ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

17.11.2016 справа № 25/68

за позовом державного підприємства Енергоринок (01032, м. Київ, вул. Симона Петлюри, 27)

до відповідача відкритого акціонерного товариства Запоріжжяобленерго (69035, м. Запоріжжя, вул. Сталеварів, 14)

про стягнення 380767901,72 грн.

орган виконання - відділ примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України (01001, м. Київ, вул. Городецького, 13)

Суддя Носівець В.В.

Представники сторін:

Позивача: не з'явився

Відповідача: ОСОБА_1, дов. № 41 від 31.12.2015 р.

ВДВС: ОСОБА_2, дов. № 20-22/561 від 30.12.2015 р.

Розглядається скарга відкритого акціонерного товариства «Запоріжжяобленерго» на дії відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України.

В звязку з закінченням повноважень судді-доповідача ОСОБА_3, згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 18.10.2016 р., скаргу передано на розгляд судді Носівець В.В.

Ухвалою господарського суду Запорізької області від 19.10.2016 р. скаргу прийнято до розгляду, судове засідання призначено на 17.11.2016 р.

Скаржник (ВАТ «Запоріжжяобленерго») підтримав вимоги, викладені в скарзі. В обґрунтування скарги вказував, що 13.04.2007 р. відділом примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України відкрито виконавче провадження ВП № 3502742 з виконання наказу господарського суду Запорізької області від 07.06.2004 р. у справі № 25/68, виданого на виконання рішення від 07.06.2004 р. у справі № 25/68. В постанові про відкриття виконавчого провадження державним виконавцем зазначено строк для добровільного виконання до 20.04.2007 р. Копія постанови про відкриття виконавчого провадження направлена на адресу ВАТ «Запоріжжяобленерго» лише 19.04.2007 р. та отримана 25.04.2007 р., тобто після спливу строку для добровільного виконання, що підтверджується відбитком поштового штемпелю про дату відправки на конверті та відбитком вхідного штампу ВАТ «Запоріжжяобленерго» на супровідному листі. ОСОБА_1 того, у звязку з включенням ВАТ «Запоріжжяобленерго» до реєстру підприємств паливно-енергетичного комплексу, які беруть участь у процедурі погашення заборгованості відповідно до Закону України «Про заходи, спрямовані на забезпечення сталого функціонування підприємств паливно-енергетичного комплексу», виконавче провадження, відповідно до ст. 34 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції, яка діяла на дату відкриття виконавчого провадження), підлягало обовязковому зупиненню. Про наявність підстави для обовязкового зупинення виконавчого провадження державний виконавець був обізнаний вже на час відкриття виконавчого провадження, оскільки у його провадженні знаходились інші виконавчі документи відносно ВАТ «Запоріжжяобленерго», виконання яких було зупинено з зазначеної підстави. Таким чином, виконавче провадження з примусового виконання наказу від 07.06.2004 р. у справі № 25/68 повинно було бути зупинено не пізніше наступного ж дня після його відкриття, тобто не пізніше 14.04.2007 р. Отже, строк для добровільного виконання рішення мав бути поновлений після усунення обставин, яка стала підставою для зупинення виконавчого провадження та поновлення виконавчого провадження. Про зазначені обставини додатково повідомлено державному виконавцю листом від 28.04.2007 р. № 197/7юр, який отримано уповноваженою особою органу виконання 08.05.2007 р. В порушення вимог Закону постанову про зупинення виконавчого провадження ВП № 3502742 державним виконавцем прийнято лише 06.07.2007 р. Після усунення обставини, яка стала підставою для зупинення виконавчого провадження його поновлено постановою від 24.05.2016 р. Органом виконання прийнято постанову від 22.09.2016 р. про стягнення з ВАТ «Запоріжжяобленерго» виконавчого збору у розмірі 3242079 грн. в мотивувальній частині якої зазначено, що рішення суду боржником в строк для самостійного виконання не виконано. Скаржник вважає, що передумовою для винесення державним виконавцем постанови про стягнення виконавчого збору, у розумінні ст. 28 Закону, є встановлення державним виконавцем реального строку для самостійного виконання боржником рішення. Після поновлення виконавчого провадження станом на день прийняття оскаржуваної постанови Орган виконання жодним документом не поновив ВАТ «Запоріжжяобленерго» строк для самостійного виконання рішення та не довів його до відома останнього, а отже не встановив реальний строк для самостійного виконання. Таким чином, ВАТ «Запоріжжяобленерго», фактично позбавлено можливості скористатися гарантованим законом правом на самостійне виконання рішення у встановлений для цього строк. Органом виконання всупереч обставинам справи та в порушення вимог Закону щодо своєчасного направлення постанови про відкриття виконавчого провадження, зупинення виконавчого провадження у строки, визначені законом, встановлення реального строку для самостійного виконання, безпідставно прийнято постанову від 22.09.2016 р. про стягнення виконавчого збору. Просить визнати дії відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України щодо стягнення виконавчого збору в рамках виконавчого провадження ВП № 3502742 з виконання наказу господарського суду Запорізької області від 07.06.2004 р. у справі № 25/68 неправомірними та визнати постанову від 22.09.2016 р. про стягнення з ВАТ «Запоріжжяобленерго» виконавчого збору в рамках виконавчого провадження ВП № 50684873 недійсною.

