного газу, а також порядку поставки суду не представлено.

З огляду на приписи ст.629 Цивільного кодексу України договір є обовязковим для виконання сторонами.

Статтею 610 Цивільного кодексу України передбачено, що порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно з частиною першою статті 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ст.525, 615 Цивільного кодексу України, одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Із зазначеною нормою кореспондується й частина 1 статті 193 Господарського кодексу України, відповідно до якої суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Разом з тим, ч.1 ст.530 Цивільного кодексу України встановлює, що якщо в зобовязанні встановлений строк (дата) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (дату).

Зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст.599 Цивільного кодексу України).

Як було зазначено вище, до зобовязань червня-липня 2015р. застосовується п.4.1 договору, що встановлює здійснення оплати по факту споживання природного газу до 15-го числа місяця наступного за місяцем постачання.

До зобовязань серпня 2015р. застосовується п.4.1 договору у редакції додаткової угоди №3 від 21.08.2015р. до нього, відповідно до якого оплата здійснюється по факту споживання природного газу, до 30-го числа місяця наступного за місяцем постачання.

Доказів зміни строку оплати суду не представлено, з матеріалів справи не вбачається.

Приймаючи до уваги дати поставок природного газу та викладені умови оплати, остаточний розрахунок повинен бути здійснений не пізніше:

за червень 2015р. 14.07.2015р.;

за липень 2015р. 14.08.2015р.;

за серпень 2015р. 29.09.2015р.

Зважаючи на дані, що містять виписки по рахунку за період з 21.07.2015р. по 31.07.2015р., з 20.08.2015р. по 27.08.2015р. та з 01.10.2015р. по 25.11.2015р., платіжні доручення №3973 від 21.07.2015р., №4014 від 24.07.2015р., №4046 від 27.07.2015р., №4081 від 31.07.2015р., №4309 від 20.08.2015р., №4335 від 25.08.2015р., №4350 від 26.08.2015р., №4357 від 27.08.2015р., №4748 від 01.10.2015р., №5161 від 06.11.2015р., №5410 від 25.11.2015р., та, які не спростовані у порядку встановленому господарським процесуальним законодавством України, відповідачем здійснено оплату на користь відповідача за отриманий природний газ у загальній сумі 3 291 963,18 грн., а саме:

за зобовязанням червня 2015р. 1 014 423,18грн. (сплата за природний газ 21.07.2015р. в сумі 100 000,00грн., 24.07.2015р. в сумі 200 000,00грн., 28.07.2015р. в сумі 500 000,00 грн. та 31.07.2015р. в сумі 214 423,18грн.);

за зобовязанням липня 2015р. 987 540,00 грн. (сплата за природний газ 20.08.2015р. у сумі 300 000,00грн., 25.08.2015р. у сумі 200 000,00грн., 26.08.2015р. у сумі 200 000,00грн. та 27.08.2015р. у сумі 287 540,00грн.);

за зобовязанням серпня 2015р. 1 290 000,00грн. (сплата за природний газ 01.10.2015р. в сумі 1 000 000,00грн., 06.11.2015р. в сумі 100 000,00грн. та 25.11.2015р. в сумі 190 000,00грн.).

Пунктом 11 розділу 2 Правил постачання природного газу, затвердженими постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг №2496 від 30.09.2015р., встановлено, у випадку недоплати вартості природного газу за розрахунковий період споживач проводить остаточний розрахунок відповідно до умов договору постачання природного газу. У разі переплати сума переплати зараховується в рахунок оплати на наступний розрахунковий період або повертається на поточний рахунок споживача на його письмову вимогу.

Враховуючи викладене вище, слідує наявність переплати за зобовязанням червня 2015р. в сумі 133 338,35грн., яка в силу приведеного положення Правил та за відсутності письмової вимоги відповідача, зараховується в рахунок оплати на наступний розрахунковий період, тобто за зобовязанням липня 2015р.

Відтак, за станом на 14.08.2015р., що є граничним строком оплати природного газу, спожитого у липні 2015р., в силу умов укладеного договору, вартість газу отриманого у зазначений період оплачена в сумі 133 338,35грн. Беручи до уваги проведені відповідачем оплати у серпні 2015р. на виконання обовязку щодо оплати отриманого природного газу у липні 2015р., остаточний повний розрахунок за цим зобовязанням відбувся 27.08.2015р.

