ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.11.2016 року Справа № 11/60

Дніпропетровський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Кузнецова В.О.

суддів: Науменка І.М., Кощеєва І.М.,

секретар судового засідання Петровська А.В.,

за участю сторін:

від скаржника: Препелиця Ю.В., довіреність № 3-243110/10278 від 09.09.2016 р.,

від скаржника: Рябовол С.В., довіреність № 3-2443110/10283 від 09.09.2016 р.,

ліквідатор: Єрохін О.П., посвідчення № 909 від 15.05.2013 р.,

від ТОВ "Дніпровська молочна компанія": Паньков О.В., довіреність № б/н від 14.12.2015р.,

від ТОВ " Наш продукт плюс": Краснопольська О.В., довіреність № б/н від 04.01.2016 р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства "Банк "Фінанси та Кредит" в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ "Банк "Фінанси та кредит" на ухвалу господарського суду Кіровоградської області від 13.09.2016 р. у справі

за заявою публічного акціонерного товариства "Світловодський маслосиркомбінат", м.Світловодськ

про визнання банкрутом

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою господарського суду Кіровоградської області від 13.09.2016 р. (суддя Деревінська Л.В.) відмовлено у задоволенні клопотання № 01-21/103 від 09.09.2016 р. ліквідатора арбітражного керуючого Єрохіна О.П. та клопотання № б/н від 09.09.16 р. представника кредитора публічного акціонерного товариства "Банк Фінанси та Кредит" про відкладення розгляду справи. В задоволенні заяви публічного акціонерного товариства "Банк ''Фінанси та Кредит" № 3-243000/2585 від 23.02.2016 р. про визнання недійсним договору купівлі-продажу майна від 02.11.2012 р., що посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гамаль І.М. та зареєстрований в реєстрі № 2199 з додатками № 1-3 та договір про внесення змін до договору купівлі-продажу майна від 02.11.2012 р., що посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гамаль І.М. 05.04.2013 р. та зареєстрований в реєстрі № 830 відмовлено. В задоволенні заяви публічного акціонерного товариства "Банк ''Фінанси та Кредит" № 3-244300/2586 від 23.02.2016 р. про вжиття заходів забезпечення позовних вимог шляхом накладення арешту на майно (відповідно до переліку зазначеного в даній заяві) та нематеріальні активи: права вимоги, а також право на торгівельну марку та інші права та заборону будь-яким особам вчиняти будь-які дії щодо майна, відмовлено.

Згадана ухвала обґрунтована посиланням на відсутність підстав для визнання спірного правочину недійсним.

Не погодившись зі згаданою ухвалою, публічне акціонерне товариство "Банк "Фінанси та Кредит" в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ "Банк "Фінанси та кредит" подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з'ясування судом першої інстанції обставин справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить ухвалу господарського суду скасувати, визнати недійсним договір купівлі-продажу майна від 02.11.2012 р., що посвідчений нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гамаль І.М. та зареєстрований у реєстру за № 2199 з додатками № 1-3 та договір від 05.04.2013 р., що посвідчений нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гамаль І.М. та зареєстрований у реєстрі за № 830 про внесення змін до договору купівлі-продажу майна від 02.11.2012 р., що посвідчений нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гамаль І.М. та зареєстрований у реєстрі за № 2199. Вжити заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно, зазначене у заяві про вжиття заходів забезпечення позовних вимог.

Скаржник вважає, що судом першої інстанції безпідставно відмовлено у задоволенні поданого ним клопотання про відкладення розгляду справи, у зв'язку з неможливістю забезпечити в судове засідання яку повноважного представника, чим порушено ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст.10 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", ч.1 ст.77 ГПК України.

Скаржник зазначає, що єдиним та допустимим доказом передачі майна товариства з обмеженою відповідальністю "Дніпровська молочна компанія" є підписаний акт приймання-передачі майна.

Встановлення судом факту передачі майна Кравченко Р.М. до моменту повної оплати вартості такого майна свідчить про наявність зловмисної домовленості між представниками сторін оспорюваного договору, що є підставою для визнання його недійсним відповідно до ст.232 ЦК України.

