донецький апеляційний господарський суд

Постанова

Іменем України

21.11.2016 справа №905/482/15

Донецький апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: суддівОСОБА_1 ОСОБА_2, ОСОБА_3
за участю представників сторін від позивача від відповідача від третьої особи-1 від третьої особи-2 ОСОБА_4, за довіреністю; ОСОБА_5, за довіреністю; не з'явився; ОСОБА_6, за довіреністю;
розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Аси-Ойл", м. Донецьк
на рішення господарського судуДонецької області
від30.08.2016 р. (підписано 05.09.2016 р.)
у справі№ 905/482/15 (головуючий Сковородіна О.М., судді Говорун О.В., Харакоз К.С.)
за позовомТовариства з обмеженою відповідальністю "Виробничо-комерційна фірма "Будівельний Союз", м. Донецьк
доТовариства з обмеженою відповідальністю "Аси-Ойл", м. Донецьк
за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивачаФізичної особи-підприємця ОСОБА_7, м. Макіївка, Донецька область
за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачаРегіонального відділення Фонду державного майна України по Донецькій області, м. Харків
простягнення 206 820,00 грн.
В С Т А Н О В И В:

У червні 2015 року до господарського суду звернулось Товариство з обмеженою відповідальністю "Виробничо-комерційна фірма "Будівельний Союз", м. Донецьк (Позивач) із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Аси-Ойл", м. Донецьк (Відповідач) про стягнення з відповідача 206 820,00 грн.

Ухвалою господарського суду Донецької області від 29.09.2015 до участі у справі у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача було залучено Регіональне відділення Фонду Державного майна по Донецькій області, м. Харків (Третя особа-2).

Ухвалою господарського суду Донецької області від 15.06.2016 до участі у справі у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача (Третя особа-1) було залучено Фізичну особу-підприємця ОСОБА_7, м. Макіївка, Донецька область.

Рішенням господарського суду Донецької області від 30.08.2016 позовні вимоги задоволено частково. Стягнуто з відповідача на користь позивача 150 683,14 грн. та судовий збір в сумі 3 013,66 грн., в задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Відповідач, не погодившись з прийнятим рішенням, подав апеляційну скаргу в якій просить спірне рішення господарського суду скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

В обґрунтування вимог скарги заявник посилається на те, що рішення судом першої інстанції винесено з порушенням норм матеріального і процесуального права України та при неповному з'ясуванні судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи.

Зокрема, заявник апеляційної скарги посилається на недоведеність заподіяння позивачу шкоди у вигляді неотриманого прибутку з вини відповідача, а також на те, що судом порушено норми ст. 49 ГПК України при вирахуванні суми присудженого до стягнення судового збору.

Представник позивача в судовому засіданні вважав рішення суду законним та обґрунтованим, тому просив залишити його без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Представник відповідача в судовому засіданні підтримав доводи апеляційної скарги в повному обсязі, надав пояснення, аналогійні викладеним в апеляційній скарзі.

Представник третьої особи-2 в судовому засіданні вважав рішення суду законним та обґрунтованим

Представник третьої особи-1 в судове засідання не з'явився, про причини неявки не повідомив, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, тому судова колегія вважає за можливе розглянути апеляційну скаргу у відсутності представника третьої особи-1, яка не скористалася правом участі в судовому засіданні апеляційної інстанції, за наявними матеріалами справи.

Відповідно до статті 101 Господарського процесуального кодексу України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Відповідно до вимог ст. 81-1 Господарського процесуального кодексу України здійснювалась фіксація судового засідання за допомогою технічних засобів.

Заслухавши пояснення представників сторін та третьої особи-2, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи із наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, 04.09.2007 між третьою особою-1 та відповідачем був укладений договір оренди № 3286/2007, предметом якого було строкове платне користування нежитловими приміщеннями будівлі закритої автостоянки загальною площею 487,7 кв.м, що знаходились на балансі Донецького державного інституту науково-дослідних, проектних робіт та інженерних послуг у вогнетривкій промисловості та розташовані за адресою: м. Донецьк, вул. Елеваторна, 1-В (а.с. 36, т. 2).

Рішенням господарського суду Донецької області від 24.06.2014 (а.с. 32, т. 1), встановлено, що 25.08.2013 дію Договору оренди № 3286/2007 від 04.09.2007 припинено.

В подальшому, позивачем, за Договором купівлі-продажу №014-11 від 19.12.2013, укладеним між позивачем та ТОВ "Донбіржторг" (брокерською конторою №396) від імені ДПІ в Калінінському районі м. Донецька Головного управління Міндоходів в Донецькій області, було придбано будівлі закритої автостоянки літ. А-1 загальною площею 919,2 кв.м, що знаходяться за адресою: м. Донецьк, вул. Елеваторна, 1-В, які раніше знаходилися на балансі Державного підприємства "Донецький інститут науково-дослідних проектних робіт та інженерних послуг у вогнетривкій промисловості".

