ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" листопада 2016 р. Справа № 921/253/16-г/14

Львівський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Марка Р.І.

суддів Малех І.Б.

Костів Т.С.

при секретарі судового засідання Кобзар О.В.

з участю представників:

від позивача: не з'явився;

від відповідача-1: ОСОБА_2 - представник;

від відповідача-2: Гонта М.С- представник;

розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_4, б/н від 02.08.2016 року (вх. № 01-05/4067/16 від 19.08.16)

на рішення Господарського суду Тернопільської області від 11.07.2016 року

у справі № 921/253/16-г/14, суддя Руденко О.В.

за позовом: ОСОБА_4, с.Біла Тернопільського району Тернопільської області

до відповідача-1: ОСОБА_5, м.Тернопіль

відповідача-2: Товариства з обмеженою відповідальністю "Домобудівник", м.Тернопіль

про зобов'язання вчинити дії

В С Т А Н О В И В:

Рішенням Господарського суду Тернопільської області від 11.07.2016 року в позові ОСОБА_4 до ОСОБА_5, Товариства з обмеженою відповідальністю "Домобудівник" про зобов'язання товариства скликати позачергові загальні збори із запропонованим позивачем порядком денним, здійснити реєстраційні дії стосовно внесення змін до статуту в частині збільшення частки ОСОБА_4 на 15,92478%, що в гривневому еквіваленті 72 368 грн. та визнання ОСОБА_5 таким, що припинив свою участь у товаристві з 27.01.2015р. - відмовлено.

Не погодившись з рішенням Господарського суду Тернопільської області від 11.07.2016 року у справі № 921/253/16-г/14, позивач звернувся до Львівського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою б/н від 02.08.2016 року (вх. № 01-05/4067/16 від 19.08.16), в якій просить рішення Господарського суду Тернопільської області від 11.07.2016 року у даній справі скасувати з підстав порушення місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права та неповного з'ясування фактичних обставин, що мають значення у даній справі та прийняти нове, яким позовні вимоги задоволити повністю.

В апеляційній скарзі скаржник зазначає, що коли відповідач 1 подав нотаріально посвідчену заяву про відступлення належної йому частки у статутному капіталі товариства, яка становить 15,92478%, ОСОБА_4, тоді ОСОБА_5 своїми діями підтвердив, що вийшов з товариства. Однак, як вказує заявник, ОСОБА_5 продовжує протиправно використовувати уступлену частку, чим у свою чергу, порушує корпоративні права позивача, стосовно набуття права власності на частку у статутному капіталі суб'єкта господарювання. Враховуючи дані обставини, учасник просить скликати позачергові загальні збори для вирішення питання про перехід до нього вказаної частки у статутному фонді та внесення відповідних змін до статуту та зобов'язати господарське товариство провести реєстраційні дії, що із цим пов'язані.

Окрім того апелянт стверджує, що судом помилково застосовано ч. 3 ст. 16 ЦК України, оскільки, позовні вимоги викладені таким чином, що передбачені ч. 2 ст. 16 ЦК України. Також позивач зазначає, що суд помилково визнав преюдиційними в порядку ст. 35 ГПК України факти встановлені у справі № 921/610/15-г/18, оскільки в справах різний предмет спору і питання переходу права власності на корпоративні права від відповідача 1 до позивача не досліджувалися належним чином.

При цьому, скаржником до апеляційної скарги додано клопотання про забезпечення позову у даній справі.

Згідно автоматичного розподілу справ КП "Документообіг господарських судів", 19.08.2016р. справу за № 921/253/16-г/14 розподілено до розгляду судді - доповідачу Марку Р.І., у складі колегії суддів Малех І.Б. та Костів Т.С.

Ухвалою Львівського апеляційного господарського суду від 22.08.2016р. апеляційну скаргу ОСОБА_4, б/н від 02.08.2016 року (вх. № 01-05/4067/16 від 19.08.16) прийнято до провадження та призначено до розгляду в судовому засіданні на 12.09.2016р.

Представник відповідача 1 через канцелярію суду подав заперечення на апеляційну скаргу від 12.09.2016р., в якому просить залишити рішення господарського суду Тернопільської області від 11.07.2016р. у даній справі без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

В порядку ст. 77 ГПК України розгляд справи відкладався до 03.10.2016р., 24.10.2016р. та 25.10.2016р. з підстав, викладених в ухвалах Львівського апеляційного господарського суду від 12.09.2016р., 03.10.2016р. та 24.10.2016р.

