ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.11.2016р. Справа№ 914/2635/16
Господарський суд Львівської області у складі судді Блавацької-Калінської О.М., при секретарі Кияк І.В., розглянувши матеріали справи
за позовом: Державної екологічної інспекції у Львівській області, м.Львів
до відповідача: Військової частини НОМЕР_1 , м.Золочів Львівської області
про відшкодування збитків, завданих державі, внаслідок порушення вимог природоохоронного законодавства в розмірі 607 996,95 грн.
за участю представників:
від позивача: не з`явився
від відповідача: Лопадчак О.О. представник (довіреність від 26.10.2016 року)
Права та обовязки сторін передбачені ст.ст. 20, 22 ГПК України роз`яснено, заяви про відвід судді не поступали, клопотання про технічну фіксацію судового процесу не надходили.
Суть спору: На розгляд господарського суду Львівської області Державною еологічною інспекцією у Львівській області заявлено позов до Військової частини НОМЕР_1 про відшкодування збитків, завданих державі, внаслідок порушення вимог природоохоронного законодавства в розмірі 607 996,95 грн.
Ухвалою господарського суду Львівської області від 13.10.2016 року позовну заяву прийнято до розгляду, порушено провадження у справі та призначено її розгляд в судовому засіданні на 31.10.2016 року.
В судовому засіданні 31.10.2016 р., відповідно до ст.77 ГПК України оголошувалась перерва до 14.11.2016 року.
09.11.20016 р. відповідачем через відділ автоматизованого розподілу та обробки інформації подано заяву про застосування строків позовної давності (вх.№44890/16), яку судом прийнято до розгляду.
Представник позивача після перерви у судове засідання не з`явився, у попередньому судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив їх задоволити з підстав, викладених в позовній заяві та усних поясненнях, наданих у судовому засіданні.
Представники відповідача в судове засідання з`явилися, позовні вимоги заперечили, з підстав, наведених у відзиві на позовну заяву та поясненнях, наданих у судовому засіданні, просять відмовити в задоволенні позову з підстав пропущення строку позовної давності.
Відповідно до п. 3.9.2. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26 грудня 2011 року N 18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» у випадку нез`явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.
Розглянувши матеріали справи суд встановив наступне:
Державна екологічна інспекція у Львівській області звернулась до господарського суду Львівської області із позовом до Військової частини НОМЕР_1 про стягнення 607 996,95 грн. збитків, завданих державі внаслідок порушення природоохоронного законодавства.
В обгрунтування позовних вимог посилається на те, що з 04.09.2013 р. по 13.09.2016 року на виконання наказу від 04.09.2013 р. №588 проведено позапланову перевірку дотримання вимог природоохоронного законодавства у галузі охорони атмосферного повітря, водних і земельних ресурсів щодо поводження з відходами та небезпечними хімічними речовинами Військовою частиною НОМЕР_1 , за результатами якої складено акт перевірки №1812/06/1434 від 13.09.2016 р.
Перевіркою встановлено, що ВЧ 3007 з 08.08.2011 року по 11.12.2011 року здійснено самовільний забір підземних прісних вод для побутових потреб із свердловини №2, яка знаходиться у межах Золочівської міської ради без спеціального дозволу. Позивач вказує, що за даний період відповідачем самовільно видобуто 12765,0 тис. м. куб. підземних прісних вод, чим заподіяно державі збитки на суму 607 996,95 грн.
Державною екологічною інспекцією проведено розрахунок розмірів шкоди, заподіяних державі самовільним використанням водних ресурсів (підземні води) при відсутності дозвільних документів (дозволу на спецводокористування) на території Золочівської міської ради в розмірі 607 996,95 грн.
Як зазначає позивач, що розрахунок розміру шкоди а претензія № 1010 від 23.09.2013 р. про добровільне відшкодування завданих державі збитків на суму 607 996,95 грн., скеровані на адресу відповідача (вих. №09-8754), які залишені ним без відповіді та задоволення, однак докази надіслання вказаних документів в матеріалах справи відсутні).
