ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" листопада 2016 р. Справа № 920/378/16

Колегія суддів у складі: головуючий суддя Могилєвкін Ю.О., суддя Пушай В.І., суддя Медуниця О.Є.

при секретарі Кузнєцовій І.В.

за участю представників сторін:

позивача - ОСОБА_1

відповідача - не з'явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2, м. Суми (вх. №2799 С/3) на рішення господарського суду Сумської області від 21.07.2016р. у справі № 920/378/16

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Криниця, м. Суми,

до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2, м.Суми,

про стягнення 57041 грн. 20 коп.

ВСТАНОВИЛА:

В квітні 2016 року позивач звернувся до господарського суду Сумської області з позовною заявою, до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2, м.Суми, в якій просив суд стягнути з відповідача 38043 грн. 91 коп. заборгованості в т.ч.: 29010 грн. основного боргу по орендній платі за період з січня по квітень 2016 року, 96 грн. 72 коп. З % річних за прострочку внесення орендної плати, 8937 грн. 19коп. заборгованості за спожиті комунальні послуги (теплопостачання, водопостачання та водовідведення) відповідно до договору оренди нежитлового приміщення від 01.09.2015 № б/н, укладеного між сторонами даного спору, посилаючись на неналежне виконання відповідачем зобов'язань за договором щодо своєчасної сплати орендної плати за січень, лютий, березень 2016 у зв'язку з чим виникла заборгованість в розмірі 20760 грн. 00коп та оплати комунальних послуг (теплопостачання, водопостачання та водовідведення) за період з жовтня 2015 по квітень 2016 в розмірі 9991 грн. 80 коп.

Рішенням господарського суду Сумської області від 21.07.2016р. у справі №920/378/16 (колегія суддів у складі, головуючий суддя Зайцеза І.В., суддя Соп'яненко О.Ю., суддя Джепа Ю.А.) позов задоволено частково; стягнуто з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Криниця" 20760 грн. 00 коп. заборгованості по орендній платі за договором оренди нежитлового приміщення від 01.09.2015, 9991 грн. 80 коп. заборгованості за спожиті комунальні послуги, 187 грн. 42 коп. 3% річних, 950 грн.76 коп. інфляційних втрат, 3000 грн. 00 коп. витрат на правову допомогу, 770 грн. 40 коп. судового збору; в частині стягнення 36 грн. 38 коп. 3% річних та 364 грн. 84 коп. інфляційних - відмовлено; в частині стягнення 24750 грн. 00 коп. неустойки - залишено без розгляду.

Фізична особа-підприємець ОСОБА_2, м. Суми з рішенням суду першої інстанції не погодилась та звернулась до Харківського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення господарського суду Харківської області від 21.07.2016р. у справі №920/378/16 та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

У апеляційній скарзі зазначила, що суд першої інстанції залишив поза увагою те, що орендодавцем одноособово змінені умови договору (відключення електричної енергії), та саме винні дії позивача стали підставою для виникнення заборгованості з орендної плати, так як приміщення, на оренду якого укладений договір, не використовувалось відповідачем з грудня 2015 року, оскільки відповідач не міг провадити підприємницьку діяльність, вважає, що заборгованості з орендної плати не існує.

Позивач вважає рішення суду законним та обґрунтованим, прийнятим відповідно до норм чинного законодавства, надав відзив на апеляційну скаргу, в якому просить рішення залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

У відзиві зазначив, що апеляційна скарга є безпідставною та необґрунтованою, оскільки відповідач за послуги з водопостачання та водовідведення не сплачувала за весь час дії договору оренди; за спожите в орендованому приміщенні опалення не сплачувала за період з жовтня 2015 року по березень 2016 року; з посиланням на те, що факт порушення умов даного договору встановлено постановою Харківського апеляційного господарського суду від 04.04.2016р. у справі № 920/16/16.

В зв'язку з відпусткою судді Барбашової С.В. автоматизованою системою документообігу для розгляду даної справи сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Могилєвкін Ю.О., суддя Пушай В.І., суддя Медуниця О.Є.

Відповідач у призначене судове засідання не з'явився, хоча був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, надав клопотання про відкладення розгляду справи в зв'язку з неможливістю прибуття у судове засідання.