Ухвалою Львівського апеляційного господарського суду від 25.10.2016 року, в задоволенні клопотання про забезпечення позову ОСОБА_4, б/н від 02.08.2016 року відмовлено.

В порядку ст. 77 ГПК України розгляд справи відкладався до 07.11.2016р. та до 14.11.2016 р. з підстав, викладених в ухвалах Львівського апеляційного господарського суду від 25.10.2016 р. та від 07.11.2016р.

В судовому засіданні 14.11.2016 р. прибули представники відповідачів 1,2, які надали пояснення по суті спору, а також пояснення з питань, що виникли в процесі розгляду апеляційної скарги.

Позивач участі свого уповноваженого представника в судовому засіданні не забезпечив, хоча належним чином був повідомлений про час та місце розгляду апеляційної скарги.

Відповідно до п.3.9.2. постанови пленуму Вищого господарського суду України №18 від 26.12.2011р. "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Зважаючи на те, що ухвалою суду про призначення справи до розгляду явку представників сторін в судове засідання не визначено обов'язковою, сторони належним чином повідомлені про час та місце розгляду апеляційної скарги, відтак, не були позбавлені конституційного права на захист охоронюваних законом інтересів, а у справі міститься достатньо доказів для розгляду апеляційної скарги по суті, судова колегія Львівського апеляційного господарського суду вирішила апеляційну скаргу розглянути за відсутності представника позивача.

Відповідно до ч. 2 ст. 85 та ч. 1 ст. 99 ГПК України у судовому засіданні 14.11.2016р. оголошено вступну та резолютивну частини постанови Львівського апеляційного господарського суду.

Суд, заслухавши пояснення представників відповідачів 1,2, які підтримали свою позицію, розглянувши доводи апеляційної скарги та дослідивши наявні докази по справі, вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 101 Господарського процесуального кодексу України, у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу.

Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі. В апеляційній інстанції не приймаються і не розглядаються вимоги, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, як вказує позивач, він є одним із засновників ТОВ "Домобудівник" із часткою у статутному капіталі в розмірі 82 997,00 грн., що складає 18,26373% від загального розміру статутного капіталу.

06.01.2015р. між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 були досягнуті домовленості про те, що останній уступить за оплату позивачу свою частку в товаристві, що становить 15,92478%, а у гривневому еквіваленті 72 368 грн.

Позивач зазначає, що на виконання досягнутих домовленостей, ним передано грошові кошти в сумі 30 000 доларів США.

У свою чергу, відповідачем 1 до ТОВ "Домобудівник" 27.01.2015р. подано нотаріально посвідчену заяву від 06.01.2015р. про те, що ОСОБА_5 належну йому частку у статутному фонді товариства уступає ОСОБА_4, майнових та інших претензій до суб'єкта господарювання та ОСОБА_4 не має і в майбутньому мати не буде, а також з цивільним позовом до суду звертатись не буде.

Проте, за твердженням позивача, на загальних зборах учасників ТОВ "Домобудівник", які відбулися 09.06.2015р., був присутній та брав участь ОСОБА_5 із часткою у статутному фонді товариства в розмірі 15,92478%. Крім того, на зазначених зборах до порядку денного не було включено питання про затвердження уступки частки у статутному капіталі товариства ОСОБА_5 ОСОБА_4 та не винесено питання про внесення змін до статуту юридичної особи в частині збільшення частки позивача у статутному капіталі відповідача 2.

Наведені обставини, на думку ОСОБА_4 порушують його корпоративні права та є підставою для звернення із відповідним позовом до господарського суду.

Відповідно до п.4 ст. 12 ГПК України, господарським судам підвідомчі справи, що виникають з корпоративних відносин у спорах між юридичною особою та її учасниками (засновниками, акціонерами, членами), у тому числі учасником, який вибув, а також між учасниками (засновниками, акціонерами, членами) юридичної особи, пов'язаними із створенням, діяльністю, управлінням та припиненням діяльності такої особи, крім трудових спорів

Як вбачається з матеріалів справи, предметом даного судового розгляду є вимога учасника про зобов'язання товариства скликати загальні збори учасників ТОВ "Домобудівник" та вчинити реєстраційні дії стосовно внесення змін до статуту, а також визнання учасника - відповідача 1 таким, що припинив свою участь у товаристві.

Згідно з вищенаведеного, суд приходить до висновку, що даний спір є таким, що випливає із корпоративних правовідносин, а отже вирішується із врахуванням законодавчих приписів, які дані відносини регулюють.

