РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 листопада 2016 року Справа № 924/1666/14

Рівненський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Юрчук М.І., суддя Демидюк О.О. , суддя Саврій В.А.

при секретарі судового засідання Новоселецькому І.А.

за участю представників сторін:

позивача: представник не з'явився;

відповідача 1: представник не з'явився;

відповідача 2: представник не з'явився.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу відповідача 2 Товариства з обмеженою відповідальністю "Універсалбуд" на рішення господарського суду Хмельницької області від 30.09.15р. у справі № 924/1666/14 (головуючий суддя Гладій С.В., судді Музика М.В., Заверуха С.В.)

за позовом Публічного акціонерного товариства "ОСОБА_1 Аваль" в особі Хмельницької обласної дирекції

до відповідачів: 1. Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговельно-сервісний центр - "Універсалсервіс"

2. Товариства з обмеженою відповідальністю "Універсалбуд"

про стягнення 303321 дол. США заборгованості за кредитом, 29189,90 дол. США заборгованості за відсотками, 95583,37 грн. пені за несвоєчасне погашення кредиту, 26189,13 грн. пені за несвоєчасне погашення відсотків, 69996,11 грн. штрафу

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Хмельницької області від 30.09.2015 р. у справі № 924/1666/14 позовні вимоги Публічного акціонерного товариства "ОСОБА_1 Аваль" в особі Хмельницької обласної дирекції до Товариства з обмеженою відповідальністю "Торгово-сервісний центр - Універсалсервіс", Товариства з обмеженою відповідальністю "Універсалбуд" задоволено частково; стягнуто солідарно з відповідача-1 та відповідача-2 на користь позивача 303 321 дол. США заборгованості за кредитом, 29 189,90 дол. США заборгованості за відсотками, 95 583,31 грн. пені за несвоєчасне погашення кредиту, 26 189,13 грн. пені за несвоєчасне погашення відсотків, 69 996,11 грн. штрафу за неподання фінансової звітності, 50000,00 грн. штрафу згідно пункту 4.1.5 за невиконання пункту 2.3.17 додаткової угоди до кредитного договору; стягнуто з відповідача 1 та відповідача на користь позивача по 36 540,00 грн. з кожного, витрат по оплаті судового збору. В позові в частині стягнення 0,06 грн. пені за несвоєчасне погашення кредиту відмовлено.

Рішення місцевого господарського суду мотивоване тим, що відповідач 1 неналежним чином виконував свої обовязки по поверненню кредиту та сплаті відсотків і комісії за його користування за договором, у звязку з чим, відповідно до висновку експерта № 857/15-26 від 05.08.2015 р., за відповідачем 1 станом на 14.10.2014 р. утворилася заборгованість по тілу кредиту, в т. ч. прострочена заборгованість по тілу кредиту, прострочені відсотки по кредиту та поточні відсотки по кредиту. Вимоги позивача про стягнення 303321 дол. США - заборгованості за кредитом, 29189,90 дол. США - заборгованості за відсотками є обґрунтованими. За порушення строків погашення кредиту позивачем згідно умов договору нараховано пеню за несвоєчасне погашення кредиту, пеню за несвоєчасне погашення відсотків, штраф за неподання фінансової звітності, та штраф згідно п. 4.1.5 за невиконання п. 2.3.17 додаткової угоди до кредитного договору. Висновок експерта від 05.08.2015 р. встановив фактичний розрахунок пені, згідно якого в позові, відмовлено лише в частині стягнення 0,06 грн. пені за несвоєчасне погашення кредиту. Нараховані суми штрафу є правомірними та підлягають задоволенню. Відповідачі у даній справі є солідарними боржниками щодо виконання зобовязання за кредитним договором. Відповідачем 2 було надано згоду на забезпечення зобовязання (договір поруки) відповідача 1 за кредитним договором № 014/08-11/8856/5 від 31.05.2012 р. (додаткова угода) у випадку зміни умов кредитного договору у майбутньому. Порука відповідача 2 перед позивачем за виконання відповідачем 1 зобовязань за кредитним договором не є припиненою.

Не погоджуючись з прийнятим судом першої інстанції рішенням, відповідач 2 Товариство з обмеженою відповідальністю "Універсалбуд" звернулося до Рівненського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою від 01.02.2016 р., в якій просить рішення господарського суду Хмельницької області від 30.09.2015 р. у даній справі скасувати і відмовити у задоволенні позовних вимог Банку.

Апеляційна скарга мотивована тим, що рішення прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, а тому підлягає скасуванню. Крім того, апелянт, як на підставу скасування рішення суду першої інстанції, посилається на те, що суд не дав належної оцінки тому факту, що позивач не звернувся до суду із позовною вимогою про розірвання кредитного договору і не просить цього у позові, при цьому до звернення в суд із даним позовом, у справі відсутнє повідомлення банку про дострокове повернення усієї суми кредиту чи розірвання договору. Вже сам цей факт вказує на відсутність законних підстав для задоволення позовних вимог банку, відповідно суд порушив норми процесуального права. Крім того, в порушення умов кредитного договору передбачено строк повернення кредиту не пізніше 29.03.2017 р., а заявник просить суд звернути достроково стягнення на всю суму боргу. При цьому, питання про припинення дії договору не ставиться, що є неприпустимим порушенням прав позичальника при стягненні всієї суми за договором. Як підстава для звернення банку до суду про стягнення усієї суми боргу за кредитним договором має бути доведено факт порушення його права. Однак, така сума може бути заявлена у позові лише за наявності настання події, яка може настати у даному випадку лише після розірвання кредитного договору. Предмет спору - стягнення боргу у розмірі 337777,20 доларів США, що заявляє банк у позові, суттєво впливає на права та інтереси усіх учасників процесу і незаконне стягнення такої суми призведе до порушення прав товариства. Крім того, скаржник зазначає, що як видно із розрахунків заборгованості наданих банком до позовної заяви та з огляду на додані графіки платежів - суми не співпадають, що дає обґрунтовані підстави вважати суму заявленого боргу значено завищено. У додаткових угодах до договору поруки відсутні будь які додатки, але саме в них міститься збільшений обсяг відповідальності поручителя за щомісячними платежами. Також, скаржник зазначає, про те, що спір між тими ж сторонами, про той же предмет із тих же підстав, а саме звернення стягнення за кредитним договором № 014/08-11/8856 вже розглядається. Суд першої інстанції не надав належну оцінку нормам матеріального та процесуального права в частині відповідальності поручителя.

Представником позивача подано відзив на апеляційну скаргу, відповідно до якого він просить суд рішення господарського суду Хмельницької області від 30.09.2015 р. у справі № 924/1666/14 залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення з підстав, викладених у відзиві.