Неправомірним є також прийняття судом процесуального рішення про відмову у задоволенні заяви про забезпечення з підстав начебто встановленого факту відсутності порушення прав публічного акціонерного товариства "Банк "Фінанси та Кредит".

У додаткових поясненнях до апеляційної скарги, скаржник зазначив, що договір купівлі-продажу укладено за ціною нижчою, ніж ціна продажу, яка була затверджена комітетом кредиторів.

Оскільки, товариство з обмеженою відповідальністю "Дніпровська Молочна Компанія" не сплатило відповідно до умов договору кошти за майно, то у ліквідатора були відсутні жодні правові підстави для передачі майна за актом приймання-передачі у власність покупця.

Отже, на думку скаржника, відчуження майна боржника у ліквідаційній процедурі відбулося з істотним порушенням норм Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", цивільного законодавства та всупереч інтересам боржника та кредиторів.

У відзиві на апеляційну скаргу товариство з обмеженою відповідальністю "Дніпровська Молочна Компанія" просить залишити ухвалу господарського суду без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Товариство з обмеженою відповідальністю "Дніпровська Молочна Компанія" вважає, що публічним акціонерним товариством "Банк "Фінанси та Кредит" не доведено жодних підстав для визнання недійсним договору купівлі-продажу майна від 02.11.2012 р.

Заслухавши пояснення учасників судового процесу, дослідивши матеріали справи, розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши відповідність оскаржуваного рішення нормам матеріального та процесуального права, суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, враховуючи таке.

Постановою господарського суду Кіровоградської області від 28.09.2012 р. публічне акціонерне товариство "Світловодський маслосиркомбінат" визнано банкрутом, відкрито ліквідаційну процедуру строком до 28.09.2013 р., призначено ліквідатора.

01.03.2016 р. до господарського суду надійшла заява № 3-244300/2585 від 23.02.2016 р. публічного акціонерного товариства "Банк ''Фінанси та Кредит" до відповідача - 1 товариства з обмеженою відповідальністю "Дніпровська молочна компанія", відповідача - 2 публічного акціонерного товариства "Світловодський маслосиркомбінат", в якій заявник просив залучити до участі у справі третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору товариство з обмеженою відповідальністю "Наш Продукт Плюс"; визнати недійсним договір купівлі-продажу майна від 02.11.2012 р., що посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гамаль І.М. та зареєстрований в реєстрі № 2199 з додатками № 1-3 та договір про внесення змін до договору купівлі-продажу майна від 02.11.2012 р., що посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гамаль І.М. 05.04.2013 р. та зареєстрований в реєстрі № 830; судові витрати покласти на товариство з обмеженою відповідальністю "Дніпровська Молочна компанія" та публічне акціонерне товариство "Світловодський маслосиркомбвінат".

Згадана заява обґрунтована посиланням на те, що спірні договори, в порушенням вимог ст. 30, 29 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" в редакції до набрання чинності Законом України від 22.12.2011 р. № 4212-VI (далі-Закон), в частині дотримання умов та порядку продажу та ціни майна, встановлених комітетом кредиторів, продаж майна здійснений за ціною нижчою на 309 250 грн., ніж у звіті про незалежну оцінку майна.

Спірні договори укладені з порушенням вимог ст. 12 Закону України "Про іпотеку", а саме, без згоди кредитора, як іпотекодержателя.

За спірними договорами кошти від реалізації майна не надійшли до продавця, і, як наслідок, не погашені вимоги заставного кредитора - публічного акціонерного товариства "Банк "Фінанси та Кредит".

Оплата майна не була проведена, а тому відсутні підстави для складання акта приймання-передачі такого майна.

Заявник вважає, що спірні договори укладено з порушенням вимог Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", суперечать інтересам боржника і кредитора, вимоги якого забезпечені заставою цього майна.

Крім того, на думку заявника, спірний правочин вчинено внаслідок зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною, на підставі ст. 232 ЦК України. Спірні договори не були спрямовані на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним, повне і своєчасне задоволення вимог заставного кредитора, та суперечать інтересам банкрута і кредитора.

