РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.10.2016Справа №910/16000/16

За позовом Публічного акціонерного товариства "УКРТРАНСГАЗ" в особі філії "Управління магістральних газопроводів "КИЇВТРАНСГАЗ" Публічного акціонерного товариства "УКРСТРАНСГАЗ"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Фактор Нафтогаз"

про врегулювання розбіжностей при укладенні договору.

Суддя Нечай О.В.

Представники сторін:

від позивача: ОСОБА_1, за довіреністю, ОСОБА_2, за довіреністю;

від відповідача: ОСОБА_3, за довіреністю, ОСОБА_4, за довіреністю.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До господарського суду міста Києва надійшли позовні вимоги Публічного акціонерного товариства "УКРТРАНСГАЗ" в особі філії "Управління магістральних газопроводів "КИЇВТРАНСГАЗ" Публічного акціонерного товариства "УКРСТРАНСГАЗ" (Київської міської державної адміністрації) (далі позивач) до Товариства з обмеженою відповідальністю "Фактор Нафтогаз" (далі відповідач) про врегулювання розбіжностей при укладенні договору.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 31.08.2016 було порушено провадження у справі № 910/16000/16, розгляд справи призначено на 21.09.2016.

21.09.2016 представники позивача у судове засідання зявилися та подали документи на виконання вимог ухвали господарського суду міста Києва від 31.08.2016 про порушення провадження у справі № 910/16000/16, вимоги ухвали від 31.08.2016 позивач виконав.

Представники відповідача 21.09.2016 у судове засідання зявилися та подали документи на виконання вимог ухвали господарського суду міста Києва від 31.08.2016 про порушення провадження у справі № 910/16000/16, вимоги ухвали від 31.08.2016 відповідач виконав.

Враховуючи необхідність витребування нових доказів, розгляд справи було відкладено на 12.10.2016.

07.10.2016 через відділ діловодства господарського суду міста Києва представником позивача було подано письмові заперечення на відзив.

У судове засідання 12.10.2016 представники позивача зявились, надали суду усні пояснення по суті спору, позовні вимоги підтримали.

Представники відповідача у судове засідання 12.10.2016 зявились, надали суду усні пояснення по суті спору, проти задоволення позову заперечували.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представників сторін, зясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, обєктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд міста Києва,

ВСТАНОВИВ:

Позивач у своїй позовній заяві зазначає суду про те, що у порядку, передбаченому ст. 181 Господарського кодексу України, Публічне акціонерне товариство «УКРТРАНСГАЗ» в особі Чернігівського лінійного виробничого управління магістральних газопроводів Філії «Управління магістральних газопроводів «КИЇВТРАНСГАЗ» Публічного акціонерного товариства «УКРТРАНСГАЗ» направило Товариству з обмеженою відповідальністю «Фактор Нафтогаз» (далі - відповідач) для погодження та підписання проект Договору транспортування природного газу № СНR/2016/0662/НОМЕР_1 від 24.02.2016 (далі - ОСОБА_5) у двох примірниках в редакції, яка відповідає типовому договору, що затверджений постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 30.09.2015 № 2497.

Згідно з твердженнями позивача, 28 березня 2016 року позивачем було отримано (вх. №343 від 28.03.2016) від відповідача ОСОБА_5 СНR/2016/0662/НОМЕР_1 від 24.02.2016, підписаний відповідачем з протоколом розбіжностей № 240216 до Договору.

Даним протоколом розбіжностей відповідач запропонував внести наступні зміни до Договору № СНR/2016/0662/НОМЕР_1 від 24.02.2016:

1) в пункті 4.1 виключити з умов Договору наступні зобовязання замовника:

- надати оператору фінансове забезпечення в порядку, встановленому у Кодексі та цьому Договорі;

- здійснити додаткову оплату Оператору у разі перевищення розміру договірної потужності та/або недотримання параметрів якості природного газу, який передається ним в газотранспортну систему, в порядку, визначеному Договором;

2) пункт 8.1 виключити з умов Договору;

3) пункт 8.2 виключити з умов Договору;

4) пункт 8.3 виключити з умов Договору;

5) пункт 8.4 виключити з умов Договору.

Крім того, направлені позивачем додатки №1 та № 3 до Договору відповідач не підписав та не повернув, надіславши при цьому додатки № 1 та № 3 до Договору, складені та підписані ним у власній (довільній) редакції.

Позивач не погоджується з позицією відповідача з тих підстав, що сторони при укладенні такого договору не можуть відступати від змісту Типового договору, який затверджено постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 30.09.2015 № 2497. При цьому, пропозиція відповідача, викладена у Протоколі розбіжностей № 240216, не відповідає умовам Типового договору.

Відповідач проти задоволення позову заперечує, зазначаючи суду про те, що запропоновані позивачем умови Договору є неприйнятними для нього як для субєкту ринку природного газу.

Правові засади функціонування ринку природного газу України, заснованого на принципах вільної конкуренції, належного захисту прав споживачів та безпеки постачання природного газу, а також здатного до інтеграції з ринками природного газу держав - сторін Енергетичного Співтовариства, у тому числі шляхом створення регіональних ринків природного газу визначає Закон України «Про ринок природного газу».

Згідно з ч. 1 ст. 12 Закону України «Про ринок природного газу» постачання природного газу здійснюється відповідно до договору, за яким постачальник зобов'язується поставити споживачеві природний газ належної якості та кількості у порядку, передбаченому договором, а споживач зобов'язується оплатити вартість прийнятого природного газу в розмірі, строки та порядку, передбачених договором. Якість та інші фізико-хімічні характеристики природного газу визначаються згідно із встановленими стандартами та нормативно-правовими актами.

