РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.11.2016Справа №910/17426/16

За позовом Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця"

до Приватного акціонерного товариства "Київстар"

про зобов'язання вчинити дії та стягнення 34 992,72 грн

Суддя Головатюк Л. Д.

Представники сторін:

Від позивача: Корнійчук О. О. за дов.;

Від відповідача: Савченко А. В. за дов.

Відповідно до ст. 85 ГПК України в судовому засіданні 15.11.2016 оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Публічне акціонерне товариство "Українська залізниця" звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Приватного акціонерного товариства "Київстар" про зобов'язання вчинити дії та стягнення грошових коштів.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 26.09.2016 порушено провадження у справі № 910/17426/16 та призначено розгляд справи на 11.10.2016.

В судових засіданнях 11.10.2016, 25.10.2016 та 10.11.2016 судом оголошувалася перерва на 25.10.2016, 10.11.2016 та 15.11.2016 відповідно.

В судове засідання 15.11.2016 представники сторін з'явилися та надали суду усні пояснення по суті спору, в яких позивач позовні вимоги підтримав в повному обсязі, а відповідач проти задоволення позовних вимог заперечив.

Позовні вимоги мотивовані припиненням з 02.12.2015 укладеного між сторонами договору зберігання № ПЗ/ШЧ1-095814/НЮ від 03.03.2009 та неналежним виконанням з боку відповідача його умов, в частині своєчасного внесення обумовленої договором плати за зберігання.

Відповідач проти задоволення позовних вимог заперечує з підстав оплати ним заборгованості за договором під час розгляду справи в суді, що є підставою для припинення провадження та з тих підстав, що договір зберігання № ПЗ/ШЧ1-095814/НЮ від 03.03.2009 є діючим, оскільки його було продовжено.

В судовому засіданні 15.11.2016 судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

У судових засіданнях складалися протоколи згідно статті 81-1 Господарського процесуального кодексу України.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов та заперечення проти позову, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

Як підтверджено матеріалами справи, 03.03.2009 (01.06.2009) між Державним територіальним - галузевим об'єднанням «Південно - Західна залізниця», правонаступником якого є позивач, як зберігачем та відповідачем, як поклажедавцем було укладено договір зберігання № ПЗ/ШЧ1-095814/НЮ (далі за текстом - договір), відповідно до п. 1.1. якого в порядку та на умовах, визначених договором згідно акту прийому - передачі обладнання (додаток № 1), що є невід'ємною частиною договору, поклажедавець передає, а зберігач приймає на відповідальне оплатне зберігання телекомунікаційне обладнання стільникового зв'язку (надалі іменується «майно»). Під строковим зберіганням сторони домовилися розуміти виконання всіх заходів для забезпечення схоронності майна, згідно договору протягом терміну його дії.

Місце зберігання майна, згідно з п. 1.3. договору р/р вежа Південно - Західної залізниці, що знаходиться за адресою: Київська область, с. Борова, вул. Польова, 26.

Відповідно до п. 1.4, 1.5 договору моментом передачі майна на відповідальне зберігання є момент підписання сторонами акту прийому - передачі обладнання на зберігання, акт приймання передачі обладнання на зберігання підписується з Київською дистанцією сигналізації та зв'язку Південно - Західної залізниці.

Функцію зберігача від імені ДТГО «Південно - Західна залізниця» здійснює відокремлений підрозділ Київська дистанція сигналізації та зв'язку (п. 1.7 договору).

За умовами п. 2.5.1., 2.5.2. договору зберігач має право вимагати від поклажедавця виконання зобов'язань за договором та вимагати від поклажедавця своєчасну плату за зберігання майна. Водночас, згідно з п. 3.1.2. договору поклажедавець зобов'язаний після закінчення строку дії договору забрати у зберігача майно.

Відповідно до п. 4.1. договору за зберігання майна поклажедавець сплачує зберігачу кошти у розмірі 3 888, 08 грн, в тому числі ПДВ 20 % 648, 01 грн, на місяць відповідно до додатку 2 до договору. вартість послуг визначна за 1 місяць разом з ПДВ і сплачується поклажедавцем до 25 числа поточного місяця. Якщо поклажедавець після закінчення строку договору не забрав майно, він зобов'язаний внести плату за весь фактичний час його зберігання (п. 4.4. договору).

