ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" листопада 2016 р. Справа № 911/2987/16

Господарський суд Київської області у складі судді Бабкіної В.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Компанія НІКО-ТАЙС

до Товариства з обмеженою відповідальністю ПК Трейдсервісгруп

та до Дочірнього підприємства Агрофірма Шахтар Орендного підприємства Шахта ім. О.Ф. Засядька

про стягнення 59438,05 грн.

секретар судового засідання (ст. секретар): Діхтярук Є.А.

за участю представників:

від позивача: не зявився;

від відповідача 1: не зявився;

від відповідача 2: не зявився.

Обставини справи:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Компанія «НІКО-ТАЙС» (далі позивач, ТОВ «Компанія «НІКО-ТАЙС») звернулось до господарського суду Київської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «ПК Трейдсервісгруп» (далі відповідач-1, ТОВ «ПК Трейдсервісгруп») та Дочірнього підприємства «Агрофірма Шахтар» Орендного підприємства Шахта ім. О.Ф. Засядька (далі відповідач-2, ДП «Агрофірма Шахтар» ОП Шахта ім. О.Ф. Засядька) про солідарне стягнення донарахованих сум 3% річних у розмірі 2398,40 грн. та 7279,42 грн. інфляційних втрат згідно договору поставки № 2203/06-1П від 22.03.2006 р., угоди № 15-11/12-53 про заміну кредитора у зобовязанні (відступлення права вимоги в порядку ст. ст. 512-519 ЦК України) від 15.11.2012 р. та на підставі договору поруки № 07-04-2014-26 від 07.02.2016 р.

Обгрунтовуючи свої позовні вимоги, позивач зазначає, що у звязку із неналежним, несвоєчасним та неповним виконанням ДП «Агрофірма Шахтар» ОП Шахта ім. О.Ф. Засядька взятого на себе грошового зобовязання щодо оплати вартості отриманого від первісного кредитора ТОВ «КОРПОРАЦІЯ АГРОСИНТЕЗ» товару згідно договору № 2203/06-1П поставки від 22.03.2006 р., ТОВ «КОРПОРАЦІЯ АГРОСИНТЕЗ» звернулось до господарського суду Донецької області із позовною заявою про стягнення із ДП «Агрофірма Шахтар» ОП Шахта ім. О.Ф. Засядька суми заборгованості, інфляційних втрат та 3% річних за період прострочення оплати вартості товару згідно договору № 2203/06-1П поставки 22.03.2006 р. станом на серпень 2008 року.

Рішенням господарського суду Донецької області від 10.11.2008 р. у справі № 36/166 позов Товариства з обмеженою відповідальністю «КОРПОРАЦІЯ АГРОСИНТЕЗ» про стягнення з Дочірнього підприємства Агрофірма Шахтар Орендного підприємства Шахта ім. О.Ф. Засядька суми заборгованості за договором поставки № 2203/06-1П від 22.03.2006 р. було задоволено.

Відповідно до постанови ВДВС Словянського МРУЮ Донецької області від 22.04.2010 р. виконавче провадження щодо примусового виконання наказу Господарського суду Донецької області від 21.11.2008 р. у справі № 36/166 закінчено у звязку із фактичним та повним виконанням рішення суду 17.03.2010 р. Таким чином, як зазначає позивач, зобовязання ДП Агрофірма Шахтар ОП Шахта ім. О.Ф. Засядька перед позивачем у повному обсязі було виконане 17.03.2010 р.

Відповідно до угоди від 15.11.2012 р. № 15-11/12-53 про заміну кредитора у зобовязанні, первісний кредитор Товариство з обмеженою відповідальністю «КОРПОРАЦІЯ АГРОСИНТЕЗ» відступив Товариству з обмеженою відповідальністю «Компанія «НІКО-ТАЙС» право вимоги виконання Дочірнім підприємством Агрофірма Шахтар ОП Шахта ім. О.Ф. Засядька зобовязання щодо сплати розміру 3% річних та інфляційних втрат, набуте первісним кредитором на підставі договору поставки № 2203/06-1П від 22.03.2006 р., про що боржника було належним чином повідомлено.

У подальшому, з метою забезпечення виконання зобовязань Дочірнього підприємства Агрофірма Шахтар Орендного підприємства Шахта ім. О.Ф. Засядька (боржник) за угодою від 15.11.2012 р. № 15-11/12-53 про заміну кредитора у зобовязанні, 07.04.2014 р. між позивачем (кредитор) та Товариством з обмеженою відповідальністю ПК Трейдсервісгруп (поручитель) було укладено договір поруки № 07-04-2014-26, за яким відповідач 1 взяв на себе зобовязання відповідати перед кредитором щодо виконання грошового зобовязання щодо сплати розміру інфляційних втрат у звязку з неналежним, неповним та несвоєчасним виконанням боржником своїх зобовязань згідно договору поставки № 2203/06-1П від 22.03.2006 р. та угоди про заміну кредитора у зобовязанні № 15-11/12-53 від 15.11.2012 р., укладеної на підставі вказаного вище договору поставки.