ОСОБА_8 з Держаного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності за індексним номером 15735301 від 30.12.2013, право власності позивача на нерухоме майно зареєстровано 30.12.2013 Реєстраційною службою Ворошиловського районного управління юстиції у місті Донецьку, номер запису про право власності: 4147351, реєстраційний номер обєкта нерухомого майна: 01.

Між позивачем та третьою особою-1 10.01.2014 був укладений Договір оренди, за яким позивач передає, а третя особа-1 приймає в тимчасове платне користування на умовах договору нерухоме майно, а саме будівлі закритої автостоянки літ. А-1 загальною площею 919,2 кв.м., що знаходяться за адресою: Донецьк, вул. Елеваторна, 1-В, розмір орендної плати за один повний календарний місяць користування всім приміщенням з урахуванням її індексації становить 41 364,00 гривень в т.ч. ПДВ.

З наявних в матеріалах справи письмових пояснень третьої особи-1 вбачається, що дійсно між останнім та позивачем був укладений договір оренди 10.01.2014, але, зазначене нерухоме майно не було звільнене попереднім орендарем відповідачем, а тому предмет оренди у фактичне користування йому так і не передавався. Неодноразові спроби третьої особи-1 доступу до орендованих будівель блокувались охороною підприємства відповідача.

Також листом за вих.№ 2/23-2 від 23.01.2014 позивач повідомив відповідача про безпідставність користування ним майном, що належить на праві власності позивачу та запропонував відповідачу в строк до 01.02.2014 укласти договір оренди майна або звільнити приміщення, сплативши за користування ним за період з 19.12.2013 по день вивільнення (а.с. 16, т. 1).

Відповідач листом за вих. № 28 від 27.01.2014 повідомив, що згоден укласти договір оренди та запропонував позивачу підготувати проекти договору оренди, а також просив додатково надати документи про право власності на спірне майно.

В подальшому позивач неодноразово звертався до відповідача з листами № 12/23-2 від 05.02.2014, № 11/23-2 від 12.02.2014 про забезпечення безперешкодного доступу представників позивача на обєкт нерухомості, проте відповідачем вказані вимоги виконані не були, про що складено відповідні акти не допуску до обєкту нерухомого майна (а.с. 18-21, т. 1).

Враховуючи викладені обставини, позивач звернувся з позовом про відшкодування збитків в розмірі 206 820,00грн., заподіяних діями відповідача, які полягають у безпідставному користуванні власністю позивача у період з січня 2014р. по травень 2014р.

ОСОБА_8 ст. 317 Цивільного кодексу України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до приписів ст. 11 Цивільного кодексу України, підставою виникнення цивільних прав і обов'язків, у тому числі щодо відшкодування кредиторові або іншій особі збитків (шкоди), є зобов'язання, які виникають з договорів та інших правочинів або внаслідок завдання шкоди.

Статтею 390 Цивільного кодексу України визначено, що власник майна має право вимагати від особи, яка знала або могла знати, що вона володіє майном незаконно (недобросовісного набувача), передання усіх доходів від майна, які вона одержала або могла одержати за весь час володіння ним.

ОСОБА_8 ч.ч. 1, 2 ст. 22 Цивільного кодексу України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Збитками є, зокрема, доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

ОСОБА_8 до ст. 224 Господарського кодексу України, учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов'язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб'єкту, права або законні інтереси якого порушено.

Під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також неодержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов'язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

З огляду на положення наведених норм матеріального права, для застосування такої міри відповідальності як відшкодування збитків, потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв'язку між протиправною поведінкою та збитками, вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільно-правова відповідальність не настає.

На позивача покладається обов'язок довести наявність збитків, їх розмір, протиправність поведінки заподіювача збитків та причинний зв'язок такої поведінки із заподіяними збитками. В свою чергу, відповідач повинен довести, що в його діях відсутня протиправна поведінка.

За змістом положень ст. 1166 Цивільного кодексу України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Із аналізу наведеної норми вбачається, що однією з підстав виникнення зобов'язання є заподіяння шкоди іншій особі. Цей вид зобов'язань виникає із неправомірних актів, яким є правопорушення, тобто протиправне, винне заподіяння шкоди деліктоздатною особою. Деліктне (позадоговірне) зобов'язання виникає там, де заподіювач шкоди і потерпілий не перебували між собою у зобов'язальних відносинах або шкода виникла незалежно від існуючих між сторонами зобов'язальних правовідносин.

Як встановлено, позивач є власником майна, що знаходиться за адресою: м. Донецьк, вул. Елеваторна, 1В загальною площею 919,2 кв.м. з 30.12.2013.

Отже відповідач, за відсутності правових підстав користування власністю позивача, приміщення, яке орендував раніше за Договором оренди № 3286/2007 від 04.09.2007 та який є припиненим, не звільнив, перешкоджав у доступі до нього власнику, зокрема, через обмеження входу/вїзду на територію, на якій розташований обєкт нерухомості.

