РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.11.2016Справа №910/5110/16

Господарський суд міста Києва в складі:

головуючого судді Привалова А.І.

при секретарі Островській О.С.

розглянувши справу № 910/5110/16

за позовом приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Альфа страхування"

до публічного акціонерного товариства "Страхова компанія "Універсальна"

про відшкодування 8793,95 грн. шкоди в порядку регресу

Представники сторін:

від позивача: Дмітрієв Р.І., довіреність № 343 від 15.06.2016р.;

від відповідача: Дзюба І.М., довіреність № 4D/2016 від 12.01.2016р.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До Господарського суду міста Києва звернулося з позовом приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "Альфа страхування" до публічного акціонерного товариства "Страхова компанія "Універсальна" про відшкодування шкоди в порядку регресу у розмірі 8793,95 грн..

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що страхувальнику позивача було завдано майнової шкоди внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка сталась через порушення правил дорожнього руху водієм, цивільно-правова відповідальність якого застрахована відповідачем.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 11.04.2016р. в задоволенні позовних вимог відмовлено повністю.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 26.07.2016р. рішення Господарського суду міста Києва від 11.04.2016р. у справі № 910/5110/16 скасовано та прийнято нове рішення про задоволених позовних вимог повністю.

Постановою Вищого господарського суду України від 26.10.2016р. касаційну скаргу публічного акціонерного товариства "Страхова компанія "Універсальна" задоволено частково; постанову Київського апеляційного господарського суду від 26.07.2016р. та рішення Господарського суду міста Києва від 11.04.2016р. скасовано, а справу №910/5110/15 передано на новий розгляд до суду першої інстанції.

Згідно з розпорядженням Керівника апарату суду від 03.11.2016р., призначено повторний автоматичний розподіл справи, за результатами якого справу № 910/5110/16 передано на розгляд судді Привалову А.І.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 04.11.2016р. справу № 910/5110/16 прийнято до провадження суддею Приваловим А.І. та призначено до розгляду в судовому засіданні на 17.11.2016р.

Присутній у судовому засіданні 17.11.2016р. представник позивача подав додаткові пояснення в обґрунтування заявлених позовних вимог та підтримав позовні вимоги у повному обсязі.

Представник відповідача в засіданні суду подав відзив та заперечив проти задоволення позовних вимог.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 82 Господарського процесуального кодексу України, рішення прийнято господарським судом за результатами оцінки доказів, поданих позивачем, у нарадчій кімнаті.

Згідно ст. 85 Господарського процесуального кодексу України, після закінчення розгляду справи у судовому засіданні було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представників сторін, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд міста Києва,

ВСТАНОВИВ:

05.11.2014р. приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "Альфа страхування" (страховик) та товариство з обмеженою відповідальністю "Феррітранссервіс" (страхувальник) уклали договір добровільного страхування ризиків, пов'язаних з експлуатацією наземного транспортного засобу № 046.0811864.260 (далі - Договір-1), за яким страховик застрахував майнові інтереси страхувальника, пов'язані з експлуатацією наземного транспортного засобу, а саме: автомобіля "Hyundai sonata", державний номер НОМЕР_1.

14.08.2015р. у місті Одеса сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля "Hyundai sonata", державний номер НОМЕР_1, та автомобіля "Фольцваген", державний номер НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_4, в результаті чого автомобілі отримали механічні пошкодження.

Згідно з постановою Тарутинського районного суду Одеської області від 20.11.2015р. особою, винною в скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, є водій ОСОБА_4

Отже, зазначена подія, відповідно до норм чинного законодавства України, була визнана страховим випадком, про що було складено страхові акти, за якими до виплати підлягає 22466,50 грн..

Платіжними дорученнями № 17781 від 23.09.2015р. та № 18940 від 03.10.2015р. позивач перерахував на СТО за ремонт автомобіля "Hyundai sonata", державний номер НОМЕР_1, страхове відшкодування у сумі 22466,50 грн.

Майнові інтереси, пов'язані з експлуатацією автомобіля "Фольцваген", державний номер НОМЕР_2, застраховані публічним акціонерним товариством "Страхова компанія "Універсальна" за полісом НОМЕР_3. Сума франшизи за полісом становить 510 грн., ліміт відповідальності за шкоду, заподіяну майну, - 50000 грн.

У свою чергу, відповідач відшкодував позивачеві 13162,55 грн., посилаючись на звіт №08-048 від 26.08.2015р. спеціаліста-оцінщика з визначення вартості матеріального збитку, спричиненого володільцю Hyundai sonata, складеного фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1, згідно з яким вартість матеріального збитку становить 13672,55 грн.

За твердженням позивача, відповідач повинен відшкодувати йому ще 8793,95 грн. (22466,50-13162,55-510).

За змістом положень ч. 1 ст. 355 Господарського кодексу України, об'єкти страхування, види обов'язкового страхування, а також загальні умови здійснення страхування, вимоги до договорів страхування та порядок здійснення державного нагляду за страховою діяльністю визначаються Цивільним кодексом України, цим Кодексом, законом про страхування, іншими законодавчими актами.