Одночасно, публічним акціонерним товариством була подана заява № 3-243000/2586 від 23.02.2016 р. про вжиття заходів забезпечення позовних вимог шляхом накладення арешту на спірне майно та нематеріальні активи: права вимоги, а також право на торгівельну марку та інші права.

Вирішуючи питання про наявність або відсутність підстав для задоволення вищезазначених заяв кредитора, колегія суддів враховує таке.

Згідно ст.4-1 ГПК України господарські суди вирішують господарські спори в порядку позовного провадження, передбаченого цим Кодексом. Господарські суди розглядають справи про банкрутство у порядку провадження, передбаченому цим Кодексом, з урахуванням особливостей, встановлених Законом України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом".

Відповідно до п. 1-1 розділу Х "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" в редакції після набрання чинності Законом України від 22.12.2011 р. № 4212-VI, провадження у даній справі здійснюється за нормами Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" в редакції до набрання чинності Законом України від 22.12.2011 р. № 4212-VI).

Згідно статті 1 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" (в редакції чинній до 19.01.2013 р.), ліквідація - це припинення діяльності суб'єкта підприємницької діяльності, визнаного господарським судом банкрутом, з метою здійснення заходів щодо задоволення визнаних судом вимог кредиторів шляхом продажу його майна, а ліквідатор - це фізична особа, яка відповідно до рішення господарського суду організовує здійснення ліквідаційної процедури боржника, визнаного банкрутом, та забезпечує задоволення визнаних судом вимог кредиторів у встановленому цим Законом порядку.

Статтею 1 ГПК України передбачено, що підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності, мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів.

Порушення або оспорювання прав та інтересів особи, яка звертається до суду за їх захистом, є обов'язковими; обов'язком позивача, відповідно до ст. 33 ГПК України є доведення/підтвердження/ в установленому законом порядку наявності факту порушення або оспорювання його прав та інтересів.

Матеріали справи свідчать про те, що під час дії ліквідаційної процедури, між публічним акціонерним товариством "Світловодський маслосиркомбінат" (продавець) та товариством з обмеженою відповідальністю "Дніпровська молочна компанія" (покупець) укладено договір купівлі-продажу на від 02.11.2012 р., що посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гамаль І.М. та зареєстрований в реєстрі № 2199 з додатками №1-3, за умовами якого продавець зобов'язався передати нерухоме майно у приватну власність покупця, а покупець сплатити за нього домовлену грошову суму (п.1.1 договору).

За цим договором відчужується: нерухоме майно: Комплекс будівель. що розташований за адресою: м. Світловодськ, Кіровоградська область, вул. Макаренка. буд. 2, комплекс будівель, що розташований за адресою: м. Світловодськ, Кіровоградська область, вул.Комсомольська, 34-Б, адміністративний будинок комплекс будівель, що розташований за адресою: м. Світловодськ, Кіровоградська область, вул. Макаренка, буд. 7-Е; обладнання, інвентар та інше майно, перелік якого зазначається у додатку № 1 до даного договору; транспортні засоби, перелік яких зазначається у Додатку № 2 даного договору, нематеріальні активи, перелік яких зазначається у Додатку № 3 до даного договору (п.1.2 договору).

Загальна ціна зазначеного майна визначена п. 2.1 договору і складає 10266400,00 грн.

В подальшому між сторонами було укладено договір про внесення змін до договору купівлі-продажу майна від 02.11.2012 р., що посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гамаль І.М. 05.04.2013 р. та зареєстрований в реєстрі № 830, яким сторони погодили викласти Додаток № 2 до основного договору у новій редакції, а всі інші умови - залишились без змін.

Відповідно до ст.30 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" (в редакції до 19.03.2013 р.) після проведення інвентаризації та оцінки майна банкрута ліквідатор розпочинає продаж майна банкрута на відкритих торгах, якщо комітетом кредиторів не встановлено інший порядок продажу майна банкрута.