Правовий статус і діяльність господарських товариств регулюються положеннями Цивільного кодексу України, Господарського кодексу України та Закону України "Про господарські товариства".

Порядок скликання позачергових загальних зборів ТОВ та процедура прийняття ними рішень встановлені статтями 60,61 Закону України "Про господарські товариства".

Так, позачергові загальні збори учасників скликаються головою товариства при наявності обставин, зазначених в установчих документах, у разі неплатоспроможності товариства, а також у будь-якому іншому випадку, якщо цього потребують інтереси товариства в цілому, зокрема, якщо виникає загроза значного скорочення статутного капіталу.

Учасники товариства, що володіють у сукупності більш як 20 відсотками голосів, мають право вимагати скликання позачергових загальних зборів учасників у будь-який час і з будь-якого приводу, що стосується діяльності товариства. Якщо протягом 25 днів голова товариства не виконав зазначеної вимоги, вони вправі самі скликати загальні збори учасників. Такі ж положення містяться у статуті ТОВ "Домобудівник", прийнятого зборами учасників товариства згідно протоколу №18 від 10.02.2011р.

Статтею 58 Закону України "Про господарські товариства", ст.145 ЦК України встановлено, що вищим органом товариства з обмеженою відповідальністю є загальні збори учасників. Вони складаються з учасників товариства або призначених ними представників. Аналогічне положення містить статуту ТзОВ "Домобудівник".

Згідно ч.4 ст.145 ЦК України черговість та порядок скликання загальних зборів встановлюються статутом товариства і законом. Відповідно до ч.5 ст.61 Закону України "Про господарські товариства" про проведення загальних зборів товариства учасники повідомляються передбаченим статутом способом з зазначенням часу і місця проведення зборів та порядку денного. Повідомлення повинно бути зроблено не менш як за 30 днів до скликання загальних зборів. Будь-хто з учасників товариства вправі вимагати розгляду питання на загальних зборах учасників за умови, що воно було ним поставлено не пізніш як за 25 днів до початку зборів. Не пізніш як за 7 днів до скликання загальних зборів учасникам товариства повинна бути надана можливість ознайомитися з документами, внесеними до порядку денного зборів. З питань, не включених до порядку денного, рішення можуть прийматися тільки за згодою всіх учасників, присутніх на зборах.

Разом з тим, згідно норм чинного законодавства, а також статуту ТОВ "Домобудівник", учасники товариства вправі вимагати скликання позачергових зборів учасників у будь-який час і з будь-якого приводу, що стосується діяльності господарюючого суб'єкта. Водночас, якщо протягом 25 днів голова товариства не виконає зазначені вимоги, засновники вправі самі скликати збори учасників.

Таким чином, як із аналізу законодавчих приписів, так і з положень статуту ТОВ "Домобудівник" вбачається, що скликання та проведення загальних зборів товариства відноситься до виключної компетенції голови товариства, його виконавчого органу та учасників даного товариства, як носіїв відповідних корпоративних прав, у тому числі щодо управління справами суб'єкта господарювання.

Кожен із перелічених суб'єктів має однакові правомочності ініціювати скликання вищого органу управління господарською організацією для вирішення відповідних питань, сформувавши при цьому попередньо порядок денний.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлення судом першої інстанції,, позивач доказів ініціювання ним самим проведення таких зборів учасників, у визначеному статутом господарського товариства порядку, не надав.

Згідно зі ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого права у разі його порушення, невизнання або оспорювання; кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Статтею 16 ЦК України передбачений перелік способів захисту цивільних прав та інтересів, згідно з якими кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового права та інтересу. У частині 2 ст. 20 ГК України також зазначено, яким шляхом захищаються права та законні інтереси суб'єкта господарювання, і вміщено припис про можливість такого захисту й іншими способами, передбаченими законом.

Ні законодавством, ні статутом товариства не передбачено право учасника вимагати від керівництва підприємства в судовому порядку скликання позачергових зборів. Оскільки одним із загальних принципів господарювання, закріплених у ст. 6 ГК України, є свобода підприємницької діяльності у межах, визначених законом, спонукання в судовому порядку до скликання загальних зборів є втручанням у внутрішньогосподарську діяльність суб'єкта господарювання. У господарського суду немає правових підстав для зобов'язання керівництва товариства провести загальні збори, бо це не передбачено чинним законодавством.

