номер провадження справи 13/98/16-5/91/16
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.11.2016 Справа № 908/2408/16

За позовом: Дочірнього підприємства "Хімік" Публічного акціонерного товариства "Азот" (18014, Черкаська область, м. Черкаси, вул. Першотравнева, 72)

До відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю "Захист ЛТД" (69104, Запорізька область, м. Запоріжжя, вул. Малиновського, 26 - а, кв. 95; адреса для листування: 69057, Запорізька область, м. Запоріжжя, вул. О. Матросова, 8 - а, офіс 13)

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача: Публічне акціонерне товариство "Концерн Стирол (84610, Донецька область, м. Горлівка, вул. Горлівської дивізії, буд. 10; електронна пошта: )

про стягнення 16 707, 66 грн.

За зустрічним позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю "Захист ЛТД" (69104, Запорізька область, м. Запоріжжя, вул. Малиновського, 26 - а, кв. 95; адреса для листування: 69057, Запорізька область, м. Запоріжжя, вул. О. Матросова, 8 - а, офіс 13)

До відповідача: Дочірнього підприємства "Хімік" Публічного акціонерного товариства "Азот" (18014, Черкаська область, м. Черкаси, вул. Першотравнева, 72)

про визнання договору уступки права вимоги № УТ-17/11/15 від 17.11.2015 недійсним

Суддя Проскуряков К.В.

Представники сторін:

Від позивача: Медведєв В.Ю., довіреність № 11 від 04.11.2016

Від відповідача: Вакуленко Д.О., довіреність № 02/16-3299 від 22.02.2016

Від 3-ої особи: Медведєв В.Ю., довіреність № б/н від 27.07.2016

СУТНІСТЬ СПОРУ:

13.09.2016 до господарського суду Запорізької області надійшла позовна заява Дочірнього підприємства "Хімік" Публічного акціонерного товариства "Азот" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Захист ЛТД" про стягнення 16 707, 66 грн.

Ухвалою суду від 13.09.2016 суддею Серкізом В.Г. прийнято вказану позовну заяву до розгляду та порушено провадження у справі №908/2408/16, присвоєно номер провадження - 13/98/16, судове засідання призначено на 18.10.2016.

Відповідно до Протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 17.10.2016, враховуючи закінчення повноважень судді Серкіза В.Г., на підставі Постанови Верховної Ради України "Про звільнення суддів" від 08.09.2016 №1515-VIII, зазначену справу передано на розгляд судді Проскурякова К.В. Ухвалою суду від 17.10.2016 справу №908/2408/16, номер провадження - 13/98/16 прийнято до розгляду, справі присвоєно номер провадження - 13/98/16-5/91/16, судове засідання призначено на 18.10.2016.

До початку розгляду справи по суті представником ТОВ "Захист ЛТД" надано суду зустрічну позовну заяву від 10/16-3741 від 17.10.2016 про визнання договору уступки права вимоги №УТ-17/11/15 від 17.11.2015 недійсним. Ухвалою суду від 18.10.2016 зустрічну позовну заяву прийнято для спільного розгляду з первісним позовом у справі №908/2408/16, судове засідання призначено на 18.10.2016. Ухвалою суду від 18.10.2016 №908/2408/16 залучено до участі у справу №908/2408/16 у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача за первісним позовом - Публічне акціонерне товариство "Концерн Стирол», розгляд справи відкладено на 16.11.2016 р. о/об 11 год. 30 хв. У судовому засіданні 16.11.2016 судом оголошено вступну та резолютивну частину рішення.

За клопотанням позивача розгляд справи відбувався без фіксації судового процесу за допомогою технічних засобів.

Позивач за первісним позовом позовні вимоги підтримав в повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві. Суду надано наступні пояснення: 17.11.2015 між Публічним акціонерним товариством «Концерн «Стирол» та Дочірнім підприємством «Хімік» Публічного акціонерного товариства «Азот» було укладено договір про відступлення права вимоги (цесія) № УТ-17/11/15, відповідно до п.п. 1.1., 1.2. якого первісний кредитор (цедент) уступає, а новий кредитор (цесіонарій) приймає вимогу основного боргу за договором поставки № 1019/13 від 03.09.2013, укладеного між первісним кредитором (цедентом) та ТОВ «Захист ЛТД». Згода боржника на відступлення вказаних вимог кредитором новому кредитору не потрібна. Загальна сума відступленої вимоги згідно із п. 1.1. договору складає 16 707,66 грн. за послуги з поставки засобів індивідуального захисту. 01.04.2016 позивач направив на адресу відповідача претензію № 36 від 31.03.2016 на суму 16 707,66 грн., яка була отримана останнім 08.04.2016, що підтверджується матеріалами справи. Відповіді на претензію позивач не отримав. Просить суд стягнути з відповідача 16 707, 66 грн. Просить первісний позов задовольнити в повному обсязі.

