РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.11.2016Справа №910/16817/16

За позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Юнісон Страхування»
до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Українська страхова група»
про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок ДТП в розмірі 50000,00 грн.

Суддя Грєхова О.А.

Представники сторін:

від позивача: Лобода М.А. - представник за довіреністю;

від відповідача: Пешков О.О. - представник за довіреністю.

СУТЬ СПОРУ:

Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «Юнісон Страхування» (надалі - позивач) заявлено позов до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Українська страхова група» (надалі - відповідач) про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок ДТП в розмірі 50000,00 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач на підставі Договору добровільного страхування наземного транспорту №0300.000209.003 від 02.09.2013 внаслідок настання страхової події - дорожньо-транспортної пригоди (надалі - ДТП) виплатив страхове відшкодування власнику автомобіля марки «Mercedes», реєстраційний номер НОМЕР_1, а тому позивачем відповідно до положень статті 27 Закону України "Про страхування" та статті 993 Цивільного кодексу України отримано право зворотної вимоги до особи, відповідальної за завдану шкоду.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 13.09.2016 порушено провадження у справі №91016817/16, розгляд справи призначено на 17.10.2016; зобов'язано Моторне (транспортне) страхове бюро України надати інформацію щодо полісу №АЕ/2401569.

21.09.2016 від Моторного (транспортного) страхового бюро України надійшла інформація з єдиної централізованої бази даних.

07.10.2016 через відділ діловодства суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому він проти позову заперечив, оскільки позивачем не надано доказів того, що ДТП сталася з вини ОСОБА_3, цивільно-правова відповідальність якого застрахована ПрАТ «СК «Українська страхова група» за полісом №АЕ/2401569.

У судовому засіданні 17.10.2016 відповідно до ч. 3 ст. 77 Господарського процесуального кодексу України оголошено перерву до 14.11.2016.

Крім того, Господарським судом міста Києва направлено на адресу Центрально-Міського районного суду м. Горлівки запит про витребування інформації щодо притягнення до адміністративної відповідальності водія автомобіля марки "Peugeot", реєстраційний номер НОМЕР_2, - ОСОБА_3

04.11.2016 до відділу діловодства Господарського суду міста Києва від Слов'янського міськрайонного суду Донецької області надійшла відповідь на запит.

Представник позивача в судовому засіданні 14.11.2016 позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити.

У свою чергу представник відповідача в засіданні суду проти позову заперечив з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву.

На виконання вимог ст. 81-1 ГПК України складено протоколи судових засідань, які долучено до матеріалів справи.

Відповідно до ст. 82 Господарського процесуального кодексу України рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих сторонами та витребуваних судом.

У судовому засіданні 14.11.2016 відповідно до ст. 85 Господарського процесуального кодексу України судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, на яких ґрунтується позов, заслухавши пояснення представників сторін, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

02.09.2013 між Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «Юнісон-Гарант» (нова назва - Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Юнісон Страхування»), як страховиком, та ОСОБА_4, як страхувальником, укладено Договір добровільного страхування наземного транспорту №0300.000209.003, предметом якого є майнові інтереси страхувальника, пов'язані з володінням, користуванням та розпорядженням транспортним засобом - автомобілем марки «Mercedes», реєстраційний номер НОМЕР_1.

Договором визначено, що до страхових випадків відноситься, зокрема, ДТП, а вигодонабувачем є страхувальник.

Строк дії договору встановлено з 04.09.2013 по 03.09.2014.

Як вбачається з відомості про дорожньо-транспортну пригоду №9264255, 12.09.2013 о 08 год. 00 хв. в м. Горлівка по вул. Інтернаціональній, поворот до Горлівського моря сталася ДТП за участю автомобіля марки «Peugeot», реєстраційний номер НОМЕР_2, що належить Товариству з обмеженою відповідальністю «Ілта» та знаходився під керуванням водія ОСОБА_3 та автомобіля марки «Mercedes», реєстраційний номер НОМЕР_1, що належить ОСОБА_4 та знаходився під керуванням водія ОСОБА_5

Згідно з розділом ІV відомості №9264255, ДТП сталася внаслідок порушення ОСОБА_3 вимог п. 13.1. Правил дорожнього руху.

Відповідно до листа Центрально-Міського РВ Горлівського міського управління ГУ МВС України в Донецькій області №1503 від 27.02.2014, за фактом ДТП за участю водіїв ОСОБА_3 та ОСОБА_5 кримінальне провадження було закрито та матеріали направлені до ВДАІ Горлівського МУ для притягнення ОСОБА_3 до адміністративної відповідальності.

ОСОБА_5 16 вересня 2013 року звернувся до позивача із заявою про настання страхового випадку за договором добровільного страхування транспортного засобу та обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, в якому повідомив про факт ДТП.

