УХВАЛА

17.11.2016Справа № 910/8276/16

За заявою Житлово-будівельного кооперативу "Індикатор -7"

Про розстрочку виконання рішення Господарського суду міста Києва від 26.07.16. у справі № 910/8276/16

За позовом Публічного акціонерного товариства "Київенерго"

До Житлово-будівельного кооперативу "Індикатор -7"

Про стягнення 280 093,22 грн.

Суддя Ващенко Т.М.

Представники сторін:

Від позивача: Шмигельська С.М. представник за довіреністю № 91/2016/10/17-3 від 17.10.16.

Від відповідача (заявника): Бойков О.С. представник за довіреністю № б/н від 16.11.16.

Обставини справи:

Рішенням Господарського суду міста Києва від 26.07.16. у справі № 910/8276/16 (залишене без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 04.10.16.) стягнуто з відповідача на користь позивача 145 573,80 грн. - основного боргу, 13 112,34 грн. - 3% річних, 120 929,92 грн. - інфляційні втрати, 4 194,24 грн. судового збору.

09.11.16. на виконання вищевказаного рішення було видано відповідний наказ.

До Господарського суду міста Києва надійшла заява Житлово-будівельного кооперативу "Індикатор -7" про розстрочку виконання рішення Господарського суду міста Києва від 26.07.16. у справі № 910/8276/16 на 12 місяців.

Вказану заяву було призначено до розгляду на 17.11.16. ухвалою суду від 09.11.16.

16.11.16. позивачем через відділ діловодства суду було подано заперечення на заяву про розстрочку виконання рішення суду.

В судовому засіданні 17.11.16. відповідачем підтримано подану ним заяву.

Позивач в судовому засіданні 17.11.16. проти задоволення заяви заперечував.

Розглянувши заяву та додані до неї матеріали, заслухавши пояснення представників сторін, Господарський суд міста Києва, встановив:

Відповідно до ст. 115 Господарського процесуального кодексу України, рішення, ухвали, постанови господарського суду, що набрали законної сили, є обов'язковими на всій території України і виконуються у порядку, встановленому цим Кодексом та Законом України «Про виконавче провадження».

Відповідно до ч. 1 ст. 121 Господарського процесуального кодексу України, при наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим, за заявою сторони, державного виконавця, прокурора чи його заступника або за своєю ініціативою господарський суд, який видав виконавчий документ, у десятиденний строк розглядає це питання у судовому засіданні з викликом сторін, прокурора чи його заступника і у виняткових випадках, залежно від обставин справи, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, ухвали, постанови, змінити спосіб та порядок їх виконання.

Таким чином, ухвала про розстрочку виконання судового рішення може бути винесена судом лише у виняткових випадках за наявності обставин, що ускладнюють виконання судового рішення або роблять його виконання неможливим.

При цьому, такі виняткові обставини визначаються судом з огляду на матеріали справи, у тому числі подані стороною докази на обґрунтування такої заяви.

Згідно з вказівками, що містяться в постанові пленуму Вищого господарського суду України від 17.10.12. № 9 «Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України», підставою для відстрочки, розстрочки, зміни способу та порядку виконання рішення можуть бути конкретні обставини, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим у строк або встановленим господарським судом способом. При цьому слід мати на увазі, що згоди сторін на вжиття заходів, передбачених статтею 121 Господарського процесуального кодексу України, ця стаття не вимагає, і господарський суд законодавчо не обмежений будь-якими конкретними термінами відстрочки чи розстрочки виконання рішення. Проте, вирішуючи питання про відстрочку чи розстрочку виконання рішення, зміну способу і порядку виконання рішення, господарський суд повинен враховувати матеріальні інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів у економіці держави та інші обставини справи.

Вищезазначені норми визначають процесуальну можливість вирішення питань, пов'язаних із проблемами, що виникають під час виконання рішення господарського суду. Проте, нормами чинного законодавства, зокрема Господарським процесуальним кодексом України не визначено переліку обставин, які свідчать про неможливість виконання рішення чи ускладнюють його виконання. Тому, суд оцінює докази, які підтверджують зазначені обставини, за правилами ст. 43 Господарського процесуального кодексу України і лише за наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення чи унеможливлюють його, господарський суд має право відстрочити виконання рішення чи постанови.

Заява відповідача обґрунтована тяжким фінансовим станом заявника, відсутністю у нього на рахунках достатньої кількості грошових коштів.

Проте, відповідачем не подано суду жодних належних доказів на підтвердження викладених в заяві обставин, зокрема, того, що фінансовий стан останнього покращиться, результати господарської діяльності будуть позитивними, та що відстрочення наявної у відповідача заборгованості забезпечить виконання рішення Господарського суду міста Києва в даній справі і у майбутньому надасть можливість заявнику акумулювати необхідну грошову суму на виконання рішення.

Надані останнім в якості доказів документи , в тому числі відомості про пільговиків та осіб, які отримують субсидії, ніяким чином не підтверджують вказані обставини.

При цьому суд звертає увагу на те, що за змістом ст. 121 ГПК України тяжкий фінансовий стан відповідача на є підставою для відстрочки виконання рішення суду.

Оскільки, господарський суд повинен враховувати можливі негативні наслідки для боржника при виконання рішення у встановлений строк, але перш за все повинен враховувати такі ж наслідки і для стягувача при затримці виконання рішення та не допускати їх настання, суд дійшов висновку, що відповідачем не доведено, що розстрочка виконання рішення суду сприятиме як можливості продовження господарської діяльності заявника, так і зробить реальною можливість отримання боргу позивачем, та не зашкодить матеріальним інтересам та фінансовому стану останнього.

Крім того, суд відзначає, що обставини, на які посилається боржник як на підставу надання розстрочки виконання рішення не є винятковими (вказана правова позиція викладена в постановах ВГСУ від 12.03.13. у справі № 16/17-1265-2011 та № 12/5026/2408/2011 від 27.03.13.).

Приписами ч. ч. 1, 2 статті 43 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Згідно зі ст. ст. 33, 34 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Розглянувши мотиви поданої заяви, врахувавши матеріальні інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини боржника у виникненні спору, дослідивши наявні докази, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні заяви Житлово-будівельного кооперативу "Індикатор -7" про розстрочку виконання рішення Господарського суду міста Києва від 26.07.16. у справі № 910/8276/16 на 12 місяців.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 86, 121 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

УХВАЛИВ:

Відмовити Житлово-будівельного кооперативу "Індикатор -7" в задоволенні заяви про розстрочку виконання рішення Господарського суду міста Києва від 26.07.16. у справі № 910/8276/16 на 12 місяців.

Суддя Т.М. Ващенко