Зобовязання серпня 2015р. у межах даної справи не є спірним, разом з цим матеріали справи свідчать про повну сплату вартості отриманого природного газу у цьому місяці.

Отже, як вбачається, грошове зобовязання Споживача перед Постачальником природного газу в загальній сумі 3 291 285,02 грн. на час розгляду справи виконано.

З огляду на таке, позовні вимоги про стягнення суми основного боргу за зобовязанням липня 2015р. в розмірі 32 660,19 грн. не підлягають задоволенню.

В частині вимог щодо стягнення з відповідача на користь позивача сум нарахованої пені - 7 525,26 грн., інфляційних витрат - 2 888,04 грн. та 3% річних - 891,22 грн. слід зазначити таке.

Відповідно до ст.625 Цивільного кодексу України, боржник який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних з простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Пунктом 5.2 договору встановлено право позивача у разі, якщо відповідач не здійснить оплату відповідно до п.п.4.1, 4.2 договору, стягнути пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня від суми заборгованості за кожний день прострочки платежу.

За змістом п.1 ст.230 Господарського кодексу України, штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

За розрахунком позивача означені нарахування проведено на суму основного зобовязання у розмірі 32 660,19грн., визначеного як заборгованість з оплати вартості природного газу спожитого відповідачем у липні 2015р.

Датою виникнення заборгованості у приведеній сумі встановлено «з 29.08.2015р.» та застосована позивачем, як початкова періоду прострочення, при нарахуванні пені, інфляційних витрат та 3% річних, у спірних правовідносинах.

Однак, як встановлено вище, повний розрахунок за зобовязанням липня 2015р. відбувся 27.08.2015р., тобто до початку періоду прострочення означеного позивачем, що вказує на відсутність підстав для застосування ст.625 Цивільного кодексу України та відповідальності, передбаченої п.5.2 договору постачання природного газу №С/135-15 від 29.05.2015р., у даному випадку.

Беручи до уваги таке, у задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Енергогазрезерв», м.Черкаси, до відповідача, Товариства з обмеженою відповідальністю «Дружківський вогнетривкий завод», м.Дружківка Донецької області, в частині стягнення 7 525,26 грн. пені, 2 888,04 грн. інфляційних витрат та 891,22 грн. 3% річних, слід відмовити за безпідставністю.

При розгляді даного спору представлені акти звірки розрахунків судом не взято до уваги, оскільки не може бути прийняті у якості доказу виникнення боргу у відповідача перед позивачем за фактичними взаємовідносинами, адже ці документи не є первинними, а наявність чи відсутність будь-яких зобовязань сторін підтверджується саме первинними документами.

Крім того, акти звіряння взаєморозрахунків не можуть свідчити про здійснення сторонами господарської операції, оскільки їх складання безпосередньо не призводить до змін у майновому статусі сторін. Акт звірки розрахунків не містить істотних умов, які б дозволили визначити зміст та природу прав і обов'язків сторін, підписання акту не впливає на майновий стан сторін, не призводить до змін в суті операції, ніяких прав та обов'язків у сторін в наслідок звіряння розрахунків між ними не виникає, тобто функція актів звірки розрахунків носить суто інформаційний характер.

До того ж акт звірки розрахунків є лише відображенням руху коштів в бухгалтерському обліку підприємств і не може вважатися прямим доказом наявності або відсутності заборгованості.

Судові витрати підлягають розподілу з урахуванням норм статті 49 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись ст.ст.1, 4-2, 4-3, 22, 32-38, 43, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд,-

ВИРІШИВ:

1. У задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Енергогазрезерв», м.Черкаси, до відповідача, Товариства з обмеженою відповідальністю «Дружківський вогнетривкий завод», м.Дружківка Донецької області, про стягнення 43964,71грн., у тому числі 32660,19 грн. суми основного боргу, 7525,26 грн. пені, 2888,04грн. інфляційних витрат та 891,22 грн. 3% річних, відмовити.

2. В судовому засіданні 10.11.2016 року оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

3. Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку протягом десяти днів з дня його оголошення. Зазначений строк обчислюється з дня підписання рішення, оформленого відповідно до ст.ст.84, 85 Господарського процесуального кодексу України.

4. Повний текст рішення складено та підписано 15.11.2016р.

Суддя О.В. Кротінова