Оскільки ДП Агрофірма Шахтар ОП Шахта ім. О.Ф. Засядька та ТОВ «ПК Тредсервісгруп» в повному обсязі не сплатили заборгованість, що виникла за угодою № 15-11/12-53 про заміну кредитора у зобовязанні (відступлення права вимоги в порядку ст. ст. 512-519 ЦК України) від 15.11.2012 р., укладеною згідно договору поставки № 2203/06-1П від 22.03.2006 р., позивач і звернувся з даним позовом до суду.

28.09.2016 р. до господарського суду Київської області ТОВ «Компанія «НІКО-ТАЙС» було подано заяву № 23-5/09 від 23.09.2016 р. (вх. № 19979/16 від 28.09.2016 р.) про збільшення розміру позовних вимог, відповідно до якої позивач просив суд: 1) солідарно стягнути з ДП Агрофірма Шахтар ОП Шахта ім. О.Ф. Засядька та ТОВ «ПК Трейдсервісгруп» на користь ТОВ «Компанія «НІКО-ТАЙС» 3% річних у сумі 12398,40 грн. та 77279,42 грн. інфляційних втрат згідно договору поставки № 2203/06-1П від 22.03.2006 р., угоди № 15-11/12-53 від 15.11.2012 р. про заміну кредитора у зобовязанні та на підставі договору поруки № 07-04-2014-26 від 07.04.2014 р.; 2) солідарно стягнути з ДП Агрофірма Шахтар ОП Шахта ім. О.Ф. Засядька та ТОВ «ПК Трейдсервісгруп» на користь ТОВ «Компанія «НІКО-ТАЙС» адвокатські витрати у розмірі 6000,00 грн. згідно договору № 17-02-2016 про надання адвокатських послуг (правової допомоги) від 17.02.2016 р.; 3) солідарно стягнути з ДП Агрофірма Шахтар ОП Шахта ім. О.Ф. Засядька та ТОВ «ПК Трейдсервісгруп» витрати, повязані зі сплатою судового збору.

Розгляд справи відкладався.

01.11.2016 р. до господарського суду Київської області ТОВ «Компанія «НІКО-ТАЙС» було подано заяву № 31-2/10 від 31.10.2016 р. (вх. № 22588/16 від 01.11.2016 р.) про зменшення розміру позовних вимог, відповідно до якої позивач просить суд: 1) солідарно стягнути з ДП Агрофірма Шахтар ОП Шахта ім. О.Ф. Засядька та ТОВ «ПК Трейдсервісгруп» на користь ТОВ «Компанія «НІКО-ТАЙС» 3% річних у сумі 12398,40 грн. та 47039,65 грн. інфляційних втрат згідно договору поставки № 2203/06-1П від 22.03.2006 р., угоди № 15-11/12-53 від 15.11.2012 р. про заміну кредитора у зобовязанні та на підставі договору поруки № 07-04-2014-26 від 07.04.2014 р.; 2) солідарно стягнути з ДП Агрофірма Шахтар ОП Шахта ім. О.Ф. Засядька та ТОВ «ПК Трейдсервісгруп» на користь ТОВ «Компанія «НІКО-ТАЙС» адвокатські витрати у розмірі 6000,00 грн. згідно договору № 17-02-2016 про надання адвокатських послуг (правової допомоги) від 17.02.2016 р.; 3) солідарно стягнути з ДП Агрофірма Шахтар ОП Шахта ім. О.Ф. Засядька та ТОВ «ПК Трейдсервісгруп» витрати, повязані зі сплатою судового збору.

Відповідно до ч. 4 ст. 22 Господарського процесуального кодексу України позивач вправі до прийняття рішення у справі, зокрема, збільшити або зменшити розмір позовних вимог.

Згідно з п. 3.10 постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» від 26.12.2011р. № 18 передбачені частиною четвертою статті 22 ГПК України права позивача збільшити або зменшити розмір позовних вимог, відмовитись від позову можуть бути реалізовані до прийняття рішення судом першої інстанції. Під збільшенням або зменшенням розміру позовних вимог слід розуміти відповідно збільшення або зменшення кількісних показників за тією ж самою вимогою, яку було заявлено в позовній заяві.

За вказаних обставин суд здійснює розгляд позовних вимог в редакції вказаної заяви про збільшення розміру позовних вимог № 14-1/06 від 14.06.2016 р.

Крім того, до господарського суду Київської області позивачем були подані письмові пояснення № 31-1/10 від 31.10.2016 р. (№ 22589/16 від 01.11.2016 р.) щодо здійсненого позивачем періоду нарахування, за змістом яких позивач зазначає, що з рішення господарського суду Донецької області у справі № 36/166 слідує, що позивачем не збільшувались та не зменшувались позовні вимоги у справі № 36/166, розраховані станом на серпень 2008 року, а період здійснення обрахунку розміру позовних вимог у даній справі № 911/2987/16 було визначено з 13.08.2008 р. до 10.11.2008 р.