Згідно зі ст. 512, 514 Цивільного кодексу України, кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою у випадках, встановлених законом.

Таким законом, зокрема, є норми ст. 993 ЦК України та ст. 27 Закону України "Про страхування", відповідно до яких до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Тобто у таких правовідносинах відбувається передача (перехід) права вимоги від страхувальника (вигодонабувача) до страховика. Нового зобов'язання з відшкодування збитків при цьому не виникає, оскільки відбувається заміна кредитора: потерпілий (страхувальник) передає страховику своє право вимоги до особи, відповідальної за спричинення шкоди. Отже, страховик виступає замість потерпілого у деліктному зобов'язанні.

До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі та на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Новий кредитор набуває прав та обов'язків свого попередника.

Відповідно, заміною кредитора деліктне зобов'язання не припиняється, оскільки відповідальна за спричинену шкоду особа свій обов'язок із відшкодування шкоди не виконала.

Перехід права вимоги за наведеними норми права (ст. 993 ЦК України та ст. 27 Закону України "Про страхування") слід відрізняти від зворотної вимоги (регресу), яка регулюється положеннями ст. 1191 ЦК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Системний аналіз цієї норми дає підстави для висновку, що для її застосування необхідні дві умови: право регресної вимоги до винної особи має третя особа після виконання нею зобов'язання перед потерпілим; регрес має місце після припинення зобов'язання з відшкодування шкоди.

Позивач виплативши страхове відшкодування потерпілому за договором добровільного страхування, отримало від останнього права кредитора, а не регресу до особи, відповідальної за завдану шкоду.

Зважуючи на викладене, саме положеннями ст. 993 ЦК України та ст. 27 Закону України "Про страхування" регулюються правовідносини між сторонами у справі, яка розглядається, а не ст. 1191 ЦК України, на які посилається позивач.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 23 вересня 2015 року у справі №3-303гс15.

З матеріалів справи вбачається, транспортний засіб - автомобіль марки "Фольцваген", державний номер НОМЕР_2, водієм якого спричинено спірну дорожньо-транспортну пригоду, знаходився під керуванням ОСОБА_4

Згідно зі ст. 1166 Цивільного кодексу України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Частинами першою та другою статті 1187 Цивільного кодексу України передбачено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до пунктів 1, 3 частини 1 статті 1188 Цивільного кодексу України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою, а за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.

За змістом вказаних норм, у відносинах між кількома володільцями джерел підвищеної небезпеки відповідальність будується на загальному принципі вини.

Вина ОСОБА_4 встановлена у судовому порядку, а саме постановою Тарутинського районного суду Одеської області від 20.11.2015р.

З матеріалів справи вбачається, що цивільно-правова відповідальність власника автомобіля "Фольцваген", державний номер НОМЕР_2, на момент скоєння вищезазначеної ДТП була застрахована у публічному акціонерному товаристві "Страхова компанія «Універсальна», згідно з Полісом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів НОМЕР_3, строк дії якого встановлено з 23.05.2015 по 22.05.2016.

Вказана обставина також підтверджується довідкою Моторного (транспортного) страхового бюро України, що надійшла на запит суду.

За приписами п.п. 1.1, 1.4 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" страхувальниками є юридичні особи та дієздатні громадяни, що уклали із страховиками договори обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю, майну третіх осіб під час експлуатації наземного транспортного засобу, а особи, відповідальність яких застрахована, - страхувальник та інші особи, які правомірно володіють забезпеченим транспортним засобом. Володіння забезпеченим транспортним засобом вважається правомірним, якщо інше не встановлено законом або рішенням суду.

Отже, оскільки ОСОБА_4 експлуатував автомобіль "Фольцваген", державний номер НОМЕР_2 на законних підставах, що встановлено вище, то відповідальність за шкоду, заподіяну майну внаслідок експлуатації цього автомобіля була застрахована у відповідача.

Згідно з пунктом 36.4 статті 36 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" виплата страхового відшкодування (регламентна виплата) здійснюється безпосередньо потерпілому (іншій особі, яка має право на отримання відшкодування) або погодженим з ним особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна, сплатили страхове відшкодування за договором майнового страхування (крім регламентної виплати, передбаченої підпунктом "а" пункту 41.1 статті 41 цього Закону), лікування потерпілих та інші послуги, пов'язані з відшкодуванням збитків.

При цьому за умовами п. 12.1 ст. 12 вказаного Закону страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту.

Полісом НОМЕР_3 передбачено, що ліміт відповідальності за шкоду заподіяну майну третіх осіб становить 50 000 грн., франшиза - 510 грн.

Відповідач заперечує проти розміру страхового відшкодування, яке підлягає виплаті на користь позивача, і зазначає про необхідність урахування коефіцієнта фізичного зносу, як це передбачено ст. 29 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів".