Позивач у справі (стягувач у виконавчому провадженні) ДП «Енергоринок» свого представника в судове засідання не направив, про причини неявки суд не сповістив, відзив на скаргу не надав. Про час та місце розгляду скарги повідомлений належним чином.

Відповідно до ст. 121-2 ГПК України неявка боржника, стягувача, прокурора чи представника органу Державної виконавчої служби в судове засідання не є перешкодою для розгляду скарги.

Орган виконання - відділ примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України вважає скаргу такою, що не підлягає задоволенню. У відзиві на скаргу вказує, що державним виконавцем у відповідності до вимог ст. 24 Закону України «Про виконавче провадження» винесено постанову про відкриття виконавчого провадження від 13.04.2007 р. та надано боржнику строк для самостійного виконання вимог виконавчого документа у строк до 20.04.2007 р. Постанова про відкриття виконавчого провадження від 13.04.2007 р. ВП № 3502742 оскаржена не була. Відкладення провадження виконавчих дій є правом державного виконавця, а не обовязком. ВАТ «Запоріжжяобленерго» не зверталося до державного виконавця з заявою про відкладення виконавчих дій. На підставі п. 15 ч. 1 ст. 34 та ст. 36 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції станом на 06.07.2007 р.) державним виконавцем винесено постанову від 06.07.2007 р. про зупинення виконавчого провадження. Постанову про зупинення виконавчого провадження від 06.07.2007 р. оскаржено не було. До відділу примусового виконання рішень надійшла заява ВАТ «Запоріжжяобленерго» від 17.03.2016 р. № 005-82/3879 з доданими до неї ухвалами про розстрочення виконання рішень судів, в тому числі ухвала від 09.07.2010 р. у справі № 25/68. Державним виконавцем неодноразово виносилися постанови про зупинення та поновлення виконавчого провадження ВП № 3502742. Так, 24.05.2016 р. державним виконавцем винесено постанову про поновлення виконавчого провадження ВП № 3502742. Згідно інформації, наданої стягувачем (ДП «Енергоринок») сума простроченої заборгованості складає 32420790 грн. Відповідно до викладеного та у звязку з невиконанням боржником виконавчого документа у повному обсязі державним виконавче керуючись ст. 28 Закону України «Про виконавче провадження» 22.09.2016 р. винесено постанову про стягнення з боржника виконавчого збору в сумі 3242079,00 грн. (10% суми, що підлягає стягненню). Просить відмовити у задоволенні скарги ВАТ «Запоріжжяобленерго».

Заслухавши представників боржника та органу виконання, дослідивши додані матеріали, суд встановив:

Рішенням господарського суду Запорізької області від 12.02.2004 р. у справі №25/68 позовні вимоги ДП «Енергоринок» задоволено частково та стягнуто на його користь з ВАТ «Запоріжжяобленерго» 702542385,78 грн. основного боргу, 78970591,66 грн. втрат від інфляції грошових коштів, 100000,00 грн. пені, 55395971,40 грн. 3 % річних від простроченої суми, 1700 грн. державного мита та 118 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового збору. Постановою Запорізького апеляційного господарського суду від 20.05.2004 р. рішення суду першої інстанції змінено в частині надання розстрочки, термін якої встановлено в 1 рік. На виконання рішення, що набрало законної сили, 07.06.2004 р. видано відповідний наказ.

Постановою від 13.04.2007 р. державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України відкрито виконавче провадження (ВП № 3502742) з виконання наказу від 07.06.2004 р. у справі № 25/68.