Представник позивача у судовому засіданні 27.10.2016 р. позовні вимоги підтримав у повному обсязі. У судове засідання 14.11.2016 р. представник позивача не зявився.

Представники відповідачів 1, 2 у судові засідання 27.10.2016 р. та 14.11.2016 р. не зявилися. Відзиви на позов відповідачами 1, 2 суду не надано.

Згідно із абз. 3 пп. 3.9.1 п. 3.9 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 р. № 18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

Згідно з пп. 3.9.2 п. 3.9 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 р. № 18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції», у випадку незявлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Відповідно до ст. 75 Господарського процесуального кодексу України в разі, якщо відзив на позовну заяву і витребувані господарським судом документи не подано, справу може бути розглянуто за наявними в ній матеріалами.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши докази та оцінивши їх в сукупності, суд

встановив:

22.03.2006 р. між Товариством з обмеженою відповідальністю „КОРПОРАЦІЯ АГРОСИНТЕЗ (продавець) та Дочірнім підприємством «Агрофірма Шахтар» Орендного підприємства Шахта ім. О.Ф. Засядька (покупець) був укладений договір № 2203/06-1П поставки, за змістом якого покупець, серед іншого, зобовязувався своєчасно оплатити отриманий від продавця товар на умовах даного договору.

У звязку із неналежним, несвоєчасним та неповним виконанням ДП «Агрофірма Шахтар» ОП Шахта ім. О.Ф. Засядька взятого на себе грошового зобовязанння щодо оплати вартості отриманого товару згідно договору № 2203/06-1П від 22.03.2006 р. ТОВ «КОРПОРАЦІЯ АГРОСИНТЕЗ» звернулось із позовною заявою до господарського суду Донецької області про стягнення із ДП «Агрофірма Шахтар» ОП Шахта ім. О.Ф. Засядька суми заборгованості, інфляційних втрат та 3% річних за період прострочення оплати вартості товару згідно договору № 2203/06-1П поставки 22.03.2006 р. станом на серпень 2008 року. Рішенням господарського суду Донецької області від 10.11.2008 р. у справі № 36/166 позовні вимоги ТОВ «КОРПОРАЦІЯ АГРОСИНТЕЗ» було задоволено.

Відповідно до Постанови ВДВС Словянського МРУЮ Донецької області від 22.04.2010 р. виконавче провадження щодо примусового виконання наказу Господарського суду Донецької області від 21.11.2008 р. у справі № 36/166 було закінчено у звязку із фактичним та повним виконанням рішення суду 17.03.2010 р.

Таким чином, зобовязання належним чином та у повному обсязі ДП «Агрофірма Шахтар» ОП Шахта ім. О.Ф. Засядька перед ТОВ „КОРПОРАЦІЯ АГРОСИНТЕЗ згідно договору поставки № 2203/06-1П від 22.03.2006 р. було виконано лише 17.03.2010 р.

У звязку з неналежним, несвоєчасним та неповним виконанням ДП «Агрофірма Шахтар» ОП Шахта ім. О.Ф. Засядька своїх грошових зобовязань щодо оплати вартості отриманого товару згідно договору поставки № 2203/06-1П від 22.03.2006 р., на підставі угоди № 15-11/12-53 про заміну кредитора у зобовязанні (відступлення права вимоги в порядку ст. ст. 512-519 ЦК України) від 15.11.2012 р., ТОВ «Компанія «НІКО-ТАЙС» звернулося до господарського суду Київської області із позовною заявою про стягнення з ТОВ «ПК Трейдсервісгруп» та ДП «Агрофірма Шахтар» ОП Шахта ім. О.Ф. Засядька інфляційних втрат за період з листопада 2008 р. по березень 2010 р. на підставі договору поставки № 2203/06-1П від 22.03.2006 р. та угоди № 15-11/12-53 про заміну кредитора у зобовязанні.

Рішенням господарського суду Київської області від 20.10.2014 р. у справі № 911/3342/14 позовні вимоги ТОВ «Компанія «НІКО-ТАЙС» було задоволено.

У звязку з подальшим неналежним, несвоєчасним та неповним виконанням ДП «Агрофірма Шахтар» ОП Шахта ім. О.Ф. Засядька грошових зобовязань щодо оплати вартості отриманого товару згідно договору поставки № 2203/06-1П від 22.03.2006 р. та угоди № 15-11/12-53 про заміну кредитора у зобовязанні (відступлення права вимоги в порядку ст. ст. 512-519 ЦК України) від 15.11.2012 р., ТОВ «Компанія «НІКО-ТАЙС» звернулося до господарського суду Одеської області із позовною заявою про стягнення із ТОВ «СОВАГРО» та ДП «Агрофірма Шахтар» ОП Шахта ім. О.Ф. Засядька 3% річних за період з 11.11.2008 р. по 16.03.2010 р. на підставі договору поставки № 2203/06-1П від 22.03.2006 р. та угоди № 15-11/12-53 про заміну кредитора у зобовязанні.