Станцією техобслуговування Товариством з обмеженою відповідальністю «Авто Дім» складено рахунки фактури №№, , від 20.09.2013 та № від 25.09.2013, відповідно до яких вартість відновлювального ремонту автомобіля марки «Mercedes», реєстраційний номер НОМЕР_1, загалом складає 429994,06 грн.

При цьому зі Звіту про визначення вартості відновлювального ремонту з урахуванням зносу №2809/1676 від 08.11.2013, що складений оцінювачем ОСОБА_6 (кваліфікаційне свідоцтва оцінювача МФ №019-ПК від 07.03.2013), вбачається, що вартість відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу транспортного засобу «Mercedes», реєстраційний номер НОМЕР_1, внаслідок пошкоджень складає 416687,99 грн.

Позивачем були складені та підписані страхові акти №СА000501.003 від 24.09.2013, №СА000501.003/1 від 24.09.2013, №СА000501.003/2 від 24.09.2013 та №СА000501.003/3 від 26.09.2013, згідно з якими пошкодження транспортного засобу автомобіля «Mercedes», реєстраційний номер НОМЕР_1, внаслідок ДТП визнано страховим випадком та призначено до виплати страхове відшкодування в загальному розмірі 429994,06 грн.

На підставі складених страхових актів Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Юнісон Страхування», виконуючи свої зобов'язання за Договором добровільного страхування наземного транспорту №0300.000209.003 від 02.09.2013, перерахувало суму страхового відшкодування в загальному розмірі 429994,06 грн. на рахунок СТО ТОВ «Авто Дім», що підтверджується наявними в матеріалах справи копіями платіжних доручень №4471 від 24.09.2013, №4474 від 25.09.2013, №4479 від 26.09.2013 та №4480 від 26.09.2013.

Під час розгляду справи також судом встановлено, що Товариство з обмеженою відповідальністю «Ілта» уклало з Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «Українська страхова група» Договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземного транспорту (поліс) №АЕ/2401569, предметом якого є майнові інтереси страхувальника, пов'язані з володінням, користуванням та розпорядженням транспортним засобом «Peugeot», реєстраційний номер НОМЕР_2.

За твердженням позивача, відсутність в матеріалах справи доказів притягнення судом учасника ДТП до відповідальності за її скоєння не може бути достатньою підставою для відмови в позові, оскільки цивільно-правова відповідальність за заподіяну шкоду, завдану внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, настає у разі наявності вини особи в цьому, незалежно від того чи є у діях цієї особи склад адміністративного правопорушення.

Оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов наступного висновку.

За змістом положень ч. 1 ст. 355 Господарського кодексу України об'єкти страхування, види обов'язкового страхування, а також загальні умови здійснення страхування, вимоги до договорів страхування та порядок здійснення державного нагляду за страховою діяльністю визначаються Цивільним кодексом України, цим Кодексом, законом про страхування, іншими законодавчими актами.

Згідно зі ст. 512, 514 Цивільного кодексу України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою у випадках, встановлених законом.

Таким законом, зокрема, є норми ст. 993 ЦК України та ст. 27 Закону України «Про страхування», відповідно до яких до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Тобто у таких правовідносинах відбувається передача (перехід) права вимоги від страхувальника (вигодонабувача) до страховика. Нового зобов'язання з відшкодування збитків при цьому не виникає, оскільки відбувається заміна кредитора: потерпілий (страхувальник) передає страховику своє право вимоги до особи, відповідальної за спричинення шкоди. Отже, страховик виступає замість потерпілого у деліктному зобов'язанні.

До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі та на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Новий кредитор набуває прав та обов'язків свого попередника.

Відповідно, заміною кредитора деліктне зобов'язання не припиняється, оскільки відповідальна за спричинену шкоду особа свій обов'язок із відшкодування шкоди не виконала.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 23 вересня 2015 року у справі №3-303гс15.

Отже, позивач виплативши страхове відшкодування страхувальнику за договором майнового страхування, отримав від останнього права кредитора до особи, відповідальної за завдану шкоду.

Згідно зі ст. 1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Частинами першою та другою статті 1187 Цивільного кодексу України передбачено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до частини 1 статті 1188 Цивільного кодексу України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме:

1) шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою;

2) за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується;

3) за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.

Як убачається з Роз'яснень Вищого арбітражного суду України «Про деякі питання практики вирішення спорів пов'язаних з відшкодуванням шкоди» №02-5/215 від 01.04.1994, вирішуючи спори, пов'язані з відшкодуванням шкоди, завданої взаємодією кількох джерел підвищеної небезпеки, наприклад, зіткненням транспортних засобів, слід виходити з того, що у цьому випадку шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто з урахуванням принципу вини (стаття 1188 ЦК України). Отже, за цих обставин обов'язок відшкодування шкоди покладається на ту особу, з вини якої завдано шкоду. Якщо наявна вина всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, шкода відшкодовується кожним з них залежно від ступеню вини.

