ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
======================================================================
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 листопада 2016 року Справа № 915/1079/16

Господарський суд Миколаївської області у складі

судді Корицької В.О.,

при секретарі судового засідання Берко О.В.,

за участю представників сторін:

від позивача: Дюкарєва К.Ю., довіреність № 8710 від 24.06.2016 року,

від відповідача: ОСОБА_2,

ОСОБА_3, довіреність б/н від 01.11.2016 року,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Миколаєві справу

за позовом Публічного акціонерного товариства "КРЕДОБАНК",

79026, м. Львів, вул. Сахарова, 78 (ідентифікаційний код 09807862),

до Фізичної особи - підприємця ОСОБА_2,

АДРЕСА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1),

про стягнення грошових коштів у сумі 5 333,85 грн., -

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство "КРЕДОБАНК" звернулось до Господарського суду Миколаївської області із позовом до Фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів у сумі 15 697,59 грн.

Ухвалою суду від 12.10.2016 року порушено провадження у справі, розгляд справи призначено на 25.10.2016 року.

Ухвалою суду від 25.10.2016 року розгляд справи відкладено на 02.11.2016 року у зв'язку з неявкою у судове засідання відповідача.

02.11.2016 року у судовому засіданні оголошено перерву до 08.11.2016 року.

08.11.2016 року у судовому засіданні оголошено перерву до 16.11.2016 року.

16.11.2016 року від позивача надійшла заява про зменшення розміру позовних вимог, відповідно до якої позивач просив стягнути з відповідача пеню в загальній сумі 5 333,85 грн. (а.с. 152-153)

Відповідно до ч. 4 ст. 22 ГПК України позивач вправі до прийняття рішення по справі зменшити розмір позовних вимог.

Враховуючи викладене, судом розглядаються позовні вимоги з урахуванням заяви про зменшення розміру позовних вимог.

16.11.2016 року судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити.

Відповідач та його представник у судовому засіданні проти позову заперечили.

У поданих суду запереченнях (а.с. 117-118, 158) зазначили, що періоди розрахунку пені не співпадають з датами внесення відповідачем коштів на рахунок. Відповідачем здійснено контррозрахунок пені, відповідно до якого її розмір склав 5 071,53 грн. (а.с. 159)

Крім того, листом від 16.11.2016 року (а.с. 160) відповідач звернувся до суду з проханням про зменшення розміру пені або про звільнення від її сплати у зв'язку з не здійсненням підприємницької діяльності, на підтвердження чого надав копії податкових декларацій за 2015 рік та 9 місяців 2016 року (а.с. 161-173).

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши та оцінивши усі подані у справу докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд встановив наступне.

23.10.2013 року між Публічним акціонерним товариством "Кредобанк" (банк, позивач) та Фізичною особою - підприємцем ОСОБА_2 (позичальник, відповідач) був укладений Договір № 39-2013 про надання овердрафту (Договір), відповідно до п. 1 якого банк зобов'язується надати позичальнику овердрафт, тобто надати у його власність грошові кошти у національній валюті для оплати наданих ним розрахункових документів в разі недостатності коштів на його поточному рахунку в межах встановленого максимального ліміту заборгованості в розмірі та на умовах, обумовлених цим договором, а позичальник зобов'язується повернути його і сплатити проценти та комісії за користування ним (а.с. 11-18).

Відповідно до п. 2.1, 2.2, 2.4 Договору банк надає позичальнику овердрафт, а позичальник приймає його на наступних умовах:

- максимальний ліміт заборгованості по овердрафту (максимальна сума, в межах якої позичальник може здійснювати платежі протягом одного операційного дня зі свого поточного рахунку понад фактичний залишок коштів на ньому) - 140 000,00 грн. встановлюється на поточний рахунок позичальника № НОМЕР_2 у відділенні банку;

- процентна ставка за договором змінюється в залежності від строку безперервного дебетового сальдо на рахунку позичальника і складає від 18,5 % до 25,5 % річних;

- дата остаточного повернення овердрафту - 22.10.2014 року.

Відповідно до п. 2.8 Договору підставою надання банком овердрафту є подання позичальником в банк розрахункових документів на суму, що перевищує залишок коштів на його поточному рахунку.

