ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 листопада 2016 року Справа № 910/9714/16
Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого Демидової А.М. (доповідач у справі),
суддів:Владимиренко С.В., Шевчук С.Р.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Українська пожежно-страхова компанія"
на рішеннягосподарського суду міста Києва від 26.07.2016
та постановуКиївського апеляційного господарського суду від 15.09.2016
у справі№ 910/9714/16 господарського суду міста Києва
за позовомПриватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Альфа-Страхування"
доПриватного акціонерного товариства "Українська пожежно-страхова компанія"
простягнення 50 000,00 грн.,
за участю представників:
від позивачане з'явився
від відповідачаТатаріна О.Ю.
ВСТАНОВИВ:

У травні 2016 року Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "Альфа-Страхування" (далі - ПрАТ "СК "Альфа-Страхування") звернулося до господарського суду міста Києва з позовом до Приватного акціонерного товариства "Українська пожежно-страхова компанія" (далі - ПрАТ "УПСК") про стягнення страхового відшкодування у розмірі 50 000,00 грн.

Рішенням господарського суду міста Києва від 26.07.2016 у справі № 910/9714/16 (суддя Ярмак О.М.) позов задоволено частково; стягнуто з ПрАТ "УПСК" на користь позивача 49 000,00 грн. страхового відшкодування, 1 350,44 грн. витрат зі сплати судового збору. В іншій частині позову відмовлено.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 15.09.2016 (колегія суддів у складі: Шапран В.В. - головуючий, Буравльов С.І., Андрієнко В.В.) рішення господарського суду міста Києва від 26.07.2016 у справі № 910/9714/16 залишено без змін.

Не погоджуючись із рішенням господарського суду міста Києва від 26.07.2016 та постановою Київського апеляційного господарського суду від 15.09.2016 у справі № 910/9714/16, ПрАТ "УПСК" звернулося до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, в якій просить суд скасувати оскаржувані судові акти та прийняти нове рішення про відмову у задоволенні позову.

В обґрунтування своїх вимог скаржник посилається на те, що оскаржувані рішення та постанова прийняті з порушенням норм процесуального права і неправильним застосуванням норм матеріального права.

Ухвалою Вищого господарського суду України від 08.11.2016 колегією суддів у складі: Демидової А.М. - головуючого (доповідач у справі), Владимиренко С.В., Шевчук С.Р. прийнято зазначену касаційну скаргу ПрАТ "УПСК" до касаційного провадження та призначено її розгляд у судовому засіданні на 15.11.2016 о 10 год. 40 хв.

Учасники судового процесу, згідно з приписами ст. 1114 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), були належним чином повідомлені про день, час і місце розгляду касаційної скарги, однак позивач передбаченим законом правом на участь у розгляді скарги касаційною інстанцією не скористався.

Заслухавши представника відповідача, дослідивши матеріали справи, оцінивши доводи касаційної скарги, перевіривши правильність застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Вищого господарського суду України дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як встановлено господарськими судами попередніх інстанцій, 10.06.2014 на Гостомельському шосе зі сторони Києва сталась дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля Nissan Juke (державний реєстраційний номер НОМЕР_1) під керуванням ОСОБА_8, автомобіля Ford Fiesta (державний реєстраційний номер НОМЕР_2) під керуванням ОСОБА_9 та автомобіля Renault Safrane (державний реєстраційний номер НОМЕР_3) під керуванням ОСОБА_10

Згідно з договором добровільного страхування ризиків, пов'язаних з експлуатацією наземного транспортного засобу № 0758833 від 30.04.2014, транспортний засіб - автомобіль Nissan Juke (державний реєстраційний номер НОМЕР_1) було застраховано позивачем у справі - ПрАТ "СК "Альфа-Страхування".

Відповідно до обставин, встановлених постановою Прокуратури міста Києва від 15.09.2014 про закриття кримінального провадження у зв'язку зі смертю підозрюваного ОСОБА_10, вищезазначена дорожньо-транспортна пригода сталася з вини водія ОСОБА_10 у результаті порушення ним п.п. 12.1, 12.6 Правил дорожнього руху України.

Згідно зі звітом про оцінку колісного транспортного засобу № 1280 від 18.06.2014 та ремонтної калькуляції, вартість відновлювального ремонту автомобіля Nissan Juke (державний реєстраційний номер НОМЕР_1) за наслідками завданих дорожньо-транспортною пригодою ушкоджень склала 616 085,42 грн.

15.01.2015 страховиком було складено страховий акт № 1935.206.14.01.01, яким визначено до виплати суму страхового відшкодування у розмірі 80 450 грн., яка становить різницю між страховою сумою та вартістю залишків пошкодженого транспортного засобу після дорожньо-транспортної пригоди, з урахуванням 0% франшизи.