Статтею 29 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" (в редакції до 19.03.2013 р.) встановлено, що майно, на яке звертається стягнення у ліквідаційній процедурі, оцінюється арбітражним керуючим у порядку, встановленому законодавством про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність. У разі продажу майна на аукціоні вартість майна, що визначається шляхом його оцінки, є початковою вартістю. Для здійснення оцінки майна арбітражний керуючий має право залучати на підставі договору суб'єктів оціночної діяльності - суб'єктів господарювання.

Відповідно до протоколу № 7 від 26.10.2012 р. засідання комітету кредиторів, в присутності члену комітету кредиторів - публічного акціонерного товариства " Банк "Фінанси та Кредит", комітетом кредиторів прийнято рішення про здійснення реалізації майна банкрута шляхом укладення договору (договорів) купівлі-продажу з товариством з обмеженою відповідальністю "Дніпровська молочна компанія", в т.ч. з такими умовами: предметом є майно визначене додатком № 1 до даного протоколу, ціна майна, що буде реалізоване складає 10575650,00 грн. Вказаним рішенням комітет кредиторів затвердив звіт про незалежну оцінку майна банкрута в розмірі ліквідаційної вартості - 10574750,00 грн. без ПДВ, ринкової вартості - 15100010,00 грн. без ПДВ, вартість корпоративних прав, що складає 100% від статутного капіталу банкрута - 900 грн. без ПДВ. При цьому було зазначено, що у зв'язку з відсутністю правовстановлюючих документів на частину майна, провести одразу продаж всього майна неможливо (а.с. 2-14 т. 23).

На виконання вказаного рішення комітету кредиторів ліквідатором було укладено договір від 02.11.2012 р.

На момент продажу згідно з договором купівлі-продажу від 02.11.2012 р. з всього обсягу майна, що підлягало оцінці не відбулось відчуження наступних видів майна на які відсутні були правовстановлюючі документи:

1. Будівлі, споруди та передавальні пристрої: за адресою: Кіровоградська область, Устинівський район, смт Устинівка, вул. Об'їзна, 8, вартістю - 213 850,00 грн.; за адресою: Кіровоградська область, смт Добровеличківка, вул. Промислова, 28, вартістю 48 580,00 грн.; за адресою: Полтавська область, Кобеляцький район, м. Кобеляки, вул. Леніна, 43/16,- вартістю 20860,00 грн.; за адресою: Херсонська область, смт Велика ОлександрІвка, вул. Заводська, 16, вартістю 25060,00 грн., вартість всього майна загалом складає - 308 350,00 грн.

2. Корпоративні права, що складає 100% від статутного капіталу товариства з обмеженою відповідальністю "Світловодськмолсервіс" - 900,00 грн.

Таким чином, загальна вартість майна, що не підлягало продажу за договором від 02.11.2012р., складає - 309250,00 грн., що і вплинуло на ціну продажу майна за спірними договорами.

Рішення ліквідатора щодо продажу спочатку частини майна, а після оформлення правовстановлюючих документів - майна, що залишилося, не суперечить рішенню комітету кредиторів, оформленому протоколом від 26.10.2012 р.

При цьому, спірне майно банкрута продано не за заниженою вартістю, а продана лише частина майна, що вплинуло на ціну продажу.

Відповідно до ст. 23 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" (в редакції чинній до 19.01.2013р.), норми якого є спеціальними у регулюванні правовідносин банкрутства, обтяження спірного майна іпотекою було припинено з моменту визнання публічного акціонерного товариства "Світловодський маслосиркомбінат" банкрутом, а тому безпідставне твердження заявника про порушення вимог ст.12 Закону України "Про іпотеку", у зв'язку з відчуженням майна за відсутністю згоди заставодержателя.

Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо врегулювання відносин між кредиторами та споживачами фінансових послуг № 3795-VI від 22.09.11 р. було внесено зміни до Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", а саме частину п'яту статті 3-1 після абзацу четвертого доповнено новим абзацом такого змісту: "повідомляти комітет кредиторів та кредиторів, вимоги яких забезпечені заставою, про час, місце та умови продажу заставного майна окремим рекомендованим листом з повідомленням про вручення".