З огляду на наведене, вимога позивача про зобов'язання відповідача 2 скликати позачергові загальні збори учасників господарського товариства не відповідає передбаченим законодавством способам захисту порушеного права та не випливає із приписів спеціального Закону, який такі відносини регулює.

У відповідності до п.10 постанови Пленуму ВСУ №13 від 24.10.2008р. "Про практику розгляду судами корпоративних спорів" господарський суд встановивши, що предмет позову не відповідає встановленим законом способам захисту прав, повинен відмовити в позові.

Згідно з вищенаведеним, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що вимоги ОСОБА_4 про зобов'язання товариства скликати позачергові загальні збори із запропонованим позивачем порядком денним, до задоволення не підлягають.

Щодо позовних вимог про те, щоб визнати ОСОБА_5 таким, що припинив свою участь у товаристві, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне:

Відповідно положень статті 10 Закону України "Про господарські товариства", статті 148 Цивільного кодексу України учасник товариства з обмеженою відповідальністю має право вийти з товариства. Учасники товариства з обмеженою відповідальністю повинні повідомити товариство про свій вихід не пізніше, ніж за три місяці або у інший передбачений статутом строк.

Відповідно до ст. 54 Закону України "Про господарські товариства" при виході учасника з товариства з обмеженою відповідальністю йому виплачується вартість частини майна товариства, пропорційна його частці у статутному капіталі. Виплата провадиться після затвердження звіту за рік, в якому він вийшов з товариства, і в строк до 12 місяців з дня виходу. На вимогу учасника та за згодою товариства вклад може бути повернуто повністю або частково в натуральній формі.

Учасник товариства вправі у будь-який час вийти з товариства незалежно від згоди інших учасників та самого товариства. Вихід зі складу учасників товариства не пов'язується ні з рішенням зборів учасників, ні з внесенням змін до установчих документів товариства. У зв'язку з цим, моментом виходу учасника з товариства є дата подачі ним заяви про вихід відповідній посадовій особі товариства або вручення заяви цим особам органами зв'язку.

Згідно із статтею 53 Закону України "Про господарські товариства" учасник товариства з обмеженою відповідальністю має право продати чи іншим чином відступити свою частку (її частину) у статутному капіталі одному або кільком учасникам цього товариства. Відчуження учасником товариства з обмеженою відповідальністю своєї частки (її частини) третім особам допускається, якщо інше не встановлено статутом товариства.

З аналізу наведених вище правових норм, передбачено порядок припинення участі у товаристві. При цьому, як і вихід учасника із товариства, так і відчуження останнім належної йому частки є виключними повноваженнями такого учасника.

Відповідно до ч.3 ст.35 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Щодо преюдиційності встановленої обставини суд апеляційної інстанції зазначає наступне:

Преюдиціальність - обов'язковість фактів, установлених судовим рішенням, що набрало законної сили в одній справі для суду при розгляді інших справ. Преюдиціально встановлені факти не підлягають доказуванню, оскільки їх з істинністю вже встановлено у рішенні чи вироку і немає необхідності встановлювати їх знову, тобто піддавати сумніву істинність і стабільність судового акта, який вступив в законну силу. Суть преюдиції полягає в неприпустимості повторного розгляду судом одного й того ж питання між тими ж сторонами.

Правила про преюдицію спрямовані не лише на заборону перегляду фактів і правовідносин, які встановлені в судовому акті, що вступив в законну силу. Вони також сприяють додержанню процесуальної економії в новому процесі. У випадку преюдиціального установлення певних обставин особам, які беруть участь у справі (за умови, що вони брали участь у справі при винесенні преюдиціального рішення), не доводиться витрачати час на збирання, витребування і подання доказів, а суду - на їх дослідження і оцінку. Усі ці дії вже здійснювалися у попередньому процесі, і їхнє повторення було б не лише недоцільним, але й неприпустимим з точки зору процесуальної економії.

Для рішень господарських судів важливою умовою преюдиціальності фактів, що містяться в рішенні господарського суду, є суб'єктний склад спору. Преюдиціальне значення мають лише рішення зі справи, в якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Немає винятків стосовно преюдиціальності фактів, що не входили у предмет доказування в раніше розглянутій справі. Якщо суд помилково включив факт у предмет доказування, це не позбавляє його властивостей преюдиціального факту в розгляді іншої справи. Преюдицію утворюють виключно лише ті обставини, які безпосередньо досліджувалися і встановлювалися судом, що знайшло відображення в мотивувальній частині судового акта. Лише згадувані, але такі, що не одержали оцінку суду, обставини не можуть розглядатися як встановлені судом і не набувають властивості преюдиціальності.