Представником відповідача 1 подано відзив на апеляційну скаргу, відповідно до якого він просить суд задоволити апеляційну скаргу ТзОВ "Універсалбуд"; скасувати повністю рішення господарського суду Хмельницької області від 30.09.2015 р. у справі № 924/1666/14 і прийняти нове рішення, яким повністю відмовити в задоволенні позову ПАТ "ОСОБА_1 Аваль" в особі Хмельницької обласної дирекції, з підстав викладених у відзиві.

В судове засідання 22.11.2016 р. сторони явку представників не забезпечили, хоча були належним чином повідомлені про день, час та місце розгляду апеляційної скарги, про що свідчить повідомлення про вручення поштового відправлення (ухвали суду).

Разом з тим, 21.11.2016 р. представник позивача ПАТ "ОСОБА_1 Аваль" в особі Хмельницької обласної дирекції електронною поштою надіслав до апеляційного суду клопотання, в якому просить слухання справи № 924/1666/14 відкласти на іншу дату та виконати вимоги частини 2 статті 109 ГПК України, надіслати до Вищого господарського суду України касаційну скаргу ПАТ "ОСОБА_1 Аваль" від 27.10.2016 р. разом із справою № 924/1666/14.

22.11.2016 р. представник позивача ПАТ "ОСОБА_1 Аваль" в особі Хмельницької обласної дирекції електронною поштою надіслав до апеляційного суду додаткове клопотання, в якому просить слухання справи № 924/1666/14 відкласти на іншу дату. Крім того, позивач зазначив, про те, що 21.11.2016 р. ВГСУ скасував рішення господарського суду Хмельницької області від 31.05.2016 р. у справі № 924/308/16, яке залишене без змін постановою Рівненського апеляційного господарського суду від 22.08.2016 р. про визнання кредитного договору № 014/08-11/8856 від 30.03.2007 р. недійсним. Банк не може надати на засідання суду апеляційної інстанції, яке відбудеться 22.11.2016 р. відповідну ухвалу ВГСУ у справі № 924/308/16, яка є беззаперечним і необхідним доказом, що впливає на вирішення по суті справи № 924/1666/14.

Клопотання позивача щодо відкладення розгляду апеляційної скарги у справі № 924/1666/14, обґрунтовані тим що, представник банку, у віданні якого перебуває дана справа немає можливості прибути у вказаний час для участі у судовому засіданні, у звязку із відрядженням до м. Києва (копія відрядження додається) та необхідністю подання ухвали ВГСУ у справі № 924/308/16 від 21.11.2016 р.

22.11.2016 р. від директора відповідача 1 ТзОВ "Торгово-сервісний центр - Універсалсервіс" також надійшла заява про відкладення розгляду даної справи на іншу дату, у звязку відсутністю повноважних представників та тривалою тимчасовою непрацездатністю директора товариства, що унеможливило укладення договорів на представництво з іншими представниками (фотокопія листка непрацездатності додається).

Розглянувши подані клопотання та заяву щодо відкладення розгляду апеляційної скарги у даній справі колегія суддів зазначає наступне.

Частиною 1 статті 102 ГПК України визначено, що апеляційна скарга на рішення місцевого господарського суду розглядається у двомісячний строк з дня постановлення ухвали про прийняття апеляційної скарги до провадження.

Згідно статті 99 ГПК України в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у цьому розділі. Апеляційний господарський суд, переглядаючи рішення в апеляційному порядку, користується правами, наданими суду першої інстанції.

Частиною 3 статті 69 ГПК України передбачено, що у виняткових випадках за клопотанням сторони, з урахуванням особливостей розгляду спору, господарський суд ухвалою може продовжити строк розгляду спору, але не більше як на п'ятнадцять днів.

Згідно пункту 1 частини 1 статті 77 ГПК України господарський суд відкладає в межах строків, встановлених статтею 69 цього Кодексу, розгляд справи, коли за якихось обставин спір не може бути вирішено в даному засіданні.

Ухвалою Рівненського апеляційного господарського суду від 11.02.2016 р. у справі № 924/1666/14, зокрема, прийнято апеляційну скаргу відповідача 2 Товариства з обмеженою відповідальністю "Універсалбуд" до провадження.

В подальшому провадження за апеляційною скаргою ТзОВ "Універсалбуд" у даній справі поновлювалось та зупинялося, у зв'язку з поданням касаційних скарг на інші ухвали Рівненського апеляційного господарського суду у даній справі та направленням матеріалів справи № 924/1666/14 до Вищого господарського суду України.

Ухвалою Рівненського апеляційного господарського суду від 19.08.2016 р. поновлено апеляційне провадження у справі № 924/1666/14 та призначено апеляційну скаргу до розгляду.

Ухвалою Рівненського апеляційного господарського суду від 22.09.2016 р. у справі № 924/1666/14, у зв'язку із задоволенням заяви про самовідвід судді Крейбух О.Г., апеляційну скаргу відповідача 2 ТзОВ "Універсалбуд" прийнято до провадження у новому складі суду: головуючий суддя Юрчук М.І., суддя Демидюк О.О., суддя Саврій В.А. та призначено її до розгляду на 02.11.2016 р. (протокол автоматичної зміни складу колегії суддів від 22.09.2016 р.).

Згідно приписів абзацу 4 пункту 3.8. постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 р. № 18 із подальшими змінами та доповненнями, у разі зміни складу суду перебіг строку вирішення спору починається заново.

У зв'язку із тимчасовою непрацездатністю головуючого судді судове засідання 02.11.2016 р. у справі № 924/1666/14 не відбулось. Сторони у справі були належним чином повідомленні про неможливість проведення даного судового засідання; до матеріалів справи долучено відповідну довідку.

Ухвалою Рівненського апеляційного господарського суду від 14.11.2016 р. справа № 924/1666/14 призначена до розгляду в судовому засіданні, в межах процесуальних строків розгляду скарги на 22.11.2016 р.

Таким чином, враховуючи наведені обставини, двохмісячний строк розгляду апеляційної скарги на рішення суду у даній справі згідно норм ГПК України, закінчується 22.11.2016 р.

Разом з тим, на момент розгляду в судовому засіданні 22.11.2016 р. апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції від 30.09.2015 р. у справі № 924/1666/14, жодних клопотань, заяв щодо продовження строків її розгляду згідно норм ГПК від сторін у даній справі до суду не надходило.

За наведених обставин, враховуючи строк розгляду апеляційної скарги на рішення місцевого господарського суду згідно статті 102 ГПК України, відсутність клопотань та заяв сторін щодо продовження такого (стаття 69 ГПК України), клопотання позивача та заява відповідача 1 про відкладення розгляду скарги до задоволення не підлягають.

Щодо клопотання позивача про виконання судом вимог частини 2 статті 109 ГПК України, та надіслання до Вищого господарського суду України касаційну скаргу ПАТ "ОСОБА_1 Аваль" від 27.10.2016 р. разом із справою № 924/1666/14, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

31.10.2016 р. до Рівненського апеляційного господарського суду надійшла касаційна скарга ПАТ "ОСОБА_1 Аваль" на ухвалу Рівненського апеляційного господарського суду від 15.09.2016 р. у справі № 924/1666/14 про виправлення описки.