Відповідач за первісним позовом проти задоволення позовних вимог заперечує, оскільки позивач просить суд повернути безпідставно отримані грошові кошти. В той час, як між сторонами існують договірні відносини. Просить в задоволенні первісного позову відмовити.

Позивач за зустрічним позовом просить суд визнати договір уступки права вимоги №УТ-17/11/15 від 17.11.2015 недійсним у зв'язку з тим, що правочин вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином на підставі ст. 234 ЦК України. До того, позивачем у справі (ДП «Хімік» ПАТ «Азов») не надано суду доказів сплати суми у розмірі 16 707,66 грн. на користь ПАТ «Концерн «Стирол», що є порушенням п. 2.3. договору цесії. Просить зустрічний позов задовольнити.

Відповідач за зустрічним позовом надав суду письмовий відзив на зустрічну позовну заяву, відповідно до якого частиною 1 ст. 627 ЦК України визначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторонами договору про відступлення права вимоги (цесія) № УТ-17/11/15 від 17.11.2015 досягнуто згоди з усіх істотних умов договору. Просить в задоволенні зустрічного позову відмовити.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача: ПАТ «Концерн Стирол» надало суду наступні пояснення: дійсно між ПАТ «Концерн Стирол» та ДП «Хімік» ПАТ «Азов» було укладено договір про відступлення права вимоги (цесія) № УТ-17/11/15. ПАТ «Концерн Стирол» передало ДП «Хімік» ПАТ «Азов» усі документи, що підтверджують права вимоги, що відступається. Позовні вимоги за первісним позовом є обґрунтованими.

Розглянувши та дослідивши матеріали справи, заслухавши представників сторін, суд

ВСТАНОВИВ:

Як вбачається з матеріалів справи, 03.09.2013 між Публічним акціонерним товариством «Концерн «СТИРОЛ» (далі - покупець) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Захист ЛТД» (далі - постачальник) було укладено договір поставки №1019/13 (далі - договір з усіма змінами, додатками та доповненнями), відповідно до п.п. 1.1. - 1.3. якого постачальник зобов'язується поставити у власність покупця засоби індивідуального захисту (далі - товар), а покупець зобов'язується прийняти товар та здійснити його оплату відповідно до умов цього договору. Ціна, загальна кількість, асортимент та номенклатура товару, який постачається за цим договором визначаються у рахунках-фактурах, або у відповідних специфікаціях до цього договору. постачальник виставляє рахунок-фактуру для оплати після отримання від покупця відповідної заявки на поставку партії товару, яка подається у письмовій формі або факсимільним/поштовим способом (рекомендованим листом).

Пунктами 2.1. - 2.3., 2.5. договору передбачено, що орієнтовна сума договору на дату його підписання складає 600 000,00 грн., у т.ч. ПДВ. Загальна сума цього договору складається з вартості фактично оплаченого та поставленого товару, відповідно до рахунків-фактур або специфікацій до цього договору. Оплата товару здійснюється покупцем шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок постачальника, зазначений у договорі або у рахунках-фактурах, або інших додатках до цього договору. Покупець оплачує кожну партію товару на умовах 50 % передоплати, залишок 50 % вартості товару оплачується покупцем протягом 14 календарних днів з дати його поставки у повному обсязі, якщо інше не передбачено відповідним додатком до цього договору.

Відповідно до п.п. 3.3., 3.5. договору строк поставки товару складає 30 календарних днів з дати здійснення покупцем попередньої оплати, відповідно до п. 2.5. договору. Датою поставки товару покупцю вважається дата, зазначена у накладних або товарно-транспортних накладних, підписаних уповноваженими представниками сторін.

06.05.2014 між сторонами було укладено додаткову угоду № 1 до договору, відповідно до якої п. 2.5. договору викладено в наступній редакції (а.с. 39): «В залежності від статусу постачальника по відношенню до постачаємого в межах цього договору товару, покупець оплачує кожну партію товару на наступних умовах: Виробник - 50 % передоплата, залишок 50 % протягом 10 банківських днів з дати отримання товару у повному обсязі. Дилер - 30 % передоплата, залишок 70 % протягом 10 банківських днів з дати отримання товару у повному обсязі. Посередник - 100 % оплата протягом 20 банківських днів з дати отримання партії товару у повному обсязі.