Колегія суддів вважає, що клопотання відповідача про відкладення розгляду справи не підлягає задоволенню, оскільки він мав можливість направити в судове засідання свого представника, судом вжито заходи для належного повідомлення сторін про час та місце розгляду справи; явку представників сторін у дане судове засідання не визнано обов'язковою; правову позицію відповідача викладено в апеляційній скарзі і нових доказів відповідачем не надано, не зявлення представника відповідача не перешкоджає розгляду апеляційної скарги.

Судова колегія, повторно розглянувши справу, перевіривши законність та обґрунтованість рішення встановила, що 01.09.2015р. між позивачем - ТОВ «Криниця» (орендодавець за договором) та Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2О.(орендар за договором) був укладений договір оренди нежитлового приміщення, згідно якого орендодавець зобов'язався передати, а орендар прийняти у строкове платне користування нежитлове приміщення, що розташоване за адресою: м. Суми, вул. Соборна, 41, для роздрібної торгівлі ювелірними виробами та іншим.

У п. 2.1 договору зазначено, що передача об'єкта оренди проводиться за актом прийому-передачі, який підписується сторонами і є невід'ємною частиною договору.

Пунктом 4.3.5 договору передбачено, що орендар зобов'язаний вчасно сплачувати орендну плату та комунальні платежі відповідно до розділу 5 договору.

У п.5.3 договору зазначено, що орендна плата нараховується щомісяця, орендар здійснює авансові орендні платежі за об'єкт оренди в розмірі 100% від суми орендної плати на місяць у строк до 5-го числа кожного місяця на поточний рахунок ТОВ "Криниця", зазначений в договорі.

Пунктом 4.3.5 договору передбачено, що орендар зобов'язаний вчасно сплачувати комунальні платежі відповідно до розділу 5 договору, а у п. 5.2 договору зазначено, що компенсація вартості спожитої на об'єкті оренди електроенергії, опалення, холодної води та інших комунальних послуг і експлуатаційних витрат, оплачується орендарем самостійно до 21 числа поточного місяця згідно рахунків.

На виконання умов договору позивач передав відповідачу вище вказане нежитлове приміщення, що підтверджується актом приймання-передачі від 01.09.2015.

Відповідно до ст. 762 Цивільного кодексу України за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму.

Згідно зі ст.193 ГК України, статей 526, 527, ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цих Кодексів, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено законом або договором, не випливає із суті зобов'язання.

Частиною 1 статті 530 ЦК України передбачено, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

В матеріалах справи відсутні та відповідачем не надано доказів сплати боргу по орендній платі, комунальним послугам за січень, лютий, березень 2016, ні аргументованих заперечень проти вимог позивача.

Рішенням господарського суду Сумської області від 01.02.2016 по справі №920/16/16 залишеним без змін постановою Харківського апеляційного господарського суду від 04.04.2016 достроково розірвано договір оренди нежитлового приміщення по вул.Соборна, 41 в м.Суми від 01.09.2015р., в звязку з порушенням умов договору в частині оплати орендної плати.

Колегія суддів вважає посилання відповідача на те, що приміщення, на оренду якого укладений договір, не використовувалось з грудня 2015 року, оскільки відповідач не міг провадити підприємницьку діяльність, безпідставним та не підтвердженим матеріалами справи, відповідач не надав доказів підтверджуючих зазначені обставини.

Суд першої інстанції правомірно задовольнив позовні вимоги щодо стягнення з відповідача 20760 грн. 00 коп. заборгованості по орендній платі та 9991 грн. 80 коп. заборгованості за спожиті комунальні послуги за січень, лютий, березень 2016р.

Позивач, за несвоєчасне виконання грошових зобовязань по вищевказаному договору просив стягнути з відповідача 1315 грн. 60 коп. інфляційних втрат та 223 грн. 80 коп. 3% річних.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних з простроченої суми, якщо законом або договором не встановлений інший розмір процентів.

Аналіз зазначеної статті вказує на те, що наслідки прострочення боржником грошового зобов'язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та трьох процентів річних виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Згідно з поданим позивачем розрахунком 3% річних складають 223 грн. 80 коп., інфляційні збитки - 1315 грн. 60 коп.