Відповідно до статті 109 ГПК України касаційна скарга подається до Вищого господарського суду України через апеляційний господарський суд, який прийняв оскаржуване рішення чи постанову. Апеляційний господарський суд зобов'язаний невідкладно надіслати скаргу разом зі справою до Вищого господарського суду України.

Згідно абзацу 1 пункту 4.1 постанови пленуму Вищого господарського суду України № 11 від 24.102011 р. "Про деякі питання практики застосування розділу XII1 Господарського процесуального кодексу України", зі змінами та доповненнями, у випадках подання касаційної скарги на ухвали, зазначені в пунктах 1, 5, 10 - 21 частини першої статті 106 ГПК, до суду касаційної інстанції передаються лише копії матеріалів, необхідних для розгляду скарги. У формуванні копій матеріалів, необхідних для розгляду касаційної скарги, має дотримуватися порядок, зазначений в Інструкції з діловодства в господарських судах України, затвердженій наказом Державної судової адміністрації України від 20.02.2013 № 28. За необхідності суд касаційної інстанції (з урахуванням вимог частини третьої статті 106 і статті 111-4 ГПК в їх системному взаємозв'язку) витребує з суду нижчої інстанції також копії інших матеріалів справи, а в разі потреби - й матеріали справи (в оригіналі), необхідні для розгляду касаційної скарги на ухвалу суду.

Відповідно до пунктів 2.4.21. 2.4.23. Інструкції з діловодства в господарських судах України, затвердженої наказом ДСА України від 20.02.2013 р. № 28, з подальшими змінами та доповненнями, у разі подання апеляційної (касаційної) скарги на ухвали, зазначені в пунктах 1, 5, 10 - 21 частини 1 статті 106 ГПК України, місцевий господарський суд, а у разі подання касаційної скарги відповідно апеляційний господарський суд самостійно, виходячи з конкретних обставин справи та змісту апеляційної (касаційної) скарги, вирішує питання про перелік матеріалів, копії яких йому необхідно надіслати до суду апеляційної (касаційної) інстанції для розгляду скарги. Матеріали оскарження ухвали формуються лише з копій матеріалів, необхідних для розгляду скарги. До матеріалів оскарження ухвали приєднується копія оскаржуваної ухвали, яка виготовляється з оригіналу ухвали з підписом судді (підписами суддів) та засвідчується суддею, а за його відсутності - одним із заступників голови місцевого господарського суду або головою суду. Оригінал оскаржуваної ухвали залишається в матеріалах справи.

Таким чином, оскарження ухвали Рівненського апеляційного господарського суду від 15.09.2016 р. у справі № 924/1666/14 про виправлення описки, не передбачає надіслання до суду касаційної інстанції всіх матеріалів справи.

Супровідним листом Рівненського апеляційного господарського суду від 14.11.2016 р. №01-28/924/1666/14/6105/16 матеріали оскарження ухвали 15.09.2016 р. у справі № 924/1666/14 за позовом Публічного акціонерного товариства "ОСОБА_1 Аваль" в особі Хмельницької обласної дирекції до Товариства з обмеженою відповідальністю "Торгово-сервісний центр - Універсалсервіс", Товариства з обмеженою відповідальністю "Універсалбуд" про стягнення 303321 дол. США заборгованості за кредитом, 29189,90 дол. США заборгованості за відсотками, 95583,37 грн. пені за несвоєчасне погашення кредиту, 26189,13 грн. пені за несвоєчасне погашення відсотків, 69996,11 грн. штрафу та касаційну скаргу на ухвалу Рівненського апеляційного господарського суду від 15.06.2016 р. по даній справі направлено до Вищого господарського суду України.

Поряд з цим, колегія суддів зазначає, що пунктом 4.2 вказаної постанови пленуму ВГСУ № 11 від 24.10.2011 р. розяснено, що подання касаційної скарги на ухвалу місцевого або апеляційного господарського суду не перешкоджає продовженню розгляду справи відповідним судом, за винятком випадку, коли касаційною інстанцією витребуються усі матеріали справи; в такому випадку суд нижчої інстанції, надіславши відповідні матеріали до Вищого господарського суду України, зупиняє провадження у справі до повернення цих матеріалів з суду касаційної інстанції.

Станом на 22.11.2016 р. матеріали справи № 924/1666/14 касаційною інстанцією не витребовувалися.

Отже, вимоги ПАТ "ОСОБА_1 Аваль" в клопотанні від 21.11.2016 р. про виконання апеляційним господарським судом вимог частини 2 статті 109 ГПК України та надіслання його касаційної скарги від 27.10.2016 р. на ухвалу Рівненського апеляційного господарського суду від 15.09.2016 р. у справі № 924/1666/14 про виправлення описки, разом із матеріалами справи до Вищого господарського суду України є безпідставним та незаконним.

22.11.2016 р. від Товариства з обмеженою відповідальністю "Універсалбуд" надійшла заява від 22.11.2016 р., в якій апелянт просить зупинити провадження у справі № 924/1666/14 до набрання законної сили рішення у справі № 924/308/16. Обґрунтовуючи дану заяву, скаржник керуючись статтями 99, 79 та частинами 3,4 статті 35 ГПК України вважає, що провадження у справі № 924/1666/14 підлягає зупиненню та зазначає, що на момент розгляду справи у сторін спірних правовідносин були відсутні докази, які мають значення для цієї справи, а саме рішення господарського суду Хмельницької області від 31.05.2016 р. по справі № 924/308/16 за позовом ТзОВ "Торговельно-сервісний центр - Універсалсервіс" до ПАТ "ОСОБА_1 Аваль" про визнання кредитного договору недійсним. Рішення господарського суду Хмельницької області від 31.05.2016 р. було залишено без змін постановою Рівненського апеляційного господарського суду від 22 серпня 2016 р. Проте, 21.11.2016 р. ухвалою ВГСУ по справі № 924/308/16 частково задоволено касаційну скаргу ПАТ "ОСОБА_1 Аваль" та скасовані рішення господарського суду Хмельницької області від 31.05.2016 р., постанова Рівненського апеляційного господарського суду від 22.05.2016 р., а справа направлена на новий судовий розгляд до суду першої інстанції. У справі № 924/308/16 ТзОВ "Універсалсервіс-ТСЦ" обґрунтовує недійсність спірного кредитного договору відсутністю у підписанта повноважень на підписання договору. Задоволення позову по справі № 924/308/16 спричинить необхідність відмови у задоволенні позову по справі № 924/1666/14. Таким чином, скаржник вважає, що подальше апеляційне провадження у даній справі є не можливим до набрання законної сили рішенням по справі № 924/308/16.

Розглянувши дану заяву скаржника, колегія суддів приходить до висновку про відсутність законних та обґрунтованих підстав для її задоволення, з урахуванням наступного.

