ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"25" жовтня 2016 р. Справа № 911/2437/16

Розглянувши матеріали справи за позовом Приватного сільськогосподарського підприємства «Дзвеняче»

до Тетіївської районної державної адміністрації

Приватного підприємства «Алькор»

За участю третьої особи без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачів - Дзвеняцької сільської ради

про визнання договору недійсним та зобовязання вчинити дії

Суддя Т.П. Карпечкін

В засіданні приймали участь:

від позивача: ОСОБА_1 (довіреність № 27 від 20.07.2016 року);

від відповідача1: ОСОБА_2 (довіреність б/н від 12.09.2016 року);

від відповідача2: ОСОБА_3 (довіреність № 01/08 від 10.08.2016 року); ОСОБА_4 (виписка Серія ААВ № 726471 від 12.03.2001 року); ОСОБА_5 (довіреність № 02-10 від 22.10.2016 року);

від третьої особи: ОСОБА_6І (посвідчення № 2, дійсне по жовтень 2010 року).

обставини справи:

В провадженні Господарського суду Київської області знаходиться справа за позовом Приватного сільськогосподарського підприємства «Дзвеняче» до Тетіївської районної державної адміністрації, Приватного підприємства «Алькор» про визнання договору недійсним та зобовязання вчинити дії.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 04.08.2016 року порушено провадження у справі № 911/2437/16 та призначено справу до розгляду на 30.08.2016 року.

23.08.2016 року через канцелярію суду від представника відповідача2 надійшло заперечення проти позову, яким останній просить відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

30.08.2016 року через канцелярію суду від відповідача1 надійшло клопотання про розгляд справи без його участі, яким останній повідомив суд про те, що не заперечує проти задоволення позовних вимог щодо визнання недійсним Договору оренди №16 від 17.02.2016 року, однак заперечує проти вимоги щодо стягнення з відповідача1 на користь позивача судових витрат і просить залишити її без задоволення.

В судове засідання, яке відбулось 30.08.2016 року, відповідач1 не зявився. Крім того, в судовому засіданні 30.08.2016 року представник позивача надав письмові пояснення на виконання вимог ухвали Господарського суду Київської області від 04.08.2016 року, а також клопотання, яким останній просить суд внести зміни до позовних вимог у справі № 911/2437/16 та не стягувати з відповідача1 на користь позивача судовий збір в розмірі 2756,00 грн. Розглчд справи відкладався до 13.09.2016 року. Також, ухвалою від 13.09.2016 року продовжено строк розгляду справи.

12.09.2016 року через канцелярію суду від представника відповідача2 надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

13.09.2016 року від представника позивача через канцелярію суду надійшло клопотання про зменшення позовних вимог в звязку з тим, що відповідач1 - Тетіївська райдержадміністрація виконала одну з позовних вимог, а саме уклала 04.04.2016 року з ПСП «Дзвеняче» додаткову угоду про внесення змін до договору оренди не витребуваних земельних часток (паїв) № 17 від 17.02.2016 року, відповідно до якої додатково надано на умовах оренди земельну ділянку загальною площею 3,3095 га, за номером згідно схеми паювання 368. В звязку з чим, позивач просить зменшити позовні вимоги та в подальшому п.3 прохальної частини позову вважати: Зобовязати відповідача1 Тетіївську районну державну адміністрацію укласти додаткову угоду до договору оренди не витребуваних земельних часток (паїв), укладеного 17.02.2016 року з ПСП «Дзвеняче», відповідно до якої додатково надати на умовах оренди земельну ділянку (не витребувані земельні частки (паї), загальною площею 3,032 га, за номером згідно схеми паювання 77.

В судове засідання, яке відбулось 13.09.2016 року, представник відповідача2 не зявився, позивач та відповідач2 вимоги ухвали Господарського суду Київської області від 30.08.2016 року не виконали. Розгляд справи відкладався до 11.10.2016 року.