Постановою від 06.07.2007 р. виконавче провадження зупинено на підставі п. 15 ч. 1 ст. 34 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції, яка діяла на час винесення постанови).

У звязку закінченням строку дії процедури погашення заборгованості відповідно до Закону України «Про заходи, спрямовані на забезпечення сталого функціонування підприємств паливно-енергетичного комплексу» постановою від 24.05.2016 р. виконавче провадження поновлено.

Державним виконавцем 22.09.2016 р. винесено постанову (ВП № 3502742) про стягнення з ВАТ «Запоріжжяобленерго»» виконавчого збору в розмірі 3242079,00 грн.

Підставами звернення зі скаргою на дії органу ДВС заявник вказує те, що відділом примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України в порушення вимог Закону України «Про виконавче провадження» позбавлено боржника скористатися гарантованим законом правом на самостійне виконання рішення у встановлений для цього строк.

У відповідності до ч.5 ст. 124 та п.9 ч.3 ст.129 Конституції України, одним із основних принципів судочинства є обовязковість рішень суду, тому судові акти є обов'язковими до виконання на всій території України.

Згідно приписів ст. 115 Господарського процесуального кодексу України, рішення, ухвали, постанови господарського суду, що набрали законної сили, є обов'язковими на всій території України і виконуються у порядку, встановленому Законом України "Про виконавче провадження".

Статтею 121-2 ГПК України надано право учасникам виконавчого провадження на оскарження дій та бездіяльності органів державної виконавчої служби.

Органи державної виконавчої служби здійснюють виконавче провадження в порядку, передбаченому Законом України Про виконавче провадження.

При розгляді даної скарги судом застосовуються положення Закону України «Про виконавче провадження» в редакції, яка була чинною на час проведення виконавчих дій.

Відповідно до преамбули Закону України "Про виконавче провадження" (в редакції чинній на час вчинення виконавчих дій) цей Закон визначає умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку.

Відповідно до частини 1 статті 6 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобовязаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб.

Згідно до ст. 24 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець у 3-денний строк з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження. В постанові державний виконавець встановлює строк для добровільного виконання рішення, який не може перевищувати семи днів, а рішень про примусове виселення - п'ятнадцяти днів, та попереджає боржника про примусове виконання рішення після закінчення встановленого строку зі стягненням з нього виконавчого збору і витрат, пов'язаних з провадженням виконавчих дій, передбачених цим Законом. Копія постанови про відкриття виконавчого провадження не пізніше наступного дня надсилається стягувачу, боржнику та органу (посадовій особі), який видав виконавчий документ.

Частиною 1 ст. 30 цього Закону передбачено, що державний виконавець, починаючи виконувати рішення, повинен пересвідчитися, чи отримана боржником копія постанови про відкриття виконавчого провадження і чи здійснені ним дії, спрямовані на добровільне виконання рішення у встановлений постановою строк відповідно до статті 24 цього Закону.

Як свідчать додані матеріали виконавчого провадження, 13.04.2007 р. державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП№ 3502742, в п. 2 якої зазначено про те, що боржнику надано право добровільно виконати рішення господарського суду Запорізької області від 20.05.2004 р. у справі № 25/68 у строк до 20.04.2007 р.

Як встановлено, на конверті, в якому направлялася боржнику постанова про відкриття виконавчого провадження від 13.04.2007 р., міститься поштовий штемпель з датою 18.04.2007 р., що свідчить про направлення постанови боржнику з порушенням встановленого строку.

ОСОБА_1 того, згідно п. 15 ч. 1 ст. 37 Закону України Про виконавче провадження внесення підприємства паливно-енергетичного комплексу до Реєстру підприємств паливно-енергетичного комплексу, які беруть участь у процедурі погашення заборгованості відповідно до Закону України «Про заходи, спрямовані на забезпечення сталого функціонування підприємств паливно-енергетичного комплексу», зумовлює обовязкове зупинення виконавчого провадження.

На час винесення постанови про відкриття виконавчого провадження від 13.04.2007 р. ВАТ «Запоріжжяобленерго» було внесено до реєстру підприємств паливно-енергетичного комплексу, що підтверджує участь підприємства у процедурі погашення заборгованості згідно із Законом України «Про заходи, спрямовані на забезпечення сталого функціонування підприємств паливно-енергетичного комплексу». Таким чином, виконавче провадження підлягало обовязковому зупиненню не пізніше наступного дня, коли державному виконавцю стало відомо про такі обставини. З урахуванням того, що боржник відноситься до підприємств паливно-енергетичного комплексу державний виконавець мав пересвідчитися щодо застосування стосовно боржника дії Закону України «Про заходи, спрямовані на забезпечення сталого функціонування підприємств паливно-енергетичного комплексу».