Відповідно до частини 1 статті 79 ГПК України, господарський суд зупиняє провадження у справі в разі неможливості розгляду даної справи до вирішення пов'язаної з нею іншої справи, що розглядається іншим судом.

Частина 1 даної статті встановлює обов'язок господарського суду зупинити провадження у справі у зв'язку з неможливістю розгляду справи, що знаходиться в провадженні господарського суду, до вирішення пов'язаної з нею іншої справи, яка розглядається іншим судом. Господарський суд повинен зупинити провадження у справі за наявності інформації про розгляд іншої справи, незалежно від заяв учасників судового процесу. Така інформація підтверджується тільки судовими документами: ухвалами, рішеннями, постановами судів, позовними заявами, скаргами.

Згідно абзаців 2, 3 пункту 3.16 постанови пленуму Вищого господарського суду України № 8 від 26.12.2011 р. "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції", з подальшими змінами та доповненнями, відповідно до частини 1 статті 79 ГПК господарський суд зупиняє провадження у справі в разі неможливості розгляду даної справи до вирішення пов'язаної з нею іншої справи, що розглядається іншим судом. При цьому пов'язаною з даною справою є така інша справа, у якій інший суд встановлює обставини, що впливають чи можуть вплинути на подання і оцінку доказів у даній справі; в тому числі йдеться про факти, які мають преюдиціальне значення (частини третя і четверта статті 35 ГПК). Під неможливістю розгляду даної справи слід розуміти неможливість для даного господарського суду самостійно встановити обставини, які встановлюються іншим судом в іншій справі, - у зв'язку з непідвідомчістю або непідсудністю іншої справи даному господарському суду, одночасністю розгляду двох пов'язаних між собою справ різними судами або з інших причин.

Скаржником не подано апеляційному суду жодних належних доказів на підтвердження прийнятого ВГСУ 21.11.2016 р. судового рішення у справі № 924/308/16 про визнання кредитного договору № 014/08-11/8856 від 30.03.2007 р. (копія, фотокопія вступної та резолютивної частини постанови). Обґрунтування поданої заяви про зупинення провадження у справі, являються лише твердженнями скаржника про винесення відповідно ухвали ВГСУ та не підтверджують факту прийняття відповідного судового рішення ВГСУ 21.11.2016 р. у справі № 924/308/16.

Разом з тим, оскаржуване рішення суду у даній справі про стягнення заборгованості за кредитом, за відсотками, пені за несвоєчасне погашення кредиту, за несвоєчасне погашення відсотків та штрафу за кредитним договором № 014/08-11/8856 від 30.03.2007 р., який є предметом розгляду справі № 924/308/16, прийнято судом першої інстанції 30.09.2015 р., з урахуванням всіх обставин справи № 924/1666/14 та наявних на момент прийняття рішення доказів, що стосувалися предмету спору.

Позов ТзОВ "Торгово-сервісний центр - Універсалсервіс" про визнання кредитного договору № 014/08-11/8856 від 30.03.2007 р. укладеним в національній валюті України - гривні поданий позивачем лише у квітні 2016 р.

Таким чином, на момент прийняття оскаржуваного рішення господарського суду Хмельницької області від 30.09.2015 р. у справі № 924/1666/14 жодним судовим рішенням не встановлено обставин, з якими положення статей 203, 215 Цивільного кодексу України пов'язують можливість визнання кредитного договору № 014/08-11/8856 від 30.03.2007 р., недійсним.

За наведених обставин, враховуючи вищевикладене, строк розгляду апеляційної скарги на рішення місцевого господарського суду згідно статті 102 ГПК України та можливість розгляду даної справи за наявними доказами, колегія суддів не вбачає підстав та необхідності зупинення провадження у справі № 924/1666/14.

Крім того, колегія суддів звертає увагу скаржника на те, що даному випадку, враховуючи результати розгляду даних справ про стягнення за кредитним договором та визнання його недійсним, прийняття відповідних судових рішень та набрання ними законної сили, апелянт вправі на підставі статей 112-113 ГПК України звернутися до господарського суду із заявою про перегляд судових рішень за нововиявленими обставинами, що є окремою процесуальною формою судового процесу, яка визначається юридичною природою цих обставин.

Оскільки явка представників сторін в судове засідання обов'язковою не визнавалася, сторони належним чином були повідомлені про день, час і місце розгляду апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до висновку про можливість розгляду апеляційної скарги без участі представників сторін.

Відповідно до частин 1, 2 статті 101 ГПК України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Додаткові докази приймаються судом, якщо заявник обґрунтував неможливість їх подання суду першої інстанції з причин, що не залежали від нього. Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Рівненський апеляційний господарський суд, заслухавши пояснення представників позивача та відповідача 2 (апелянта) у судових засіданнях, розглянувши доводи апеляційної скарги, відзивів на апеляційну скаргу, дослідивши наявні матеріали справи, перевіривши повноту встановлення обставин справи та їх юридичну оцінку, проаналізувавши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, вважає, що рішення господарського суду Хмельницької області від 30.09.2015 р. у даній справі слід залишити без змін, а апеляційну скаргу скаржника - без задоволення, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, 30.03.2007 р. Публічним акціонерним товариством "ОСОБА_1 Аваль" в особі Хмельницької обласної дирекції (кредитор) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Торговельно-сервісний центр - "Універсалсервіс" (позичальник) укладено кредитний договір № 014/08-11/8856 (далі договір) (а.с. 37-43, т.І).

Матеріалами справи встановлено, що подальшому банком та позичальником внесено зміни до кредитного договору шляхом підписання договорів про внесення змін № 1 від 19.06.2007 року, № 014/08-11/8856/2 від 29.01.2009 року, № 014/08-11/8856/3 від 09.07.2010 року, № 014/08-11/8856/4 від 22.04.2011 року, № 014/08-11/8856/5 від 31.05.2012 року, № 014/08-11/8856/6 від 26.07.2013 року.

Відповідно до пункту 1.1 договору, банк надає позичальнику кредит у розмірі та валюті, визначеній у частині 1 цього договору, а позичальник приймає, зобовязується належним чином використати та повернути Банку суму отриманого кредиту, а також сплатити відповідну плату за користування кредитом і виконати всі інші зобовязання, як вони визначені у цьому договорі.

Згідно частини 1 договору, розмір кредиту та валюта кредиту складає 300000 дол. США; цільове використання кредиту: на розвиток бізнесу; річна база нарахування процентів: 365 днів; дата остаточного повернення кредиту: 29.03.2014 р.

Пунктом 1.7.1 договору визначено, що банк здійснює видачу кредиту позичальнику однією сумою чи траншами згідно з кредитною/ними заявкою/ами позичальника. Кредит надається однією сумою чи траншами шляхом перерахування кредитних коштів в безготівковій формі на поточний рахунок позичальника в Банку. Перший транш надається у термін до двох місяців з дати укладення цього договору. Кожний наступний транш надається позичальнику за умови підтвердження ним цільового використання кожного попереднього траншу.