Позивачем було здійснено часткову поставку товару, що підтверджується матеріалами справи на суму 6 267,12 грн. (а.с. 40, 41, 44, 45).

Листом від 18.07.2014 № 07/14- відповідач повідомив третю особу про те, що доставка товару перевізниками у зону АТО тимчасово недоступна (а.с. 43).

Листом від 20.05.2015 № 04/15-2475 відповідач підтвердив наявність перед ПАТ «Концерн «Стирол» заборгованості у розмірі 16 707,66 грн. (а.с. 46).

20.08.2015 ПАТ «Концерн «Стирол» направило ТОВ «Захист ЛТД» претензію на суму 25 076,71 грн., що підтверджується матеріалами справи (а.с. 49 - 51). ТОВ «Захист ЛТД» надало відповідь на претензію за вих.. № 09/15-2805 від 10.09.2015, якою визнало претензію частково обґрунтованою (а.с. 52 - 53).

17.11.2015 між Публічним акціонерним товариством «Концерн «Стирол» (далі - первісний кредитор) та Дочірнім підприємством «Хімік» Публічного акціонерного товариства «Азот» (далі - новий кредитор) було укладено договір про відступлення права вимоги (цесія) № УТ-17/11/15 (далі - договір цесії), відповідно до п.п. 1.1., 1.2. якого первісний кредитор (цедент) уступає, а новий кредитор (цесіонарій) приймає вимогу основного боргу за договором поставки № 1019/13 від 03.09.2013, укладеного між первісним кредитором (цедентом) та ТОВ «Захист ЛТД» (далі - боржник). Згода боржника на відступлення вказаних вимог кредитором новому кредитору не потрібна. Загальна сума відступленої вимоги згідно із п. 1.1. договору складає 16 707,66 грн. за послуги з поставки засобів індивідуального захисту.

Відповідно до п.п. 2.1., 2.3. договору цесії первісний кредитор (цедент) у строк не пізніше 5 робочих днів з моменту підписання договору зобов'язується передати новому кредитору (цесіонарію) належним чином завірені копії усіх документів, підтверджуючих вимогу, що відступається, відповідно до п. 1.1. договору, з усіма додатковими угодами та додатками до нього; інших документів, які підлягають передачі. Передача документів оформлюється двостороннім Актом, підписаним первісним кредитором та новим кредитором. В рахунок оплати вимоги, що відступається, новий кредитор зобов'язується оплатити первісному кредитору суму у розмірі 16 707,66 грн. протягом 14 календарних днів з дати укладання цього договору.

ПАТ «Концерн «Стирол» передало, а ДП «Хімік» ПАТ «Азот» прийняло наступні документи: договір поставки № 1019/13 від 03.09.2013, додаткову угоду до договору від 06.05.2014 № 1, Акт звірки взаєморозрахунків від 30.10.2015, що підтверджується підписаним між сторонами Актом приймання-передачі документів (а.с. 57, 106).

01.04.2016 позивач направив на адресу відповідача претензію № 36 від 31.03.2016 на суму 16 707,66 грн., яка була отримана останнім 08.04.2016, що підтверджується матеріалами справи (а.с. 58, 59). Відповіді на претензію позивач не отримав. Доказів сплати суми боргу відповідачем суду не надано.

06.10.2016 позивач направив на адресу відповідача Акт звірки взаєморозрахунків на суму 16 707, 66 грн. (ас.. 82 - 84). Відповіді позивач не отримав.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно ст. 193 Господарського кодексу України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутністю конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Не допускається одностороння відмова від виконання зобов'язань. Аналогічні норми містяться в ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України.

Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Договір, укладений сторонами з дотримання вимог, необхідних для чинності правочину, у тому числі відповідно до чинних нормативно-правових актів, має обов'язкову силу для сторін. Будучи пов'язаними взаємними правами та обов'язками (зобов'язаннями), сторони не можуть в односторонньому порядку відмовлятись від виконання зобов'язання.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 512 Цивільного кодексу України передбачено, що кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Правочин щодо заміни кредитора у зобов'язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов'язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові (ч. 1 ст. 513 ЦК України). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 514 ЦК України).

Заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом (ч. 1 ст. 516 ЦК України).

