ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"01" листопада 2016 р. Справа № 911/2848/16

Розглянувши матеріали справи за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю ЕНЕРГОГАЗРЕЗЕРВ

до Державного спеціалізованого підприємства ЧОРНОБИЛЬСЬКИЙ СПЕЦКОМБІНАТ

про стягнення 1901632,92 грн.

Суддя Т.П. Карпечкін

В засіданні приймали участь:

від позивача: ОСОБА_1 (довіреність б/н від 03.10.2016 року);

від відповідача: ОСОБА_2 (довіреність № 44-2446 від 11.07.2016 року).

обставини справи:

В провадженні Господарського суду Київської області знаходиться справа за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю ЕНЕРГОГАЗРЕЗЕРВ до Державного спеціалізованого підприємства ЧОРНОБИЛЬСЬКИЙ СПЕЦКОМБІНАТ про стягнення 1901632,92 грн., з яких 1543188,86 грн. основний борг, 333805,11 грн. пеня, 26076,45 грн. 3 % річних.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 05.09.2016 року порушено провадження у справі № 911/2848/16 та призначено справу до розгляду на 04.10.2016 року.

У звязку з відрядженням судді Карпечкіна Т.П. розгляд справи 04.10.2016 року не відбувся, у звязку з чим, суд ухвалою від 28.09.2016 року відклав розгляд справи на 13.10.2016 року.

11.10.2016 року до суду від позивача надійшло клопотання про залучення до участі в справі в якості третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Управління Державної Казначейської служби України в Іванківському районі Київської області, яке залишено судом без задоволення.

13.10.2016 року через канцелярію суду від відповідача надійшов відзив на позов, яким останній заперечував проти нарахування 3 % річних та пені, суму основного боргу визнав в повному обсязі.

В судове засідання, яке відбулось 13.10.2016 року відповідач не зявився, вимог ухвал Господарського суду Київської області від 05.09.2016 року не виконав, відповідач про причини неявки в судове засідання суд не повідомив, у звязку з чим розгляд справи відкладався до 01.11.2016 року.

В судовому засіданні 01.11.2016 року представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі.

Представник відповідача в судовому засіданні 01.11.2016 року подав клопотання про відмову (зменшення) розміру пені та просив задовольнити позов в частині стягнення суми основного боргу, в решті позовних вимог відмовити з підстав викладених у відзиві.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 82 Господарського процесуального кодексу України, рішення прийнято господарським судом за результатами оцінки доказів, поданих сторонами, у нарадчій кімнаті.

Згідно ст. 85 Господарського процесуального кодексу України, після закінчення розгляду справи у судовому засіданні було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін та дослідивши надані докази, господарський суд,-

встановив:

02.02.2016 року між Товариством з обмеженою відповідальністю ЕНЕРГОГАЗРЕЗЕРВ (далі позивач, Постачальник) та Державним спеціалізованим підприємством ЧОРНОБИЛЬСЬКИЙ СПЕЦКОМБІНАТ (далі відповідач, Споживач) було укладено Договір постачання природного газу № С/13-16 (далі - Договір).

Відповідно до п.1.1 Договору Постачальник зобовязується поставити Споживачу і передати у власність товар: природний газ (далі газ) у 2016 році, визначений в асортименті та кількості відповідно кодам за державним класифікатором ДК016-2010, а Споживач зобовязується оплатити товар та прийняти згідно акту приймання-передачі природного газу, а саме природний газ в кількості 1850000,00 куб. м. в сумі 13801000,00 грн. в т.ч. ПДВ, код товару ДК 016-2010 06.20.1.

Згідно з п. 2.2 Договору кількість товару може бути скоригована в залежності від реального фінансування видатків та потреб Покупця. Місце поставки м. Чорнобиль, Київська обл. (п. 2.9 Договору). Строк поставки - з дати укладання договору до 31.12.2016 року (п. 2.10 Договору). Ціна за 1000,00 куб. м., без врахування вартості транспортування газу по території України, ПДВ 20 %, складає 6217,67 грн. (п. 3.1 Договору).

Оплата за газ проводиться Покупцем виключно грошовими коштами, в наступному порядку: 100 % вартості спожитого обсягу газу оплачується на підставі Акту виконаних робіт (за звітний місяць) до 10 числа місяця, наступного за звітним (п. 4.1 Договору).

