донецький апеляційний господарський суд

Постанова
Іменем України
07.11.2016 справа №908/767/15-г
Донецький апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючого: суддівСтойка О.В. Бойченка К.І., Зубченко І.В.
За участю представників сторін
від позивача:Білич Н.С. за довіреністю;
від відповідача: від третьої особи-1: від третьої особи-2:Шокот А.С. за довіреністю; Ковтун Є.Ю. за довіреністю; Кірпічніков О.М. за довіреністю;
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргуЗапорізького науково-дослідного центру з механізації тваринництва Національного наукового центру "Інститут механізації та електрифікації сільського господарства", м. Запоріжжя
на рішення господарського суду Запорізької області
від05.09.2016 р. (підписано 08.09.2016 р.)
у справі№ 908/767/15-г (суддя Науменко А.О.)
за позовомВідкритого акціонерного товариства "Запоріжжяобленерго" в особі Приморського району електричних мереж, м. Приморськ, Запорізька область
до Запорізького науково-дослідного центру з механізації тваринництва Національного наукового центру "Інститут механізації та електрифікації сільського господарства", м. Запоріжжя
за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача 1. Військової частини № НОМЕР_1 Національної гвардії України, м. Дніпро; 2. Головного управління Національної гвардії України, м. Київ
простягнення 49 033,77 грн.
ВСТАНОВИВ:
У лютому 2015 року до господарського суду звернулось Відкрите акціонерне товариство "Запоріжжяобленерго" в особі Приморського району електричних мереж, м. Приморськ, Запорізька область (Позивач) із позовом до Запорізького науково-дослідного центру з механізації тваринництва Національного наукового центру "Інститут механізації та електрифікації сільського господарства", м. Запоріжжя (Відповідач) про стягнення 27 450,51 грн. за Договором про постачання електричної енергії № 99 від 17.06.2014 р., з яких: 26 362,83 грн. сума боргу за спожиту активну електричну енергію, 701,23 грн. пеня, 75,30 грн. 3% річних, 311,15 грн. втрати від інфляції.

Позивачем у суді першої інстанції в порядку ст. 22 ГПК України було збільшено розмір позовних вимог в частині стягнення суми основного боргу до розміру 46 529,68 грн., пені до розміру 1 560,24 грн., 3% річних до розміру 142,60 грн. та інфляційних до розміру 801,25 грн. Зазначені вимоги розглянуті господарським судом.

Рішенням господарського суду Запорізької області від 31.03.2015 р. у задоволенні позовних вимог відмовлено в повному обсязі.

Постановою Донецького апеляційного господарського суду від 15.07.2015 р. рішення господарського суду Запорізької області від 05.02.2015 р. залишено без змін.

Постановою Вищого господарського суду України від 24.05.2016 р. у справі № 908/767/15-г рішення господарського суду Запорізької області від 31.03.2015 р. та постанову Донецького апеляційного господарського суду від 15.07.15. скасовано, справу направлено на новий розгляд до господарського суду Запорізької області.

Ухвалою господарського суду Запорізької області від 22.07.2016р. до участі у справі у якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача залучено Військову частину № НОМЕР_1 Національної гвардії України, м. Дніпро та Головне управління Національної гвардії України, м. Київ.

Рішенням господарського суду Запорізької області від 05.09.2016 р. позовні вимоги задоволено частково. Стягнуто з відповідача на користь позивача 46 529,68 грн. заборгованості за спожиту електричну енергію, 142,60 грн. 3% річних, 619,56 грн. інфляційних, 1 560,24 грн. пені та 1 820,23 грн. судового збору. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Відповідач, не погодившись із рішенням суду, подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення господарського суду скасувати та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.

В обґрунтування своїх вимог заявник скарги посилається на те, що судом першої інстанції при винесенні рішення неправильно застосовано норми матеріального та процесуального права, висновки суду не відповідають обставинам справи та судом не повно з`ясовані обставини, що мають значення для справи.