Оскільки заявлені у справі позовні вимоги ґрунтуються на визнанні недійсним спірного Договору оренди невитребуваних земельних часток (паїв) № 16 від 17.02.2016 року, який укладений між Тетіївською районною державною адміністрацією (Орендодавець) та Приватним підприємством «Алькор» (Орендар), згідно якого Орендодавець надав, а Орендар прийняв в строкове платне користування на умовах оренди землі земельні ділянки (не витребувані земельні частки/паї) загальною площею 6,3415 га ріллі, що розташовані на території Дзвеняцької сільської ради Тетіївського району Київської області за межами населеного пункту, про що свідчать надані Дзвеняцькою сільською радою схеми розташування земельних ділянок (переоформлених паїв) в адміністративних межах Дзвеняцької сільської ради за межами населеного пункту села Дзвеняче Тетіївського району Київської області за 2013 2016 роки, відповідно пояснення Дзвеняцької сільської ради мають значення для правильного вирішення спору.

У звязку з чим, у відповідності до ст. 27 Господарського процесуального кодексу України суд дійшов висновку про необхідність залучення до участі у справі в якості третьої особи без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачів - Дзвеняцьку сільську раду. У звязку з чим, розгляд справи було відкладено до 25.10.2016 року та залучено до участі у справі в якості третьої особи без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачів Дзвеняцьку сільську раду.

В судовому засіданні 25.10.2016 року позивач уточнені позовні вимоги підтримав, відповідачі проти позову заперечували, третя особа позов підтримала.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 82 Господарського процесуального кодексу України, рішення прийнято господарським судом за результатами оцінки доказів, поданих позивачем, у нарадчій кімнаті.

Згідно зі ст. 85 Господарського процесуального кодексу України, після закінчення розгляду справи у судовому засіданні було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши надані докази, судом встановлено наступне.

Як вбачається з викладених у позові обставин, 17.02.2016 року представником ПСП «Дзвеняче» отримано в Тетіївській районній державній адміністрації договір оренди невитребуваних земельних часток (паїв) від 17.02.2016 року, відповідно до якого підприємству передано в оренду земельні ділянки (невитребувані земельні частки (паї) в кількості 1,5 шт., загальною площею 4,5663 га ріллі, згідно схеми паювання за наступними номерами - 52 (1/2), 325. Дані земельні ділянки розташовані на території Дзвеняцької сільської ради поза межами населеного пункту.

Однак, відповідно до клопотання № 2 від 12.01.2016 року (за місяць до укладання нового Договору) позивач просив надати ПСП «Дзвеняче» земельні ділянки (невитребувані земельні частки (паї) в кількості 4шт., площею 10,8883 га (відповідно до схеми паювання: № 52 (1/2), 77, 325, 368).

Розпорядженням відповідача № 49 від 16.02.2016 року позивачу було надано лише ділянки за № 52 (1/2) та №325, загальною площею 4,5663 га. Рішення про відмову в наданні двох інших ділянок за № 77 та №368, загальною площею - 6,3415 га позивачу не надано.

Позивач зазначає, що вищенаведені земельні ділянки № 77 та №368 ним використовувались в минулому році, за Договором оренди землі від 13.02.2015 року (з відповідним планом (схемою). Позивач стверджує, що здійснив обробіток, а саме оранку під посів с/г культур на зазначених земельних ділянках. Одна з наведених земельних ділянок засіяна ПСП «Дзвеняче» озимим ячменем та проведено підживлення культури.

Відповідно до розпорядження відповідача1 - Тетіївської районної державної адміністрації № 47 від 16.02.2016 року, ділянки за № 77 та № 368, передано на умовах оренди ПП «Алькор» відповідно Договору оренди № 16 від 17.02.2016 року, чим безпідставно припинено право користування земельними ділянками позивача.

Позивач в обґрунтування позовних вимог зазначає, що відповідно до абз.1 ст. 33 Закону України «Про оренду землі» передбачено, що по закінченню строку, на який було укладено договір оренди землі, орендар, який належно виконував обов'язки за умовами договору, має переважне право перед іншими особами на укладення договору оренди землі на новий строк (поновлення договору оренди землі).