Відповідно до п. 2.9 Договору датою надання овердрафту вважається дата виникнення на поточному рахунку позичальника дебетового сальдо (проведення платежів понад залишок коштів на поточному рахунку).

Відповідно до п. 3.2, п. 3.2.1 Договору проценти за користування овердрафтом нараховуються щоденно на суму заборгованості по овердрафту за методом "факт/360" (фактична кількість днів у місяці, але умовно 360 днів у році), за ставкою, вказаною у п. 2.2 цього Договору, з урахуванням строку користування овердрафтом, з моменту надання овердрафту до терміну, вказаному в п. 2.4 цього Договору.

Відповідно до п. 3.3 Договору позичальник сплачує проценти/комісії при поступленні коштів на його поточний рахунок, але не пізніше останнього робочого дня місяця, за який нараховані ці проценти/комісії.

Відповідно до п. 3.5 Договору у випадку повного погашення заборгованості за овердрафтом позичальник зобов'язаний одночасно сплатити проценти, нараховані за відповідну кількість днів останнього місяця користування овердрафтом.

Відповідно до п. 4.1 Договору позичальник зобов'язаний повернути банку овердрафт у повному обсязі в порядку та терміни, передбачені цим Договором та/або додатками до нього.

Відповідно до п. 4.2 Договору повернення овердрафту здійснюється за рахунок коштів, які надходять на поточний рахунок позичальника.

Відповідно до п. 10.1 Договору договір набуває чинності з дня підписання його обома сторонами та діє до повного виконання ними своїх зобов'язань.

На виконання умов Договору банком були виконані взяті на себе зобов'язання щодо надання кредиту у формі овердрафту шляхом зарахування грошових коштів на рахунок позичальника № НОМЕР_2, що підтверджується банківською випискою про рух коштів по рахунку (арк. 19-73).

Таким чином, на підставі ст. ст. 11, 202, 509 ЦК України між сторонами на підставі договору виникло господарське зобов'язання, яке в силу ст. ст. 525, 526 ЦК України, ст. 193 ГК України має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог законодавства. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Відповідно до ст. ст. 610, 612 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання), а боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом та якщо внаслідок прострочення боржника виконання зобов'язання втратило інтерес для кредитора, він може відмовитися від прийняття виконання і вимагати відшкодування збитків.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Стаття 549 ЦК України встановлює, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до ч. 2 ст. 551 ЦК України якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 6 ст. 232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Стаття 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" передбачає, що платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Відповідно до ст. 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Таким чином, договірні правовідносини між платниками і одержувачами грошових коштів щодо відповідальності за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань врегульовано Законом України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань".

Відповідно до п. 6.1 Договору за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань (повернення овердрафту, оплати процентів, комісій, інших платежів за цим договором) банк має право стягнути з позичальника пеню в розмірі, визначеному п. 2.6 цього Договору.

Відповідно до п. 2.6 Договору пеня за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань за договором становить 0,03 % за кожен день прострочки від простроченої/несплаченої суми, але не більше подвійної облікової ставки Національного Банку України, що діяла у період прострочки, за весь час прострочки.

У зв'язку з систематичним порушенням строків оплати овердрафту та відсотків банк нарахував відповідачу пеню в сумі 5 333,85 грн., з яких:

- 5 317,95 грн. - пеня за порушення строків оплати основної суми кредиту,

- 15,90 грн. - пеня за порушення строків оплати відсотків.

Позивачем здійснено нарахування пені по простроченій заборгованості (за основним кредитом) за період з 28.10.2014 року по 23.04.2015 року в сумі 5 317,95 грн., а також нарахування пені по простроченій заборгованості (за відсотками) за період з 28.10.2014 року по 02.11.2014 року в сумі 15,90 грн. (а.с. 154)

Перевіривши розрахунок розміру пені, здійснений позивачем, судом встановлено, що позивачем невірно визначені періоди прострочення, а саме день зарахування відповідачем грошових коштів на рахунок позичальника не співпадає з днем списання цих коштів банком.

Представник позивача у судовому засіданні не змогла пояснити вказані розбіжності.