Зокрема, відповідач посилається на те, що електроенергія в період вересень 2014 р. січень 2015р. ним не споживалась, оскільки на спірному об`єкті в цей час знаходилось військове формування. Крім того, посилається на те, що ним були дотримані норми п. 7.8 Правил користування електричною енергією.

Представник відповідача в судовому засіданні підтримав доводи апеляційної скарги в повному обсязі, надав пояснення, аналогійні викладеним в апеляційній скарзі.

Представник позивача вважав рішення суду законним та обґрунтованим, а апеляційну скаргу такою, що не підлягає задоволенню.

Представники третіх осіб надали пояснення по суті спору, вважали апеляційну скаргу такою, що підлягає задоволенню.

Відповідно до статті 101 Господарського процесуального кодексу України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Апеляційний господарський суд не зв`язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду в повному обсязі.

Відповідно до вимог ст. 81-1 Господарського процесуального кодексу України здійснювалась фіксація судового засідання за допомогою технічних засобів.

Заслухавши пояснення представників сторін та третіх осіб, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши матеріали справи, правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи із наступного.

На виконання вказівок ВГСУ по даній справі, що викладені в постанові від 24.05.2016 року , судовою колегією з`ясовано наступні обставини.

Як вбачається з матеріалів справи, 17.06.2014 р. між сторонами укладено договір № 99 про постачання електричної енергії (далі Договір), за умовами якого позивач продає електричну енергію відповідачу для забезпечення потреб електроустановок відповідача з приєднаною потужністю, зазначеною у додатку № 1 "Обсяги постачання електричної енергії споживачу", а відповідач оплачує позивачу вартість використаної (купленої) електричної енергії та здійснює інші платежі згідно з умовами цього Договору.

Згідно п. 2.1 Договору, під час виконання його умов, а також при вирішенні всіх питань, що не обумовлені цим Договором, сторони зобов`язалися керуватися чинним законодавством України та Правилами користування електричною енергією.

Згідно до додатків до Договору «Точки продажу електричної енергії споживачу» та «Категорії надійності електропостачання струмоприймачів споживача», об`єктом енергопостачання є «База відпочинку Хортиця» в селі Набережне Приморського району Запорізької області, з третьою категорією надійності електроустановок, з точкою продажу електричної енергії на контактних з`єднаннях проводів на ПЛ-0,4кВ КТП-57/126 Ф-1 на низковольтних ізоляторах опори №20, що належить позивачу.

Позивач, вважаючи, що відповідачем було порушено умови Договору в частині оплати спожитої в розрахункові період з вересня 2014р. по січень 2015р електричної енергії, вимагає стягнути з відповідача її вартість на загальну суму 46 529,68 грн.

Заперечуючи проти позовних вимог, відповідач посилався на те, що 13.08.2014р. надіслав на адресу позивача лист № 119, в якому просив тимчасово припинити дію договору про постачання електричної енергії № 99 від 17.06.14р. з відповідною фіксацією спожитої електроенергії на 13.08.2014р., а саме 000464 кВт., у зв`язку з тим, що територія земельної ділянки оздоровчого закладу (база відпочинку "Хортиця" с. Набережне) без попереднього узгодження була зайнята невідомим військовим формуванням.(л.д.30 т.1).

Аналогічне звернення надано відповідачем 28.08.2014 року, а також 02.09.2014р., в якому просив припинити дію Договору з 01.09.2014р. з відповідною фіксацією спожитої електроенергії на 31.08.2014р. 000644кВт, в зв`язку з закінченням відновлювальних робіт на базі відпочинку "Хортиця" та відсутністю необхідності постачання електроенергії..

Вбачається, що на виконання відповідної заяви позивачем було створена комісія, яка 22.08.2014р. склала акт візуального зняття показів електролічильника на базі відпочинку "Хортиця" с. Набережне, зафіксувала покази лічильника « 000548 кВт».

