ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАКАРПАТСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

23.11.2016р. Справа № 907/569/16

За позовом Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1, АДРЕСА_1

до відповідача Фірми Green-Gowan Kft., м. Ніредьгаза, Угорщина

про стягнення 15 904,20 Євро, що еквівалентно 476 489,83 грн. по курсу НБУ станом на 07.09.2016р.

Суддя В.І. Карпинець

За участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_3 - представник за нотаріально посвідченою довіреністю від 12.09.2016р.

від відповідача: явка на власний розсуд

СУТЬ СПОРУ: Фізична особа - підприємець ОСОБА_1, АДРЕСА_1 (далі - позивач) звернувся до господарського суду з позовом до Фірми Green-Gowan Kft., м. Ніредьгаза, Угорщина

(далі - відповідач ) про стягнення 15 904,20 євро, що еквівалентно 476 489,83 грн. по курсу НБУ станом на 07.09.2016р..

Представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі з посиланням на обставини, зазначені у позовній заяві (а.с.5-7) та на їх підтвердженням долученими до справи доказовими матеріалами. Зокрема посилається на невиконання відповідачем умов Контрактів №3 від 01.04.2016р., №4 від 15.04.2016р. та №4 від 05.05.2016р. з внесеними змінами до них, щодо проведення розрахунків за поставлений товар на протязі 90 банківських днів, у зв"язку з чим у відповідача перед позивачем виникла заборгованість у загальній сумі 15 904,20 Євро, що в еквіваленті становить суму 476 489,83грн., по курсу НБУ станом на 07.09.2016р., яку і просить позивач стягнути на його користь з відповідача.

Представником позивача додатково подано до матеріалів справи, через канцелярію суду, супровідним листом від 23.11.2016р. належним чином засвідчені копії міжнародних товарно-транспортних накладних (СМR) №0001089, №0001095, №026059, №085961, №102010 та №552030, як доказові матеріали у підтвердження факту поставки позивачем відповідачеві товару на загальну суму 15 904,20 Євро за укладеними Контрактами.

Відповідачем поданим до матеріалів справи, через канцелярію суду, письмовим поясненням б/н, б/д (вх. № 02.5.1-14/12423/16 від 28.09.2016р.) з додатком до нього, позовні вимоги визнано повністю (а.с.32). Разом з тим зазначено про можливість розрахунку з позивачем за поставлений товар після перерахування коштів кінцевим покупцем товару на його рахунок.

Вирішуючи питання підвідомчості даного спору суд врахував, що учасником спірних правовідносин є іноземний суб'єкт господарювання. Статтею 124 Господарського процесуального кодексу України визначено компетенцію господарських судів у справах за участю іноземних підприємств і організацій, та передбачає, зокрема, що підсудність справ за участю іноземних суб'єктів господарювання визначається цим Кодексом, законом або міжнародним договором, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України.

Відповідно до ст. 2 Закону України "Про міжнародне приватне право" цей Закон застосовується до питань, що виникають у сфері приватноправових відносин з іноземним елементом, зокрема, щодо підсудності судам України справ з іноземним елементом. Загальні правила підсудності судам України справ з іноземним елементом передбачено ст. 75 Закону України "Про міжнародне приватне право", відповідно до якої підсудність судам України справ з іноземним елементом визначається на момент відкриття провадження у справі, незважаючи на те, що в ході провадження у справі підстави для такої підсудності відпали або змінилися, крім випадків, передбачених у статті 76 цього Закону.

Суди можуть приймати до свого провадження і розглядати будь - які справи з іноземним елементом у випадках, зокрема, якщо сторони передбачили своєю угодою підсудність справи з іноземним елементом судам України, крім випадків, передбачених у ст. 77 цього Закону (п. 1 ч. 1 ст. 76 Закону України "Про міжнародне приватне право").

Укладеними між сторонами Контрактами погоджено, що будь-який спір, який виникає за даними Контрактами або пов'язаний з ним, Сторони вирішують шляхом переговорів. У разі неможливості дійти згоди спірне питання передається на розгляд і остаточне вирішення до Міжнародного комерційного арбітражного суду при Торгово-промисловій палаті України (п. 10 Контрактів № 3 та № 4).