Згідно п. 2 Прикінцевих положень Закону України № 3795-VI від 22.09.2011 р. дія цього Закону не поширюється на кредитні договори, укладені до набрання ним чинності.

Кредитний договір між банкрутом та публічним акціонерним товариством "Банк "Фінанси та Кредит" укладено 01.03.2007 р., що виключає можливість застосування до спірних правовідносин ч. 5 ст. 3-1 Закону України ""Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом".

Посилання заявника щодо непідписання ліквідатором банкрута арбітражним керуючим Гуцал Т.М. акту приймання-передачі спірного майна станом на січень 2015 р. безпідставне, оскільки передача майна покупцеві здійснена ліквідатором банкрута арбітражним керуючим Кравченко Р.М. в листопаді 2012р.

Ухвалою господарського суду від 15.05.2014 р. у даній справі, залишеною без змін постановою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 14.07.2014 р., відмовлено в задоволенні скарги публічного акціонерного товариства "Банк "Фінанси та Кредит" на дії арбітражного керуючого ліквідатора публічного акціонерного товариства "Світловодський маслосиркомбінат".

Згаданою ухвалою встановлено обставини законності продажу майна, за аналогічних обставин, що викладені в заявах кредитора, які розглядаються.

Крім того, в ухвалі від 15.05.2014 р. господарський суд дійшов висновку про відсутність порушень в діях ліквідатора з продажу спірного майна банкрута.

В силу ч.3 ст.35 ГПК України ухвала господарського суду від 15.05.2014 р. у даній справі має преюдиційне значення для вирішення даного спору.

Відповідно до п. 2.3. договору сторони погодили, що покупець зобов'язується сплатити продавцю загальну ціну майна шляхом безготівкового перерахування коштів на банківський рахунок продавця № 2088 у ПАТ "БТА БАНК", місто Київ, МФО: 321723.

Зазначений рахунок був закритий 24.06.2015 р.

На виконання умов договору щодо оплати майна, відповідно до квитанції від 26.01.2016р., виданої приватним нотаріусом Гамаль І.М. на депозитний рахунок нотаріуса від покупця товариства з обмеженою відповідальністю "Дніпровська молочна компанія" перераховано грошові кошти загальною сумою 10266400,00 грн. для передачі публічному акціонерному товариству "Світловодський маслосиркомбінат" оплати, за договором купівлі-продажу майна від 02.11.2012 р.

Зазначені грошові кошти були переховані публічному акціонерному товариству "Банк "Фінанси та Кредит" на рахунок в банку НБУ в якості погашення кредиторських вимог згідно реєстру вимог кредиторів першої черги забезпечених заставою (кредитний договір № 1154М-01-07 від 01.03.2007 р.), що підтверджується платіжним дорученням Х" 1 від 12.07.2016 р. та не спростовано заявником.

Наведене свідчить про відсутність порушеного права заявника чи спричинення йому збитків, а також спростовує твердження заявника про те, що грошові кошти від реалізації майна не надходили на рахунок публічного акціонерного товариства "Світловодський маслосиркомбінат" та на рахунок банку в забезпечення його вимог, як заставного кредитора.

Щодо посилання заявника на укладення спірного правочину в результаті зловмисної домовленості між представниками сторін, колегія суддів враховує таке.

Відповідно до ст. 232 ЦК України правочин, який вчинено внаслідок зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною, визнається судом недійсним. Довіритель має право вимагати від свого представника та другої сторони солідарного відшкодування збитків та моральної шкоди, що завдані йому у зв'язку із вчиненням правочину внаслідок зловмисної домовленості між ними.

Кваліфікація правочину, вчиненого внаслідок зловмисної домовленості, зумовлює доведення та встановлення таких умов: від імені однієї із сторін правочину виступав представник; зловмисна домовленість і вчинення правочину з іншою стороною відбулася на підставі наявних повноважень представника; чи існував умисел в діях представника щодо зловмисної домовленості; чи настали такі несприятливі наслідки для особи, яку представляють; наявний причинний зв'язок поміж зловмисною домовленістю і несприятливими наслідками для особи, яку представляють.