Лише 28.10.2014 року листом від за №145 позивач підтвердив зазначені факти та зазначив про неможливість тимчасового припинення дії Договору, оскільки відповідні військові формування не допустили комісію позивача до відключення електропостачання. Позивач у зазначеному листі стверджував про продовження споживання електричної енергії «базою відпочинку Хортиця», а відповідачу запропонував розібратися, які це військові формування та тільки після цього знову звернутися із заявою відповідно до пункту 7.8 Правил користування електричною енергією, (а.с.160 Т.1).

В подальшому відповідач неодноразово звертався до позивача з вимогами припинити постачання електричної енергії на зазначений об`єкт, отримуючи від відповідача відмову та вимоги щодо оплати спожитої на об`єкті електричної енергії.

Також матеріалами справи підтверджується та сторонами не оспорюється факт знаходження на території бази відпочинку Хортиця озброєних підрозділів Національної гвардії України (Третьої особи 1) та інших, зокрема, Третьої особи 2, які були розміщені без відома відповідача та поза волею останнього у спірний період.

Зокрема, матеріалах справи знаходиться акт без зазначення дати (а.с.40) за підписом трьох представників позивача,що були направленні для «відключення електроустановок бази відпочинку «Хортиця» внаслідок використання електричної енергії без договору та несплати за спожиту електричну енергію» -щодо недопущення їх військовими формуваннями до відповідної електроустановки.

Відповідно до ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору.

Згідно ст.ст. 526, 527 Цивільного кодексу України, боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок та зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, цього Кодексу та інших актів цивільного законодавства.

Статтею 26 Закону України "Про електроенергетику", ст. 275 Господарського кодексу України встановлено, що споживання енергії можливе лише на підставі договору з енергопостачальником.

Згідно до вимог ст.1 Закону «Про електроенергетику», постачання електричної енергії це господарська діяльність, пов`язана з наданням електричної енергії споживачеві за допомогою технічних засобів передачі та розподілу електричної енергії на підставі договору, а споживачі енергії-це суб`єкти господарської діяльності та фізичні особи, що використовують енергію для власних потреб на підставі договору про її продаж та купівлю.

Відповідно до ст. 277 Господарського кодексу України, ст.ст. 7, 24,26 Закону України "Про електроенергетику" додержання вимог Правил користування електричною енергією, затверджених Постановою НКРЄ від 31.07.96р. №28 з наступними змінами (далі Правила) є обов`язковим для суб`єктів електропостачання.

За змістом п.1.2. Правил, електрична енергія (активна)- енергоносій, який виступає на ринку як товар, що відрізняється від інших товарів особливими споживчими якостями та фізико-технічними характеристиками (одночасність виробництва та споживання, неможливість складування, повернення, переадресування), які визначають необхідність регулювання та регламентації використання цього товару.

Оскільки зазначений процес поставки-споживання електричної енергії є таким, що триває, виходячи із зазначених особливостей фізико-технічних характеристик електричної енергії, діючим законодавством в сфері електроенергетики, передбачена можливість відмови споживача від подальшого отримання електричної енергії та обов`язок енергопостачальника припинити постачання електричної енергії на відповідний об`єкт споживача, зокрема, у разі звільнення споживачем займаного приміщення та (або) остаточного припинення користування електричною енергією.

Такий порядок передбачений вимогами п.6.18 Правил, за змістом якого у разі звільнення займаного приміщення та/або остаточного припинення користування електричною енергією споживач зобов`язаний повідомити постачальника електричної енергії не пізніше ніж за 20 робочих днів до дня звільнення приміщення та/або остаточного припинення користування електричною енергією та надати заяву щодо розірвання договору, і в цей самий термін здійснити сплату всіх видів платежів, передбачених відповідними договорами, до заявленого споживачем дня звільнення приміщення та/або остаточного припинення користування електричною енергією включно.

Постачальник електричної енергії зобов`язаний припинити постачання електричної енергії за договором з заявленого споживачем дня звільнення приміщення та/або остаточного припинення користування електричною енергією.

