ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

09.11.2016 Справа № 904/5538/16

За позовом Товариства з додатковою відповідальністю "Перечинський лісохімічний комбінат", м. Перечин Закарпатської області

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Пріоритет Трейд", м. Нікополь Дніпропетровської області

про стягнення 197 062,84 грн

Головуючий колегії: суддя - Воронько В.Д.

Члени колегії: судді - Татарчук В.О., Мельниченко І.Ф.

Представники:

від позивача: представник ОСОБА_1, довіреність від 18.10.2016;

від відповідача: представник ОСОБА_2, довіреність №1 від 08.08.2016.

СУТЬ СПОРУ:

Товариство з додатковою відповідальністю "Перечинський лісохімічний комбінат" (позивач) звернулось до господарського суду Дніпропетровської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Пріоритет Трейд" (відповідач) про стягнення 197062,84 грн пені за прострочку поставки обладнання, що включає в себе проведення монтажних та пусконалагоджувальних робіт.

28.07.2016 позивач надав суду письмові пояснення, якими повідомив, що станом на дату подання позову, а також на дату підписання пояснень (26.07.2016) відповідачем здійснено лише передачу крану, однак не виконано жодного виду робіт, передбачених п. 1.2 договору № 020-760-FA15 від 27.11.2015.

Ухвалою суду від 06.09.2016 строк розгляду справи продовжено на 15 днів - до 21.09.2016 включно.

На підставі ст. 77 ГПК України у судовому засіданні 20.09.2016 оголошено перерву до 21.09.2016.

Ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 21.09.2016 розгляд цієї справи призначено колегіально.

На підставі розпорядження заступника керівника апарату суду № 722 від 22.09.2016 у відповідності до п.4 ст. 15 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" автоматизованою системою визначено наступний склад колегії: головуючий колегії суддя - Воронько В.Д., судді Мельниченко І.Ф., Дубінін І.Ю..

23.09.2016 на підставі п. 2.3.50 Положення про автоматизовану систему документообігу суду, розпорядженням заступника керівника апарату суду № 724, було призначено повторний автоматизований розподіл справи через подання суддею Дубініним І.Ю. заяви про відставку. Автоматизованою системою визначено наступний склад колегії: головуючий колегії суддя - Воронько В.Д., судді Мельниченко І.Ф., Татарчук В.О..

Ухвалою суду від 26.09.2016 визначена колегія суддів прийняла справу до свого провадження та призначила її до розгляду у судовому засіданні.

17.10.2016 Державне підприємство "Закарпатський експертно-технічний центр Держпраці" на виконання вимоги ухвали суду від 26.09.2016 надіслало до суду ряд необхідних для розгляду справи документів.

01.11.2016 відповідач надав відзив на позовну заяву, у якому проти позову заперечив, посилаючись на те, що доводи позивача про невиконання відповідачем умов договору, зокрема, відсутністю підписаного між сторонами акта виконаних робіт є необгрутнованими, оскільки відповідачем неодноразово направлявся на адресу позивача товарну накладну, товарно-транспортну накладну та акт приймання-передачі товару для підписання та повернення одного екземпляру, однак останнім такі дії були проігноровані. Акт приймання-передачі товару від 27.06.2016 був підписаний позивачем та повернутий на адресу відповідача лише 05.10.2016, тобто вже під час розгляду справи. Крім того, відповідач зауважує на тому, що підписання акту приймання-передачі товару жодним чином не пов'язане з отриманням позивачем висновку про допущення крану до експлуатації. З огляду на що відповідач просить суд відмовити у задоволенні позову.

На підставі ст. 77 ГПК України у судовому засіданні 01.11.2016 було оголошено перерву до 09.11.2016.

Суд, розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті,

ВСТАНОВИВ:

27.11.2015 між Товариством з додатковою відповідальністю "Перечинський лісохімічний комбінат" (далі - покупець, позивач) та Товариством з обмеженоою відповідальністю "Пріоритет Трейд" (далі - продавець, відповідач) було укладено договір купівлі-продажу № 020-760-FА15, за умов п. 1.1 якого продавець зобов'язується передати, а покупець прийняти і оплатити на умовах цього договору кран баштовий (лісонавантажувач) КБ - 572Б (далі - товар), у кількості одна штука.

За змістом п.1.2 договору сторони домовились здійснити ряд діагностичних, монтажних, пусконалагоджувальних, монтажних та інших робіт.

У відповідності до п.2.2 договору строк поставки товару (до якого разом з тим включено і здійснено продавцем всіх монтажних та пусконалагоджувальних робіт) становить 42 робочих дні з моменту отримання попередньої оплати у розмірі 60% від загальної суми договору. Загальна сума договору становить 1 250 000,00 грн (п. 2.1. договору).