Пунктом 1.2. договору цесії передбачено, що згода боржника на відступлення вказаних вимог кредитором новому кредитору не потрібна. Загальна сума відступленої вимоги згідно із п. 1.1. договору складає 16 707,66 грн. за послуги з поставки засобів індивідуального захисту.

Первісний кредитор у зобов'язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення (ч. 1 ст. 517 ЦК України).

ПАТ «Концерн «Стирол» передало, а ДП «Хімік» ПАТ «Азот» прийняло наступні документи: договір поставки № 1019/13 від 03.09.2013, додаткову угоду до договору від 06.05.2014 № 1, Акт звірки взаєморозрахунків від 30.10.2015, що підтверджується підписаним між сторонами Актом приймання-передачі документів (а.с. 57, 106).

Позивач просить суд стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 16 707,66 грн., яка підтверджена матеріалами справи та підлягає стягненню.

Заперечення відповідача за первісним позовом до уваги суду не приймається, оскільки позовні вимоги за первісним позовом обґрунтовано ст. 693 ЦК України, відповідно до якої, якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

Щодо зустрічних позовних вимог про визнання договору уступки права вимоги №УТ-17/11/15 від 17.11.2015 недійсним у зв'язку з тим, що правочин вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином на підставі ст. 234 ЦК України. До того, позивачем у справі (ДП «Хімік» ПАТ «Азов») не надано суду доказів сплати суми у розмірі 16 707,66 грн. на користь ПАТ «Концерн «Стирол», що є порушенням п. 2.3. договору цесії. Суд зазначає наступне:

Частиною 1 ст. 627 ЦК України визначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно ч. 1 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Статтею 203 Цивільного кодексу України встановлено загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, зокрема: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Відповідно до ст. 204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (ч. 1 ст. 638 ЦК України). Аналогічні положення містяться і в статті 180 Господарського кодексу України.

Відповідно до ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Як встановлено судом, 17.11.2015 між Публічним акціонерним товариством «Концерн «Стирол» та Дочірнім підприємством «Хімік» Публічного акціонерного товариства «Азот» було укладено договір про відступлення права вимоги (цесія) № УТ-17/11/15, відповідно до п.п. 1.1., 1.2. якого первісний кредитор (цедент) уступає, а новий кредитор (цесіонарій) приймає вимогу основного боргу за договором поставки № 1019/13 від 03.09.2013, укладеного між первісним кредитором (цедентом) та ТОВ «Захист ЛТД» (далі - боржник). Згода боржника на відступлення вказаних вимог кредитором новому кредитору не потрібна. Загальна сума відступленої вимоги згідно із п. 1.1. договору складає 16 707,66 грн. за послуги з поставки засобів індивідуального захисту. Згода боржника на відступлення вказаних вимог кредитором новому кредитору не потрібна. Загальна сума відступленої вимоги згідно із п. 1.1. договору складає 16 707,66 грн. за послуги з поставки засобів індивідуального захисту.

Відповідно до п.п. 2.1., 2.3. договору цесії первісний кредитор (цедент) у строк не пізніше 5 робочих днів з моменту підписання договору зобов'язується передати новому кредитору (цесіонарію) належним чином завірені копії усіх документів, підтверджуючих вимогу, що відступається, відповідно до п. 1.1. договору, з усіма додатковими угодами та додатками до нього; інших документів, які підлягають передачі. Передача документів оформлюється двостороннім Актом, підписаним первісним кредитором та новим кредитором. В рахунок оплати вимоги, що відступається, новий кредитор зобов'язується оплатити первісному кредитору суму у розмірі 16 707,66 грн. протягом 14 календарних днів з дати укладання цього договору.

Факт передачі документів, передбачених п. 2.1. договору цесії підтверджено Актом приймання - передачі документів (а.с. 57, 106).

Що стосується тверджень позивача за зустрічним позовом про те, що спірний договір вчинено без наміру створення правових наслідків, суд зазначає, що умовами договору цесії, вказаними вище, підставою набуття права вимоги обумовлено передача документів підтверджуючих вимогу, що відступається, а не сплата коштів первісному кредитору згідно із п. 2.3. договору цесії.

Пунктом 3.3. договору цесії передбачено, що у разі порушення строків оплати відповідно до п. 2.3. цього договору, первісний кредитор має право вимагати пеню від нового кредитора у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від простроченої суми за кожен день прострочки оплати.

Відповідно до роз'яснень, наданих Пленумом Вищого господарського суду України та викладених у п. 2 постанови № 11 від 29.05.2013 "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними", вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов'язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог зазначити в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин.