Згідно з частинами 4, 16, 17, 18 ст. 9 Закону України "Про страхування" розмір страхової суми та (або) розміри страхових виплат визначаються за домовленістю між страховиком та страхувальником під час укладання договору страхування або внесення змін до договору страхування, або у випадках, передбачених чинним законодавством.

Страхове відшкодування - страхова виплата, яка здійснюється страховиком у межах страхової суми за договорами майнового страхування і страхування відповідальності при настанні страхового випадку.

Страхове відшкодування не може перевищувати розміру прямого збитку, якого зазнав страхувальник.

Крім того, згідно з п. 22.1 ст. 22 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Положеннями п. 36.4. ст. 36 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" передбачено, що виплата страхового відшкодування (регламентна виплата) здійснюється безпосередньо потерпілому (іншій особі, яка має право на отримання відшкодування) або погодженим з ним особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна, сплатили страхове відшкодування за договором майнового страхування (крім регламентної виплати, передбаченої підпунктом "а" пункту 41.1 статті 41 цього Закону), лікування потерпілих та інші послуги, пов'язані з відшкодуванням збитків.

Звіт про оцінку транспортного засобу є лише попереднім оціночним документом, в якому зазначається про можливу, але не кінцеву суму, що витрачена на відновлення транспортного засобу. Реальним же підтвердженням виплати суми страхового відшкодування страхувальнику, є саме платіжне доручення.

При цьому Законами України "Про страхування" та "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" не передбачено зобов'язання страховика за договором добровільного страхування визначати розмір страхового відшкодування тільки в розмірі суми, встановленої звітом про оцінку транспортного засобу, оскільки цей звіт є попереднім оціночним документом, що визначає можливу, але не остаточну суму, необхідну для відновлення транспортного засобу.

Зазначена правова позиція також наведена у постанові Верховного Суду України від 15.04.2015 по справі №910/7163/14, яка прийнята з підстав неоднакового застосування одних і тих самих норм матеріального права, а саме положень статей 22, 29 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" та має враховуватись іншими судами загальної юрисдикції в силу ч. 1 ст. 111-28 ГПК України.

Суд також звертає увагу на те, що сума в розмірі 13 672,55 грн., визначена у п. 2 висновків Звіту № 08-048 від 26.08.2015 спеціаліста-оцінщика з визначення вартості матеріального збитку, спричиненого володільцю Hyundai sonata, складеного фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1, як розмір матеріального збитку, не узгоджується з висновком, наведеним у п. 1 зазначеного Звіту, в якому зазначено, що тільки вартість відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу становить 23 139,02 грн.

Крім того, з описової частини Звіту, вбачається, що 13 672,55 грн. є лише вартістю складових частин, необхідних для ремонту транспортного засобу, тобто зазначена сума матеріального збитку не включає вартості робіт з відновлювального ремонту.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, позивачем долучено рахунок-фактуру № 2608-15 від 26.08.2015р., складеного ФОП ОСОБА_5, згідно якого вартість складових частин та ремонту пошкодженого ТЗ "Hyundai sonata" д/н НОМЕР_1 у загальній сумі складає 22891,50 гривень, що не перевищує загальну суму матеріального збитку, визначену Звітом спеціаліста-оцінщика у сумі 23 139,02 грн. з урахуванням фізичного зносу 0,60, та на підставі якого позивачем здійснено розрахунок і виплату страхового відшкодування (двома окремими виплатами - часткова і повна).

Отже, матеріалами справи підтверджено, що вартість відновлювального ремонту автомобіля марки Hyundai sonata", державний номер НОМЕР_1, становить у загальній сумі 22891,50 грн.

За таких обставин, враховуючи розмір права зворотної вимоги, який перейшов до позивача, а також визначені полісом НОМЕР_3 розміри лімітів відповідальності (50 000 грн.), франшизи (510,00грн.) та часткову сплату відповідачем суми страхового відшкодування в розмірі 13162,55 грн., суд дійшов висновку, що відповідач зобов'язаний відшкодувати позивачу витрати в розмірі 8793,95 грн.

Як встановлено в ст. 43 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

В силу вимог ст. ст. 33, 34 цього Кодексу, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідач під час розгляду справи не надав суду належних і допустимих доказів, які б спростовували заявлені позовні вимоги, а заперечення відповідача є необґрунтованими та не приймаються судом до уваги.

З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог у повному обсязі, з покладенням судового збору на відповідача, в порядку ст. 49 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись ст.ст. 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

В И Р І Ш И В:

1. Позовні вимоги задовольнити повністю.

2. Стягнути з Публічного акціонерного товариства "Страхова компанія "Універсальна" (01133, м. Київ, бульвар Лесі Українки, 9; ) на користь Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Альфа страхування" (02160, м. Київ, пр-т. Возз'єднання, 19; ) 8793 грн. 95 коп. матеріальної шкоди, 1378,00 грн. витрат по сплаті судового збору та 1515 грн. 80 коп. витрат по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги. Видати наказ.

Рішення набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його прийняття, оформленого відповідно до вимог ст. 84 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено 21.11.2016р.

Суддя А.І. Привалов