У судовому засіданні відповідачем та його представником заявлено клопотання про застосування строку позовної давності до вимог про стягнення пені.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до частин 3, 4 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується спеціальна позовна давність в один рік.

Відповідно до ч. 1 ст. 259 ЦК України позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі.

Відповідно до п. 6.6 Договору сторони домовились, що строк позовної давності для стягнення неустойки (штрафу, пені) за цим договором прирівнюється до строку позовної давності, встановленої законом для основної вимоги за цим договором.

Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Враховуючи викладене, позивач звернувся до суду з вимогою про стягнення заборгованості в межах позовної давності, встановленої Договором, а тому заява відповідача про застосування наслідків пропуску позовної давності задоволенню не підлягає.

Щодо клопотання відповідача про зменшення розміру пені, слід зазначити наступне.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 83 ГПК України господарський суд, приймаючи рішення, має право зменшувати у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання.

Відповідно до ч. 3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Відповідно до ст. 233 ГК України у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Якщо порушення зобов'язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Системний аналіз вищевказаних норм дозволяє дійти висновку про те, що суди мають право при прийнятті рішення про стягнення пені зменшувати її розмір з урахуванням усіх конкретних обставин справи.

Відповідно до п. 3.17.4 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.11 року "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" вирішуючи, в тому числі й з власної ініціативи, питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання (пункт 3 статті 83 ГПК), господарський суд повинен об'єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов'язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов'язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов'язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо.

У зазначеній нормі ГПК йдеться про можливість зменшення розміру саме неустойки (штрафу, пені), а тому вона не може застосовуватися у вирішенні спорів, пов'язаних з відшкодуванням сум збитків та шкоди (стаття 22, глава 82 Цивільного кодексу України).

Крім того, ця процесуальна норма може застосовуватись виключно у взаємозв'язку (сукупності) з нормою права матеріального, яка передбачає можливість зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), а саме частиною третьою статті 551 Цивільного кодексу України і статтею 233 Господарського кодексу України. Якщо відповідні санкції застосовуються не у зв'язку з порушенням зобов'язання, а з інших передбачених законом підстав (наприклад, за порушення вимог конкурентного законодавства), їх розмір не може бути зменшено судом.

У резолютивній частині судового рішення зазначається про часткове задоволення позову і розмір суми неустойки, що підлягає стягненню.

Враховуючи вищевикладене, приймаючи до уваги не здійснення відповідачем підприємницької діяльності, починаючи з ІІІ кварталу 2015 року у зв'язку із неможливістю отримання продукції із Росії, а також невірно визначені банком періоди прострочення грошових зобов'язань, суд вважає за можливе зменшити розмір належної до стягнення пені на 50 % до 2 666,93 грн., тобто позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Судовий збір у сумі 1 378,00 грн. відповідно до ст. 49 ГПК України слід стягнути з відповідача на користь позивача.

При цьому, судом враховано, що відповідно до абз. 4 п. 3.17.4 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.11 року "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" судовий збір у разі зменшення судом розміру неустойки покладається на відповідача повністю, без урахування зменшення неустойки.

Керуючись ст. ст. 49, 82 - 84 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити частково.

2. Стягнути з Фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 (АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, п/р НОМЕР_2 у Миколаївському відділенні Центральної філії ПАТ "КРЕДОБАНК", МФО 325365) на користь Публічного акціонерного товариства "КРЕДОБАНК" (79026, м. Львів, вул. Сахарова, 78, ідентифікаційний код 09807862, п/р 290999901 в ПАТ "КРЕДОБАНК", МФО 325365) пеню в сумі 2 666,93 грн. (дві тисячі шістсот шістдесят шість грн. 93 коп.), а також судовий збір у сумі 1 378,00 грн. (одна тисяча триста сімдесят вісім грн. 00 коп.)

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

3. В решті позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Одеського апеляційного господарського суду шляхом подання апеляційної скарги до канцелярії господарського суду Миколаївської області протягом десяти днів з дня його проголошення, а у випадку проголошення судом вступної та резолютивної частин рішення - з дня підписання повного тексту рішення.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повний текст рішення складений 18.11.2016 року.

Суддя В.О. Корицька