РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.11.2016Справа №910/18018/16
За позовом Приватного акціонерного товариства "Страхова Компанія "Універсальна"

до Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Еталон"

про відшкодування шкоди у розмірі 31 582,40 грн.

Суддя Турчин С.О.

Представники сторін:

від позивача: Карась В.В. (довіреність № 31D/2016 від 11.01.2016)

від відповідача: не з'явився

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Приватне акціонерне товариство "Страхова Компанія "Універсальна" (позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Еталон" (відповідач) про стягнення матеріальних збитків у сумі 31582,40 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що Приватним акціонерним товариством "Страхова Компанія "Універсальна" на підставі договору добровільного страхування наземного транспорту №3137/261/000475 від 23.01.2014 внаслідок настання страхової події - дорожньо-транспортної пригоди, виплачено страхове відшкодування, а тому до позивача, відповідно до положень ст. 27 Закону України "Про страхування" та ст. 993 Цивільного кодексу України, перейшло право вимоги до особи, відповідальної за завдану шкоду. Оскільки, цивільна відповідальність власника/водія транспортного засобу транспортного засобу "Hyundai Tucson", державний реєстраційний номер НОМЕР_1, з вини водія якого трапилось ДТП, була застрахована в ПрАТ "Страхова компанія "Еталон" позивач просить стягнути з останнього суму матеріальних збитків у розмірі 31582,40 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 04.10.2016 порушено провадження по справі № 910/18018/16 та призначено справу до розгляду на 25.10.2016.

17.10.2016 через відділ діловодства суду від Моторного (транспортного) страхового бюро України надійшла витребувана судом інформація.

В судове засідання 25.10.2016 представники сторін не з'явились, витребуваних судом документів не надали, про причини неявки суд не повідомили.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 25.10.2016 розгляд № 910/18018/16 справи відкладено на 17.11.2016.

02.11.2016 через відділ діловодства суду від позивача надійшли документи по справі.

У відповідності до п.п. 3.9.1. п. 3.9. постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції", розпочинаючи судовий розгляд, суддя має встановити, чи повідомлені про час і місце цього розгляду особи, які беруть участь у справі, але не з'явилися у засідання. Особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої ст. 64 та ст. 87 ГПК України.

Представник відповідача в судове засідання 17.11.2016 не з'явився, відзиву на позов та витребуваних судом документів не надав.

Відповідач був належним чином повідомлений про час та місце судового засідання, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення №010.

У випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору (п. 3.9.2. постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції").

Присутній в судовому засіданні 17.11.2016 представник позивача надав пояснення по суті позовних вимог, просив суд їх задовольнити.

Відповідно до ст. 75 Господарського процесуального кодексу України, якщо відзив на позовну заяву і витребувані господарським судом документи не подано, справу може бути розглянуто за наявними в ній матеріалами.

Враховуючи вищенаведене, оскільки, відповідач не скористався належним йому процесуальним правом приймати участь в судових засіданнях, відзиву на позовну заяву та будь-яких письмових пояснень та інших доказів, що впливають на вирішення даного спору по суті, відповідачем суду не надано, на підставі ст. 75 Господарського процесуального кодексу України, суд здійснював розгляд справи за відсутності уповноваженого представника відповідача, за наявними у справі матеріалами.

Водночас, судом, враховано, що у відповідності до ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов'язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку. Перевищення розумних строків розгляду справ становить порушення прав, гарантованих пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини.

З огляду на вищенаведене та враховуючи, що наявні у матеріалах справи документи достатні для прийняття повного та обґрунтованого судового рішення, з метою запобігання безпідставному затягуванню розгляду справи, в судовому засіданні 17.11.2016 було оголошено вступну та резолютивну частини рішення, відповідно до ст. 85 ГПК України.

Розглянувши надані документи та матеріали, заслухавши пояснення представника позивача, з'ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до довідки № 71696983 про дорожньо-транспортну пригоду, 07.08.2015 в м. Києві по вул. Полтавській відбулась дорожньо-транспортна пригода за участю транспортних засобів "Hyundai Tucson", державний реєстраційний номер НОМЕР_1 та "Hyundai Santa Fe", державний реєстраційний номер НОМЕР_2.

