УХВАЛА

про повернення позовної заяви

16.11.2016Справа № 910/20805/16

Суддя Гумега О.В., розглянувши

позовну заяву Публічного акціонерного товариства "УКРСИББАНК"

до Антимонопольного комітету України

про визнання недійсним рішення Антимонопольного комітету України від 27.09.2016 № 435-р

ВСТАНОВИВ:

Вивчивши подані матеріали, суд дійшов висновку, що позовна заява № 33-24/52733 від 14.11.2016 (вх. № 20805/16 від 14.11.2016) і додані до неї документи підлягають поверненню позивачеві без розгляду з таких підстав.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 63 Господарського процесуального кодексу України суддя повертає позовну заяву і додані до неї документи без розгляду, якщо позовну заяву підписано особою, яка не має права її підписувати, або особою, посадове становище якої не вказано.

Частиною 1 статті 54 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) визначено, що позовна заява подається до господарського суду в письмовій формі і підписується повноважною посадовою особою позивача або його представником, прокурором, громадянином - суб'єктом підприємницької діяльності або його представником.

Згідно вимог ч. 3 ст. 57 ГПК України до позовної заяви, підписаної представником позивача, додається довіреність чи інший документ, що підтверджує повноваження представника позивача.

Документи, що посвідчують повноваження представників, і порядок їх оформлення визначаються ст. 28 ГПК України, відповідно до частини 3 якої представниками юридичних осіб можуть бути особи, повноваження яких підтверджуються довіреністю від імені підприємства, організації. Довіреність видається за підписом керівника або іншої уповноваженої ним особи та посвідчується печаткою підприємства, організації (за наявності).

Відповідно ч. 2 ст. 36 ГПК України письмові докази подаються в оригіналі, або в належним чином засвідченій копії.

Згідно із абз. 2, 4 п. 2.2. постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції", копії, які видаються органами державної влади України, органами місцевого самоврядування, підприємствами, установами, організаціями та їх об'єднаннями усіх форм власності, повинні бути засвідчені з додержанням вимог пункту 5.27 Національного стандарту України "Державна уніфікована система організаційно-розпорядчої документації. Вимоги до оформлення документів. ДСТУ 4163-2003", затвердженого наказом Державного комітету України з питань технічного регулювання та споживчої політики № 55 від 07.04.2003 р., а в разі якщо інструкціями з діловодства, які діють у відповідних органах, підприємствах, установах і організаціях установлено додаткові вимоги щодо оформлення копій, - також і цих вимог.

У разі невідповідності наданих суду копій документів згаданим вимогам вони не вважаються належними і допустимими доказами.

Відповідно до пункту 5.27 Національного стандарту України "Державна уніфікована система організаційно-розпорядчої документації. Вимоги до оформлення документів. ДСТУ 4163-2003" відмітку про засвідчення копії документа складають зі слів "Згідно з оригіналом", назви посади, особистого підпису особи, яка засвідчує копію, її ініціалів та прізвища, дати засвідчення копії проставляють нижче реквізиту "підпис". Така відмітка проставляється на кожному аркуші засвідченої копії документа.

Судом встановлено, що подана до суду позовна заява № 33-24/52733 від 14.11.2016 підписана представником АТ "УкрСиббанк" ОСОБА_1. При цьому в "додатках" до наведеної позовної заяви зазначено: "13. Копія довіреності представника позивача".

Разом з тим, додана до позовної заяви копія довіреності від 30.12.2014 належним чином не засвідчена, оскільки не містить назви посади, ініціалів та прізвища особи, яка засвідчила копію вказаної довіреності, а також відсутня дата засвідчення копії. Фактично зазанчена копія довіреності від 30.12.2014 містить лише відтиск печатки ПАТ "УкрСиббанк", відмітку "Згідно з оригіналом" та підпис незазначеної особи.

Тож враховуючи зазначене, суд дійшов висновку, що в порушення вимог ч. 3 ст. 57 ГПК України до позовної заяви, підписаної представником позивача, не додані довіреність чи інший документ (в оригіналі або в належним чином засвідченій копії), що підтверджує повноваження представника позивача.

В свою чергу, позивачем не дотримано вимог ч. 1 ст. 54 ГПК України, згідно яких позовна заява підписується повноважною посадовою особою позивача або його представником, а у суду відсутні підстави вважати, що позовну заяву № 33-24/52733 від 14.11.2016 підписано особою, яка має право її підписувати. Наведене є підставою для повернення зазначеної позовної заяви без розгяду відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 63 ГПК України

При цьому суд взяв до уваги правову позицію Вищого господарського суду України, викладену в абз. 4 п.п. 3.5. п. 3 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції", згідно якої наслідки у вигляді повернення позовної заяви настають, зокрема, коли до позовної заяви не додано належні документи на підтвердження повноважень особи, що підписала цю заяву як представник позивача в господарському суді (частини третя - шоста статті 28 ГПК).