Отже, для визнання правочину недійсним на підставі ст. 232 ЦК України необхідним є встановлення умислу в діях представника: представник усвідомлює, що вчиняє правочин всупереч інтересам довірителя та бажає (або свідомо допускає) їх настання, а також наявність домовленості представника однієї сторони з іншою стороною і виникнення через це несприятливих наслідків для довірителя. Водночас не має значення, чи одержав учасник такої домовленості яку-небудь вигоду від здійснення правочину, чи правочин був вчинений з метою завдання шкоди довірителю (п. 22 постанови пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009р. № 9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними").

Відповідно до абзацу 4 пункту 3.10 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013р. № 11 "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними" зловмисна домовленість - це умисна змова представника однієї сторони правочину з другою стороною, внаслідок чого настають несприятливі наслідки для особи, від імені якої вчинено правочин. У визнанні правочину недійсним з відповідної підстави доведенню підлягає не наявність волі довірителя на вчинення правочину, а існування умислу представника, який усвідомлює факт вчинення правочину всупереч інтересам довірителя, передбачає настання невигідних для останнього наслідків та бажає чи свідомо допускає їх настання. Наслідком такого визнання, крім загальних наслідків, визначених статтею 216 ЦК України, є виникнення у довірителя права вимагати від свого представника і другої сторони, зокрема, солідарного відшкодування збитків. При цьому представником не може вважатися орган юридичної особи, в тому числі її керівник, навіть якщо він діяв всупереч інтересам цієї особи: представництво в даному разі визначається за правилами глави 17 названого Кодексу.

Спірний правочин укладено між публічним акціонерним товариством "Світловодський маслосиркомбінат" в особі ліквідатора арбітражного керуючого Кравченка Р.М. та твоариством з обмеженою відповідальністю "Дніпровська молочна компанія" в особі директора Оленченка О.О., що діє на підставі Статуту.

З урахуванням наведеного, відсутні підстави для визнання спірного договору недійсним на підставі ст.232 ЦК України, оскільки вказана норма підлягає застосовуванню у випадках, коли правочин вчинено юридичною особою не самостійно, а через представника. В даному випадку, оспорюваний правочин було укладено директором товариства з обмеженою відповідальністю "Дніпровська молочна компанія", який є виконавчим органом юридичної особи та не підпадає під поняття представника.

Крім того, відповідно до ст.25 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" (в редакції до 19.01.2013 р.) з дня свого призначення ліквідатор виконує повноваження керівника боржника банкрута (органів управління), в тому числі й виконавчого органу юридичної особи, у звязку з чим, ліквідатор банкрута, також не підпадає під понтяття представника.

При цьому, заявником не доведено факт укладення спірного договору внаслідок зловмисної домовленості представників сторін.

Витяг із Державного реєстру прав на нерухоме майно свідчить про те, що на теперішній час товариство з обмеженою відповідальністю "Дніпровська молочна компанія" не є власником спірного майна.

Частинами 1, 3 ст. 215 ЦК України встановлено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Згідно зі ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов'язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин.

Матеріали справи не містять, а заявником не надано доказів укладення спірних правочинів з порушенням вимог чинного законодавства.

Крім того, договір виконано сторонами, він є оплатним, направленим на настання реальних наслідків.

Враховуючи наведене, відсутні підстав для визнання спірного договору недійсним.

При цьому, колегія суддів враховує, що скаржник обґрунтовує вимоги щодо визнання недійсним договору про внесення змін до договору купівлі-продажу майна від 02.11.2012 р. тими ж підставами, що і самого Договору купівлі-продажу, то, відповідно, і для його визнання недійсним підстави відсутні.