Рішенням господарського суду Одеської області від 12.10.2015 р. у справі № 916/3397/15 позовні вимоги ТОВ «Компанія «НІКО-ТАЙС» було задоволено.

Відповідно до вимог ст. 115 Господарського процесуального кодексу України, рішення, ухвали, постанови господарського суду, що набрали законної сили, є обов'язковими на всій території України.

Відповідно до ч. 3 ст. 35 ГПК України факти, встановлені рішенням господарського суду (іншого органу, який вирішує господарські спори), за винятком встановлених рішенням третейського суду, під час розгляду однієї справи, не доводяться знову при вирішенні інших спорів, в яких беруть участь ті самі сторони.

Оскільки рішенням господарського суду Донецької області від 10.11.2008 р. у справі № 36/166 встановлено факт наявності простроченої заборгованості ДП «Агрофірма Шахтар» ОП Шахта ім. О.Ф. Засядька перед ТОВ «КОРПОРАЦІЯ АГРОСИНТЕЗ» за договором № 2203/06-1П від 22.03.2006 р. в сумі 1679987,49 грн., та, відповідно, обовязок боржника у звязку із простроченням грошового зобовязання сплатити кредитору борг з урахуванням індексу інфляції та процентів річних, а питання щодо нарахування 3% річних та інфляційних втрат на суму заборгованості 1679987,49 грн. згідно договору поставки № 2203/06-1П від 22.03.2006 р. за період із 13.08.2008 р. по 10.11.2008 р. вказаними вище судовими рішеннями не охоплювалось та не вирішувалось, ТОВ «Компанія «НІКО-ТАЙС», звертаючись з даним позовом до суду, просить суд стягнути солідарно з ДП Агрофірма Шахтар ОП Шахта ім. О.Ф. Засядька та ТОВ «ПК Трейдсервісгруп» на користь ТОВ «Компанія «НІКО-ТАЙС» 3% річних у сумі 12398,40 грн. та 47039,65 грн. інфляційних втрат згідно договору поставки № 2203/06-1П від 22.03.2006 р., угоди № 15-11/12-53 від 15.11.2012 р. про заміну кредитора у зобовязанні та на підставі договору поруки № 07-04-2014-26 від 07.04.2014 р. за період з 13.08.2008 р. по 10.11.2008 р.

Частиною 1 ст. 598 Цивільного кодексу України визначено, що зобов'язання припиняється частково або в повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Зокрема, ст. 599 Цивільного кодексу України передбачає, що зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до вимог ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Поряд з цим, судом встановлено, що 15.11.2012 р. між Товариством з обмеженою відповідальністю «КОРПОРАЦІЯ АГРОСИНТЕЗ» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Компанія «НІКО-ТАЙС» було укладено угоду № 15-11/12-53 про заміну кредитора у зобовязанні (відступлення права вимоги в порядку ст.ст. 512-519 ЦК України). Пунктом 1.1 даної угоди встановлено, що первісний кредитор (ТОВ «КОРПОРАЦІЯ АГРОСИНТЕЗ») відступає новому кредитору (ТОВ «Компанія «НІКО-ТАЙС») право вимоги виконання ДП «Агрофірма Шахтар» ОП Шахта ім. О.Ф. Засядька зобов'язання щодо сплати розміру 3% річних та інфляційних витрат, набуте первісним кредитором на підставі договору поставки № 2203/06-1П від 22.03.2006 р. у звязку із неналежним, несвоєчасним та неповним виконанням ДП «Агрофірма Шахтар» ОП Шахта ім. О.Ф. Засядька грошового зобовязання згідно договору поставки № 2203/06-1П.

Згідно з п. 4.1 вказаної угоди, первісний кредитор зобов'язаний передати новому кредитору оригінали та/або копії документів, що підтверджують права вимоги виконання зобов'язання боржником новому кредитору. Передача оригіналів та/або копій документів оформлюється актом приймання-передачі.

На виконання п. 4.1 угоди про заміну кредитора у зобовязанні (відступлення права вимоги в порядку ст.ст. 512-519 ЦК України) від 15.11.2012 р. № 15-11/12-53, ТОВ «КОРПОРАЦІЯ АГРОСИНТЕЗ» передало, а ТОВ «Компанія «НІКО-ТАЙС» прийняло перелік документів, що підтверджують право вимоги виконання ДП «Агрофірма Шахтар» ОП Шахта ім. О.Ф. Засядька обумовленого зобов'язання, у звязку з чим ДП «Агрофірма Шахтар» ОП Шахта ім. О.Ф. Засядька було повідомлено належним чином про зміну кредитора у зобовязанні.