Датою оплати Споживачем природного газу є дата надходження грошових коштів на рахунок Постачальника (п. 4.2 Договору).

Сума Договору складає 13801000,00 грн. в т.ч. ПДВ. (п. 4.3 Договору). Сума Договору може бути зменшена за взаємною згодою Сторін (п. 4.5 Договору).

Даний Договір вступає в силу з моменту його підписання сторонами і діє до 31.12.2016 року, а в частині проведення розрахунків до повного їх здійснення (п. 9.5 Договору).

Додатковою угодою № 2 від 31.03.2016 року до Договору сторони домовились, що з 01.04.2016 року ціна природного газу, що постачається, складе за 1000,0 куб. м. 6255,00 грн. без врахування вартості транспортування газу по території України та ПДВ 20 %. Всього до сплати 7506,00 грн. в т. ч. ПДВ. Всі інші умови залишили без змін.

Матеріалами справи підтверджується та не заперечується відповідачем, що на виконання умов Договору позивач протягом лютого-квітня 2016 року поставив, а відповідач прийняв природний газ на загальну суму 5675478,86 грн., що підтверджується актами приймання-передачі природного газу: від 29.02.2016 року № РН-0000173 на суму 3443724,35 грн., від 31.03.2016 року № РН-0000351 на суму 1946106,17 грн. та від 30.04.2016 року № РН-0000511 на суму 285648,34 грн. (копії наявні в матеріалах справи).

Також, позивачем 29.02.2016 року, 31.03.2016 року та 30.04.2016 року були виставлені відповідачу відповідні рахунки фактури № СФ-0000167 на суму 3443724,35 грн., № СФ-0000503 на суму 1946106,17 грн. та № СФ-0000503 на суму 285648,34 грн., на загальну суму 5675478,86 грн.

Однак, відповідач свої зобовязання з оплати отриманого природного газу своєчасно та в повному обсязі не виконав, природний газ оплачував з простроченнями, розрахувався частково на суму 4132290,00 грн.

Як зазначено в позові, станом на момент подачі позову сума основної заборгованості за Договором за використаний природний газ складає 1543188,86 грн., яку позивач просить стягнути з відповідача.

У звязку з неповним та несвоєчасним виконанням відповідачем грошових зобовязань з оплати природного газу, позивач крім суми основного боргу в розмірі 1543188,86 грн., просить стягнути з відповідача 333805,11 грн. пені, 26076,45 грн. 3 % річних.

Згідно з ч.1 статті 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до ч. 2 статті 509 Цивільного кодексу України зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно з п.1 ч.2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частина 1 статті 626 Цивільного кодексу України передбачає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Як передбачено ст. 712 Цивільного кодексу України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ст. 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ч. 1 ст. 692 Цивільного кодексу України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч.1 ст. 202 Господарського кодексу України, ст. 599 Цивільного кодексу України зобов'язання, зокрема, припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобовязання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобовязання є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених законом або договором.

Відповідно до п. 1 статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідач в ході розгляду спору надав відзив на позов, в якому не заперечував факт поставки природного газу у відповідному періоді та факт наявності неоплаченого ним природного газу в сумі 1543188,86 грн., однак просив відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог в частині стягнення пені та 3 % річних, посилаючись на несвоєчасний розподіл бюджетних коштів, які виділялись на погашення заборгованості за спірним Договором.

Щодо викладених у відзиві обставин, суд зазначає, що посилання відповідача на особливості бюджетного фінансування та непроведення вчасних розрахунків за поставлений газ у звязку із недофінансуванням бюджетної програми, не звільняє від відповідальності за несвоєчасне виконання договірних зобовязань.

Як визначено ст. 617 Цивільного кодексу України, особа, яка порушила зобов'язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов'язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. Не вважається випадком, зокрема, недодержання своїх обов'язків контрагентом боржника, відсутність на ринку товарів, потрібних для виконання зобов'язання, відсутність у боржника необхідних коштів.

Крім того, як наголошує Вищий господарський суд України, зокрема, в постановах від 11.04.2013 року у справі № 5023/5038/12, від 13.12.2012 року у справі 10/5026/1270/20, зазначення в мотивувальній частині рішення в обґрунтування висновків про особливості бюджетного фінансування державних установ та організацій, визнати законним і обґрунтованим не можна.

