ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

07.11.2016 р. Справа № 5015/2051/11

Суддя господарського суду Львівської області Мазовіта А.Б., при секретарі Юрків М.Г., розглянувши матеріали

за заявою:Львівського міського комунального підприємства «Львівтеплоенерго», м. Львів;
про:розстрочку виконання рішення суду
у справі:№ 5015/2051/11
за позовом:Дочірньої компанії «Газ України» Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України», м. Київ;
до відповідача:Львівського міського комунального підприємства «Львівтеплоенерго», м. Львів;
про:стягнення 14 115 489 грн. 27 коп.

За участю представників:

від заявника (боржника): ОСОБА_1, представник (довіреність від 04.05.2016 р.);

від позивача (стягувача): ОСОБА_2, представник (довіреність №177/16 від 27.04.2016 р.).

ВСТАНОВИВ:

Львівське міське комунальне підприємство «Львівтеплоенерго», м. Львів звернулося до Господарського суду Львівської області із заявою про розстрочку виконання рішення суду у справі №5015/2051/11 за позовом Дочірньої компанії «Газ України» Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України», м. Київ до Львівського міського комунального підприємства «Львівтеплоенерго», м.Львів про стягнення 14 115 489 грн. 27 коп.

Представник заявника в судовому засіданні підтримав вимоги поданої заяви, просив розстрочити виконання рішення господарського суду Львівської області від 28.04.2011 р. у справі №5015/2051/11 на дванадцять місяців, посилаючись на скрутне матеріальне становище, спричинене збитковістю затверджених державою тарифів, значною дебіторською заборгованістю перед підприємством.

Представник позивача (стягувача) в судовому засіданні проти задоволення заяви про розстрочку заперечив з мотивів, викладених у письмових запереченнях. Зокрема, представник стягувача зазначив, що судом ухвалою від 03.09.2015р. надавалась боржнику розстрочка виконання рішення суду, проте боржником графік погашення заборгованості, встановлений судом, постійно порушувався. Проплати здійснювались лише після звернення стягувача до органів ДВС та накладення арешту на кошти боржника. Також стягувач зазначив, що вирішуючи питання про надання відстрочки/розстрочки виконання рішення господарський суд повинен враховувати матеріальні інтереси сторін, їх фінансовий стан. ДК «Газ України» не є газовидобувною компанією, інших джерел погашення заборгованості за спожитий природний газ, ніж стягнення її в судовому порядку зі своїх контрагентів у стягувача не існує.

Дослідивши матеріали заяви, суд прийшов до висновку, що подана заява про розстрочку виконання рішення суду задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Як передбачено статтею 115 Господарського процесуального кодексу України, рішення, ухвали, постанови господарського суду, що набрали законної сили, є обовязковими на всій території України і виконуються у порядку, встановленому Законом України «Про виконавче провадження».

Відповідно до ст. 121 ГПК України, при наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим, за заявою сторони, державного виконавця, прокурора чи його заступника або за своєю ініціативою господарський суд, який видав виконавчий документ, у десятиденний строк розглядає це питання у судовому засіданні з викликом сторін, прокурора чи його заступника і у виняткових випадках, залежно від обставин справи, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, ухвали, постанови, змінити спосіб та порядок їх виконання.

Відстрочка або розстрочка виконання рішення допускаються у виняткових випадках і залежно від обставин справи. Отже, господарський суд не зобовязаний задовольняти заяву про відстрочку або розстрочку виконання рішення.

Підставою для відстрочки, розстрочки, зміни способу та порядку виконання рішення можуть бути конкретні обставини, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим у визначений строк або встановленим господарським судом способом. При цьому слід мати на увазі, що згоди сторін на вжиття заходів, передбачених статтею 121 ГПК, ця стаття не вимагає, і господарський суд законодавчо не обмежений будь-якими конкретними термінами відстрочки чи розстрочки виконання рішення. Проте, вирішуючи питання про відстрочку чи розстрочку виконання рішення, зміну способу і порядку виконання рішення, господарський суд повинен враховувати матеріальні інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів у економіці держави та інші обставини справи, зокрема, щодо фізичної особи (громадянина) тяжке захворювання її самої або членів її сім'ї, скрутний матеріальний стан, стосовно юридичної особи наявну загрозу банкрутства, відсутність коштів на банківських рахунках і майна, на яке можливо було б звернути стягнення, щодо як фізичних, так і юридичних осіб - стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо (п. 7.2. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.10.2012р. № 9 «Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України»).