Виконуючи свої зобов'язання за договором страхування № 0758833 від 30.04.2014, на підставі звіту про оцінку колісного транспортного засобу № 1280 від 18.06.2014, страхового акта № 1935.206.14.01.01 від 15.01.2015, у зв'язку зі смертю страхувальника (ОСОБА_8.) внаслідок вищевказаної дорожньо-транспортної пригоди позивач виплатив ОСОБА_11 страхове відшкодування в сумі 80 450,00 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 1528 від 26.01.2015 та витягом з відомості № 26 від 26.01.2015.

Транспортний засіб - автомобіль Renault Safrane (державний реєстраційний номер НОМЕР_3), яким керував ОСОБА_10, на момент настання страхової події був застрахований в ПрАТ "УПСК" за договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АС/1737176 (поліс), яким передбачено ліміт відповідальності страховика за шкоду, завдану майну потерпілого, в сумі 50 000,00 грн. та франшизу в сумі 1 000,00 грн.

На підставі наведеного, ПрАТ "СК "Альфа-Страхування" звернулось з даним позовом про стягнення 50 000,00 грн. страхового відшкодування.

Відповідно до ст. 979 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Приписами ст. 27 Закону України "Про страхування" та ст. 993 ЦК України передбачено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Згідно з ч. 1 ст. 990 ЦК України страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступника) або іншої особи, визначеної договором, і страхового акта (аварійного сертифіката).

Відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

За приписами ст. 3 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.

Відповідно до ст. 5 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" об'єктом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов'язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров'ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу.

Згідно зі ст. 6 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю та/або майну потерпілого.

За приписами п. 22.1 ст. 22 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Відповідно до п. 36.4 ст. 36 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" виплата страхового відшкодування здійснюється безпосередньо потерпілому (іншій особі, яка має право на отримання відшкодування) або погодженим з ним особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна, сплатили страхове відшкодування за договором майнового страхування, лікування потерпілих та інші послуги, пов'язані з відшкодуванням збитків.

Статтею 29 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності наземних транспортних засобів" передбачено, що у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством.

Згідно зі ст. 30 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності наземних транспортних засобів" транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з аварійним сертифікатом (рапортом), звітом (актом) чи висновком про оцінку, виконаним аварійним комісаром, оцінювачем або експертом відповідно до законодавства, витрати на відновлювальний ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди. Якщо транспортний засіб вважається знищеним, його власнику відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, а також витрати на евакуацію транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди.

За змістом статті 12 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи.

З огляду на викладене, суди попередніх інстанцій дійшли обґрунтованих висновків, що позивач, виплативши страхове відшкодування відповідно до умов договору добровільного страхування ризиків, пов'язаних з експлуатацією наземного транспортного засобу № 0758833 від 30.04.2014 набув право вимоги до відповідача у сумі страхового відшкодування в розмірі 49 000,00 грн. (50 000,00 грн. - 1 000,00 грн.), тобто, у межах фактичних затрат з вирахуванням франшизи та з урахуванням меж відповідальності ПрАТ "УПСК" за договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

За таких обставин, місцевий господарський суд, з яким погодився суд апеляційної інстанції, дійшов обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог у частині стягнення з відповідача на користь позивача 49 000,00 страхового відшкодування.

Згідно з положеннями ч. 2 ст. 1115 та ч.ч. 1, 2 ст. 1117 ГПК України касаційна інстанція на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє судові рішення виключно на предмет правильності юридичної оцінки обставин справи та повноти їх встановлення у рішенні та постанові господарських судів. Касаційна інстанція не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні або постанові господарського суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти докази.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 1119 ГПК України касаційна інстанція за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити рішення першої інстанції або постанову апеляційної інстанції без змін, а скаргу без задоволення.

Посилання заявника касаційної скарги про неправильне застосування судами попередніх інстанцій приписів пп. 37.1.4 п. 37.1 ст. 37 "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності наземних транспортних засобів" є такими, що обґрунтовано спростовані місцевим та апеляційним господарськими судами, а саме, як підставно зазначили суди попередніх інстанцій, наведена норма визначає можливість відмови страховика у виплаті страхового відшкодування страхувальнику за договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів у разі неподання заяви про страхове відшкодування впродовж встановлених строків і не містить підстав для відмови у задоволенні вимоги страховика, який виплатив страхове відшкодування згідно з договором майнового страхування, до особи, відповідальної за завдані збитки, про відшкодування виплачених страховиком фактичних сум у межах, передбачених договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності (вказана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 15.04.2015 у справі № 910/9494/14).

Інші твердження скаржника про порушення судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права при прийнятті рішення та постанови не знайшли свого підтвердження, у зв'язку з чим підстав для зміни чи скасування законних та обґрунтованих судових актів колегія суддів не вбачає.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 1115, 1117, 1119, 11111 ГПК України, Вищий господарський суд України

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Українська пожежно-страхова компанія" залишити без задоволення.

Постанову Київського апеляційного господарського суду від 15.09.2016 та рішення господарського суду міста Києва від 26.07.2016 у справі № 910/9714/16 залишити без змін.

Головуючий суддя А.М. Демидова

Судді С.В. Владимиренко

С.Р. Шевчук