Позивач зазначає, що ним вчасно сплачувалась орендна плата за користування землею та інші платежі до бюджету, земельна ділянка використовувалась за призначенням.

Про те, що позивач має намір скористатися переважним правом на укладення договору оренди землі на новий строк, Тетіївську РДА було проінформовано в клопотанні вих № 2 від 12.01.2016 року.

Також позивач зазначає, що відповідно до абз. 6 ст. 33 Закону України «Про оренду землі» передбачено, що у разі якщо орендар продовжує користуватися земельною ділянкою після закінчення строку договору оренди і за відсутності протягом одного місяця після закінчення строку договору листа-повідомлення орендодавця про заперечення у поновленні договору оренди землі, такий договір вважається поновленим на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені договором.

В позові позивач зазначає, що укладенням Договору оренди землі з відповідачем2 щодо земельних ділянок №№ 77, 368, які попередньо використовувались позивачем, порушено право позивача щодо реалізації переважного права на поновлення договору оренди, яке передбачено ч. 1 ст. 33 Закону України «Про оренду землі».

В обгрунтування позовних вимог позивач також посилається на постанову Верховного Суду України від 10.06.2015 року у справі №6-70цс15 з аналогічного спору.

Позивачем в ході розгляду спору було подано клопотання про зменшення позовних вимог, в якому позивач зазначив, що в звязку з тим, що позивач 1 - Тетіївська райдержадміністрація виконала одну з позовних вимог, а саме уклала 04.04.2016 року з ПСП «Дзвеняче» додаткову угоду про внесення змін до договору оренди невитребуваних земельних часток (паїв) № 17 від 17.02.2016 року, відповідно до якої додатково надано на умовах оренди земельну ділянку (невитребувані земельні частки (паї), загальною площею 3,3095 га, за номером згідно схеми паювання - 368, позивач просить визнати недійсним договір оренди невитребуваних земельних часток (паїв) № 16 від 17.02.2016 року, укладений між Тетіївською районною державною адміністрацією та приватним підприємством «Алькор», та зобов'язання відповідача 1 - Тетіївську районну державну адміністрацію укласти додаткову угоду до договору оренди невитребуваних земельних часток (паїв) укладеного 17.02.2016 року з ПСП «Дзвеняче», відповідно до якої додатково надати на умовах оренди земельну ділянку (не витребувані земельні частки (паї), загальною площею 3,032 га за номером згідно схеми паювання 77.

Відповідач2 в запереченнях проти позову зазначив, що спірні земельні ділянки належать померлим власникам земельної частки (паю) ОСОБА_7 та ОСОБА_8, які відповідач2 використовував протягом пяти останніх років. Щодо нумерації вказаних земельних ділянок відповідно схеми паювання, відповідач2 пояснив, що Дзвеняцька сільська рада, на території якої знаходяться дані земельні частки (паї) за межами населеного пункту, протягом останніх пяти років надає різну інформацію щодо нумерації не витребуваних земельних часток(паїв), що є результатом неналежного обліку Дзвеняцькою сільською радою не витребуваних земельних часток (паїв), та відсутністю у Дзвеняцькій сільській раді Протоколу розподілу земельних часток (паїв) між власниками, наявність якого передбачено Постановою Кабінету Міністрів України від 04.02.2004 року №122 «Про організацію робіт та методику розподілу земельних ділянок між власниками земельних часток (паїв)».

Про дані правопорушення Дзвеняцької сільської ради було зазначено у відповіді Тетіївської районної державної адміністрації від 24.03.2016 року №13/558 на скаргу позивача.