Відповідно до частин 1 та 2 ст. 32 Закону України «Про ринок природного газу» транспортування природного газу здійснюється на підставі та умовах договору транспортування природного газу в порядку, передбаченому кодексом газотранспортної системи та іншими нормативно-правовими актами. За договором транспортування природного газу оператор газотранспортної системи зобов'язується забезпечити замовнику послуги транспортування природного газу на період та умовах, визначених у договорі транспортування природного газу, а замовник зобов'язується сплатити оператору газотранспортної системи встановлену в договорі вартість послуг транспортування природного газу.

Типовий договір транспортування природного газу затверджується Регулятором.

Регулятором, згідно з п. 32 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про ринок природного газу» є Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, яка Постановою «Про затвердження Типового договору транспортування природного газу» від 30.09.2015 № 2497 затвердила Типовий договір транспортування природного газу та зобовязала суб'єкти господарювання, що здійснюють діяльність на підставі ліцензії на право провадження господарської діяльності з транспортування природного, нафтового газу і газу (метану) вугільних родовищ, привести свої договірні відносини у відповідність до вимог Типового договору транспортування природного газу у тримісячний строк з дати набрання чинності цією постановою.

Крім того, відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України «Про розмежування функцій з видобування, транспортування, зберігання і реалізації природного газу» від 24 липня 1998 N 1173 було погоджено пропозиції Державного комітету нафтової, газової та нафтопереробної промисловості, Фонду державного майна та Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" про розмежування функцій з видобування, транспортування, зберігання і реалізації природного газу шляхом створення дочірніх компаній, що фактично визначає позивача як природного монополіста з транспортування природного газу.

Частиною 7 ст. 181 Господарського кодексу України передбачено, що якщо сторона, яка одержала протокол розбіжностей щодо умов договору, заснованого на державному замовленні або такого, укладення якого є обов'язковим для сторін на підставі закону, або сторона - виконавець за договором, що в установленому порядку визнаний монополістом на певному ринку товарів (робіт, послуг), яка одержала протокол розбіжностей, не передасть у двадцятиденний строк до суду розбіжності, що залишилися неврегульованими, то пропозиції другої сторони вважаються прийнятими.

Судом встановлено, що Публічним акціонерним товариством "Укртрансгаз" в особі філії "Управління магістральних газопроводів "Київтрансгаз" ПАТ "Укртрансгаз" було подано позов до Товариства з обмеженою відповідальністю "Фактор Нафтогаз", в якому позивач просив суд прийняти рішення про укладення Договору № CHR/2016/0662/602000663 від 24.02.2016 редакції позивача, а також відмовити відповідачу у внесенні змін до пункту 4.2 та у виключенні пунктів 8.1, 8.2, 8.3, 8.4 вказаного договору.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 21.04.2016 вказану позовну заяву було повернуто судом позивачу без розгляду на підставі ст. 63 ГПК України.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 21.06.2016 апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства „Укртрансгаз в особі Філії „Управління магістральних газопроводів „Київтрансгаз Публічного акціонерного товариства „Укртрансгаз на ухвалу господарського суду міста Києва від 21.04.2016 у справі № 910/7162/16 залишено без задоволення, а ухвалу господарського суду міста Києва від 21.04.2016 року - без змін. Крім того, 09.08.2016 до господарського суду міста Києва надійшла позовна заява Публічного акціонерного товариства "Укртрансгаз" в особі філії "Управління магістральних газопроводів "Київтрансгаз" з вимогами до Товариства з обмеженою відповідальністю "Фактор Нафтогаз" про врегулювання розбіжностей при укладанні Договору, яку ухвалою господарського суду міста Києва від 12.08.2016 також було повернуто позивачу без розгляду з підстав, передбачених ст. 63 ГПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Господарського процесуального кодексу України підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності (далі - підприємства та організації), мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Як вже було зазначено судом та не спростовано сторонами, 28 березня 2016 року позивачем було отримано (вх. №343 від 28.03.2016) від відповідача ОСОБА_5 СНR/2016/0662/НОМЕР_1 від 24.02.2016, підписаний відповідачем з протоколом розбіжностей № 240216 до Договору, що не заперечується сторонами, проте в матеріалах справи відсутні належні докази того, що позивач протягом встановленого законом строку звернувся до суду із розбіжностями, які не були врегульовані між сторонами, враховуючи те, що ухвали господарського суду міста Києва від 21.04.2016 у справі № 910/7162/16 та від 12.08.2016 у справі № 910/14610/16 є чинними. Оскільки інших доказів звернення позивача до суду у зазначений двадцятиденний строк із позовом про врегулювання розбіжностей в порядку, передбаченому Господарським процесуальним кодексом України, позивачем не надано, враховуючи вищевказані ухвали господарського суду міста Києва про повернення позовної заяви без розгляду, суд дійшов висновку про те, що пропозиції відповідача, викладені у Протоколі розбіжностей № 240216 до Договору, прийняті позивачем, відповідно до частини сьомої статті 181 Господарського кодексу України.

Відтак предмет спору був відсутній ще до порушення провадження у цій справі.

Згідно з абз. 3 п. 4.4 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» від 26 грудня 2011 року N 18 припинення провадження у справі на підставі зазначеної норми ГПК можливе в разі, коли предмет спору існував на момент виникнення останнього та припинив існування в процесі розгляду справи. Якщо ж він був відсутній і до порушення провадження у справі, то зазначена обставина тягне за собою відмову в позові.

Оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку про те, що заявлені позивачем вимоги про врегулювання розбіжностей при укладенні договору не підлягають задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 49 ГПК України судовий збір покладається на позивача, оскільки позов не підлягає задоволенню.

Керуючись статтями 4, 49, 82 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

1. У задоволенні позову відмовити.

2. Судовий збір покласти на позивача.

Повне рішення складено 11.11.2016.

Суддя О.В. Нечай