Крім цього, суд апеляційної інстанції зазначає, що відповідно до п.2.6 Постанови Пленуму ВГС України №18 від 26 грудня 2011 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» не потребують доказування преюдиціальні обставини, тобто встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, - при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. При цьому не має значення, в якому саме процесуальному статусі виступали відповідні особи у таких інших справах - позивачів, відповідачів, третіх осіб тощо.

Преюдиціальне значення процесуальним законом надається саме обставинам, встановленим судовими рішеннями (в тому числі в їх мотивувальних частинах), а не правовій оцінці таких обставин, здійсненій іншим судом.

Отже, як встановлено в постанові Вищого господарського суду України від 24.02.2016р. по справі №921/610/15-г/18, яка в силу ст.35 ГПК України має преюдиціальне значення при вирішенні даного спору, визнано помилковим висновок апеляційного господарського суду про вихід ОСОБА_5 із товариства, оскільки зі змісту поданої останнім заяви вбачається, що учасник мав намір уступити належну йому частку в майні та статутному капіталі юридичної особи ОСОБА_4

Крім того, суд касаційної інстанції вказав на відсутність будь-яких доказів, які б свідчили про досягнення домовленості між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 про відступлення йому часток у статутному капіталі та наявність волевиявлення позивача на прийняття часток вказаних учасників.

Не засвідчені дані обставини належним чином, жодною із сторін при вирішення даного спору. При цьому суд зважає, що за ч.2 ст.11 ЦК України , цивільні права та обов'язки виникають, зокрема , із договорів та інших правочинів, однак доказів, які б вказували на їх укладення між контрагентами, судом не здобуто.

З огляду на вищенаведене, колегія суддів вважає, що місцевий господарський суд вірно дійшов до висновку, що дана вимога до задоволення не підлягає.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, рішення загальними зборами товариства щодо перерозподілу часток учасників юридичної особи у зв'язку із відступленням ОСОБА_5 своєї частки ОСОБА_4, не приймалось.

Відповідно до ст.145 ЦК України та ст.ст.41,59 Закону України "Про господарські товариства внесення змін до статуту товариства належить до виключної компетенції загальних зборів.

Згідно правової позиції Пленуму ВГСУ, яка викладена у п.2.10 постанови №4 від 25.02.2016р., господарським судам слід виходити з того, що у разі коли законом передбачено прийняття рішення з того чи іншого питання виключно загальними зборами, ці повноваження не можуть відповідно до статуту юридичної особи бути надані або делеговані іншим органам цієї особи.

Господарські суди також не можуть приймати рішення з питань, віднесених до виключної компетенції загальних зборів, у тому числі про внесення змін до установчих документів юридичної особи, включення особи до складу наглядової ради юридичної особи тощо.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду, оскільки враховуючи, що у задоволенні вимог учаснику про зобов'язання скликати позачергові збори учасників товариства відмовлено, а також зважаючи, що відповідач 2 не являється суб'єктом державної реєстрації, у даній позовній вимозі ОСОБА_4 також слід відмовити.

Відповідно до ст. ст. 33, 34 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Нормами ст. 43 ГПК України визначено, що господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Інших належних доказів на підтвердження своїх доводів та заперечень викладених в поданій апеляційній скарзі, скаржником не було надано суду апеляційної інстанції.

З огляду на вищевикладене, апеляційний господарський суд вважає, що рішення господарського суду Тернопільської області у справі №921/253/16-г/14 прийнято після повного з'ясування обставин, що мають значення для справи, які місцевий господарський суд визнав встановленими, та відповідністю висновків, викладених в рішенні суду обставинам справи, а також у зв'язку із правильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, і є таким що відповідає нормам закону.

Судовий збір за перегляд рішення в апеляційному порядку, відповідно до вимог ст.49 ГПК України покласти на скаржника.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 103, 105 ГПК України, Львівський апеляц3ійний господарський суд, -

п о с т а н о в и в:

1. Рішення господарського суду Тернопільської області від 11.07.2016 року в справі за номером 921/253/16-г/14 залишити без змін.

2. Апеляційну скаргу ОСОБА_4, б/н від 02.08.2016 року залишити без задоволення.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку.

Матеріали справи повернути в місцевий господарський суд.

Повний текст постанови виготовлений 16.11.2016 р.

Головуючий-суддя Марко Р.І.

Суддя Малех І.Б.

Суддя Костів Т.С.