Згідно положень пункту 1.5.1 договору, погашення відповідної частини Кредиту здійснюється Позичальником щомісяця у розмірі та строки, визначені у Графіку повернення кредиту та сплати процентів (Додаток № 1 до цього договору), шляхом внесення готівки в касу Банку або безготівковим перерахуванням на позичковий рахунок, вказаний в Частині №1 цього договору.

Пунктом 1.6.1 договору визначено, позичальник зобовязаний повністю повернути Банку суму Кредиту не пізніше Дати остаточного повернення кредиту відповідно до умов встановлених в ч. 1.5 цього Договору.

Згідно пункту 1.4.1.1 договору, позичальник взяв на себе обовязок, сплачувати проценти за користування кредитом, які розраховуються на основі фіксованої процентної ставки, з розрахунку річної бази нарахування процентів.

Відповідно до пункту 1.4.1.2 договору, проценти нараховуються не пізніше дати, визначеної у Графіку повернення Кредиту та сплати процентів (Частина № 1 цього договору), кожного календарного місяця на фактичну суму непогашених кредитних коштів і за фактичний час користування такими коштами, включаючи день видачі та виключаючи день повернення, та сплачуються Позичальником відповідно до умов ст. 1.5 цього договору.

Пунктом 4.1.1 договору встановлено, що за порушення прийнятих на себе зобовязань стосовно повернення кредитних коштів, сплати процентів за користування кредитними коштами у визначені цим договором строки, позичальник зобовязаний сплатити банку пеню від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла на час виникнення заборгованості, за кожний день прострочення. Зазначена пеня сплачується додатково до прострочених сум, що підлягають сплаті згідно цього договору.

Положеннями пункту 1.9.1 договору встановлено, що незважаючи на інші положення цього договору, банк має право вимагати дострокового виконання боргових зобовязань за цим договором в цілому або у визначеній Банком частині у випадку невиконання Позичальником та/або Поручителем, та/або майновим Поручителем своїх Боргових та інших зобовязань за цим договором (в тому числі, але не виключно встановлених пунктами 2.3.7-2.3.12 та ст. 3 цього договору) та/або умов договору іпотеки, та/або умов договору поруки (надалі Вимога). При цьому, виконання боргових зобовязань повинно бути проведено Позичальником протягом 30 календарних днів з дати одержання Позичальником відповідної Вимоги.

З матеріалів справи вбачається, що в рамках даного кредитного договору між банком та позичальником було укладено:

- Додаткову угоду № 1 від 19.06.2007 р. до кредитного договору, згідно умов якої, збільшено суму кредиту до 700000 дол. США, процентна ставка за користування кредитом встановлена на рівні 12% річних, дата остаточного повернення кредиту визначена 29.03.2017 року, повернення кредиту здійснюється рівними ануїтетними щомісячними платежами по 6140,36 дол. США. (частина 1, пункти 2, 3, 4 Додаткової угоди) (а.с. 32-36, т.І).

- Додаткову угоду № 014/08-11/8856/2 від 29.01.2009 року, відповідно до умов якої, Кредитор на положеннях та умовах цього договору відкриває Позичальнику не відновлювальну кредитну лінію. Повернення Кредиту та сплата процентів відбувається шляхом сплати Позичальником платежів, що зменшуються - згідно з графіком погашення до цього договору (Додаток № 1). Детальний порядок повернення Кредиту та сплати процентів визначений в частині № 2 цього договору (а.с. 30-31, т.І).

- Додаткову угоду № 014/08-11/8856/3 від 09.07.2010 р., згідно з умовами якої, на період кредитних канікул, з 09.07.2010 року по 31.08.2010 року, щомісячний платіж зменшується до розміру 3000 дол. США (п. 1.2 Угоди), починаючи з 01.09.2010 року Кредитор змінює Позичальнику строк сплати решти щомісячного платежу в сумі 3521,35 дол. США, а Позичальник зобовязується сплатити вказану суму в майбутньому відповідно до графіку погашення кредиту та сплати процентів, що є додатком № 1 до цієї Додаткової угоди та її невідємною частиною (п. 1.3 Угоди), протягом кредитних канікул Позичальник сплачує проценти за користування кредитом відповідно до умов кредитного договору (п. 1.4 Угоди) (а.с. 27-29, т.І).

- Додаткову угоду № 014/08-11/8856/4 від 22.04.2011 р., згідно умов якої, Позичальник зобовязується щомісячно проводити по власному поточному рахунку у Банку свої безготівкові розрахунки і власні грошові обороти у розмірі не менше 80%. При цьому, на протязі дії цього договору Позичальник зобовязується на першу вимогу банку надавати в ОСОБА_1 довідку підписану керівником виконавчого органу Позичальника про розмір грошових оборотів Позичальника по банківським рахункам за попередній звітний період (пункт 2 Угоди). (а.с. 25-26, т.І).

- Додаткову угоду №014/08-11/8856/5 від 31.05.2012 р., за умовами якої, визначено перелік фінансових поручителів та заставу нерухомого майна, строки та обовязок Позичальника щодо приведення у відповідність правовстановлюючих документів на обєкт нерухомості, який переданий в заставу в якості забезпечення виконання зобовязань по Кредитному договору, із фактичними технічними характеристиками нерухомості (а.с. 21-24, т.І).

- Додаткову угоду № 014/08-11/8856/6 від 26.07.2013 року, згідно якої, за невиконання або неналежне виконання Позичальником обовязків передбачених пункті 2.3.1 цього договору, Позичальник, на вимогу Кредитора сплачує останньому штраф у розмірі 50000 грн. Сплата неустойки не звільняє Позичальника від виконання порушеного (невиконаного) обовязку (п. 2 Угоди), станом, на дату підписання цієї додаткової угоди фактична заборгованість Позичальника за договором по сплаті суми кредиту становить 360321,90 дол. США (п. 3.1 Угоди) (а.с. 18-20, т.І).

Як встановлено судами першої та апеляційної інстанції на виконання умов Кредитного договору № 014/08-11/8856 та Додаткових угод до нього, згідно заяв на отримання кредиту, Позичальником виконано свої зобовязання за договором, що підтверджується меморіальним валютним ордером № 1 від 30.03.2007 року на суму 300000 дол. США, платіжним дорученням № 6 від 09.07.2007 року на суму 100000 дол. США, платіжним дорученням № 10 від 13.09.2007 року на суму 160000 дол. США, платіжним дорученням № 14 від 06.11.2007 року на суму 70000 дол. США, платіжним дорученням № 15 від 18.02.2008 року на суму 33000 дол. США (а.с. 53-54, т.І).