З огляду на викладене, саме винна особа (або особа, відповідальна за збиток), повинна компенсувати сплачене страхове відшкодування новому кредитору (в даному випадку - позивачу).

Статтею 7 Кодексу України про адміністративні правопорушення встановлено, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв'язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

У силу ст. 221 КУпАП виключно судді районних, районних у місті, міських чи міськрайонних судів розглядають справи про адміністративні правопорушення, передбачені ст. 124 КУпАП (порушення правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна).

При цьому відповідно до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Разом з тим, згідно з Роз'ясненнями Вищого арбітражного суду України «Про деякі питання практики вирішення спорів пов'язаних з відшкодуванням шкоди» №02-5/215 від 01.04.1994, відповідно до статті 35 Господарського процесуального кодексу України далі преюдиціальне значення для господарського суду мають вирок суду з кримінальної справи, що набрав законної сили, щодо певних подій та ким вони вчинені або рішення суду з цивільної справи, що набрало законної сили, щодо фактів, які встановлені судом. В інших випадках питання щодо вини конкретних осіб вирішується господарським судом самостійно за результатами дослідження всіх обставин та матеріалів справ, у тому числі матеріалів слідчих органів. Рішення господарського суду не може обґрунтовуватись тільки довідкою органу ДАІ або постановою про відмову у порушенні кримінальної справи.

З метою з'ясування обставин ДТП, яка сталася 12.09.2013 о 08 год. 00 хв. в м. Горлівка за участю автомобіля марки «Peugeot», реєстраційний номер НОМЕР_2, під керуванням водія ОСОБА_3 та автомобіля марки «Mercedes», реєстраційний номер НОМЕР_1, під керуванням водія ОСОБА_5, Господарським судом міста Києва був направлений відповідний запит до Центрально-Міського районного суду м. Горлівки.

04.11.2016 до відділу діловодства Господарського суду міста Києва від Слов'янського міськрайонного суду Донецької області надійшов лист, в якому повідомляється, що відповідно до розпорядження голови Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №27/0/38-14 від 02.09.2014 «Про визначення територіальної підсудності справ» територіальну підсудність цивільних та кримінальних справ (проваджень) Центрально-Міського районного суду м. Горлівки змінено та визначено розгляд справи за Слов'янським міськрайонним судом Донецької області. Проте, станом на 27.10.2016 справи про адміністративні правопорушення з Центрально-Міського районного суду м. Горлівки до Слов'янського міськрайонного суду Донецької області не надходили, тому будь-яку інформацію надати немає можливості.

Отже, за відсутності у матеріалах даної справи протоколу про адміністративне правопорушення; підписаної працівником Державтоінспекції МВС схеми місця ДТП; пояснень учасників пригоди та свідків; показання технічних приладів та засобів фото- і відеоспостереження, Господарський суд міста Києва позбавлений можливості встановити обставини ДТП, яка сталася 12.09.2013 за участю автомобіля марки «Peugeot», реєстраційний номер НОМЕР_2, під керуванням водія ОСОБА_3 та автомобіля марки «Mercedes», реєстраційний номер НОМЕР_1, під керуванням водія ОСОБА_5, а також вирішити питання щодо вини цих осіб.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Вищого господарського суду України від 09.02.2016 у справі №910/6591/15-г.

У пунктах 2, 4 частини 3 статті 129 Конституції України закріплені такі основні засади судочинства як рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом; змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Статтею 43 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

Принцип змагальності означає покладання тягаря доказування на сторони, покладання на них відповідальності за доведеність їхніх вимог чи заперечень, а також звільнення суду від обов'язку збирання доказів. Крім того, даний принцип вимагає від сторін ініціативи та активності в реалізації їхніх процесуальних прав.

У силу вимог ст. 33, 34 цього Кодексу кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Отже, під доказуванням в судочинстві слід розуміти діяльність осіб, які беруть участь у справі, і суду, що здійснюється у передбаченій процесуальним законодавством формі, по встановленню юридично значущих фактів.

Позивачем під час розгляду справи не надано суду належних і допустимих доказів, які б підтверджували наявність вини у ДТП ОСОБА_3 та причинний зв'язок між діями ОСОБА_3 і завданням шкоди власнику транспортного засобу марки автомобіля марки «Mercedes», реєстраційний номер НОМЕР_1.

Посилання позивача на постанову Верховного Суду України від 03 грудня 2014 у справі №6-183цс14, Господарським судом міста Києва не приймаються до уваги, оскільки дана постанова прийнята за результатом неоднакового застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм статті 1166 Цивільного кодексу України, тоді як у даному спорі застосуванню підлягає стаття 1166, з урахуванням особливостей статті 1188 Цивільного кодексу України.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про відмову в позові, з покладенням витрат по сплаті судового збору на позивача, відповідно до вимог ст. 49 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись ст. 43, 32, 33, 34, 43, 44, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

В позові відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 18.11.2016.

Суддя О.А.Грєхова