У разі неповідомлення або несвоєчасного повідомлення споживачем постачальника електричної енергії про звільнення приміщення та/або остаточного припинення користування електричною енергією споживач зобов`язаний здійснювати оплату спожитої на таких об`єктах електричної енергії та інших платежів, виходячи з умов відповідних договорів.

Отже судова колегія вважає наведені в заяві відповідача від 13.08.2014 року обставини такими, що породжують обов`язок позивача припинити постачання електричної енергії на об`єкт відповідача та звільняє відповідача від обов`язку оплачувати спожиту в подальшому на такому об`єкті електричної енергії іншими особами.

При цьому вимогами зазначеного пункту не передбачено обов`язку споживача доводити правомочність підстави звільнення приміщення, або в даному випадку, з`ясування осіб, які фактично поза його волею зайняли спірний об`єкт, позбавивши відповідача права володіння та користування.

Щодо дотримання 20 ти денного строку, то оскільки позбавлення відповідача відповідного права на об`єкт мало місце без його попередження, період з моменту отримання відповідного повідомлення відповідача-13.08.2014 року до моменту виходу комісії позивача на спірний об`єкт та складання акту- 22.08.2014 року судова колегія вважає достатним часом для з`ясування обставин та здійснення заходів по припинення постачання електричної енергії оберту третьої категорії відповідача.

Крім того, як вбачається с матеріалів справи, предметом спору є розрахункові періоди, починаючи з вересня 2014 року з початковими показами розрахункового засобу обліку « 000644», що було зафіксовано станом на 31.08.2014 року. Спожита кількість електричної енергії до цієї дати відповідачем оплачена.

Крім того, за змістом частини першої статті 275 ГК за договором електропостачання споживач зобов`язаний оплатити саме прийняту, тобто спожиту електроенергію.

Оскільки позивачем заявлений до оплати спірний обсяг електричної енергії за спірний період вересня 2014- січня2015 року не був спожитій відповідачем через вибуття з його володіння та користування спірного об`єкту, в тому числі, із відповідними електроустановками, відповідачем дотримано норми Правил щодо повідомлення про зазначені обставини, відсутні підстави до покладення на відповідача обов`язку по оплаті спожитої іншими особами електричної енергії, що поставлялася відповідачем на свій господарський ризик на базу відпочинку Хортиця, починаючи з вересня 2014 року.

Судова колегія вважає безпідставним посилання позивача на неможливість припинення постачання електричної енергії,починаючи з моменту відвідання спірного об`єкту з такою метою 22.08.2014 року, оскільки, по-перше - дії позивача по продовженню постачання електричної енергії після отримання відповідного повідомлення про вибуття з володіння та користування відповідача спірного об`єкту не породжували обов`язку останнього по її оплаті, по-друге будь-яких доказів неможливості припинення постачання електричної енергії на об`єкт відповідача - матеріали не містять.

Більш того, такі твердження спростовуються змістом акту розмежування балансової належності електромереж та експлуатаційної відповідальності сторін (а.с.28), згідно до якого така межа проходить на контактах приєднання проводів ділянки до проводів ПЛ-04 кВ КТП -57/126 Ф-1 на низьковольтних ізоляторах опори №23, тобто знаходяться на опорі позивача, поза межею спірного об`єкту.

Також за змістом додатку «Категорії надійності електропостачання струмоприймачів споживача», електроустановки відповдіча мають третю (най нищу) категорію (за «Правилами улаштування електроустановок»), тобто таки, перерва електропостачання яких не може викликати небезпеку для життя людей, значних збитків , пошкодження цінного основного обладнання, тощо.

Взагалі не витримують критики доводи позивача про виключну необхідність проникнення на спірний об`єкт для відключення саме електроустановок відповідача та опломбування них у відключеному стані,оскільки передати такий стан з пломбами під схоронність невідомим особам, що зайняли об`єкт відповідача поза волею останнього, позбавлено правового сенсу.