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 63 Господарського процесуального кодексу України суддя повертає позовну заяву і додані до неї документи без розгляду, якщо у позовній заяві не вказано повного найменування сторін, їх поштових адрес.

Відповідно до ч. 2 ст. 54 ГПК України позовна заява повинна містити, зокрема, ідентифікаційні коди суб'єкта господарської діяльності за їх наявності (для юридичних осіб).

Натомість, фактично у позовній заяві не зазначено ідентифікаційний код відповідача, що є порушенням вимог п. 2 ч. 2 ст. 54 ГПК України та тягне за собою наслідки, передбачені п. 2 ч. 1 ст. 63 ГПК України.

Наведене узгоджується з правовою позицією Вищого господарського суду України, викладеною в абз. п.п. 3.5 п. 3 постанови Пленуму ВГСУ від 26.12.2011 № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції", згідно якої недодержання вимог статей 54, 56 та пунктів 2 і 3 частини першої статті 57 ГПК щодо форми, змісту і додатків до позовної заяви тягне за собою наслідки, передбачені статтею 63 ГПК.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 63 ГПК України суддя повертає позовну заяву і додані до неї документи без розгляду, якщо не подано доказів надсилання відповідачеві копії позовної заяви і доданих до неї документів.

Відповідно до ч. 1 ст. 56 Господарського процесуального кодексу України позивач, прокурор зобов'язані при поданні позову надіслати сторонам копії позовної заяви та доданих до неї документів відповідно до кількості відповідачів та третіх осіб листом з описом вкладення.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 57 Господарського процесуального кодексу України до позовної заяви додаються документи, які підтверджують відправлення відповідачеві копії позовної заяви і доданих до неї документів.

Належним доказом відправлення відповідачеві позовної заяви та доданих до неї документів є опис вкладень в поштовий конверт та документ, що підтверджує надання поштових послуг (касовий чек, розрахункова квитанція тощо), надані в оригіналі або належним чином засвідченій копії.

На підтвердження надіслання відповідачу копії позовної заяви № 33-24/52733 від 14.11.2016 та доданих до неї документів листом з описом вкладення, позивач подав фіскальний чек № 9345 від 14.11.2016 з описом вкладення у цінний лист № 243 від 14.11.2016.

Натомість, суд звертає увагу, що у наведеному описі вкладення у цінний лист зазначено про вкладення у цінний лист "Позовної заяви з додатками", однак при цьому не вказано ані реквізити позовної заяви (дата та номер), ані перелік додатків до позовної заяви.

В свою чергу, за відсутності дати та номера (реєстраційного індексу) позовної заяви, суд не може дійти однозначного висновку про те, що відповідачу згідно опису вкладення у цінний лист № 243 від 14.11.2016 направлено саме копію позовної заяви № 33-24/52733 від 14.11.2016, яку позивач подав до Господарського суду міста Києва, а за відсутності переліку додатків - суд не може перевірити надіслання відповідачу копій всіх доданих до вказаної позовної заяви документів. А отже, суд позбавлений можливості перевірити дотримання позивачем вимог ст. 56 ГПК України стосовно його обов'язку надіслати відповідачу копію позовної заяви і доданих до неї документів.

Таким чином, фіскальний чек № 9345 від 14.11.2016 з описом вкладення у цінний лист № 243 від 14.11.2016 не приймаються судом в якості належних доказів виконання позивачем вимог ч. 1 ст. 56, п. 2 ч. 1 ст. 57 ГПК України.

При цьому суд приймає до уваги правову позицію Вищого господарського суду України, викладену в абз. 1 п.п. 3.5 п. 3 постанови Пленуму ВГСУ від 26.12.2011 р. № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції", згідно якої недодержання вимог статей 54, 56 та пунктів 2 і 3 частини першої статті 57 ГПК щодо форми, змісту і додатків до позовної заяви тягне за собою наслідки, передбачені статтею 63 ГПК.

За таких обставин, позовна заява № 33-24/52733 від 14.11.2016 підлягає поверненню позивачеві без розгляду.

Слід також зазначити, що відповідно до ч. 3 ст. 63 Господарського процесуального кодексу України, повернення позовної заяви не перешкоджає повторному зверненню з нею до господарського суду в загальному порядку після усунення допущеного порушення.

Керуючись п.п. 1, 2, 6 ч. 1 ст. 63 Господарського процесуального кодексу України, -

УХВАЛИВ:

Позовні матеріали повернути без розгляду.

Суддя О.В.Гумега