Таким чином, позивач просить стягнути з відповідача 607 996,95 грн. збитків, завданих державі внаслідок порушення природоохоронного законодавства.
Позивачем із позовною заявою подано заяву від 11.10.2016 р. за №09-5149, відповідно до якої позивач просив визнати причину пропуску строку позовної давності поважною, оскільки позов, який був скерований на адресу суду 23.09.2016 р., ухвалою господарського суду Львівської області від 28.09.2016 р. у справі № 914/2474/65 вказаний позов повернуто без розгляду.
Відповідач у відзиві на позовну заяву, поданому до суду 27.10.2016 року за вх. №42798/16, проти заявлених позовних вимог заперечує, вважає позов безпідставним та необґрунтованим з наступних підстав: навчальний центр Національної гвардії України (ВЧ 3007) є постійним землекористувачем земельної ділянки на якій знаходяться дві свердловини (акт серії ЯЯ №175176 від 21.05.2007); здійснює видобуток і використовує прісні підземні води, добуті з глибини 50 м. виключно для власних господарсько-побутових потреб; продуктивність водозабору не перевищує 300 м. куб. на добу про що і свідчить акт перевірки, оскільки за період з 08.08-11.12.2011 р. (126 діб загальна продуктивність водозабору становила 12765,0 куб.м., тобто середньодобове видобування та використання прісної підземної води становило 101,3 куб.м.). Зазначає при цьому, що позивачем неправомірно застосовано Методику щодо розрахунку розміру відшкодування збитків.
Окрім того, відповідачем 09.11.2016 року подано заву (вх. №44890/16), у якому просить суд застосувати до правовідносин між сторонами наслідки пропущення строку позовної давності та відмовити позивачу в задоволенні позову з цих підстав, оскільки позовні вимоги ґрунтуються на стягненні збитків за період з 08.08.2011 року по 11.12.2011 року, позивач довідався про порушення прав держави 13.09.2013 року. Відтак, строк позовної давності за вказаними вимогами сплив 13.09.2016 року.
При винесенні рішення суд виходить з наступного:
Статтею 20 Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища" до компетенції спеціально уповноваженого органу виконавчої влади з питань екології та природних ресурсів віднесено подання позовів про відшкодування збитків і втрат, заподіяних у результаті порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища.
Відповідно до ч.1 ст.11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.
Статтею 23 Кодексу України «Про надра» встановлено, що землевласники і землекористувачі в межах наданих їм земельних ділянок мають право без спеціальних дозволів та гірничого відводу видобувати для своїх господарських і побутових потреб корисні копалини місцевого значення і торф загальною глибиною розробки до двох метрів, підземні води для власних господарсько-побутових потреб, нецентралізованого та централізованого (крім виробництва фасованої питної води) господарсько-питного водопостачання, за умови що продуктивність водозаборів підземних вод не перевищує 300 кубічних метрів на добу, та використовувати надра для господарських і побутових потреб.
Таким чином, видобувати підземні води без спеціальних дозволів в обсязі, що не перевищує 300 кубічних метрів на добу, суб`єкти господарювання мають право лише для власних господарсько-побутових потреб.
Водночас чинне законодавство не містить норм, які б тлумачили поняття "господарсько-побутові потреби".
Проте із системного аналізу приписів глави 11 (спеціальне водокористування для задоволення питних і господарсько-побутових потреб населення), глави 13 (особливості спеціального водокористування та користування водними об`єктами для потреб галузей економіки) ВК України та приписів глави 2 (надання надр у користування), глави 4 (плата за користування надрами) Кодексу України про надра вбачається, що законодавець відносить господарсько-побутові потреби до потреб населення, натомість, виробничі потреби підприємства охоплюються поняттями "водокористування для потреб галузей економіки" та "промислові потреби" (правова позиція судової палати у господарських справах Верховного Суду України, зазначена у постанові від 01 квітня 2015 року у справі 3-32 гс15).