Щодо доводів позивача про невиконання відповідачем обов`язку по допуску його працівників на об`єкт, то вони також є безпідставними, оскільки саме відсутність можливості потрапити на цей об`єкт самого відповідача і є змістом повідомлення від 13.08.2014 року, зазначені обставини підтверджуються матеріалами справи.

Посилання сторін на розділ 7 Правил в даному випадку є безпідставним, оскільки предметом спору є не дотримання підстав та порядку відключення електроустановок позивача, а відмову відповідача від подальшого отримання електричної енергії на спірним об`єкті, який вибув з його володіння, що врегульовано п.6.18 Правил.

Такий порядок умовами Договору не врегульований,а п.6.1 Договору містить загальне посилання на норми діючого законодавства, зокрема, вищенаведений розділ, саме при припиненні електропостачання за ініціативою позивача.

Також п.7.8 цього розділу містить посилання на відключення електроустановки, а не припинення постачання електричної енергії, що може бути виконано не тільки шляхом відключення споживача, але і шляхом від`єднання його від електромережі (п.1.2 Правил).

Отже, позивач був обізнаний, що відповідачем не надавалося жодного дозволу для розміщення на території бази будь-яких воєнних формувань, тому постачання електричної енергії після 31.08.2014р. є суто добровільним рішенням позивача. Останній мав усвідомлювати той факт, що відповідач не міг користуватися електричною енергію для власних потреб, тому він не є споживачем електричної енергії.

Щодо доводів в частині дії Договору про постачання електричної енергії, то за змістом п.6.18 Правил, відповідач мав надати заяву про розірвання Договору, а сам порядок розгляду такої заяви позивачем, а отже і момент розірвання договору зазначена норма безпосередньо не регулює, вона стосується лише припинення обов`язку постачання електричної енергії у разі надання споживачем відповідного повідомлення та знімає з останнього обов`язок оплати за умовами цього договору фактично спожитої в майбутньому на відповідному об`єкті електричної енергії.

Згідно до вимог ст.188 ГК України, розірвання такого Договору може мати місце лише за угодою сторін, або в судовому порядку.

Такий порядок сторонами не дотриманий. Разом з тим, формальну (за відсутності вже припинених обов`язків постачання та оплати електричної енергії) дію Договору між сторонами було припинено 31.12.2014 року через закінчення його строку та відсутності продовження його дії в порядку п.9.6 Договору.

Пунктом 9.6 Договору сторони погодили, що він набирає чинності з дня його підписання і укладається на термін до 31.12.2014р. Договір вважається щорічно продовженим на наступний календарний рік, якщо за місяць до закінчення терміну дії Договору жодною із сторін не буде заявлено про припинення його дії. Умови, а також термін дії Договору, можуть бути переглянуті в будь-який момент за узгодженням сторін.

В матеріалах справи наявні декілька вищенаведених заяв споживача щодо розірвання Договору, що подані в передбачений зазначеним пунктом строк. Наявність при цьому визначення «тимчасово» правового змісту цих заяв в розумінні зазначеного пункту Договору не спростовує, оскільки відповідає необізнаності відповідача на той час з приводу осіб, що зайняли відповідний об`єкт.

В матеріалах справи відсутні докази того, що дію Договору було продовжено на 2015 рік, жодного доказу виконання його сторонами позивачем не надано, відповідачем факт продовження дії Договору заперечується.

Судова колегія не погоджується з висновком суду першої інстанції, що зобов`язання сторін за Договором не припинені, він є пролонгованим та чинним на теперішній час, оскільки в матеріалах справи відсутні належні докази на підтвердження його пролонгації, сторонами не узгоджувались обсяги постачання електричної енергії на наступні періоди, що в судовому засіданні апеляційної інстанції позивачем було підтверджено, відсутні підписані сторонами акти приймання-передачі електроенергії.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів вважає, що позивачем не доведено факту наявності заборгованості за поставку електричної енергії відповідачу в період з вересня 2014 року по січень 2015 року, у зв`язку з чим колегія суддів не вбачає наявності порушення з боку відповідача умов Договору про надання електричної енергії № 99 від 17.06.2014р., Правил користування електричною енергією та інших норм законодавства.