Згідно ч. 1 ст. 510 Цивільного кодексу України, сторонами у зобов'язанні є боржник і кредитор.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 512 Цивільного кодексу України визначено, що кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Відповідно до ч. 1 ст. 513 Цивільного кодексу України, правочин щодо заміни кредитора у зобов'язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов'язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові.

Згідно зі ст. 514 Цивільного кодексу України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Цивільним кодексом України у ст. 516 визначено, що заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов'язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов'язку первісному кредиторові є належним виконанням.

Додатковою угодою № 1 від 22.04.2013 р. до угоди № 15-11/12-53 про заміну кредитора у зобовязанні (відступлення права вимоги в порядку ст.ст. 512-519 ЦК України) від 15.11.2012 р. сторони вирішили змінити пункти 2.1, 2.2, 2.3 угоди та викласти їх у наступній редакції: п. 2.1 вартість зобовязання, що відступається за даною угодою, становить 401957,67 грн.; п. 2.2 первісний кредитор повідомляє, а новий кредитор погоджує те, що сума, вказана у п. 2.1, що відступається згідно договору поставки № 2203/06-1П від 22.03.2006 р., є загальною сумою (розміром) 3 % річних та інфляційних витрат, котрі нараховані за період з 11 листопада 2008 року по 16 березня 2010 року відповідно до умов та норм чинного законодавства України; п. 2.3 первісним кредитором нараховано, а новим кредитором перевірено та погоджено розмір нарахувань, виходячи із наступного: сума нарахованих інфляційних витрат становить 334317,51 грн. за період з листопада 2008 року по березень 2010 року на суму боргу 1679987,49 грн.; сума нарахованих 3 % річних становить 67640,16 грн. за період з 11.11.2008 р. по 16.03.2010 р. на суму боргу 1679987,49 грн.

Додатковою угодою № 2 від 19.06.2014 р. до угоди № 15-11/12-53 про заміну кредитора у зобовязанні (відступлення права вимоги в порядку ст.ст. 512-519 ЦК України) від 15.11.2012 р. сторони вирішили змінити пункти 1.1, 1.2, 2.1 угоди, доповнити угоду пунктами 2.4, 2.5 та викласти їх у наступній редакції: «п. 1.1 первісний кредитор відступає новому кредитору право вимоги виконання ДП «Агрофірма Шахтар» ОП Шахта ім. О.Ф. Засядька (), що іменується надалі «боржник», зобов'язання щодо сплати розміру пені, штрафу, 3% річних, інфляційних витрат, набутих первісним кредитором на підставі договору поставки № 2203/06-1П від 22.03.2006 р., у звязку із неналежним, несвоєчасним та неповним виконанням боржником грошового зобов'язання згідно договору поставки № 2203/06-1П від 22.03.2006 р.; п. 1.2 за цією угодою новий кредитор одержує право замість первісного кредитора вимагати від боржника сплати грошової суми в нарахованому розмірі пені, штрафу, 3%-річних, інфляційних витрат, за весь період існування основної заборгованості (прострочення виконання боржником грошового зобовязання) згідно договору поставки № 2203/06-1П від 22.03.2006 р.; п. 2.1 вартість зобовязання, що відступасться за даною угодою, становить, проте не обмежується, сумою у розмірі 757756,50 грн.; п. 2.4 - з моменту укладення даної угоди новий кредитор наділяється всіма правами первісного кредитора, що випливають із умов договору поставки № 2203/06-1П від 22.03.2006 р., по відношенню до боржника щодо нарахування пені, штрафу, 3%-річних, інфляційних витрат, у звязку із подальшим неналежним, несвоєчасним та неповним википанням боржником грошового зобовязання згідно договору поставки № 2203/06-1П від 22.03.2006 р.; п. 2.5 - з моменту укладення даної угоди новий кредитор наділяється всіма (будь-якими) правами первісного кредитора, що можуть випливати у майбутньому та випливають із умов договору поставки № 2203/06-1П від 22.03.2006 р., по відношенню до боржника».

Таким чином, позивач у відповідності до положень ст. 514 Цивільного кодексу України набув право вимоги щодо стягнення з відповідача-2 розміру 3% річних та інфляційних втрат за прострочення грошового зобовязання.

Разом з тим, судом встановлено, що між ТОВ ПК Трейдсервісгруп» (поручитель) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Компанія «НІКО-ТАЙС» (кредитор) укладено договір поруки № 07-04-2014-26 від 07.04.2014 р. (договір поруки), згідно п. 1.1 якого у відповідності до цього договору поручитель поручається перед кредитором за виконання обов'язку Дочірнього підприємства «Агрофірма Шахтар» Орендного підприємства Шахта ім. О.Ф. Засядька щодо виконання грошового зобов'язання щодо сплати розміру інфляційних втрат у зв'язку з неналежним, несвоєчасним та неповним виконанням боржником грошового зобов'язання згідно договору поставки та угоди, передбаченими ст. 2 цього договору.

