ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
УХВАЛА

23 листопада 2016 року Справа № 916/4692/15
Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

Головуючого суддіШевчук С.Р. (доповідач)
суддівВладимиренко С.В., Демидової А.М.,
перевіривши касаційну скаргуПублічного акціонерного товариства "Чорноморська транспортна компанія"
на постанову Одеського апеляційного господарського суду від 26.09.2016
у справі№ 916/4692/15 господарського суду Одеської області
за позовомПублічного акціонерного товариства "Дочірній банк Сбербанку Росії"
до Публічного акціонерного товариства "Чорноморська транспортна компанія"
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачаПриватне акціонерне товариство "Футбольний клуб "Чорноморець"
про стягнення
В С Т А Н О В И В:

Публічне акціонерне товариство "Чорноморська транспортна компанія" звернулося до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою № 17/10 від 17.10.2016 на постанову Одеського апеляційного господарського суду від 26.09.2016 у справі № 916/4692/15.

Втім, подана касаційна скарга не відповідає вимогам розділу ХІІ1 Господарського процесуального кодексу України з наступних підстав.

Відповідно до частини 4 статті 111 Господарського процесуального кодексу України до касаційної скарги додаються докази надсилання її копії іншій стороні у справі та докази сплати судового збору.

Постановою Правління Національного банку України від 21.01.2004 № 22 затверджено Інструкцію про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті (далі - Інструкція), якою встановлено загальні правила, види і стандарти розрахунків юридичних і фізичних осіб та банків у грошовій одиниці України на території України, що здійснюються за участю банків. Нормами Інструкції встановлені вимоги щодо заповнення розрахункових документів, у тому числі платіжних доручень.

Згідно з п. 3.8 Інструкції реквізит "Призначення платежу" платіжного доручення заповнюється платником так, щоб надавати повну інформацію про платіж та документи, на підставі яких здійснюється перерахування коштів отримувачу. Повноту інформації визначає платник з урахуванням вимог законодавства України. При цьому, платник відповідає за дані, що зазначені в реквізиті платіжного доручення "Призначення платежу".

Платіжне доручення на безготівкове перерахування судового збору, квитанція установи банку про прийняття платежу готівкою додаються до позовної заяви (заяви, скарги) і мають містити відомості про те, яка саме позовна заява (заява, скарга, дія) оплачується судовим збором (пп. 2.21 п. 2 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 21.02.2013 № 7 "Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України").

Скаржником у якості доказу сплати судового збору до касаційної скарги додано платіжне доручення № 5620 від 04.10.2016, у графі "Призначення платежу" якої зазначено: 22030103;; 34221158;; Судовий збір (Вищий спеціалізований суд з розгляду кримінальних справ, 065) " символ звітності банку 253. За подання касаційної скарги на рішення суду.

З огляду на викладене, платіжне доручення № 5620 від 04.10.2016, надане скаржником, не може вважатися доказом сплати у встановленому порядку судового збору за подання касаційної скарги на постанову Одеського апеляційного господарського суду від 26.09.2016 у справі № 914/4692/15.

Таким чином, скаржником не сплачено судовий збір у встановлених порядку і тому касаційна скарга підлягає поверненню на підставі п. 4 ч. 1 ст. 1113 Господарського процесуального кодексу України.

Крім того, до касаційної скарги відповідача не додано належних доказів надсилання її копії позивачу та третій особі, що є підставою для її повернення у відповідності з п. 3 ч. 1 ст. 1113 Господарського процесуального кодексу України, оскільки не повідомлена належним чином сторона у справі, як учасник господарського процесу, позбавлена можливості володіти об'єктивною інформацією стосовно руху господарського процесу.

До касаційної скарги додані фіскальні чеки № 6501 та № 6502 датовані 17.10.2016 та описи вкладення у цінні листи № 741 та № 733 датовані 15.10.2016, тобто скаржником не надано суду прямого доказу, який однозначно свідчив би про надсилання копії касаційної скарги позивачу та третій особі у справі.

Враховуючи викладене вище та керуючись ст.ст. 86, 111, п. 4 ч. 1 ст. 1113 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України

У Х В А Л И В:

Касаційну скаргу з доданими до неї документами повернути скаржнику.

Головуючий суддя С.Р. Шевчук

С у д д я С.В. Владимиренко

С у д д я А.М. Демидова