Згідно із вказаною довідкою, дорожньо-транспортна пригода відбулася внаслідок порушення водієм транспортного засобу "Hyundai Tucson", державний реєстраційний номер НОМЕР_1, ОСОБА_2 п. 10.2. Правил дорожнього руху України.

Вина ОСОБА_2, у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди, яка відбулась 07.08.2015, підтверджується постановою Шевченківського районного суду м. Києва від 18.09.2015 (справа № 761/26020/15-п (3/761/4244/2015).

Відповідно до вказаної постанови ОСОБА_2 визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу.

На момент ДТП, на підставі договору добровільного страхування наземного транспорту №3137/261/000475 від 23.01.2014, укладеного з ОСОБА_3 (страхувальник) майнові інтереси страхувальника, пов'язані з володінням, користуванням та розпорядженням наземного транспортного засобу "Hyundai Santa Fe", державний реєстраційний номер НОМЕР_2 були застраховані в позивача (строк дії договору з 07.02.2015 по 06.02.2016).

Згідно із звітом №102/08/15 про оцінку вартості збитку нанесеного власнику пошкодженого колісного транспортного засобу складеного 22.09.2015, внаслідок вказаної ДТП власнику транспортного засобу "Hyundai Santa Fe", державний реєстраційний номер НОМЕР_2 заподіяно матеріальну збитки у розмірі 34797,57 грн.

Відповідно до рахунків-фактури №БД-0001004 від 25.08.2015, №БД-0001116 від 22.09.2015 виданих ремонтною організацією, вартість відновлювального ремонту застрахованого у позивача транспортного засобу становить 32882,40 грн.

Згідно із страховими актами №16953/1 38441/к/п та №16953/2 38441/к/п за вищевказаним страховим випадком позивачем визначено, що до виплати підлягає страхове відшкодування у розмірі 24442,70 грн. та 7139,70 грн. відповідно.

Позивач виплатив страхове відшкодування в загальному розмірі 31582,40 грн., що підтверджується платіжними дорученнями №90521 від 09.09.2015 на суму 24442,70 грн., №91329 від 24.09.2015 на суму 7139,70 грн.

Відповідно до відомостей з Централізованої бази даних Моторного (транспортного) страхового бюро України, станом на дату ДТП, цивільно-правова відповідальність осіб, що користуються транспортним засобом "Hyundai Tucson", державний реєстраційний номер НОМЕР_1 була застрахована в ПрАТ "Страхова компанія "Еталон" (відповідач у справі) згідно із полісом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АЕ/4064686, термін дії з 30.04.2015 по 29.04.2016).

Вказаним полісом встановлено ліміт відповідальності за шкоду, заподіяну майну, що складає 50000,00 грн. та франшизу у розмірі 500,00 грн.

Враховуючи те, що цивільна відповідальність осіб, які користуються транспортним засобом "Hyundai Tucson", державний реєстраційний номер НОМЕР_1 ", з вини водія якого трапилась ДТП, була застрахована в ПрАТ "Страхова компанія "Еталон", позивач звернувся до суду з даним позовом про стягнення з відповідача матеріальних збитків у сумі 31582,40 грн.

Дослідивши наявні матеріали справи, оцінюючи надані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог, з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 16 Закону України "Про страхування" договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов'язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору.

Статтею 979 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором страхування страховик зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити страхувальникові або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Як встановлено судом, у відповідності до умов договору добровільного страхування наземного транспорту №3137/261/000475 від 23.01.2014, внаслідок настання 07.08.2015 страхового випадку (ДТП) позивачем було виплачено страхове відшкодування в розмірі 31582,40 грн., що підтверджується платіжними дорученнями №90521 від 09.09.2015, №91329 від 24.09.2015.