Таким чином, особливості бюджетного фінансування не звільняють відповідача від своєчасного виконання прийнятих на себе зобовязань за Договором з оплати поставленого газу.

Також, суд враховує, що згідно зі ст. 78 Господарського процесуального кодексу України визнання позову відповідачем викладається в адресованій господарському суду письмовій заяві, підписаній відповідачем, яка долучається до справи.

У разі визнання відповідачем позову господарський суд приймає рішення про задоволення позову за умови, що дії відповідача не суперечать законодавству або не порушують прав і охоронюваних законом інтересів інших осіб.

Відповідно до ч. 5 ст. 22 Господарського процесуального кодексу України відповідач має право визнати позов повністю або частково.

Відтак, враховуючи, що в ході розгляду спору судом встановлено зобовязання відповідача сплатити на користь позивача 1543188,86 грн. заборгованості за Договором, що відповідачем визнано, і таке визнання позову відповідає встановленим судом обставинам, не суперечить законодавству та не стосується прав та інтересів інших осіб, вимога про стягнення 1543188,86 грн. основного боргу підлягає задоволенню в повному обсязі.

У звязку з несвоєчасною оплатою природного газу позивач просить стягнути з відповідача на підставі п. 8.2. Договору 333805,11 грн. пені за період з 10.03.2016 року по 31.08.2016 року, також в порядку ст. 625 Цивільного кодексу України 26076,45 грн. 3 % річних за період з 10.03.2016 року по 31.08.2016 року.

У відповідності до ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно зі ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Статтею 549 Цивільного кодексу України встановлено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до п. 6 ст. 231 Господарського кодексу України штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочення платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня, що передбачено ст. 3 зазначеного Закону.

Нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не передбачено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано (ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України).

Підстави та умови нарахування пені визначені у відповідному п. 8.2 Договору, зокрема, передбачено, що у разі якщо Споживач не здійснить оплату відповідно до п. п. 4.1, 4.2 Договору Постачальник має право стягнути пеню в у розмірі подвійної облікової ставки НБУ

від суми заборгованості за кожний день прострочення платежу.

Відповідно до п. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідач у відзиві заперечував проти розрахунку пені, зокрема зазначаючи, що у відповідності до п. 1.9 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 року № 14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобовязань» день фактичної сплати заборгованості не включається в період часу, за який здійснюється стягнення пені.

Натомість позивачем до розрахунку включені дні фактичної сплати сум заборгованості. Також, відповідач зазначає, що позивач самовільно змінив цільове призначення платежів, здійснених 23.03.2016 року на суму 154001,45 грн., 12.04.2016 року на суму 67850,00 грн., 12.04.2016 року на суму 32150,00 грн. та 12.05.2016 року на суму 455585,83 грн., віднісши їх як оплату за іншими Актами приймання-передачі ніж як це було зазначено у відповідних платіжних дорученнях, що відповідно призвело до невірного нарахування пені на відповідні суми боргу за відповідні періоди. Окрім того, вказав на те, що позивач не врахував зміни облікової ставки НБУ в період з 27.05.2016 року по 31.08.2016 року, у звязку з чим надав контррозрахунок пені та в процесі розгляду спору подав до суду клопотання про зменшення пені.

Відповідно до ст. 551 Цивільного кодексу України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Відповідно до ст. 233 Господарського кодексу України у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов'язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Згідно із п. 3 ч. 1 ст. 83 Господарського процесуального кодексу України господарський суд, приймаючи рішення, має право зменшувати у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобовязання.

Відповідно п. 3.17.4. Постанови Пленуму Вищого господарського суд України №18 від 26.12.2011 року «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції», вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання (пункт 3 статті 83 ГПК), господарський суд повинен об'єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов'язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов'язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам.

Судом встановлено, що сума поставленого позивачем природного газу становила 5675478,86 грн., сума сплачених коштів на момент подачі позову та прийняття рішення складає 4132290,00 грн. Відповідні обставини свідчать про значний ступінь виконання зобовязання боржником та відсутність факту завдання кредитору збитків.

З огляду на встановлені в ході розгляду спору обставини господарської діяльності відповідача, враховуючи баланс інтересів сторін, адекватність обсягу і міри відповідальності відповідача за допущене прострочення грошового зобов'язання, суд вважає за можливе задовольнити клопотання відповідача та зменшити розмір неустойки, у вигляді пені на 25 %.