Відповідач2 зазначив, що згідно наявних у нього відомостей, земельна частка (пай), що належить ОСОБА_9, і за останньою інформацією Дзвеняцької сільської ради відповідає земельній ділянці №77 згідно схеми паювання, протягом останніх пяти років використовується відповідачем2. В 2015 році відповідачем2 на вказаній ділянці вирощувалась соя, і після збору врожаю ніяких робіт по обробітку даної земельної ділянки в 2015 році не проводилось. В 2016 році відповідач2 на законних підставах (маючи діючий договір на використання на умовах оренди даної земельної ділянки на 2016 рік) провів поверхневий обробіток стерні сої ґрунтообробним агрегатом та засіяв дану ділянку ярим ячменем. Даний факт підтверджується Актом про підтвердження використання земельної ділянки від 18.03.2016 року, Актом обстеження земельної ділянки від 16.03.2016 року, Актом виконаних робіт від 18.03.2016 року.

Також, відповідач2 в своїх запереченнях наголошував, що позивачем пропущено встановлений ст. 33 Закону України «Про оренду землі» строк для звернення з клопотанням про поновлення договору оренди на новий строк.

В Договорі оренди землі від 13.02.2015 року, укладеному між Тетіївською районною державною адміністрацією та Приватним сільськогосподарським підприємством «Дзвеняче» (позивачем) у п.п 3.1 Розділу 3 Договору вказано, що Договір укладено на строк до 31.12.2015 року, крім того пп.13.2 Розділу 13 зазначено, що дія договору припиняється у разі закінчення строку, на який його було укладено.

Однак, клопотання подане позивачем лише 12.01.2016 року, тобто після закінчення строку дії Договору. В той час, як відповідач2 звернувся до відповідача1 з клопотання про укладення договору оренди невитребуваних часток (паїв) у відповідності до вимог ст. 33 Законк України «Про оренду землі» з клопотанням 30.11.2015 року №5, тобто за місяць до закінчення строку Договору оренди землі від 20.01.2015 року, укладеного між Тетіївською РДА та Приватним підприємством «Алькор» (відповідач2).

В результаті чого, було укладено Договір оренди невитребуваних земельних часток (паїв) №16 від 17.02.2016 року між Тетіївською РДА та ПП «Алькор» (відповідач 2). Даний договір було укладено на оренду 2-х невитребуваних земельних часток (паїв) загальною площею 6,3415 га у відповідності до Схеми розташування земельних ділянок (не переоформлених паїв), які були запропоновані Дзвеняцькою сільською радою Тетіївській РДА для заключення договору оренди не витребуваних земельних паїв за №77, 368 на 2016 рік.

Після виявлення факту посіву озимого ячменю позивачем на земельній ділянці №368, що підтверджується Актом обстеження земельної ділянки від 08.02.2016 року, відповідач 2 звернувся до Тетіївської РДА із клопотанням про внесення змін до договору №16 від 17.02.2016 року, 29.02.2016 року було укладено Угоду про внесення змін до договору оренди, згідно з якою у користуванні відповідача2 у 2016 році залишилась тільки ділянка за №77 площею 3,032 га.

Також, відповідач2 пояснив, що йому стало відомо, що у Тетіївському районному суді Київської області відкрито провадження у справі щодо встановлення факту родинних відносин спадкоємця померлої ОСОБА_9 (Справа №380/813/16-ц), який, у випадку позитивного рішення суду, отримає у спадкове користування не витребувану земельну частку(пай) №77, яка на даний час знаходиться у користуванні відповідача 2, також в даному випадку не витребувана земельна частка (пай) втратить статус не витребуваної і Тетіївська РДА не буде мати законних повноважень щодо розпорядження даною земельною ділянкою.

Відповідач1 у відзиві проти позову заперечував, зазначив, що Договір оренди землі позивача припинився закінченням строку його дії, тому відповідним розпорядженням Тетївської РДА №47 від 16.02.2016 року, яке позивачем не оскаржується, не вирішувалось питання про припинення права користування позивача спірною земельною ділянкою.

Спірний договір оренди невитребуваних земельних часток (паїв) № 16 від 17.02.2016 року укладений сторонами на виконання Розпорядження Тетіївської РДА № 47 від 16.02.2016 року «Про надання ПП «Алькор» в користування на умовах оренди земельних ділянок (невитребуваних часток (паїв), які розташовані на території Дзвеняцької сільської ради за межами населеного пункту, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва».