Оплата за товар проводиться шляхом безготівкового перерахування коштів на розрахунковий рахунок продавця у наступному порядку :

передоплата у розмірі 60% загальної суми договору на підставі виставленого рахунку;

40% від загальної суми-договору - протягом 5 (п'яти) банківських днів після отримання висновку експертно - технічного центру Держгіпромнагляду про придатність крану, що є предметом даного договору, до експлуатації та підписання сторонами акту приймання-передачі товару (п. 2.3 договору).

Згідно п.2.4 договору акт приймання-передачі товару підписується сторонами після належного виконанням продавцем п. 1.2. договору.

На виконання умов договору позивач здійснив попередню оплату у розмірі 750 000,00 грн за платіжним доручення №18563 від 03.12.2015, що і становить обумовлені договором 60% від загальної суми.

Однак, в порушення взятих на себе зобов'язань відповідач не виконав умови договору, що підтверджується відсутністю підписаного між сторонами акту приймання-передачі товару.

З метою досудового врегулювання спору, позивач звернувся до відповідача з претензією за вих. №188/02 від 25.04.2016, в якій повідомив відповідача про порушення ним своїх договірних зобов'язань через що розрахував пеню та заявив вимогу про її сплату. Вказана претензія залишена позивачем без відповіді та задоволення, що і стало причиною звернення позивача до суду з цим позовом.

Дослідивши обставини справи, надані матеріали, оцінивши надані докази у їх сукупності, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог та необхідність часткового задоволення позову з таких підстав.

Відповідно до ст.193 Господарського кодексу України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст.509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно ст.11 Цивільного кодексу України підставою виникнення цивільних прав і обов'язків (зобов'язань) є, зокрема, договір.

Статтею 627 Цивільного кодексу України передбачено, що відповідно до ст.6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно ст.629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч.1 ст.222 Господарського кодексу України учасники господарських відносин, що порушили майнові права або законі інтереси інших суб'єктів, зобов'язані поновити їх, не чекаючи пред'явлення їм претензії чи звернення до суду.

Згідно ст.ст.525, 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства тощо. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається.

Порушенням зобов'язання, у відповідності до ст.610 Цивільного кодексу України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання, тобто неналежне виконання.

Факт поставки товару підтверджений матеріали справи, але позовні вимоги обгрунтовані саме несвоєчасним виконанням відповідачем своїх зобов'язань за договором з цього приводу.

У відповідності до ч.2 ст.628 Цивільного кодексу України, сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір).

Так, з умов договору слідує, що його предметом є передача крану баштового (лісовантажувача) КБ-572Б з певним комплексом додаткових дій щодо цього крану:

усунення продавцем дефектів додатку 1 до даного договору;

повна технічна перевірка продавцем крану КБ-572Б після його монтажу;

заміна продавецем кабельно-провідникової продукції і канатів крану КБ-572Б;

доставка крану КБ-572Б продавцем на територію покупця за адресою - Закарпатська обл., м. Перечин, вул. Червоноармійська, 25;

монтаж продавецем крану КБ-572Б на території покупця та пусконалагоджувальні роботи;

діагностика та ревізія продавцем рухомих вузлів та агрегатів.

Поняття "термін поставки" за цим договором сторони тлумачать таким чином, що до нього включено здійснення продавцем всіх монтажних та пусконалагоджуваних робіт (п.2.2 договору).

Відтак, виконання умов договору щодо своєчасної поставки товару вважатиметься належним чином виконаним, коли відповідач не лише передасть позивачу певне майно (кран), а й виконає всі необхідні та передбачені договором роботи щодо нього. Факт такого виконання сторони домовились засвідчити відповідним актом (п.2.4 Договору), а підтвердження технічної справності товару є висновок експертного центру, який замовляється та оплачується покупцем (п.2.5 договору).

08.04.2016, відповідачем здійснена передача позивачу крана, що підтверджується видатковою накладною та товаротранспортними накладними, жодного виду робіт, перелічених у п.1.2. договору, відповідач не виконав.

Однак, як вбачається з матеріалів справи, 10.03.2016 позивач, на виконання п.2.3 договору оплатив 40% у розмірі 500 000 грн, що, на думку відповідача, підтверджує факт виконання ним своїх зобов'язань за договором. До того ж відповідач у відзиві вказав на те, що акт приймання-передачі товару від 27.06.2016 був підписаний позивачем та повернутий на його адресу лише 05.10.2016 після порушення провадження у цій справі, хоча до того часу неодноразове звернення відповідача було проігноровано останнім.