З метою забезпечення виконання зобовязань за Кредитним договором № 014/08-11/8856 від 30.03.2007 р., 09.07.2010 р. Публічним акціонерним товариством "ОСОБА_1 Аваль" в особі Хмельницької обласної дирекції (Кредитор) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Універсалбуд" (Поручитель) укладено договір поруки № 12/02-02/011-283 (з урахуванням додаткової угоди до нього від 26.07.2013 р.), відповідно до умов якого сторони договору встановили, що Поручитель на добровільних засадах бере на себе зобовязання перед Банком відповідати по борговим зобовязанням Боржника (ТОВ "Торгово-сервісний центр - "Універсалсервіс"), що зазначені в пункті 1.3 даного договору, які виникають з умов Кредитного (-их) договору (-ів), вказаного (-их) в пункті 1.2 даного договору, а саме: повернути кредит в розмірі визначеному в пункті 1.3 даного договору, сплатити проценти за його користування, комісійну винагороду, неустойку (пеню, штрафи), в розмірі, строки та у випадках, передбачених Кредитним (-и) договором (-ами), а також відшкодувати можливі збитки та виконати інші умови Кредитного (-их) договору (-ів) в повному обсязі (надалі - Боргове зобовязання) (пункт 2.2 договору поруки) (а.с. 44-46, т.І).

Відповідно до пункту 3.1 договору поруки, сторони договору визначили, що у випадку невиконання Боржником всіх або окремих взятих на себе зобовязань за Кредитним (-и) договором (-ами), Поручитель несе солідарну відповідальність перед Банком за виконання боргових зобовязань у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу за кредитним договором, нарахованих відсотків за користування кредитом та неустойки , відшкодування збитків.

Пунктом 3.2 договору сторони встановили, що якщо до Поручителя надійде вимога Банку про погашення суми заборгованості за Кредитним договором, але Поручитель її не виконає, то ОСОБА_1 має право звернути стягнення на все майно Поручителя згідно норм чинного законодавства.

Відповідно до пункту 5.1 договору, сторони договору встановили, що у випадку невиконання або неналежного виконання Боржником взятих на себе зобовязань за Кредитним договором, Поручитель і Боржник несуть солідарну відповідальність перед Банком за виконання Боргових зобовязань в повному обсязі у відповідності до частин 1, 2 статті 554 Цивільного кодексу України.

Матеріалами справи встановлено, що взяті на себе зобовязання за кредитним договором позичальник ТзОВ "Торгово-сервісний центр - Універсалсервіс" належним чином не виконав, у звязку з чим Банком надіслано на його адресу вимогу від 07.08.2014 р. за вих. № 140-13-1-00/16-347 про повне погашення заборгованості за кредитним договором, яка станом на 23.07.2014 р. складала 333 304,42 дол. США (а.с. 50-51, т.І).

Аналогічну вимогу про повне погашення заборгованості за кредитним договором № 140-13-1-00/16-346 від 07.08.2014 р., у зв'язку з неналежним виконанням позивальником своїх зобовязань за кредитним договором, Банком було направлено поручителю - ТзОВ "Універсалбуд".

Вказані вимоги позичальником та поручителем залишені без задоволення.

За наведених обставин, ПАТ "ОСОБА_1 Аваль" в особі Хмельницької обласної дирекції звернувся до господарського суду з позовною заявою, в якій просив стягнути солідарно з ТзОВ "Торгово-сервісний центр - Універсалсервіс" та ТзОВ "Універсалбуд" суму заборгованості за кредитним договором № 014/08-11/8856 від 30.03.2007р., яка станом на 14.10.2014 р. становила: 663000,00 дол. США - сума виданого кредиту, 303321,90 дол. США- сума заборгованості по кредиту, 23605,45 дол. США - заборгованість за відсотками, 5416,01 дол. США - сума пені за несвоєчасне погашення кредиту, 2052,55 дол. США- сума пені за несвоєчасне погашення відсотків, 3381,30 дол. США - штраф за неподання фінансової звітності, штраф згідно п. 4.1.5. за невиконання п. 2.3.17 Додаткової угоди до кредитного договору № 014/08-11/8856/6 від 26.07.2013 р.- 50000,00 грн. (а.с. 2-4, т.І).

Ухвалою господарського суду Хмельницької області від 06.11.2014 р. вказану позовну заяву прийнято до розгляду та порушено провадження у справі № 924/1666/14.

Ухвалою господарського суду Хмельницької області від 28.01.2015 р. задоволено заяву позивача про зміну предмету позову, про стягнення солідарно з ТзОВ "Торгово-сервісний центр - Універсалсервіс" та ТзОВ "Універсалбуд" заборгованості за кредитним договором № 014/08-11/8856 від 30.03.2007р.: сума заборгованості по кредиту - 303321,90дол. США; заборгованості за відсотками - 29189,90 дол. США; пені за несвоєчасне погашення кредиту - 95583,37 грн., пені за несвоєчасне погашення відсотків - 26189,13 грн., штраф за неподання фінансової звітності - 69996,11 грн., штраф згідно п.4.1.5 за невиконання п.2.3.17 Додаткової угоди до кредитного договору № 014/08-11/8856/6 від 26.07.2013р. - 50000,00 грн. (а.с. 183, т.І).

З матеріалів справи вбачається, що ухвалою господарського суду Хмельницької області від 13.03.2015 р., зважаючи на заперечення проти позову відповідачів у справі, невідповідність здійснених нарахувань банком щодо заборгованості по кредиту в розмірі 303321,90 дол. США, заборгованості за відсотками в розмірі 29189,90 дол. США та пені за несвоєчасне погашення кредиту в розмірі 95583,37 грн., пені за несвоєчасне погашення відсотків в розмірі 26189,13 грн., для встановлення фактичних обставин справи в частині нарахування за кредитним договором заборгованості та відсотків, задоволено клопотання позивача та призначено у справі № 924/1666/14 судову економічну експертизу (а.с. 59-60, т.І).