Згідно з п. 7.1., 7.3. договору договір набуває чинності з моменту його підписання є діє до 01.12.2009, у разі відсутності заперечень/заяв сторін, щодо припинення договору в строк, згідно п. 7.1., за один місяць до моменту збігання строку дії договору, договір вважається продовженим на той же строк та на тих же умовах.

Договір може бути розірваний в односторонньому порядку будь - якою зі сторін, у разі невиконання або неналежного виконання умов договору іншою стороною, шляхом направлення письмового попередження за один календарний місяць до дати розірвання (п. 7.4. договору).

За актом прийому - передачі обладнання до договору від 29.05.2009 поклажедавець передав, а зберігач прийняв на зберігання наступне обладнання: контейнер 1; зовнішній кондиціонер 1; антенно - фідерні пристрої 1 комплект.

Із матеріалів справи вбачається, що Державне територіально - галузеве об'єднання «Південно - Західна залізниця», в особі відокремленого підрозділу Київська дистанція сигналізації та зв'язку зверталося до відповідача в жовтні 2015 року із листом вих. № 1996 від 22.10.2015 «Про припинення дії договорів», яким заявляло про припинення дії договорів зберігання № ПЗ/ШЧ1 - 095814/НЮ від 01.06.2009 щодо зберігання майна на р/р вежі Південно - Західної залізниці, що знаходиться за адресою: Київська область, с. Борова, вул. Польова, 2б та № ПЗ/ШЧ1-095813/НЮ від 01.06.2009 щодо зберігання майна за адресою: Київська область, Обухівський район, з.п. Озерне, Південно - Західної залізниці з 02.12.2015. Вказаним листом Державне територіально - галузеве об'єднання «Південно - Західна залізниця», в особі відокремленого підрозділу Київська дистанція сигналізації та зв'язку також просило відповідача в термін до 12.12.2015 демонтувати та вивезти обладнання з території об'єктів, на яких вони зберігаються на даний момент.

Лист вих. № 1996 від 22.10.2015 «Про припинення дії договорів» був отриманий відповідачем, про що свідчить лист відповідача вих. № 30071/01 від 18.11.2015 «Щодо зберігання телекомунікаційного обладнання стільникового зв'язку», в якому відповідач повідомив відокремлений підрозділ Київської дистанції сигналізації та зв'язку ДГТО «Південно - Західна залізниця», що не вбачає підстав для припинення дії договорів зберігання № ПЗ/ШЧ1 - 095814/НЮ від 01.06.2009 та № ПЗ/ШЧ1-095813/НЮ від 01.06.2009 до моменту їх переоформлення з позивачем.

Заходів щодо вивезення його майна вжито відповідачем не було, і доказів іншого матеріали справи не містять. Крім того, в ході розгляду справи представник відповідача підтвердив вказану обставину справи, та зазначив, що на його думку, договір на момент розгляду справи судом є чинним, і не припинив свою дію, відповідно у відповідача не має перед позивачем зобов'язання забрати майно.

Позивач, також, стверджує, що відповідач станом на 01.09.2016 мав перед ним заборгованість за фактичне зберігання майна відповідача в розмірі 34 992, 72 грн за період з грудня 2015 року по серпень 2016 року.

Матеріалами справи підтверджено, що 34 992, 72 грн з призначенням платежу «оплата зг. дог. на надання послуг з розм. обл. № ПЗ/ШЧ-1-095814/НЮ від 03.03.2009 за 12/2015-08/2016 у т. ч. ПДВ - 5 832, 12 грн» відповідач сплатив позивачу (відповідному підрозділу) після порушення провадження у даній справі, а саме 07.10.2016.

Предметом позову у справі є матеріально - правові вимоги позивача до відповідача про зобов'язання відповідача забрати його майно та про стягнення з відповідача на користь позивача 34 992, 72 грн основної заборгованості за фактичне зберігання майна.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що провадження у справі в частині стягнення 34 992, 72 грн підлягає припиненню, а інші позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Договір зберігання № ПЗ/ШЧ1-095814/НЮ від 03.03.2009 є договором зберігання, а відтак між сторонами виникли правовідносини, які підпадають під правове регулювання Глави 66 Цивільного кодексу України (далі за текстом - ЦК України).