Суд не погоджується з доводами відповідача про те, що здійснена повна оплата позивачем за товар надає змогу вважати кран технічно справним, оскільки технічна справність крану підтверджується саме висновком експертного центру. В матеріалах справи міститься висновок експертизи Державного підприємства "Закарпатський експерно-технічний центр держпраці" за № 21.09.13.0317.16 за результатами експертного обстеження баштового крана КБ-572Б вантажопідйомністю 10,0т датований 21.04.2016, а отже саме з цієї дати припиняється договірна відповідальність відповідача за несвоєчасну поставку товару позивачу.

У відповідності із ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідач в обумовлений в договорі строк не здійснив ряд діагностичних, монтажних, пусконалагоджувальних та інших робіт, а умовами договору це передбачено як обов'язкова умова для висновку про здійснення поставки крану, тому посилання останнього на належну поставку та повну справність товару тільки через повну оплату крану позивачем не є належним та допустимим доказом, а лише його припущенням, оскільки враховуючи вищевикладені умови договору, технічна справність крану підтверджується висновком експертного центру. Здійснення позивачем повної оплати отриманого товару до проведення повного комплексу робіт з налагодження роботи крану є правом позивача і не означає, що після вчинення цієї дії кран став придатним до експлуатації. Отже в даному випадку має місце неналежне виконання зобов'язань за вказаним договором відповідачем.

Згідно зі ст.611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Стаття 216 Господарського кодексу України передбачає відповідальність за порушення у сфері господарювання шляхом застосування господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим кодексом, іншими законами і договором.

Згідно п.1 ст.230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Відповідно до ч.1 ст.546 Цивільного кодексу України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Частиною 1 ст.549 Цивільного кодексу України визначено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Частинами 3 вказаної статті визначено, що пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання.

Пунктом 3.6 договору передбачена відповідальність продавця за порушення строків поставки товару у розмірі у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, діючої в період, за який нараховується неустойка, від вартості непоставленого товару, за кожен день прострочення..

Відповідно до ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Враховуючи умови договору та приписи законодавства позивач нарахував та заявив до стягнення з відповідача пеню за невиконання своїх зобов'язань відповідачем щодо належної поставки товару у придатному для його використання стані за період з 04.02.2016 по 23.06.2016 у сумі 197062,84 грн.

Перевіривши розрахунок пені суд не погодився з сумою її нарахування через невірно визначений позивачем період, оскільки пеня розрахована останнім по 23.06.2016, тоді як відповідальність відповідача за невиконання свого зобов'язання за договором припиняється 21.04.2016, тобто з дати висновку експертизи, яка підтверджує допущення крану до експлуатації, а отже останнім днем можливого нарахування пені є 20.04.2016 включно. З огляду на що суд здійснив власний розрахунок пені за належний період з 04.02.2016 по 20.04.2016 включно, сума якої складає 115710,38 грн, що є обгрунтованою та підлягає до стягнення з відповідача.

З урахуванням викладеного та наявних у справі доказів суд вважає, що позивач належним чином довів наявність вини відповідача у неналежному виконанні свого обовязку щодо поставки технічно справного крану баштового (лісовантажувача) КБ-572Б, а тому особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності його вини (умислу чи необережності), якщо інше не встановлено законом або договором (частина 1 ст.614 ЦК України).

Згідно ст. 43 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

У відповідності з приписами ст.ст. 33, 34 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень; докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

На підставі ст. 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Таким чином, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню в частині пені у сумі 115710,38 грн, в решті позову слід відмовити.

Відповідно до вимог ст. 49 ГПК України, витрати на оплату судового збору покладаються на відповідача, як на сторону, з вини якої виник спір.

Отже, згідно ст. 49 ГПК України, суд витрати по сплаті судового збору покладає на відповідача пропорційно розміру задоволених вимог у сумі 1735,65 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 43, 22, 33, 34, 43, 44, 49, 75, 82, 84 та 85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд Дніпропетровської області

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Пріоритет Трейд" (Дніпропетровська область, м. Нікополь, вул. Кооперативна, буд. 3, ідентифікаційний код 36989857) на користь Товариства з додатковою відповідальністю "Перечинський лісохімічний комбінат" (Закарпатська область, м. Перечин, вул. Ужанська, буд. 25, ідентифікаційний код 00274105) пеню у сумі 115710,38 грн та витрати по сплаті судового збору у сумі 1735,65 грн, видати наказ позивачу після набрання рішенням законної сили.

3. В решті позову відмовити.

В судовому засіданні відповідно до ст. 85 Господарського процесуального кодексу України оголошено вступну та резолютивну частину рішення.

Рішення суду може бути оскаржене протягом десяти днів з дня підписання рішення шляхом подання апеляційної скарги до Дніпропетровського апеляційного господарського суду через господарський суд Дніпропетровської області.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повний текст рішення складено та підписано - 14.11.2016.

Головуючий колегії ОСОБА_3

Суддя І.Ф. Мельниченко

Суддя В.О. Татарчук