Згідно з п. 1.9. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 року № 14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань», день фактичної сплати суми заборгованості не включається в період часу, за який здійснюється стягнення інфляційних нарахувань та пені.

Дослідивши наданий позивачем розрахунок, судом встановлено, що позивачем неправомірно включено до періодів прострочення дні часткової сплати відповідачем заборгованості.

Також дослідивши надані позивачем спірні виписки по рахунках позивача та їх призначення платежу, суд встановив, що позивачем помилково платежі здійснені 23.03.2016 року на суму 154001,45 грн., 12.04.2016 року на суму 67850,00 грн., 12.04.2016 року на суму 32150,00 грн. з призначенням платежу як оплата за Актом приймання-передачі від 29.02.2016 року № РН-0000173 зараховано за Актом приймання-передачі від 31.03.2016 року № РН-0000351, платіж здійснений 12.05.2016 року на суму 455585,83 грн. з призначенням платежу як оплата за Актом приймання-передачі від 31.03.2016 року № РН-0000351 зараховано за Актом приймання-передачі від 30.04.2016 року №РН-0000511.

Суд дослідивши контррозрахунок відповідача встановив, що відповідач помилково вважає оплату згідно платіжного доручення № 202 від 12.05.2016 року в сумі 455585,83 грн. здійсненою 12.05.2016 року, оскільки Сторони пунктом 4.2 Договору погодили, що датою оплати Споживачем природного газу є дата надходження грошових коштів на рахунок Постачальника, відтак, оскільки кошти на рахунок позивача надійшли 13.05.2016 року, датою оплати грошових коштів в сумі 455585,83 грн. є 13.05.2016 року, що підтверджується випискою по рахунку позивача та вищезазначеним платіжним дорученням.

Таким чином, суд, співставивши розрахунок пені позивача та контррозрахунок пені відповідача, задовольнивши клопотання відповідача про зменшення пені, зменшивши її на 25 %, врахувавши усі недоліки в розрахунках сторін, дійшов висновку, що задоволенню підлягає пеня в розмірі 75% від правильно обрахованої суми пені (327685,51 грн.), що складає 245764,14 грн.

Щодо наданого позивачем розрахунку 3% річних, з врахуванням вищезазначених помилок в розрахунку пені, суд здійснив правильний розрахунок 3 % річних, згідно з яким з відповідача підлягає стягнення більший розмір 3 % річних, ніж заявленого позивачем, однак, оскільки суд не може виходити за межі позовних вимог, 3 % річних підлягають задоволенню в заявленому розмірі.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог і заперечень.

Проаналізувавши вищезазначені норми чинного законодавства України, повно та всебічно розглянувши матеріали справи господарський суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню в сумі 1815029,45 грн. з яких: 1543188,86 грн. основного боргу, 245764,14 грн. пені, 26076,45 грн. 3 % річних. В решті позов задоволенню не підлягає.

Згідно абз. 3 п. 2.4 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобовязань» від 17.12.2013 року № 14, судовий збір в разі зменшення судом розміру пені покладається на відповідача повністю, без урахування зменшення такого розміру.

Відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, відповідач має відшкодувати позивачу витрати по сплаті судового збору пропорційно задоволеним позовних вимогам (з врахуванням зменшеної суми пені).

Керуючись ст. ст. 33, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд Київської області, -

вирішив:

1. Позовні вимоги задовольнити частково.

2. Стягнути з Державного спеціалізованого підприємства ЧОРНОБИЛЬСЬКИЙ СПЕЦКОМБІНАТ (07270, Київська обл., Іванкіський район, м. Чорнобиль, вул. Радянська, 70, код 37197165) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю ЕНЕРГОГАЗРЕЗЕРВ (18002, м. Черкаси, вул. Гоголя, 137, код 36860 (один мільйон пятсот сорок три тисячі сто вісімдесят вісім) грн. 86 коп. основного боргу, 245764 (двісті сорок пять тисяч сімсот шістдесят чотири) грн. 14 коп. пені, 26076 (двадцять шість тисяч сімдесят шість) грн. 45 коп. 3 % річних та 28454 (двадцять вісім тисяч чотириста пятдесят чотири) грн. 25 коп. витрат по сплаті судового збору.

Наказ видати після набрання судовим рішенням законної сили.

3. В решті позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено: 17.11.2016 р.

Суддя Т.П. Карпечкін