Вказаний договір є підставою для виникнення у його сторін господарських зобов'язань, а саме майново-господарських зобов'язань згідно ст. ст. 173, 174, 175 Господарського кодексу України, ст. ст. 11, 202, 509 ЦК України, і згідно ст. 629 ЦК України є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 936 ЦК України за договором зберігання одна сторона (зберігач) зобов'язується зберігати річ, яка передана їй другою стороною (поклажодавцем), і повернути її поклажодавцеві у схоронності.

Зберігач зобов'язаний зберігати річ протягом строку, встановленого у договорі зберігання (ст. 938 ЦК України).

За приписами ст. 946 ЦК України плата за зберігання та строки її внесення встановлюються договором зберігання. Якщо поклажодавець після закінчення строку договору зберігання не забрав річ, він зобов'язаний внести плату за весь фактичний час її зберігання.

Статтею 948 ЦК України встановлений обов'язок поклажедавця забрати річ від зберігача після закінчення строку зберігання.

Як встановлено судом договір був укладений сторонами на строк до 01.12.2009. При цьому, у разі відсутності заперечень/заяв сторін, щодо припинення договору в строк, згідно п. 7.1., за один місяць до моменту збігання строку дії договору, договір вважається продовженим на той же строк та на тих же умовах. Отже, договір був укладений сторонами з 03.03.2009 до 01.12.2009 строком на 9 місяців.

Враховуючи, що матеріали справи не містять доказів із яких би вбачалося наявність заперечень/заяв сторін, щодо припинення договору в строк (01.12.2009), за один місяць до моменту збігання строку дії договору, суд дійшов висновку, що договір був продовжений на той же строк та на тих же умовах до 01.09.2010, до 01.06.2011, до 01.03.2012, до 01.12.2012, до 01.09.2013, до 01.06.2014, до 01.03.2015, до 01.12.2015.

В подальшому позивач листом від 22.10.2015 вих. № 1996, який був отриманий відповідачем, заявив відповідачу про припинення дії договору з 02.12.2015 та просив в термін до 12.12.2015 демонтувати та вивезти обладнання з території об'єкту. З огляду на вказану обставину, договір у відповідності до п. 7.3. договору продовжений на наступний строк не був, і припинив свою дію з 02.12.2015.

Доводи відповідача, що не вбачається за можливе визначити дату закінчення строку дії договору, оскільки сторони договору її не передбачили відхиляються судом, з огляду на положення п. 7.3. договору, в яких погоджено у разі відсутності заперечень продовження договору на той же строк, отже на строк визначений сторонами, який за розрахунком суду склав 9 місяців. Відповідно судом відхиляються і доводи відповідача щодо необхідності застосування до правовідносин сторін ч. 2 ст. 938 ЦК України, згідно якої зберігач зобов'язаний зберігати річ до пред'явлення поклажодавцем вимоги про її повернення, в разі якщо строк зберігання у договорі зберігання не встановлений і не може бути визначений виходячи з його умов.

З огляду на припинення дії договору з 02.12.2015 у відповідача в силу положень ст. 948 ЦК України виникло зобов'язання забрати річ від зберігача, який на час розгляду справи в суді не виконаний, що не спростовано матеріалами справи, та підтверджено представником відповідача в судових засіданнях.

Враховуючи вищевикладені обставини справи та висновки суду позовні вимоги позивача щодо зобов'язання відповідача забрати у позивача зі зберігання майно: контейнер 1; зовнішній кондиціонер 1; антенно - фідерні пристрої 1 комплект підлягають задоволенню, з огляду на їх доведеність та обґрунтованість.

При цьому, суд критично оцінив заперечення відповідача щодо необґрунтованості вимоги позивача стосовно зобов'язання відповідача забрати із зберігання зовнішній контейнер - 1 шт., так як ані умовами договору, ані актом приймання - передачі не підтверджується факт передавання відповідачем позивачу на зберігання зовнішнього контейнеру. Проаналізувавши в сукупності всі наявні у справі докази, підстави та зміст позовних вимог суд дійшов висновку, що вимоги позивача ґрунтуються на відповідному договорі зберіганні, і що відповідач просить суд зобов'язати відповідача забрати зі зберігання саме те майно, яке було передане на зберігання, і допущення позивачем описки в прохальній частині позову, та зазначення слова «контейнер» замість «кондиціонер» не свідчить, про заявлення позивачем вимог про зобов'язання забрати зі зберігання іншого майна ніж те, що було передане на зберігання.