06.08.2015р. судом першої інстанції отримано висновок експерта Хмельницького відділення Київського науково-дослідного інституту судових експертиз № 857/15-26 від 05.08.2015 року (а.с. 147-186, т.V), яким встановлено наступне: 1) метод нарахування банком (ПАТ "ОСОБА_1 Аваль") пені за кредитним договором № 014/08-11/8856 згідно наданого розрахунку відповідає умовам кредитного договору № 014/08-11/8856; 2) наявний в матеріалах господарської справи розрахунок заборгованості в розмірі 303321,90 дол. США - заборгованість по кредиту , 29189,90 дол. США - заборгованість за відсотками, 95583,37 грн. - пені за несвоєчасне погашення кредиту, 26189,13 грн. - пені за несвоєчасне погашення відсотків не відповідає умовам укладеного між сторонами кредитного договору № 014/08-11/8856 з усіма додатковими угодами до нього та розрахунковим документам щодо видачі та погашення кредиту за цим договором. За результатами дослідження матеріалів господарської справи № 924/1666/14 заборгованість ТОВ "Торгово-сервісний центр - Універсалсервіс" за Кредитним договором від 30.03.2007 року № 014/08-11/8856 відповідно до умов цього кредитного договору становить 332511,82 дол. США і 133058,19 грн., в тому числі: 303321,90 дол. США - заборгованість по тілу кредиту, в т. ч. прострочена заборгованість по тілу кредиту 73024,19 дол. США; 27993,25 дол. США - прострочені відсотки по кредиту, 1196,67 дол. США - поточні відсотки по кредиту; 95583,31 грн. - пеня за несвоєчасне погашення кредиту; 37474,88 грн. - пеня за несвоєчасне погашення відсотків. За період з 01.11.2014 р. по 12.11.2014 р. в розрахунку пені за несвоєчасне погашення відсотків згідно п. 4.1.1 кредитного договору № 014/08-11/8856 від 30.03.2007 р., згідно Постанови Правління НБУ від 15.07.2014 р. № 417 "Про регулювання грошово-кредитного ринку", експертом застосовується облікова ставка НБУ 12,5% річних, а в розрахунку ПАТ "ОСОБА_2 Аваль" застосована облікова ставка 14,0% за цей період. Також, за даними цього розрахунку за період з 09.06.2014 р. по 08.12.2014 р. сума пені становить 1686,82 дол. США, а за розрахунком експерта 2413,73 дол. США, тобто різниця у розрахунку - 726,9 дол. США.

Відповідно до статті 11 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема є договори та інші правочини.

Статтею 509 ЦК України передбачено, що зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Статтею 627 ЦК України визначено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Свобода договору полягає передусім у вільному волевиявленні волі сторін на вступ у договірні відносини. Волевиявлення учасників договору передбачає відсутність жодного тиску з боку контрагента або інших осіб.

Відповідно до частини 4 статті 179 Господарського кодексу України (далі ГК України) при укладенні господарських договорів сторони можуть визначати зміст договору на основі вільного волевиявлення, коли сторони мають право погоджувати на свій розсуд будь-які умови договору, що не суперечать законодавству.

Частинами 1, 2 статті 193 ГК України передбачено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Статтею 526 ЦК України визначено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства (частина 1 статті 628 ЦК України).

Згідно статті 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Статтею 536 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до статті 525 ЦК України, частини 7 статті 193 ГК України одностороння відмова від виконання зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Як вбачається з матеріалів справи, між сторонами виникли відносини з кредитного договору.

Згідно статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави (глава 71), якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Статтею 1046 ЦК України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України (частина 1 статті 1048 ЦК України).

Відповідно до частин 1-3 статті 1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено банком в односторонньому порядку. Умова договору щодо права банку змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною.

Частинами 1, 3 статті 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.

Згідно вимог статті 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов'язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549 - 552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Матеріалами справи встановлено, що з моменту надання кредиту та за період дії кредитного договору відповідач 1 (ТзОВ Торговельно-сервісний центр - "Універсалсервіс") неналежним чином виконував свої обовязки по поверненню кредиту та сплаті відсотків і комісії за його користування за договором, у звязку з чим, відповідно до висновку експерта Хмельницького відділення Київського науково-дослідного інституту судових експертиз № 857/15-26 від 05.08.2015 р., за відповідачем 1 станом на 14.10.2014 р. була наявна заборгованість у сумі 303321,90 дол. США - заборгованість по тілу кредиту, в т. ч. прострочена заборгованість по тілу кредиту 73024,19 дол. США; 27993,25 дол. США - прострочені відсотки по кредиту, 1196,67 дол. США - поточні відсотки по кредиту, яка на момент прийняття судом оскаржуваного рішення не сплачена.

Враховуючи наведені норми закону та умови кредитного договору вимоги позивача про стягнення 303321 дол. США - заборгованості за кредитом, 29189,90 дол. США - заборгованості за відсотками є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Отже, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про наявність підстав для стягнення вказаної заборгованості.

Крім того, позивачем за неналежне виконання відповідачем 1 (позичальником) своїх зобов'язань за кредитним договором, нараховано пеню за порушення строків погашення кредиту у сумі: 95583,37 грн. - пеня за несвоєчасне погашення кредиту, 26189,13 грн. - пеня за несвоєчасне погашення відсотків, а також 69996,11 грн. - штраф за неподання фінансової звітності, 50000 грн. - штраф згідно пункту 4.1.5 за невиконання пункту 2.3.17 додаткової угоди до кредитного договору.

Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Частиною 1 статті 612 ЦК України передбачено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Одним з наслідків порушення зобов'язання є оплата неустойки (штрафу, пені) - визначеної законом чи договором грошової суми, що боржник зобов'язаний сплатити кредитору у випадку невиконання чи неналежного виконання зобов'язання, зокрема у випадку прострочення виконання (стаття 611 ЦК України).

Відповідно до частини 1 статті 230 ГК України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Частинами 1, 3 статті 549 ЦК України передбачено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання; пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

У разі порушення учасником господарських відносин правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання відповідно до частини 1 статті 230 ГК України він зобов'язаний сплатити штрафні санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня).

Відповідно до частини 4 статті 231 ГК України у разі, якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов'язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов'язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Статтею 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" визначено, що розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Частиною 6 статті 232 ГК України передбачено що, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Матеріалами справи встановлено, що умовами кредитного договору сторони передбачили відповідальність за порушення термінів сплати кредиту та процентів за користування кредитом у вигляді сплати пені у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня за кожний день прострочення.

Відповідно до висновку експерта Хмельницького відділення Київського науково-дослідного інституту судових експертиз № 857/15-26 від 05.08.2015 р. встановлено, що фактичний розрахунок пені складає: 95583,31 грн. - пеня за несвоєчасне погашення кредиту; 37474,88 грн. - пеня за несвоєчасне погашення відсотків, проти нарахованої пені банком в сумі 95583,37 грн. - пеня за несвоєчасне погашення кредиту та 26189,13 грн. - пеня за несвоєчасне погашення відсотків.

За наведених обставин, судом першої інстанції правомірно відмовлено у позові, в частині стягнення 0,06 грн. пені за несвоєчасне погашення кредиту.

Разом з тим, у звязку з неналежним виконанням відповідачем 1 своїх зобовязань за кредитним договором позивачем також нараховано 69996,11 грн. - штрафу за неподання фінансової звітності та 50000 грн. - штрафу згідно пункту 4.1.5 за невиконання пункту 2.3.17 додаткової угоди до кредитного договору.

Вказані нарахування є правомірними, обґрунтованими; розрахунки здійснено позивачем вірно, згідно умов кредитного договору, вимог чинного законодавства, а заявлені суми правомірно стягнуто місцевим господарським судом в повному обсязі.