Однак, позивач не оскаржує вказане розпорядження Тетіївської РДА, тому відсутні підстави для визнання недійсним договору оренди землі, укладеного на виконання чинного розпорядження.

Також, Договір оренди землі від 13.02.2015 року був укладений між Тетіївською РДА та ПСП «Дзвеняче» на строк до 31.12.2015 року (п. 3.1. Договору). Пунктом 7.1. цього Договору визначено, що після припинення строку дії договору орендар повертає орендодавцеві орендовані земельні ділянки.

Відповідач1 наголошує, що умовами Договору оренди землі від 13.02.2015 року не передбачено переважного права орендаря на поновлення договору на той же строк і на тих самих умовах, відповідно до положень ст. 33 Закону України «Про оренду землі» реалізація переважного права на поновлення договору оренди землі можлива лише з дотриманням встановленої цією нормою процедури та наявності волевиявлення сторін.

Також, відповідач 1 наголошував на відсутності визначених ст. 203, 215 Цивільного кодексу України підстав для визнання недійсним договору, укладеного між відповідачами.

У звязку з чим, позивачем в ході розгляду спору були надані пояснення, що укладенням спірного договору оренди порушено ч. 1 ст. 33 Закону України «Про оренду землі» щодо реалізації позивачем переважного права на продовження договору оренди та ч. 6 ст. 33 Закону України «Про оренду землі», оскільки земельна ділянка продовжувала використувуатись позивачем і від відповідача1 не надходило протягом одного місяця після закінчення строку договору листа-повідомлення орендодавця про заперечення у поновленні договору оренди землі.

Позивач зазначає, що судовим прецендентом у справі є аналогічна справа відносно якої винесена постанова від 10.06.2015 року №6-70цс15, у якій Верховний Суд України визнав обгрунтованим висновок судів попередніх інстанцій про порушення переважного права орендаря на поновлення договору оренди, у звязку з укладенням орендодавцем договору оренди з іншим орендарем.

Як вбачаєть з листа Київської обласної державної адміністрації від 08.04.2016 року № 11-32/11852 про розгляд скарги позивача, було встановлено, що внаслідок неправомірних дій Дзвеняцької сільської ради Тетіївській райдержадміністрації були передані довідки з неправдивими даними для оформлення державних актів на право власності на земельні ділянки. Через це Тетіївською райдержадміністрацією були прийняті розпорядження про надання дозволів на розробку проектів землеустрою на земельні ділянки № 68 та № 76 для тих громадян, яким згідно протоколу розподілу належать інші земельні ділянки: № 77 та № 368.

Ділянки № 68 та № 76 перебували в оренді ПП «Алькор» до 31.12.2015 року як невитребувані паї, їх нові власники уклали договори оренди своїх ділянок із ПСП «Дзвеняче». Таким чином, внаслідок неправомірних дій ПСП «Дзвеняче» та Дзвеняцької сільської ради, ПП «Алькор» позбулося можливості далі користуватися 2 невитребуваними паями.

Тому Тетіївська райдержадміністрація для поновлення порушених прав ПП «Алькор» прийняла розпорядження № 47 від 16.02.2016 року, яким надала цьому підприємству невитребувані земельні паї № 77 та № 368, право власності на які перейшло до тих самих власників сертифікатів, чиї земельні ділянки в минулому році вже використовував цей орендар, але з іншими номерами: № 76 та № 68.

Розпорядженням № 49 від 16.02.2016 року Тетіївська райдержадміністрація надала ПСП «Дзвеняче» в оренду невитребувані паї № 52 та № 325.

Таким чином, завдяки прийнятим розпорядженням № 47 та № 49 площа оброблюваних земель ПП «Алькор» та ПСП «Дзвеняче» не збільшилась і не зменшилась відносно один одного в порівнянні з минулими роками. Більше того, ПП «Алькор» відмовилось від оренди земельної ділянки № 368, через те, що вона засіяна, і на даний момент вирішується питання про передачу її в користування ПСП «Дзвеняче».