Виходячи із наведеного, законодавець, у будь-якому випадку повязує розстрочення виконання судового рішення у судовому порядку з обєктивними, непереборними, тобто, виключними обставинами, що ускладнюють вчасне виконання судового рішення.

Вирішуючи питання про відстрочку або розстрочку виконання рішення, на підставі ст. 121 ГПК України суд повинен встановлювати матеріальні інтереси обох сторін.

Суд відхиляє доводи заявника про те, що в межах діючих теплових мереж боржник є монополістом з надання послуг з опалення та гарячого водопостачання, відтак зупинення підприємства через фінансовий тягар, спричинений примусовим виконанням рішення є недопустимим, оскільки таке жодним чином не підтверджує наявність виняткових обставин, що ускладнюють або унеможливлюють виконання рішення суду.

Кожна із сторін договору приймає на себе відповідні ризики можливого погіршення економічної ситуації та фінансового становища.

Заборгованість за договором про постачання газу, стягнення якої було предметом розгляду у справі, виникла з вини боржника, несплата даної заборгованості протягом тривалого часу може порушити матеріальні інтереси позивача Дочірньої компанії «Газ України» Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» та призвести до негативних наслідків для нього.

ДК «Газ України» не є газовидобувною компанією, інших джерел погашення заборгованості за спожитий природний газ, ніж стягнення її в судовому порядку зі своїх контрагентів у стягувача не існує. Кошти,що надходять до ДК «Газ України», перераховуються до Державного бюджету України, а також спрямовуються на погашення державного боргу перед іноземними постачальниками за поставлений природній газ.

Відповідно до постанови КМ України від 04.03.2015р. №83 Дочірня компанія «Газ України» Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» є обєктом державної власності, що має стратегічне значення для економіки та безпеки держави.

Слід також зазначити, що ті наслідки, на які посилається заявник, як на підставу розстрочення, в разі такого розстрочення можуть настати в майбутньому і для стягувача.

В той же час заявником не обґрунтовано винятковості обставин, що ускладнюють виконання рішення суду у справі №5015/2051/11 чи роблять таке виконання неможливим, не подано жодних доказів, які б могли бути підставою для розстрочення виконання рішення суду, клопотань про витребування відповідних доказів заявником не подавалося.

Також заявником не доведено, що ті обставини, які, на його думку, унеможливлюють виконання рішення суду на момент розгляду заяви про розстрочку, зміняться в майбутньому після можливого розстрочення та нададуть йому змогу виконати рішення в повному обсязі.

Відсутність у боржника грошових коштів не може свідчити про неможливість виконання рішення суду з огляду на існування інших, крім звернення стягнення на грошові кошти, способів виконання рішення суду, передбачених Законом України «Про виконавче провадження».

Аналогічної позиції дотримується також і Вищий господарський суд України, зокрема, у постанові від 07.10.2012р. у справі №5015/5801/11, у постанові від 17.12.2012р. у справі №31/282.

Заявником не наведено жодних доводів та доказів того, що ним вживаються та чи вживатимуться на майбутнє заходи щодо покращення результатів господарської діяльності.

Додатково суд вважає за необхідне зазначити, що ухвалою Господарського суду Львівської області від 03.09.2015р. було частково задоволено заяву боржника та надано боржнику розстрочку виконання рішення суду у справі №5015/2051/11. Однак боржником встановленого судом графіку погашення заборгованості перед стягувачем дотримано не було, згідно вказаної ухвали суду боржником сплачено лише 610 560,09 грн. Залишок несплаченої заборгованості за вказаним рішенням суду становить 9 768 961,73 грн.

Згідно ст. 45 ГПК України господарські суди здійснюють правосуддя шляхом прийняття обовязкових до виконання на усій території України рішень, ухвал, постанов.

Відповідно до ст. 115 ГПК України рішення, ухвали, постанови господарського суду, що набрали законної сили, є обовязковими на всій території України і виконуються у порядку, встановленому Законом України «Про виконавче провадження».

Пунктом 1 статті 33 ГПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Керуючись ст.ст. 86, 121 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

В задоволенні заяви Львівського міського комунального підприємства «Львівтеплоенерго», м. Львів про розстрочку виконання рішення суду у справі №5015/2051/11 за позовом Дочірньої компанії «Газ України» Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України», м. Київ до Львівського міського комунального підприємства «Львівтеплоенерго», м. Львів про стягнення 14115489грн. 27 коп. відмовити.

Суддя Мазовіта А.Б.