Відповідно до п.3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 № 14 "Про судове рішення у цивільній справі" виходом за межі позовних вимог є вирішення незаявленої вимоги, задоволення вимоги позивача у більшому розмірі, ніж було заявлено. Оскільки задовольняючи вимогу позивача про зобов'язання відповідача забрати зі зберігання майно відповідача: контейнер 1; зовнішній кондиціонер 1; антенно - фідерні пристрої 1 комплект суд не задовольнив не заявлену вимогу та не задовольнив вимогу позивача у більшому розмірі ніж заявлено, суд не здійснив виходу за межі позовних вимог.

Статтею 946 ЦК України та п. 4.4. договору передбачений обов'язок поклажедавця внести плату за весь фактичний час зберігання майна.

Як встановлено судом, 34 992, 72 грн за фактичне зберігання майна за період з грудня 2015 року по серпень 2016 року були сплачені відповідачем 07.10.2016, тобто після порушення провадження у справі.

Відповідно до п. 1-1 ч. 1 ст. 80 ГПК України господарський суд припиняє провадження у справі, якщо відсутній предмет спору. Згідно п. 4.4. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 року № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" господарський суд припиняє провадження у справі у зв'язку з відсутністю предмета спору (пункт 1-1 частини першої статті 80 ГПК), зокрема, у випадку припинення існування предмета спору (наприклад, сплата суми боргу, знищення спірного майна, скасування оспорюваного акта державного чи іншого органу тощо), якщо між сторонами у зв'язку з цим не залишилося неврегульованих питань.

Враховуючи, що відповідачем сплачено повністю заборгованість в розмірі 34 992, 72 грн за зберігання його майна в період з грудня 2015 року по серпень 2016 року, про стягнення якої заявлено позов, під час здійснення провадження по справі, що підтверджується матеріалами справи, між сторонами відсутній спір щодо стягнення 34 992, 72 грн основного боргу, відповідно провадження по справі в цій частині підлягає припиненню.

При цьому, проаналізувавши в сукупності всі наявні у справі докази, текст позовної заяви, підстави та зміст позовних вимог суд дійшов висновку, що позивачем заявлені вимоги про стягнення з відповідача саме 34 992, 72 грн, а в прохальній частині позову позивачем була допущена описка, та зазначено замість цифр « 34 992, 72» цифри « 34 992, 43».

Відповідно до ст. 33 ГПК України кожна із сторін повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог чи заперечень.

Згідно зі ст. 34 ГПК України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

За таких обставин та враховуючи викладене вище провадження у справі в частині стягнення 34 992, 72 грн підлягає припиненню, в іншій частині позовні вимоги підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 49 ГПК України, враховуючи, що спір у справі виник внаслідок неправильних дій відповідача, витрати по оплаті судового збору покладаються на відповідача.

Виходячи з вищенаведеного та керуючись ст. ст. 4, 49, 75, 80, 82-85 ГПК України, Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. Провадження у справі в частині стягнення 34 992 (тридцяти чотирьох тисяч дев'ятсот дев'яносто двох) грн 72 коп. припинити.

2. Інші позовні вимоги Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі регіональної філії «Південно - Західна залізниця» задовольнити повністю.

3. Зобов'язати Приватне акціонерне товариство "Київстар" (03113, м. Київ, вул. Дегтярівська, 53; ідентифікаційний код 21673832) забрати у Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" (03680, м. Київ, вул. Тверська, 5; ідентифікаційний код 40075815) в особі регіональної філії «Південно - Західна залізниця» (01601, м. Київ, вул. Лисенка, 6; ідентифікаційний код 40081221) майно зі зберігання, а саме: телекомунікаційне обладнання стільникового зв'язку (контейнер 1; зовнішній кондиціонер 1; антенно - фідерні пристрої 1 комплект), яке знаходиться за адресою: Київська область, с. Борова, вул. Пльова, 26, р/р вежа Південно - Західної залізниці.

4. Стягнути з Приватного акціонерного товариства "Київстар" (03113, м. Київ, вул. Дегтярівська, 53; ідентифікаційний код 21673832) на користь Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" (03680, м. Київ, вул. Тверська, 5; ідентифікаційний код 40075815) в особі регіональної філії «Південно - Західна залізниця» (01601, м. Київ, вул. Лисенка, 6; ідентифікаційний код 40081221) витрати по сплаті судового збору в розмірі 2 756 (дві тисячі сімсот п'ятдесят шість) грн 00 коп.

5. Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 22.11.2016.

Суддя Л. Д. Головатюк