Отже судова колегія вважає, що висновок суду першої інстанції щодо стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за спожиту активну електричну енергію в розмірі 46 529,68 грн. базується тільки на поясненнях позивача та не доведений належними доказами по справі.
За таких підстав судова колегія вважає недоведеною наявність заборгованості за спірним Договором за період вересень 2014 року січень 2015 року в розмірі 46 529,68 грн.,

Щодо вимог позивача про стягнення з відповідача 3% річних в розмірі 142,60 грн., інфляційних в сумі 801,25 грн., а також пені в сумі 701,23 грн., то наявність заборгованості у відповідача є недоведеною матеріалами справи то й стягненню з останнього на користь позивача суми цих складових не підлягають.

За таких підстав висновок господарського суду щодо стягнення з відповідача 46 529,68 грн. основного боргу за спожиту електричну енергію, 1 820,23грн. пені, 619,56 грн. інфляційних та 142,60 грн. 3% річних є таким, що не підтверджується матеріалами справи, тому на підставі п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 104 рішення суду підлягає скасуванню через неповне з`ясування та недоведеність обставин, що мають значення для справи.

По справі слід прийняти нове рішення, яким в задоволенні вимог про стягнення з відповідача на користь позивача основного боргу за спожиту електричну енергію в розмірі 46 529,68 грн., пені в розмірі 1 560,24 грн., 3% річних в розмірі 142,60 грн. та інфляційних в розмірі 801,25 грн. відмовити.

Відповідно до вимог ст. 49 Господарського процесуального кодексу України судові витрати за подання апеляційної скарги слід покласти на позивача, у зв`язку з чим з позивача на користь відповідача слід стягнути судовий збір за подання апеляційної скарги у сумі 2 002,25 грн.

Керуючись ст.ст. 86, 99, 101, 102, 103, 104, 105 Господарського процесуального кодексу України та ст. 7 Закону України "Про судовий збір", суд

П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу Запорізького науково-дослідного центру з механізації тваринництва Національного наукового центру "Інститут механізації та електрифікації сільського господарства", м. Запоріжжя задовольнити.

Рішення господарського суду Запорізької області від 05.09.2016 р. у справі № 908/767/15-г скасувати.

Прийняти нове рішення, яким в задоволенні позовних Відкритого акціонерного товариства "Запоріжжяобленерго" в особі Приморського району електричних мереж, м. Приморськ, Запорізька область до Запорізького науково-дослідного центру з механізації тваринництва Національного наукового центру "Інститут механізації та електрифікації сільського господарства", м. Запоріжжя про стягнення основного боргу за спожиту електричну енергію в розмірі 46 529,68 грн., пені в розмірі 1 560,24 грн., 3% річних в розмірі 142,60 грн. та інфляційних в розмірі 801,25 грн. відмовити.

Стягнути з Відкритого акціонерного товариства Запоріжжяобленерго в особі структурного підрозділу Приморського району електричних мереж (72100, Запорізька область, м. Приморськ, вул. Пролетарська, 13; р/р НОМЕР_2 у Філії Запорізьке обласне управління ВАТ Державний ощадний банк України, МФО 313957, ) на користь Запорізького науково-дослідного центру з механізації тваринництва Національного наукового центру Інститут механізації та електрифікації сільського господарства (69097, м. Запоріжжя, вул. Ентузіастів, 14; ) судовий збір в розмірі 2 002,25 грн.

Доручити господарському суду Запорізької області видати відповідний наказ.

Постанову може бути оскаржено до Вищого господарського суду України у касаційному порядку через Донецький апеляційний господарський суд протягом двадцяти днів з дня набрання постановою апеляційного господарського суду законної сили.

Головуючий О.В. Стойка

Судді К.І. Бойченко

І.В. Зубченко

Надр.6 прим.
1 позивачу
2 відповідачу
3 третій особі-1
4 третій особі-2
5 до справи
6 ДАГС