Пунктом 2.1 договору поруки визначено, що під основним договором в цьому договорі розуміють угоду № 15-11/12-53 про заміну кредитора у зобовязанні (відступлення права вимоги в порядку ст. ст. 512-519 ЦК України) від 15.11.2012 р., укладену згідно договору поставки № 2203/06-1П від 22.03.2006 р.

Відповідно до п. 3.1 договору поруки, відповідальність поручителя перед кредитором обмежується сплатою розміру інфляційних втрат у сумі 30000,00 грн.

Договором поруки у п. 4.1 встановлено, що у разі порушення (невиконання чи неналежного виконання) боржником обов'язку за основною угодою, кредитор вправі звернутися із вимогою про виконання як до боржника, так і до поручителя, які несуть солідарну відповідальність перед кредитором.

Згідно з п. 6.1 договору поруки, цей договір набуває чинності з моменту його підписання сторонами та його скріплення печатками сторін і діє до моменту припинення поруки.

Статтею 553 Цивільного кодексу України визначено, що за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов'язання частково або у повному обсязі. Поручителем може бути одна особа або кілька осіб.

Згідно зі ст. 554 Цивільного кодексу України, у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Особи, які спільно дали поруку, відповідають перед кредитором солідарно, якщо інше не встановлено договором поруки.

Частиною першою ст. 555 Цивільного кодексу України визначено, що у разі одержання вимоги кредитора поручитель зобов'язаний повідомити про це боржника, а в разі пред'явлення до нього позову - подати клопотання про залучення боржника до участі у справі.

Відповідно до ст. 543 Цивільного кодексу України, у разі солідарного обов'язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов'язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо. Кредитор, який одержав виконання обов'язку не в повному обсязі від одного із солідарних боржників, має право вимагати недоодержане від решти солідарних боржників. Солідарні боржники залишаються зобов'язаними доти, доки їхній обов'язок не буде виконаний у повному обсязі. Солідарний боржник не має права висувати проти вимоги кредитора заперечення, що ґрунтуються на таких відносинах решти солідарних боржників з кредитором, у яких цей боржник не бере участі. Виконання солідарного обов'язку у повному обсязі одним із боржників припиняє обов'язок решти солідарних боржників перед кредитором.

Таким чином, відповідач-1 та відповідач-2 є солідарними боржниками щодо виконання зобов'язання по сплаті розміру заборгованості у вигляді інфляційних втрат за договором поставки в межах 30000,00 грн.

08.05.2014 р. позивачем було вручено директору відповідача-1 вимогу від 05.05.2014 р. № 05-26/14, в якій позивач просив у триденний термін з моменту отримання даної вимоги виконати взяті на себе зобов'язання відповідно до договору поруки № 07-04-2014-26 від 07.04.2014 р.

У відповіді на вимогу від 12.05.2014 р. № 26 відповідач-1 гарантував, що зобов'язання, взяті згідно договору поруки № 07-04-2014-26 від 07.04.2014 р., будуть виконані в строк до 31.08.2014 р.

Оскільки ні відповідач-1, ні відповідач-2 не розрахувалися з позивачем належним чином за вище вказаними договорами, позивач і звернувся з даним позовом до суду щодо солідарного стягнення з відповідачів 3 % річних та інфляційних втрат.

Поряд з цим слід зазначити, що приписами статей 33, 34 Господарського процесуального кодексу України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до ч. 1 ст. 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідачі у судові засідання представників не направили, відзиву на позов, контррозрахунку або доказів погашення заборгованості суду не надали.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Позивач просить суд стягнути з відповідачів солідарно 12398,40 грн. 3% річних та 47039,65 грн. інфляційних втрат.

Проте, як зазначено вище, відповідач-1 ПК «Трейдсервісгруп» та відповідач-2 ДП «Агрофірма Шахтар» ОП Шахта ім. О.Ф. Засядька солідарно відповідають перед ТОВ «Компанія «НІКО-ТАЙС» лише щодо сплати розміру інфляційних втрат в межах 30000,00 грн.

З долученого до матеріалів справи розрахунку інфляційних втрат вбачається, що позивачем було визначено інфляційні втрати в розмірі 47039,65 грн., а саме за зобовязаннями за вересень 2008 р. на суму 1679987,49 грн., за зобовязаннями за жовтень 2008 р. на суму 1679987,49 грн., який є арифметично вірним та обґрунтованим, у звязку з чим інфляційні втрати в сумі 30000,00 грн. підлягають солідарному стягненню з відповідачів, решта інфляційних втрат в сумі 17039,65 грн. стягненню з відповідача-2.