Відповідно до пункту 9, підпункту 9.2 пункту 9 постанови пленуму Вищого господарського суду від 23.03.2012 р. № 6 "Про судове рішення" та частини 2 статті 18 Закону України "Про виконавче провадження" у резолютивній частині рішення, має бути остаточна відповідь щодо усіх вимог, які були предметом судового розгляду. При цьому господарські суди повинні зазначати у рішеннях щодо кількох відповідачів - як вирішено спір щодо кожного з них.

Як уже зазначалося, за договором поруки № 12/02-02/011-283 від 09.07.2010 р., відповідач 2 - ТзОВ "Універсалбуд" на добровільних засадах взявся відповідати перед Банком по борговим зобовязанням боржника (ТзОВ "Торгово-сервісний центр - "Універсалсервіс"), які виникають з умов кредитного договору № 014/08-11/8856 від 30.03.2007 р.

Згідно статті 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов'язання частково або у повному обсязі. Поручителем може бути одна особа або кілька осіб.

Статтею 554 ЦК України передбачено, що у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Особи, які спільно дали поруку, відповідають перед кредитором солідарно, якщо інше не встановлено договором поруки.

Відповідно до статті 543 ЦК України у разі солідарного обов'язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов'язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо. Кредитор, який одержав виконання обов'язку не в повному обсязі від одного із солідарних боржників, має право вимагати недоодержане від решти солідарних боржників. Солідарні боржники залишаються зобов'язаними доти, доки їхній обов'язок не буде виконаний у повному обсязі. Солідарний боржник не має права висувати проти вимоги кредитора заперечення, що ґрунтуються на таких відносинах решти солідарних боржників з кредитором, у яких цей боржник не бере участі. Виконання солідарного обов'язку у повному обсязі одним із боржників припиняє обов'язок решти солідарних боржників перед кредитором.

За наведених обставин, враховуючи те, що відповідач 2 - ТзОВ "Універсалбуд" та відповідач 1 ТзОВ "Торгово-сервісний центр - "Універсалсервіс" є солідарними боржниками щодо виконання зобовязання за кредитним договором, і на момент прийняття оскаржуваного рішення суду жодним з учасників судового процесу не надано належних доказів сплати заборгованості, та оскільки розмір вказаної заборгованості та штрафних санкцій відповідає фактичним обставинам справи, місцевий господарський суд правомірно дійшов висновку, що заявлені позовні вимоги банку підлягають задоволенню частково.

Судом першої інстанції у резолютивній частині рішення правильно зазначено обсяг зобов'язань щодо кожного з відповідачів, а також згідно статті 49 ГПК України правильно розподілено витрати по оплаті судового збору та враховано пункт 4.3 постанови пленуму Вищого господарського суду України № 7 від 21.02.2013 р. "Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України".

Разом з тим, місцевим господарським судом при прийнятті оскаржуваного рішення правомірно відхилено твердження відповідача 2 щодо припинення поруки від 09.07.2010 року № 12/02-02/011-283 у звязку з внесенням змін до кредитного договору без надання відповідачем згоди на такі зміни та встановлено, що порука відповідача 2 перед позивачем за виконання відповідачем 1 зобовязань за кредитним договором не є припиненою.

Так, 26.07.2013 р. позивачем та відповідачем 2 підписано додаткову угоду № 12/02-02/011-283/1 до договору поруки № 12/02-02/011-283 від 09.07.2010 року, про наступне: 1. Пункт 1.2 Розділу 1 "Визначення термінів" Договору поруки № 12/02-02/011-283 від 09.07.2010 року викласти в такій редакції: "Кредитний договір № 014/08-11/8856 від 03.03.2007 року, додаткова угода № 1 від 19.06.2007 року до кредитного договору № 014/08-11/8856 від 03.03.2007 року; Додаткова угода № 014/08-11/8856/2 від 29.01.2009 року до кредитного договору № 014/08-11/8856 від 03.03.2007 року; Додаткова угода № 014/08-11/8856/3 від 09.07.2010 року до кредитного договору № 014/08-11/8856 від 03.03.2007 року, Додаткова угода № 014/08-11/8856/4 від 22.04.2011 року до кредитного договору № 014/08-11/8856 від 03.03.2007 року, Додаткова угода № 014/08-11/8856/5 від 31.05.2012 року до кредитного договору № 014/08-11/8856 від 03.03.2007 року, Додаткова угода № 014/08-11/8856/6 від 26.07.2013 року до кредитного договору № 014/08-11/8856 від 03.03.2007 року".

Всі інші умови договору поруки залишаються без змін і сторони підтверджують свої зобовязання по ним.

Частиною 1 статті 559 ЦК України визначено, що порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобовязання, а також у разі зміни зобовязання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності.

Таким чином, відповідачем 2 - ТзОВ "Універсалбуд" було надано згоду на забезпечення зобовязання відповідача 1 за кредитним договором № 014/08-11/8856/5 від 31.05.2012 р. (додаткова угода) у випадку зміни умов кредитного договору у майбутньому.

Згідно абзацу 8 пункту 4.1.6 постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики вирішення спорів, що виникають з кредитних договорів" від 24.11.2014 р. № 1, у разі якщо поручитель під час укладення договору поруки погодив встановлення у майбутньому розміру процентної ставки за кредитним договором на підставі додаткових договорів, то таке встановлення процентної ставки за додатковими договорами не є збільшенням обсягу відповідальності поручителя і не може бути підставою для припинення договору поруки згідно із статтею 559 ЦК України.

Згідно частини 1 статті 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення спору.

Статтями 33, 34 ГПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень; докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу; господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи; обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до частини 1 статті 43 ГПК України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Рішення суду першої інстанції прийнято з дотриманням норм матеріального і процесуального права та повним дослідженням усіх обставин справи, висновки суду відповідають матеріалам справи та ґрунтуються на нормах чинного законодавства, що регулюють спірні правовідносини.

З огляду на зазначені правові положення та встановлені обставини справи апеляційний господарський суд приходить до висновку, що доводи, викладені відповідачем 2 в апеляційній скарзі, є необґрунтованими, оскільки вони спростовуються зібраними по справі доказами і не відповідають вимогам закону.

Враховуючи наведене, Рівненський апеляційний господарський суд вважає, що рішення господарського суду першої інстанції прийняте з врахуванням всіх обставин справи та з дотриманням норм чинного законодавства, а тому не вбачає підстав для його зміни чи скасування.

Витрати по сплаті судового збору за розгляд апеляційної скарги покладаються на апелянта.

Керуючись статтями 49, 99, 101, 103,105 Господарського процесуального кодексу України, апеляційний суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу відповідача 2 Товариства з обмеженою відповідальністю "Універсалбуд" від 01.02.16р. залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Хмельницької області від 30 вересня 2015 року у справі №924/1666/14 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанову апеляційної інстанції може бути оскаржено у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання постановою апеляційного господарського суду законної сили.

Справу №924/1666/14 повернути господарському суду Хмельницької області.

Головуючий суддя Юрчук М.І.

Суддя Демидюк О.О.

Суддя Саврій В.А.