Факт безпідставного користування частиною майна обєктом нерухомості за адресою: м. Донецьк, вул. Елеваторна, 1В, встановлений у рішенні господарського суду Донецької області від 26.04.2014 у справі №905/2167/14, яким з відповідача було стягнуто неустойку на користь третьої особи-2 через неповернення майна по закінченні строку дії Договору оренди № 3286/2007 від 04.09.2007.

Також факт користування частиною майна підтверджений самим відповідачем, про що зазначено у листі №238/2 від 08.07.2014 (а.с. 23, т. 1).

За таких підстав, судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції, що безпідставне (всупереч волі власника) користування будівлею закритої автостоянки літ. А-1, що знаходиться за адресою: м. Донецьк, вул. Елеваторна, 1-В мало місце у період з 11.02.2014 по 31.05.2014, у звязку з чим з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума в розмірі 150 683,14 грн. за період з 11.02.2014р. по 31.05.2014р., як сума неотриманого доходу від передачі в оренду майна позивачем третій особі-1.

Крім того, як вбачається з роздруківки супутникової карти, вхід/вїзд на територію на якій розташований обєкт нерухомості, є тільки один. Іншого доступу ніж проїзд з вулиці Антропова у місті Донецьку, не має (а.с. 106, т. 2), а отже й обмеження доступу до обєкту нерухомості, через блокування входу/вїзду стосувалось не тільки частини будівлі (яку раніше орендував відповідач у третьої особи-2), а й всього обєкту площею 919,2 кв.м.

Щодо доводів відповідача про те, що через неможливість встановлення тотожності майна, що придбане позивачем за договором купівлі-продажу №014-11 від 19.12.2013 і тим, що було раніше отримано відповідачем за договором оренди, останній не пристав на пропозицію позивача щодо нових орендних відносин, то вони судовою колегією до уваги не приймаються, оскільки по-перше ідентифікаційними ознаками, окрім площі обєкту оренди, є також і його місцезнаходження та власник (держава, балансоутримувач, тощо), а по-друге відповідач знав про припинення власного договору оренди та за публічною інформацією щодо продажу майна, мав всі можливості переконатися щодо тотожності спірного обєкту.

При цьому, ідентифікування обєкту, за умови добросовісної поведінки відповідача, мало відбутись ще під час неодноразових звернень до нього нового власника позивача, в тому числі шляхом зясування у попереднього правоволодільця.

Наявність у відповідача сумнівів щодо прав позивача на спірне майно не породжувало в нього прав користування обєктом та відповідно зайняття приміщення без достатніх правових підстав є винними діями відповідача.

Судова колегія дослідивши матеріали справи, на підставі вищенаведених доказів, з урахуванням вимог ст.ст. 33-34 ГПК України погоджується з висновком суду першої інстанції про задоволення позовних вимог та стягнення з відповідача на користь позивача грошових коштів в сумі 150 683,14 грн.

Судова колегія вважає безпідставними доводи відповідача щодо недоведеності розміру позовних вимог в частині обґрунтованості, встановленої між позивачем та третьою особою-1, вартості оренди за Договором від 10.01.2014, оскільки ці доводи не підтверджуються будь-якими належними доказами.

Відповідачем не надано будь-яких доказів на підтвердження того, що зазначений розмір орендної плати не відповідає реальним намірам позивача та третьої особи-1 по виконанню договору, у разі вчасного повернення відповідачем спірного майна власникові.

Доводи апеляційної скарги щодо невірного розподілення судових витрат, через невірне визначення ставки судового збору є безпідставними, оскільки судом враховано зміст процесуального законодавства на час подання позовної заяви з урахуванням п. 4.1 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 21.02.2013р. № 7, не спростовують висновку суду першої інстанції.

Будь-яких інших порушень норм процесуального права в діях суду першої інстанції при розгляді ним зазначеної справи судовою колегією не встановлено.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновку суду першої інстанції.

З урахуванням вищевикладеного, судова колегія Донецького апеляційного господарського суду дійшла висновку, що рішення господарського суду Донецької області від 30.08.2016 року у справі № 905/482/15 ґрунтується на всебічному, повному та обєктивному розгляді всіх обставин справи, які мають суттєве значення для вирішення спору, воно підлягає залишенню в силі.

Відповідно до вимог ст. 49 Господарського процесуального кодексу України судові витрати по розгляду апеляційної скарги відносяться на відповідача.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 102, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Аси-Ойл", м. Донецьк залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Донецької області від 30.08.2016 року у справі № 905/482/15 залишити без змін.

Постанову може бути оскаржено до Вищого господарського суду України у касаційному порядку через Донецький апеляційний господарський суд протягом двадцяти днів з дня набрання постановою апеляційного господарського суду законної сили.

Головуючий О.В. Стойка

Судді Д.О. Попков

ОСОБА_3