Відповідно до п. 1.12 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17 грудня 2013 року N 14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» з огляду на вимоги частини першої статті 47 і статті 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд має з'ясовувати обставини, пов'язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується. У разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то господарський суд з урахуванням конкретних обставин справи самостійно визначає суми пені та інших нарахувань у зв'язку з порушенням грошового зобов'язання, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов'язання, та зазначеного позивачем максимального розміру відповідних пені та інших нарахувань. Якщо з поданого позивачем розрахунку неможливо з'ясувати, як саме обчислено заявлену до стягнення суму, суд може зобов'язати позивача подати більш повний та детальний розрахунок.

Суд першої інстанції обґрунтовано, здійснивши перерахунок 3% річних та інфляційних втрат, не погодився з поданим позивачем розрахунком інфляційних втрат та 3% річних, оскільки відповідач згідно п. 5.7 договору оренди сплатила орендну плату за останній місяць користування приміщенням у перший місяць дії договору, та нарахування за квітень є недоречним.

Враховуючи встановлений судом факт неналежного виконання відповідачем договірних зобов'язань, суд першої інстанції правомірно задовольнив позовні вимоги в частині стягнення з відповідача 950 грн. 76 коп інфляційних втрат, 187 грн. 42 коп. 3% річних.

Судом першої інстанції встановлено, що позивачем понесено витрати на оплату послуг адвоката в сумі 5000 грн., згідно платіжного доручення № 46 від 08.06.2016 року, в якому вказано призначення платежу "за юридичні послуги згідно договору №б/н від 07.04.2016 року", договору про надання правової допомоги № б/н від 07.04.2016, копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю № 132 від 19.01.1995 р.

Відповідно до п. 6.5 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 21.02.2013 р. № 7 Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України вирішуючи питання про розподіл судових витрат, господарський суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов'язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути неспіврозмірним, тобто явно завищеним порівняно з ціною позову. У зв'язку з цим суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити даний розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для даної справи.

Статтею 44 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що до складу судових витрат входить оплата послуг адвоката. В контексті цієї норми, судові витрати за участь адвоката при розгляді справи підлягають сплаті лише в тому випадку, якщо вони сплачені адвокату стороною, котрій такі послуги надавались, та їх сплата підтверджується відповідними фінансовими документами.

Відповідно до частини третьої статті 48 ГПК витрати, що підлягають сплаті за послуги адвоката, визначаються у порядку, встановленому Законом України "Про адвокатуру". Дія названого Закону поширюється тільки на осіб, які є адвокатами.

Таким чином, судові витрати за участь адвоката у розгляді справи підлягають оплаті лише в тому випадку, якщо вони сплачені адвокату стороною, котрій такі послуги надавались, а їх сплата підтверджується відповідними фінансовими документами.

Відшкодування цих витрат здійснюється за наявності документального підтвердження витрат, пов'язаних з угодою про надання послуг щодо ведення справи у суді, та належно оформленої довіреності, виданої стороною представникові її інтересів у суді, і платіжного доручення або іншого документа, який підтверджує сплату відповідних послуг.

Суд першої інстанції, врахувавши предмет спору, суму позовних вимог, співрозмірність її з розміром адвокатських витрат, які відповідач зобов'язаний відшкодувати, складність справи, дійшов до обґрунтованого висновку про часткове стягнення з відповідача понесених позивачем витрат на оплату послуг адвоката в сумі 3000,00 грн.

Відповідно до ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень, що відповідачем не виконано.

Таким чином, висновки викладені в рішенні господарського суду, відповідають нормам матеріального та процесуального права та фактичним обставинам справи, а мотиви відповідача не можуть бути підставою для його скасування, керуючись ст.ст. 526, 527, 530, 625,762 ЦК України, ст.ст. 101-105 ГПК України колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Сумської області від 21.07.2016р. у справі №920/378/16 залишити без змін.

Дана постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена протягом двадцяти днів до касаційної інстанції: Вищого господарського суду України.

Повний текст постанови складено 17.11.16

Головуючий суддя Могилєвкін Ю.О.

Суддя Пушай В.І.

Суддя Медуниця О.Є.