Як вбачається з матеріалів справи навчальний центр Національної гвардії України (ВЧ 3007) є постійним землекористувачем земельної ділянки на якій знаходяться дві свердловини (акт серії ЯЯ №175176 від 21.05.2007); здійснює видобуток і використовує прісні підземні води, добуті з глибини 50 м. виключно для власних господарсько-побутових потреб; продуктивність водозабору не перевищує 300 м. куб. на добу про що і свідчить акт перевірки, оскільки за період з 08.08-11.12.2011 р. (126 діб загальна продуктивність водозабору становила 12765,0 куб.м., тобто середньодобове видобування та використання прісної підземної води становило 101,3 куб.м., що не перевищує дозволених 300 м.куб.
Відтак, позивачем безпідставно здійснено нарахування збитків в розмірі 607 996,95 грн. на підставі п.9.1. Методики розрахунок розміру відшкодування збитків, обумовлених самовільним використанням водних ресурсів при відсутності дозвільних документів (дозволу на спеціальне водокористування та/або спеціального дозволу на користування надрами (підземні води) та п.325.2 ст. 325 Податкового кодексу України.
Водночас суд звертає увагу на те, що відповідачем подано заяву про застосування наслідків спливу строків позовної давності (вх.№44890/16 від 09.11.2016р.)
Відповідно до п.п. 1.1. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013 року № 10 «Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів» позовна давність, за визначенням статті 256 Цивільного кодексу України - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Отже, позовна давність є інститутом цивільного права і може застосовуватися виключно до вимог зі спорів, що виникають у цивільних відносинах, визначених у частині першій статті 1 ЦК України, та у господарських відносинах (стаття 3 Господарського кодексу України).
Згідно з ч. 1 ст. 257 Цивільного кодексу України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Частиною 1 ст. 261 Цивільного кодексу України встановлено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.
Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.
Наведені вище докази свідчать про те, що позивачу відомо про обставини, які покладені в основу підстав позову з 13 вересня 2013 року.
Згідно з частиною другою - четвертою статті 267 ЦК України заява про захист цивільного права або інтересу має бути прийнята судом до розгляду незалежно від спливу позовної давності. Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.
Як вбачається із відмітки уповноваженої особи суду про отримання позовних матеріалів, позовну заяву позивачем подано до господарського суду Львівської області 12.10.2016 р. (первинно 23.09.2016 року). Відтак заяви подані до суду після спливу трирічного строку позовної давності.
Посилання позивача на причини поважності пропуску позовної давності (заява від 11.10.2016 р. ха №09-5149), зокрема, подання позову 23.09.2016 року, який ухвалою господарського суду Львівської області від 28.09.2016 р. у справі № 914/2474/16 повернуто без розгляду, судом відхиляються зважаючи на наступне.
За змістом частини другої статті 264 ЦК України переривання перебігу позовної давності шляхом пред`явлення позову матиме місце у разі не будь-якого подання позову, а здійсненого з додержанням вимог процесуального закону, зокрема, статей 54, 56, 57 ГПК. Тому якщо господарським судом у прийнятті позовної заяви відмовлено (стаття 62 ГПК) або її повернуто (стаття 63 названого Кодексу), то перебіг позовної давності не переривається. (п. 4.4.2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 29 травня 2013 року N 10 «Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів»).
Відтак, вказані позивачем обставини не є підставою для поновлення строку позовної давності.
Отже, оцінивши подані докази, заслухавши пояснення представників сторін, суд встановив, що позовну заяву подано після спливу трирічного терміну позовної давності. За таких обставини, зважаючи на наведене, суд дійшов висновку про відмову у позові.
Вирішуючи питання про розподіл господарських витрат, суд зазначає, що відповідно до ч.1 ст.49 ГПК України судовий збір покладається на позивача.
На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 22, 33, 34, 43, 49, 82, 84, 85 ГПК України, суд, -
в и р і ш и в:
1. В задоволенні позовних вимог відмовити.
Рішення набирає законної сили відповідно до ст.85 ГПК України, може бути оскаржене до Львівського апеляційного господарського суду в порядку і строки, передбачені ст.ст.91-93 ГПК України.

В судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини рішення, повний текст рішення складено та підписано 18.11.2016 р.

Суддя Блавацька-Калінська О. М.