З огяду на викладене, Київською обласною державною адміністрацією було відмовлено в задоволенні скарги позивача.

Враховуючи наявні у справі докази, пояснення позивача та відповідачів, судом встановлено наступне.

Відповідно до ст. 13 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» нерозподілені (невитребувані) земельні ділянки за рішенням відповідної сільської, селищної, міської ради чи районної державної адміністрації можуть передаватися в оренду для використання за цільовим призначенням на строк до моменту отримання їх власниками державних актів на право власності на земельну ділянку, про що зазначається у договорі оренди земельної ділянки, а власники земельних часток (паїв) чи їх спадкоємці, які не взяли участь у розподілі земельних ділянок, повідомляються про результати проведеного розподілу земельних ділянок у письмовій формі, у разі якщо відоме їх місцезнаходження.

Таким чином, договір оренди невитребуваних земельних паїв є специфічною формою договору оренди, оскільки в оренду передаються земельні ділянки, право на які наявне, але не реалізоване іншими особами, така передача в оренду відбувається за відповідним тимчасовим розпорядженням деравних органів чи органів місцевого самоврядування (до витребування).

Враховуючи наведену специфіку договорів оренди невитребуваних паїв, цілком доцільно, що в таких договорах не передбачено можливості їх автоматичної пролонгації і в залежності від фактичних обставин, питання про подальшу оренду має вирішуватись в кожному кокретному випадку після кожного закінчення строку дї договору.

Як вбачається з умов Договору оренди землі від 13.02.2015 року (укладеного з позивачем), такий договір укладено на строк до 31.12.2015 року, згідно з п. 13.2. дія Договору припиняється у разі закінчення строку, на який його було укладено При цьому, умови договору не містять можливості, порядку та підстав щодо його продовження.

Таким чином, Договір оренди землі від 13.02.2015 року припинився з 01.01.2016 року.

Згідно зі ст. 33 Закону України «Про оренду землі» (в редакції на момент подання позивачем клопотання) передбачено, що «по закінченню строку, на який було укладено договір оренди землі, орендар, який належно виконував обов'язки за умовами договору, має переважне право перед іншими особами на укладення договору оренди землі на новий строк (поновлення договору оренди землі).

Орендар, який має намір скористатися переважним правом на укладення договору оренди землі на новий строк, зобов'язаний повідомити про це орендодавця до спливу строку договору оренди землі у строк, встановлений цим договором, але не пізніше ніж за місяць до спливу строку договору оренди землі.

До листа-повідомлення про поновлення договору оренди землі орендар додає проект додаткової угоди.

При поновленні договору оренди землі його умови можуть бути змінені за згодою сторін. У разі недосягнення домовленості щодо орендної плати та інших істотних умов договору переважне право орендаря на укладення договору оренди землі припиняється.

Орендодавець у місячний термін розглядає надісланий орендарем лист-повідомлення з проектом додаткової угоди, перевіряє його на відповідність вимогам закону, узгоджує з орендарем (за необхідності) істотні умови договору і, за відсутності заперечень, приймає рішення про поновлення договору оренди землі (щодо земель державної та комунальної власності), укладає з орендарем додаткову угоду про поновлення договору оренди землі. За наявності заперечень орендодавця щодо поновлення договору оренди землі орендарю направляється лист-повідомлення про прийняте орендодавцем рішення.

У разі якщо орендар продовжує користуватися земельною ділянкою після закінчення строку договору оренди і за відсутності протягом одного місяця після закінчення строку договору листа-повідомлення орендодавця про заперечення у поновленні договору оренди землі такий договір вважається поновленим на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені договором. У цьому випадку укладання додаткової угоди про поновлення договору оренди землі здійснюється із:

власником земельної ділянки (щодо земель приватної власності);

уповноваженим керівником органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування без прийняття рішення органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування про поновлення договору оренди землі (щодо земель державної або комунальної власності).

Керівник органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який уповноважений підписувати додаткову угоду до договору оренди землі щодо земельної ділянки державної або комунальної власності, визначається рішенням цього органу.