Під час розгляду справи судом першої інстанції публічне акціонерне товариство "Світловодський маслосиркомбінат" подало заяву в порядку ст.267 ЦК України про застосування до вимог кредитора, викладених у заявах, що розглядаються, строку позовної давності та наслідку його спливу, оскільки спірний договір укладено 02.11.2012р., про що було відомо заявнику, а з заявою про визнання договорів недійсними кредитор звернувся лише 23.02.2016р., тобто з пропуском трьохрічного строку позовної давності.

Колегія суддів вважає, що місцевий господарський суд, встановивши відсутність порушення прав чи законних інтересів заявника, дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для застосування наслідків спливу строку позовної давності необхідно відмовити.

За відсутності підстав для визнання недійсним спірного договору, враховуючи вимоги ст. 66, ГПК України, яка передбачає вжиття заходів до забезпечення позову, якщо їх невжиття може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду, суд першої інстанції правомірно відмовив в задоволенні заяви кредитора про вжиття заходів забезпечення позовних вимог.

Щодо доводів скаржника про порушення його права на захист у зв'язку з відмовою господарським судом у задоволенні клопотання про відкладення розгляду справи колегія суддів зазначає наступне.

У випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору. Господарський суд з урахуванням обставин конкретної справи може відхилити доводи учасника судового процесу - підприємства, установи, організації, іншої юридичної особи, державного чи іншого органу щодо відкладення розгляду справи у зв'язку з відсутністю його представника (з причин, пов'язаних з відпусткою, хворобою, службовим відрядженням, участю в іншому судовому засіданні і т.п.). При цьому господарський суд виходить з того, що у відповідних випадках такий учасник судового процесу не позбавлений права і можливості забезпечити за необхідності участь у судовому засіданні іншого представника згідно з ч.ч. 1-5 ст. 28 ГПК України, з числа як своїх працівників, так і осіб, не пов'язаних з ним трудовими відносинами. Неможливість такої заміни представника і неможливість розгляду справи без участі представника підлягає доведенню учасником судового процесу на загальних підставах (ст.ст. 32 34 ГПК України), причому відсутність коштів для оплати послуг представника не може свідчити про поважність причини його відсутності в судовому засіданні. Неявка учасника судового процесу в судове засідання не є підставою для скасування судового рішення, якщо ухвалу, в якій зазначено час і місце такого засідання, надіслано йому в установленому порядку (п.3.9.2. постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції від 26.12.2011 р. №18).

12.09.2016 р. до господарського суду надійшло клопотання № б/н від 09.09.16 р. представника кредитора публічного акціонерного товариства "Банк Фінанси та Кредит" про відкладення розгляду судових засідань призначених на 13.09.2016 р. о 10:00 год., 10:30 год. та об 11:15 год., у зв'язку з необхідністю останнього приймати участь в інших судових засіданнях за межами Кіровоградської області.

Доказів, які б підтверджували зазначені в клопотанні обставини, представником кредитора не надано.

Колегія суддів враховує, що чинне законодавство не обмежує кола осіб, які можуть здійснювати представництво юридичної особи в суді та зважаючи на те, що про дату судового засідання скаржника було попереджено заздалегідь, а отже, у останнього було достатньо часу для того, щоб належним чином підготуватися до судового засідання та визначитись щодо особи, яка представлятиме його інтереси з урахуванням відомостей про те, що певні обставини можуть перешкодити конкретному представнику взяти участь у засіданні суду, а тому колегія суддів вважає, що господарський суд правомірно відмовив у задоволенні клопотання про відкладення розгляду справи.

Враховуючи викладене, доводи скаржника, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують висновків суду першої інстанції та не визнаються судом такими, що можуть бути підставою згідно ст.104 ГПК України для скасування чи зміни оскаржуваної ухвали.

Керуючись ст.ст. 99, 101-103, 105, 106 ГПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні апеляційної скарги публічного акціонерного товариства "Банк "Фінанси та Кредит" в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ "Банк "Фінанси та кредит" відмовити.

Ухвалу господарського суду Кіровоградської області від 13.09.2016 р. у справі № 11/60 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого господарського суду України протягом 20 днів.

Головуючий суддя В.О.Кузнецов

Судді І.М.Науменко

І.М.Кощеєв