Відповідно до ст. ст. 512, 514 ЦК України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою у випадках, встановлених законом. До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з положеннями статті 993 Цивільного кодексу України та статті 27 Закону України "Про страхування" до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Тобто, у таких правовідносинах відбувається передача (перехід) права вимоги від страхувальника (вигодонабувача) до страховика. Нового зобов'язання з відшкодування збитків при цьому не виникає, оскільки відбувається заміна кредитора: потерпілий (страхувальник) передає страховику своє право вимоги до особи, відповідальної за спричинення шкоди.

Отже, на підставі статей 512, 514 Цивільного кодексу України, страховик стає замість потерпілої особи кредитором у зобов'язанні щодо відшкодування заподіяної шкоди у межах виплаченої суми.

Позивач, виплативши страхове відшкодування страхувальнику (шляхом перерахування коштів на рахунок ремонтної організації), отримав від останнього права кредитора до особи, відповідальної за завдану шкоду у межах фактичних витрат.

Оскільки, цивільно-правова відповідальність осіб, що користуються транспортним засобом "Hyundai Tucson", державний реєстраційний номер НОМЕР_1, водій якого вчинив дорожньо-транспортну пригоду, була застрахована у відповідача відповідно до поліса №АЕ/4064686 обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, то особою відповідальною за завдані в даному випадку збитки, відповідно положень Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", у межах, передбачених договором обов'язкового страхування цивільної відповідальності, є відповідач.

Згідно із ч. 1 ст. 25 Закону України "Про страхування", здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акта (аварійного сертифіката), який складається страховиком або уповноваженою ним особою (аварійним комісаром) у формі, що визначається страховиком.

Як встановлено судом, розмір страхового відшкодування, що підлягав сплаті за договором добровільного страхування наземного транспорту №3137/261/000475 від 23.01.2014 , визначався позивачем на підставі рахунків-фактури №БД-0001004 від 25.08.2015, №БД-0001116 від 22.09.2015 виданих ремонтною організацією.

У відповідності до ст. 993 Цивільного кодексу України та ст. 25, ст. 27 Закону України "Про страхування" платіжні доручення №90521 від 09.09.2015, №91329 від 24.09.2015, рахунки-фактури №БД-0001004 від 25.08.2015, №БД-0001116 від 22.09.2015 є достатніми доказами фактично здійснених позивачем витрат по виплаті страхового відшкодування, які (витрати) виникли внаслідок ДТП.

З огляду на встановлене, наявними в матеріалах справи документами підтверджується факт пошкодження вказаного транспортного засобу внаслідок його пошкодження особою, цивільно-правова відповідальність якої на час ДТП була застрахована у відповідача та здійснення позивачем витрат у розмірі 31582,40 грн. по виплаті страхового відшкодування, які виникли внаслідок ДТП.

Згідно із ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 34 Господарського процесуального кодексу України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідачем під час розгляду справи не було надано жодних доказів в спростування розміру матеріальної шкоди та власного розрахунку не наведено.

Відповідно до абз. 2 п. 12.1 ст. 12 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи.

Полісом № АЕ/4064686 встановлено ліміт відповідальності за шкоду заподіяну майну в розмірі 50 000 грн., франшиза за даним полісом - 500,00 грн.

З розрахунку позовних вимог, вбачається, що позивачем не здійснено вирахування франшизи у розмірі 500,00 грн.

Отже, до відшкодування за вирахуванням франшизи підлягає сума у розмірі 31082,40 грн. (31582,40 грн. - 500,00 грн. франшизи), у зв'язку із чим, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

З огляду вищевстановлені судом обставини, суд задовольняє позов Приватного акціонерного товариства "Страхова Компанія "Універсальна" частково.

Судовий збір за розгляд справи відповідно до ст. ст. 44, 49 ГПК України покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог.

Керуючись ст. ст. 4, 32-34, 43, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Еталон" (03057, м. Київ, вул. Дегтярівська, будинок 33-Б, 2 під'їзд, ) на користь Приватного акціонерного товариства "Страхова Компанія "Універсальна" (01133, м. Київ, бульвар Лесі України, будинок 9; ) суму матеріальних збитків у сумі 31082,40 грн. та судові витрати у розмірі 1356,18 грн.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повний текст рішення складено та підписано 21.11.2016.

Суддя С.О. Турчин