Додаткова угода до договору оренди землі про його поновлення має бути укладена сторонами у місячний строк в обов'язковому порядку.

Відмова, а також наявне зволікання в укладенні додаткової угоди до договору оренди землі може бути оскаржено в суді.

У разі зміни межі або цільового призначення земельної ділянки поновлення договору оренди землі здійснюється у порядку одержання земельної ділянки на праві оренди».

Таким чином, згідно з ч. 2 ст. 33 Закону України «Про оренду землі» орендар, який має намір скористатися переважним правом на укладення договору оренди землі на новий строк, зобов'язаний повідомити про це орендодавця до спливу строку договору оренди землі у строк, встановлений цим договором, але не пізніше ніж за місяць до спливу строку договору оренди землі.

Однак, як вбачається з матеріалів справи, позивач, як орендар, який стверджує про намір скористатися переважним правом на укладення договору оренди землі на новий строк, мав повідомити про це орендодавця до спливу строку договору оренди землі до 31.12.2015 року, але не пізніше ніж за місяць до спливу строку договору оренди землі, тобто відповідне клопотання мало бути подано до 31.11.2015 року.

Однак, позивач звернувся з клопотанням про поновлення договору оренди на новий строк лише 12.01.2016 року, тобто після спливу строку дії Договору від 13.02.2015 року і поза межами передбаченого ч. 2 ст. 33 Закону України «Про оренду землі» строку, що свідчить про припинення дії Договору і недотримання порядку його продовження та втрату переважного права на укладення договору оренди землі на новий строк.

Частиною 5 ст. 33 Закону України «Про оренду землі» визначено, що Орендодавець у місячний термін розглядає надісланий орендарем лист-повідомлення з проектом додаткової угоди, перевіряє його на відповідність вимогам закону, узгоджує з орендарем (за необхідності) істотні умови договору і, за відсутності заперечень, приймає рішення про поновлення договору оренди землі (щодо земель державної та комунальної власності), укладає з орендарем додаткову угоду про поновлення договору оренди землі. За наявності заперечень орендодавця щодо поновлення договору оренди землі орендарю направляється лист-повідомлення про прийняте орендодавцем рішення.

Однак, оскільки позивачем клопотання своєчасно не надсилалось, у Орендодавця (відповідача1) були відсутні підстави для його розгляду та задоволення.

Щодо умови ч. 6 ст. 33 Закону України «Про оренду землі», якою визначено, що у разі якщо орендар продовжує користуватися земельною ділянкою після закінчення строку договору оренди і за відсутності протягом одного місяця після закінчення строку договору листа-повідомлення орендодавця про заперечення у поновленні договору оренди землі такий договір вважається поновленим на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені договором, така норма закону повинна тлумачитись в контексті змісту всієї норми ст. 33 Закону України «Про оренду землі».

Зокрема, лист-повідомлення про заперечення у поновленні договору оренди землі, може бути наданий орендодавцем на відповідне прохання орендаря, здійснене у визначеному ч. 2 ст. 33 Закону України «Про оренду землі» порядку, оскільки відсутність відповідного прохання орендаря свідчить про відсутність у нього наміру поновлювати договір на новий строк, тому за відсутності відповідного наміру орендодавець не може розглядати питання і погоджувати чи заперечувати проти поновлення договору.

Щодо посилань позивача на постанову Верховного Суду України від 10.06.2015 року у справі № 6-70цс15, судом встановлено, що у відповідному спорі мова йде про випадок, коли орендар своєчасно до закінчення дії договору оренди надіслав орендодавцю повідомлення про намір скористатися своїм переважним правом на оренду земельної ділянки.

При цьому, Верховний Суд України в постанові від 10.06.2015 року у справі № 6-70цс15 також визначив, що відповідно до статей 319, 626 Цивільного кодексу України реалізація переважного права на поновлення договору оренди, яка передбачена частиною першою статті 33 Закону України «Про оренду землі», можлива лише за умови дотримання встановленої цією нормою процедури та наявності волевиявлення сторін.