Дослідивши положення договору цесії, судом встановлено, що сторонами досягнуто всіх істотних умов, наявність яких вимагається законодавством.

В п. 3.11. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013 №11 «Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними» (із змінами і доповненнями) роз'яснено, що «фіктивний правочин (стаття 234 ЦК України) є недійсним незалежно від мети його укладення, оскільки сторони не мають на увазі настання правових наслідків, що породжуються відповідним правочином. Таким може бути визнаний будь-який правочин, в тому числі нотаріально посвідчений. Якщо сторонами не вчинено ніяких дій на виконання фіктивного правочину, господарський суд приймає рішення лише про визнання фіктивного правочину недійсним без застосування будь-яких наслідків. У разі коли на виконання правочину було передано якесь майно, такий правочин не може розцінюватися як фіктивний. Саме лише не вчинення сторонами тих чи інших дій на виконання правочину не означає його фіктивності. Визнання фіктивного правочину недійсним потребує встановлення господарським судом умислу його сторін.

З урахуванням того, що фіктивний правочин не спрямований на набуття, зміну чи припинення цивільних прав та обов'язків, він не створює цивільно-правових наслідків незалежно від того, чи він був визнаний судом недійсним.

У розгляді відповідних справ суд має враховувати, що ознака фіктивності має бути притаманна діям усіх сторін правочину. Якщо хоча б одна з них намагалася досягти правового результату, то даний правочин не може визнаватися фіктивним. Позивач, який вимагає визнання правочину недійсним, повинен довести, що всі учасники правочину не мали наміру створити правові наслідки на момент його вчинення».

«Фіктивний правочин характеризується тим, що сторони вчиняють такий правочин лише для виду, знаючи заздалегідь, що він не буде виконаним; вчиняючи фіктивний правочин, сторони мають інші цілі, ніж ті, що передбачені правочином. Фіктивним може бути визнаний будь-який правочин, якщо він не має на меті встановлення правових наслідків.

Ознака вчинення його лише для вигляду повинна бути властива діям обох сторін правочину. Якщо одна сторона діяла лише для вигляду, а інша - намагалася досягти правового результату, такий правочин не може бути фіктивним.

Позивач, який звертається до суду з позовом про визнання правочину фіктивним, повинен довести суду відсутність в учасників правочину наміру створити юридичні наслідки» (постанова Верховного Суду України від 21.01.2015 №6-197цс14).

Проте, доводи спростовуються виконанням сторонами його умов, зокрема факт передачі документів, передбачених п. 2.1. договору цесії підтверджено Актом приймання - передачі документів (а.с. 57, 106) та фактично переходять права вимоги до позивача у справі. Неналежність виконання сторонами умов договору не свідчить про його недійсність.

Отже, позивачем за зустрічним позовом не доведено належними доказами факту існування вказаних ним обставин, з якими закон пов'язує можливість визнання недійсним договору, у зв'язку з чим суд відмовляє позивачу у задоволенні позову.

За таких обставин, суд вважає, що первісні позовні вимоги підлягають задоволенню повному обсязі, в задоволенні зустрічного позову слід відмовити.

Судові витрати відносяться на відповідача за первісним позовом та на позивача за зустрічним позовом.

Згідно із п. 4 ст. 129 Конституції України, ст.ст. 33, 34 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно із ст. 43 ГПК України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Керуючись ст.ст. 49, 82- 85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Первісний позов задовольнити.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Захист ЛТД" (69104, Запорізька область, м. Запоріжжя, вул. Малиновського, 26 - а, кв. 95; адреса для листування: 69057, Запорізька область, м. Запоріжжя, вул. О. Матросова, 8 - а, офіс 13, р/р 6841 в ПАТ «ПУМБ» м. Київ, МФО 334851, ) на користь Дочірнього підприємства "Хімік" Публічного акціонерного товариства "Азот" (18014, Черкаська область, м. Черкаси, вул. Першотравнева, 72, р/р 0307 в ПАТ «Сбербанк», МФО 320627, ) заборгованість у розмірі 16 707 (шістнадцять тисяч сімсот сім) грн. 66 коп., судовий збір у розмірі 1 378 (одна тисяча триста сімдесят вісім) грн. 00 коп. Видати наказ.

3. В задоволенні зустрічного позову відмовити.

Суддя К.В. Проскуряков

Рішення господарського суду набирає чинності протягом 10 днів із дня його підписання

Рішення оформлено у повному обсязі та підписано 21.11.2016.