Разом з тим, Угодою від 28.04.2016р. про внесення змін до Контракту № 3 від 01.04.2016р. сторонами погоджено, що при виникненні спірних питань розгляд справи повинен здійснюватися Господарським судом Закарпатської області.

Угодою від 28.04.2016р. про внесення змін до Контракту № 4 від 15.04.2016р. сторонами погоджено, що при виникненні спірних питань розгляд справи повинен здійснюватися Господарським судом Закарпатської області та Угодою від 11.05.2016р. про внесення змін до Контракту № 4 від 05.05.2016р. сторонами погоджено, що при виникненні спірних питань розгляд справи повинен здійснюватися Господарським судом Закарпатської області.

Згідно з п. 5 роз'яснення президії Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики розгляду справ за участю іноземних підприємств і організацій" від 31.05.2002р. № 04-5/608 звернення до арбітражу - це право, а не обов'язок сторони (стаття 12 ГПК України), яке реалізовується у встановленому порядку (стаття 8 Закону України "Про міжнародний комерційний арбітраж"), а підсудність суду справи з іноземним елементом визначається на момент відкриття провадження у справі, незважаючи на те, що в ході провадження у справі підстави для такої підсудності відпали або змінилися, крім випадків, передбачених у статті 76 Закону України "Про міжнародне приватне право".

Відповідно до ч. 1 ст. 8 Закону України "Про міжнародний комерційний арбітраж" суд, до якого подано позов з питання, що є предметом арбітражної угоди, повинен, якщо будь-яка із сторін просить про це не пізніше подання своєї першої заяви по суті спору, припинити провадження у справі і направити сторони до арбітражу, якщо не визнає, що ця арбітражна угода є недійсною, втратила чинність або не може бути виконана.

Отже, за умовами арбітражної угоди сторін Контрактів, спір підлягає розгляду в господарських судах України.

Зважаючи на достатність в матеріалах справи доказів, необхідних для повного та об'єктивного вирішення справи, враховуючи те, що мають місце докази належного повідомлення сторін про час та місце проведення судового засідання по розгляду позовної заяви, тому судом розгляд справи відбувався, з урахуванням положень ст. 75 ГПК України, за наявними у справі матеріалами.

Розгляд справи відкладався відповідно до вимог ст. 77 ГПК України.

Дослідивши та проаналізувавши наявні у справі доказові матеріали та заслухавши пояснення представника позивача, суд

ВСТАНОВИВ:

Як вбачається з матеріалів справи, між Фізичною особою - підприємцем ОСОБА_1, АДРЕСА_1, як Продавцем, та Фірмою Green-Gowan Kft., м. Ніредьгаза, Угорщина, як Покупцем, було укладено Контракти №3 від 01.04.2016р., №4 від 15.04.2016р. та №4 від 05.05.2016р. (а.с.11-13). Угодами від 28.04.2016р. та від 11.05.2016р. до п.10 вищезазначених контрактів було внесено зміни щодо вирішення спору у Господарському суді Закарпатської області із застосуванням законодавства України та із місцезнаходженням суду у м. Ужгороді (а.с.14-16) (далі - Контракти).

Предметом вищезазначених Контрактів був продаж Продавцем та купівля Покупцем пиломатеріалів хвойних порід та пилопродукції з деревини хвойні, повздовж розпиляні, обрізні та необрізні, (1-4 сорт), різної ширини, товщини і довжиною до 8 метрів.

Пунктом 6 Контрактів передбачено, що підтвердженням отримання товару є товарно-транспортні накладні, СМР, підписані відповідальними особами, а підтвердженням його якості - акт приймання товару, підписаний обома сторонами.

Пунктом 5 Контрактів передбачено умови платежів - розрахунок за поставлений товар проводиться Покупцем шляхом банківського переказу на валютний рахунок Продавця у валюті Євро на протязі 90 банківських днів.

Між сторонами у справі виникли зобов'язання з приводу купівлі-продажу та поставки товару на підставі Контрактів, згідно пункту 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України.

Частиною 1 статті 712 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін (частина 2 статті 712 Цивільного кодексу України).

Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України та статті 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Згідно з частиною 1 та 2 статті 692 Цивільного кодексу України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Обов'язок покупця оплатити повну вартість поставленого йому товару, випливає також із змісту ст.ст. 53 та 59 Конвенції ООН про договори міжнародної купівлі-продажу товарів (є чинною для України з 01.02.1991року), якими передбачено обов'язок покупця оплатити вартість товару та прийняти поставку.

Наявними у матеріалах справи рахунками та міжнародними товарно-транспортними накладними (СМR) підтверджується факт поставки позивачем відповідачеві товару на загальну суму 15 904,20 Євро, а саме:

За Контрактом №3 від 01.04.2016р.:

на суму 3 595,80 Євро відповідно до рахунку №12 від 05.04.2016р. та міжнародної товарно-транспортної накладної (СМR) №0001089;

на суму 2 407,80 Євро відповідно до рахунку №13 від 08.04.2016р. та міжнародної товарно-транспортної накладної (СМR) №0001095;

на суму 2 454,00 Євро відповідно до рахунку №18 від 21.04.2016р. та міжнародної товарно-транспортної накладної (СМR) №102010;

За Контрактом №4 від 15.04.2016р.:

на суму 2 442,60 Євро відповідно до рахунку №20 від 25.04.2016р. та міжнародної товарно-транспортної накладної (СМR) №085961

та за Контрактом №4 від 05.05.2016р.:

на суму 2 533,20 Євро відповідно до рахунку №22 від 12.05.2016р. та міжнародної товарно-транспортної накладної (СМR) №552030;

на суму 2 470,80 Євро відповідно до рахунку №28 від 31.05.2016р. та міжнародної товарно-транспортної накладної (СМR) №026059 (а.с. а.с. 17-28 та 39-44).

З огляду на вищевикладене, строк виконання відповідачем обов'язку щодо оплати поставленого товару настав та підлягав виконанню.

Разом з тим, відповідачем було порушено умови Контракту щодо розрахунку за отриманий товар у строк, передбачений п. 5 Контрактів.

Факт не проведення розрахунків за поставлений товар на протязі 90 банківських днів та відповідно наявність заборгованості у загальній сумі 15 904,20Євро, що в еквіваленті становить суму 476 489,83грн. підтверджено матеріалами справи та визнано відповідачем у поданому до справи письмовому поясненні б/н, б/д (вх. № 02.5.1-14/12423/16 від 28.09.2016р.) (а.с.32).

Суд зазначає, що у матеріалах справи відсутні докази, які б засвідчували факт погашення відповідачем перед позивачем, станом на день вирішення судом по суті даного спору, наявної заборгованості з отриманого товару у сумі 15 904,20Євро, що в еквіваленті становить суму 476 489,83грн.

Згідно ст. 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до статті 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог чи заперечень.

Оскільки, як було зазначено вище, у відповідача наявна перед позивачем заборгованість у сумі 15 904,20Євро, що в еквіваленті становить суму 476 489,83грн., тому, з урахуванням вищезазначених норм ЦК України та ГК України, позовні вимоги позивача є такими, що належним чином, відповідно до вимог ст. ст. 32, 33, 34 ГПК України, обґрунтовані та підтверджені матеріалами справи та фактичними обставинами, визнані відповідачем, а тому вказана сума підлягає до стягнення з відповідача в примусовому порядку на користь позивача.

Відповідно до ст. 49 ГПК України, суд покладає на відповідача відшкодування на користь позивача понесених витрат по оплаті судового збору у сумі 7 147,35грн..

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 4, 22, 32, 33, 34, 43, 44, 49, 69, 77, 82 - 85, 115, 116 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задоволити.

2. Стягнути з Фірми Green-Gowan Kft. /4400, Угорщина, м. Ніредьгаза, пл. Свободи , 5, а/с 3, податковий номер 25174238-2-15/ на користь Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 / АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1/ заборгованість у сумі 15 904,20Євро, що еквівалентно 476 489,83грн. по курсу НБУ станом на 07.09.2016р. та суму 7 147,35грн. у відшкодування витрат по сплаті судового збору.

Видати наказ.

3. Рішення суду набирає законної сили в порядку встановленому відповідно до ст.85 ГПК України та може бути оскаржено в порядку та строки, передбачені вимогами ст. 93 ГПК України.

Суддя В.І. Карпинець