З долученого до матеріалів справи розрахунку 3% річних вбачається, що позивачем було визначено розмір 3% річних в сумі 12398,40 грн., за період з 13.08.2008 р. по 10.11.2008 р. на суму 1679987,49 грн., який є арифметично вірним та обґрунтованим, у звязку з чим 3% річних підлягають стягненню з відповідача-2 у заявленому позивачем розмірі.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку щодо часткового задоволення позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «НІКО-ТАЙС» в частині вимог до ТОВ «ПК Трейдсервісгруп» щодо солідарного стягнення інфляційних втрат та 3% річних та повного задоволення позовних вимог щодо стягнення з ДП «Агрофірма Шахтар» ОП Шахта ім. О.Ф. Засядька 47039,65 грн. інфляційних втрат та 12398,40 грн. 3% річних.

Також позивач просив суд солідарно стягнути із ДП «Агрофірма Шахтар» ОП Шахта ім. О.Ф. Засядька та Товариства з обмеженою відповідальністю «ПК Трейдсервісгруп» адвокатські витрати в розмірі 6000,00 грн.

Слід зазначити, що статтею 44 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору, сум, що підлягають сплаті за проведення судової експертизи, призначеної господарським судом, витрат, пов'язаних з оглядом та дослідженням речових доказів у місці їх знаходження, оплати послуг перекладача, адвоката та інших витрат, пов'язаних з розглядом справи.

Відповідно до частини 3 статті 48 Господарського процесуального кодексу України, витрати, що підлягають сплаті за послуги адвоката, визначаються у порядку, встановленому Законом України «Про адвокатуру». Дія вказаного закону поширюється тільки на осіб, які є адвокатами.

Згідно зі ст. 1 Закону України Про адвокатуру та адвокатську діяльність адвокат - фізична особа, яка здійснює адвокатську діяльність на підставах та в порядку, що передбачені цим Законом.

За приписами статті 30 Закону України Про адвокатуру та адвокатську діяльність гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

В абзаці 4 пункту 6.3 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 7 від 21.02.2013 р. Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України (зі змінами, внесеними згідно з постановою Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 р. № 13), встановлено, що за змістом частини третьої статті 48 та частини пятої статті 49 ГПК у їх сукупності можливе покладення на сторони у справі як судових витрат тільки тих сум, які були сплачені стороною за отримання послуг саме адвоката (у розумінні пункту 1 статті 1 та частини першої статті 6 Закону України Про адвокатуру та адвокатську діяльність), а не будь-якої особи, яка надавала правову допомогу стороні у справі. Аналогічну правову позицію викладено у Рішенні Конституційного Суду України від 11.07.2013 р. № 6-рп/2013 у справі № 1-4/2013.

Як вбачається із матеріалів справи, правовідносини між позивачем та адвокатом ОСОБА_1 підтверджуються договором № 17-02-2016 про надання адвокатських послуг (правової допомоги) від 17.02.2016 р.

У відповідності зі Свідоцтвом про право на заняття адвокатською діяльністю № 3888, виданим 29.10.2009 р., ОСОБА_1 має право на заняття адвокатською діяльністю.

Згідно з договором № 17-02-2016 про надання адвокатських послуг (правової допомоги) від 17.02.2016 р., виконавець надав замовнику правову допомогу щодо аналізу правовідносин між замовником, ДП «Агрофірма Шахтар» ОП «Шахта ім. О.Ф. Засядька» та ТОВ «ПК Трейдсервісгруп», щодо підготовки, написання та подання позовної заяви про стягнення заборгованості, яка виникла на підставі договору № 2203/06-1П від 22.03.2006 р. та згідно угоди № 15-11/12-53 про заміну кредитора у зобовязанні (відступлення права вимоги в порядку ст.ст. 512-519 ЦК України) від 15.11.2012 р. та на підставі договору поруки № 07-04-2014-26 від 07.04.2014 р., надання консультацій з приводу можливого та законодавчо доцільного стягнення з боржника обрахованого, відповідно до норм чинного законодавства України, розміру 3% річних та інфляційних втрат, у звязку із неналежним, несвоєчасним та неповним виконанням боржниками перед замовником зобовязання щодо оплати вартості отриманого товару на підставі спірних договорів, консультації з питань практичного застосування норм цивільного, господарського та господарсько-процесуального законодавства із врахуванням останніх змін та доповнень, що стосуються зазначених правовідносин та підстав їх виникнення, підготовки та написання від імені замовника до господарського суду відповідної позовної заяви, представництві інтересів замовника у суді під час розгляду судової справи з поданим позовом, здійснення інших процесуальних заходів направлених на виконання умов та обовязків виконавця з даним договором. Сторони погодили, що розмір оплати послуг виконавця (гонорар) за даним договором становить 6000,00 грн. (п. 3.1 договору).

17.02.2016 р. ТОВ «Компанія «НІКО-ТАЙС» та адвокатом ОСОБА_1 було підписано акт прийому-передачі документів.

12.09.2016 р. ТОВ «Компанія «НІКО-ТАЙС» та адвокатом ОСОБА_1 було підписано акт здачі-приймання виконаних робіт щодо надання адвокатських послуг (правової допомоги), відповідно до пункту 3 якого загальна вартість наданих послуг склала 6000,00 грн.