Також, в постанові Верховного Суду України від 10.06.2015 року у справі № 6-70цс15 визначено, що для поновлення договору оренди землі з підстав, передбачених частиною шостою статті 33 Закону України «Про оренду землі», необхідна наявність таких юридичних фактів: продовження користування виділеною земельною ділянкою, належне виконання своїх обов'язків за договором; відсутність письмового повідомлення орендодавця про відмову в поновленні договору оренди; укладення додаткової угоди про поновлення договорів оренди.

В підсумку Верховним судом України зазначено, що переважне право орендаря, яке підлягає захисту відповідно до статті 3 ЦК України, буде передусім при укладенні договору оренди:

- з новим орендарем при отриманні письмового повідомлення попереднього орендаря про намір реалізувати переважне право;

- у разі укладення з новим орендарем договору на тих самих умовах, які запропоновані попереднім наймачем при реалізації переважного права;

- у разі укладення договору з новим орендарем за умови, що підставою відмови попередньому орендарю в поновленні договору оренди було повідомлення орендодавця про необхідність використовувати об'єкт оренди для власних потреб.

Однак, як втавновлено судом в ході розгляду справи, позивач (орендар) не реалізував у встановленому порядку переважне право на укладення договору оренди на новий строк.

Крім того, позивачем не надано доказів продовження користування земельною ділянкою №77 після закінчення договору оренди. Зокрема, як зазначив сам позивач, ним була оброблена одна з чотирьох земельних ділянок, і як зясувалось в ході розгляду спору, такою земельню ділянкою є № 368, яка надана позивачу в користування.

Також, суд враховує, що згідно розпорядження відповідача1 від 16.02.2016 року № 49 вирішувалось питання щодо надання ПСП «Дзвеняче» в користування земельних ділянок, а не питання поновлення попереднього договору оренди на новий строк.

Таким чином, враховуючи, до Договір оренди з позивачем від 13.02.2015 року закінчився 01.01.2016 року і не передбачає його пролонгації, позивач за місяць до закінчення Договору не звертався з клопотанням про його продовження на новий строк в порядку переважного права і відсутні обставини, які свідчать про продовження користування земельною ділянкою (договір закінчився в кінці грудня 2015 року, тому про яке використання земельної ділянки може йти мова), позивач втратив переважне право на продовження дії договору і мав повернути земельну ділянку в момент закінчення строку дії договору.

На момент надання в оренду земельної ділянки (згідно уточнених позовних вимог земельної ділянки № 77) відповідачу2 шляхом укладення спірного Договору № 16 від 17.02.2016 року, щодо такої земельної ділянки були відсутні договори оренди інших осіб, питання переважного права позивачем не було вирішено та врегульовано в установленому порядку і фактично втрачено, оскільки відповідне клопотання подано позивачем після закінчення стру дії його Договору.

Таким чином, надаючи земельну ділянку № 77 відповідачу2, відповідачем1 не було допущено порушень чинного законодавства та прав позивача. У звязку з чим, вимога про визнання недійсним договору, укладеного між відповідачами щодо земельної ділянки № 77 не підлягає задоволенню.

З врахуванням вищенаведених встановлених судом обставин, вимога позивача про зобовязання відповідача1 надати земельну ділянку № 77 в оренду позивачу шляхом укладення відповідної додаткової угоди, не підлягає задоволенню, оскільки така земельна ділянка законно перебуває в оренді відповідача2 і позивачем не дотримано порядку реалізації переважного права оренди землі.

Статте 33 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 34 Господарського процесуального кодексу України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

За таких обставин, позовні вимоги позивачем не доведені та не обгрунтовані, відповідачами спростовані, тому не підлягають задоволенню.

Керуючись ст. ст. 22, 33, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

1. В задоволенні позову відмовити повністю.

Дане рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не було скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом. Апеляційна скарга може бути подана протягом десяти днів з дня підписання рішення, оформленого відповідно до статті 84 ГПК України.

Повне рішення складено: 22.11.2016 р.

Суддя Т.П. Карпечкін