Відповідно до статті 28 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції на час винесення постанови від 22.09.2016 р.) у разі невиконання боржником рішення майнового характеру у строк, встановлений частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного його виконання, постановою державного виконавця з боржника стягується виконавчий збір у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає стягненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом.

Згідно з п.п. 3.7.1. п. 3.7 Інструкції з організації примусового виконання рішень, постанова про стягнення виконавчого збору виноситься при першому надходженні виконавчого документа державному виконавцю на наступний день після завершення строку, наданого боржнику для самостійного виконання рішення.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що при винесенні постанови від 22.09.2016 р. про стягнення з боржника виконавчого збору державний виконавець безпідставно не врахував, що-перше, постанова про відкриття виконавчого провадження направлена боржнику з порушенням встановленого строку; по-друге, державний виконавець за наявності обставин, що зумовлюють обовязкове зупинення виконавчого провадження, мав зупинити виконавче провадження не пізніше наступного дня, коли державному виконавцю стало відомо про такі обставини.

Суд зазначає, що відділом примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України не надано належних та допустимих доказів, які б спростовували скаргу боржника у даній справі.

Відповідно до ст. 121-2 ГПК України (в редакції станом на дату прийняття скарги до розгляду) скарги на дії органів Державної виконавчої служби розглядаються господарським судом, про час і місце якого повідомляються ухвалою стягувач, боржник чи прокурор та орган виконання судових рішень. Неявка боржника, стягувача, прокурора чи представника органу Державної виконавчої служби в судове засідання не є перешкодою для розгляду скарги. За наслідками розгляду скарги на дії чи бездіяльність органів Державної виконавчої служби виноситься ухвала.

Згідно з п. 9.13 постанови пленуму Вищого господарського суду України № 9 від 17.10.2012 р., за результатами розгляду скарги виноситься ухвала, в якій господарський суд або визнає доводи заявника правомірними і залежно від їх змісту визнає постанову державного виконавця щодо здійснення заходів виконавчого провадження недійсною, або визнає дії чи бездіяльність органу Державної виконавчої служби незаконними, чи визнає недійсними наслідки виконавчих дій, або зобов'язує орган державної виконавчої служби здійснити певні виконавчі дії, якщо він ухиляється від їх виконання без достатніх підстав, або визнає доводи скаржника неправомірними і скаргу відхиляє. При цьому господарський суд не вправі самостійно вчиняти ті чи інші дії, пов'язані із здійсненням виконавчого провадження, замість державного виконавця (наприклад, відкривати або закінчувати виконавче провадження), але може зобов'язати державного виконавця здійснити передбачені законом дії, від вчинення яких той безпідставно ухиляється.

За таких обставин, суд вважає, що державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України при примусовому виконанні наказу господарського суду Запорізької області від 07.06.2004 р. у справі № 25/68 допущено неправомірні дії, наслідком яких стало винесення постанови про стягнення виконавчого збору.

Суд, на підставі ст. 43 Господарського процесуального кодексу України, давши оцінку наведеним скаржником доводам, прийшов до висновку про неправомірність дій державної виконавчої служби.

Таким чином, оскільки дії відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України щодо винесення постанови від 22.09.2016 р. про стягнення виконавчого збору за відсутності відповідних підстав є незаконними, постанова від 22.09.2016 р. про стягнення виконавчого збору є безпідставною, тому визнається судом недійсною (незаконною).

Отже, проаналізувавши матеріали справи, враховуючи наведене та докази, які подав заявник на підтвердження скарги, суд дійшов до висновку про задоволення даної скарги.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 86, 121-2 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

УХВАЛИВ:

1. Скаргу на дії відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України задовольнити.

2. Визнати незаконними дії відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України щодо винесення постанови від 22.09.2016 р. про стягнення виконавчого збору (ВП №3502472) в розмірі 3242079,00 грн.

3. Визнати недійсною постанову відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України від 22.09.2016 р. про стягнення виконавчого збору (ВП №3502742) в розмірі 3242079,00 грн.

Суддя В.В. Носівець