Сплата позивачем вартості адвокатських послуг за вказаним договором підтверджується наявним в матеріалах справи платіжним дорученням № 78 від 19.04.2016 р. на суму 6000,00 грн.

Пунктом 6.3 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 7 від 21.02.2013 р. «Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України» передбачено, що витрати позивачів та відповідачів, третіх осіб, повязані з оплатою ними послуг адвокатів, адвокатських бюро, колегій, фірм, контор та інших адвокатських обєднань з надання правової допомоги щодо ведення справи в господарському суді, розподіляються між сторонами на загальних підставах, визначених частиною пятою статті 49 ГПК.

Відшкодування цих витрат здійснюється господарським судом шляхом зазначення про це у рішенні, ухвалі, постанові за наявності документального підтвердження витрат, як-от угоди про надання послуг щодо ведення справи у суді та/або належно оформленої довіреності, виданої стороною представникові її інтересів у суді, платіжного доручення або іншого документа, який підтверджує сплату відповідних послуг, а також копії свідоцтва адвоката, який представляв інтереси відповідної сторони, або оригінала ордеру адвоката, виданого відповідним адвокатським обєднанням, з доданням до нього витягу з договору, в якому зазначаються повноваження адвоката як представника або обмеження його прав на вчинення окремих процесуальних дій. У разі неподання відповідних документів у господарського суду відсутні підстави для покладення на іншу сторону зазначених сум.

Таким чином, враховуючи те, що позивачем підтверджено правовий статус адвоката, якому здійснено оплату, а також наявність доказів фактичного перерахування йому коштів на підставі договору, господарський суд дійшов висновку про кваліфікацію зазначених Товариством з обмеженою відповідальністю «Компанія «НІКО-ТАЙС» витрат по оплаті за договором про надання правової допомоги у розмірі 6000,00 грн. в якості витрат на оплату послуг адвоката в розумінні ст. 44 ГПК України.

Відповідно до абз. 3 п. 4.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України» № 7 від 21.02.2013 р., у разі якщо позов майнового характеру задоволено солідарно за рахунок двох і більше відповідачів, то судові витрати розподіляються між відповідачами порівну, оскільки солідарне стягнення суми судових витрат законом не передбачено.

У звязку з викладеним, витрати зі сплати судового збору, а також витрати на оплату послуг адвоката, які входять до складу судових витрат, відповідно до статті 49 ГПК України в задоволеній частині вимоги про солідарне стягнення інфляційних втрат покладаються судом на відповідачів порівну, в решті вимог - на відповідача-2 пропорційно їх розміру.

Керуючись ст.ст. 32-34, 44, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

вирішив:

1. Позовні вимоги до Товариства з обмеженою відповідальністю «ПК Трейдсервісгруп» задовольнити частково.

2. Позовні вимоги до Дочірнього підприємства Агрофірма Шахтар Орендного підприємства Шахта ім. О.Ф. Засядька задовольнити повністю.

3. Стягнути солідарно з Дочірнього підприємства Агрофірма Шахтар Орендного підприємства Шахта ім. О.Ф. Засядька (84168, Донецька обл., Слов'янський р-н, с. Олександрівка, вул. Комсомольська, буд. 17, код 25330750) та Товариства з обмеженою відповідальністю «ПК Трейдсервісгруп» (08633, Київська обл., Васильківський район, с. Мархалівка, вул. Комсомольська, 22, код 38267861) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «НІКО-ТАЙС» (03187, АДРЕСА_1, код 38039872) 30000 (тридцять тисяч) грн. 00 коп. інфляційних втрат.

4. Стягнути з Дочірнього підприємства Агрофірма Шахтар Орендного підприємства Шахта ім. О.Ф. Засядька (84168, Донецька обл., Слов'янський р-н, с. Олександрівка, вул. Комсомольська, буд. 17, код 25330750) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «НІКО-ТАЙС» (03187, АДРЕСА_1, код 38039872) 12398 (дванадцять тисяч триста девяносто вісім) грн. 40 коп. 3% річних, 17039 (сімнадцять тисяч тридцять девять) грн. 65 коп. інфляційних втрат, 4485 (чотири тисячі чотириста вісімдесят пять) грн. 90 коп. витрат на адвокатські послуги, 1030 (одну тисячу тридцять) грн. 27 коп. судового збору.

5. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ПК Трейдсервісгруп» (08633, Київська обл., Васильківський район, с. Мархалівка, вул. Комсомольська, 22, код 38267861) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «НІКО-ТАЙС» (03187, АДРЕСА_1, код 38039872) 1514 (одну тисячу пятсот чотирнадцять) грн. 10 коп. витрат на адвокатські послуги, 347 (триста сорок сім) грн. 73 коп. судового збору.

Видати накази після набрання рішенням законної сили.

Повне рішення підписане 22.11.2016 р.

Суддя В.М. Бабкіна