ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 листопада 2016 року Справа № 916/1094/16

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

Корнілової Ж.О.- головуючого (доповідач),
Вовка І. В.,
Малетича М.М.,
розглянувши матеріали касаційної скарги
Товариства з обмеженою відповідальністю "Басарі"
на постанову Одеського апеляційного господарського суду від 21.07.2016
за заявоюОдеської міської ради
про забезпечення позову
у справі№ 916/1094/16 Господарського суду Одеської області
за позовомОдеської міської ради
до1) Одеського міського управління юстиції 2) Товариства з обмеженою відповідальністю "Басарі" 3) Дочірнього підприємства "Компроміс";
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: ОСОБА_4
Про за участю від позивача: від відповідача 1: від відповідача 2: від відповідача 3: від третьої особи, яка заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: визнання незаконним та скасування свідоцтва про право власності на нерухоме майно, визнання недійсним договору купівлі-продажу, ОСОБА_5, не з'явились, не з'явились, не з'явились, Не з'явились,

ВСТАНОВИВ:

Одеська міська рада (надалі позивач, Одеська міськрада) 25.04.2016 звернулась до Господарського суду Одеської області з позовом до Одеського міського управління юстиції, Товариства з обмеженою відповідальністю "Басарі" (ТОВ"Басарі"), Дочірнього підприємства "Компроміс" (ДП "Компроміс"); третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача, ОСОБА_4, в якому просила суд визнати незаконним та скасувати свідоцтво про право власності на нерухоме майно № 43147687 від 02.09.2015, виданого реєстраційною службою Одеського міського управління юстиції на об'єкт нерухомого майна вбудовані приміщення громадського призначення для торгівлі, розташовані за адресою: АДРЕСА_1 приміщення НОМЕР_1, загальною площею 3236,05 кв.м.; визнати незаконним та скасувати свідоцтво про право власності на нерухоме майно № 43163736 від 02.09.2015, виданого реєстраційною службою Одеського міського управління юстиції на об'єкт нерухомого майна вбудовані приміщення громадського призначення для торгівлі, розташовані за адресою: АДРЕСА_1 приміщення НОМЕР_2, загальною площею 2739,5 кв.м.; визнати недійсним договір купівлі-продажу від 18.03.2016, укладений між ДП "Компроміс" та ТОВ "Басарі".

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 27.04.2016 прийнято позовну заяву до розгляду та порушено провадження у вказаній справі.

Одеська міськрада, з урахуванням уточнених вимог від 20.05.2016, 25.04.2016 подала до місцевого господарського суду заяву про забезпечення позову. Заявник просить суд заборонити вчиняти будь-які реєстраційні дії щодо об'єкта нерухомого майна вбудовані приміщення громадського призначення для торгівлі, розташовані за адресою: АДРЕСА_1 приміщення НОМЕР_1; заборонити вчиняти будь-які реєстраційні дії щодо об'єкта нерухомого майна вбудовані приміщення громадського призначення для торгівлі, розташовані за адресою: АДРЕСА_1, приміщення НОМЕР_2.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 20.05.2016 (суддя Малярчук І.А.) задоволено заяву Одеської міської ради про забезпечення позову про вжиття заходів до забезпечення позову. Заборонено відповідним уповноваженим особам вчиняти реєстраційні дії щодо об'єкта нерухомого майна - вбудовані приміщення громадського призначення для торгівлі, розташовані за адресою: АДРЕСА_1 приміщення НОМЕР_1; заборонено відповідним уповноваженим особам вчиняти реєстраційні дії щодо об'єкта нерухомого майна - вбудовані приміщення громадського призначення для торгівлі, розташовані за адресою: АДРЕСА_1, приміщення НОМЕР_2.

Постановою Одеського апеляційного господарського суду від 21.07.2016 ухвалу Господарського суду Одеської області від 20.05.2016 у справі № 916/1094/16 Господарського суду Одеської області залишено без змін.

Не погоджуючись з постановою Одеського апеляційного господарського суду від 21.07.2016, ТОВ "Басарі" звернулось до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу Господарського суду Одеської області від 20.05.2016 та постанову Одеського апеляційного господарського суду від 21.07.2016 у справі № 915/527/16 Господарського суду Одеської області.

Заслухавши суддю-доповідача Корнілову Ж. О., обговоривши доводи касаційної скарги, заслухавши представника позивача, перевіривши правильність норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Вищого господарського суду України вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 66 ГПК України господарський суд за заявою сторони, прокурора або з власної ініціативи має право вжити передбачених статтею 67 цього Кодексу заходів до забезпечення позову. Забезпечення позову допускається в будь-якій стадії провадження у справі, якщо невжиття таких заходів може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення господарського суду.

Судом першої інстанції застосовано заходи забезпечення позову, передбачені абз. 2 ч. 1 ст. 67 ГПК України.

Згідно із ст. 67 ГПК України позов забезпечується: накладанням арешту на майно або грошові суми, що належать відповідачу; забороною відповідачеві вчиняти певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору; зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку. Про забезпечення позову виноситься ухвала. Ухвалу про забезпечення позову може бути оскаржено. Не допускається забезпечення позову заходами, не передбаченими цим Кодексом.

У роз'ясненнях, які містяться у пунктах 1, 3 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 № 16 "Про деякі питання практики застосування заходів до забезпечення позову" зазначено, що відповідно до статті 66 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК) заходи до забезпечення позову застосовуються господарським судом за заявою сторони, прокурора або з ініціативи господарського суду як гарантія реального виконання рішення суду. Особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення із заявою про забезпечення позову. З цією метою та з урахуванням загальних вимог, передбачених статтею 33 ГПК, обов'язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов'язується застосування певного заходу до забезпечення позову. У вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням:розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв'язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; ймовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв'язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу. Умовою застосування заходів до забезпечення позову за вимогами майнового характеру є достатньо обґрунтоване припущення, що майно (в тому числі грошові суми, цінні папери тощо), яке є у відповідача на момент пред'явлення позову до нього, може зникнути, зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю на момент виконання рішення. Таким чином найдоцільніше вирішувати питання забезпечення позову на стадії попередньої підготовки справи до розгляду (стаття 65 ГПК). Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов'язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов'язання після пред'явлення вимоги чи подання позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов'язання тощо). Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви. Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється господарським судом, зокрема, з урахуванням співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту, або майнових наслідків заборони відповідачеві вчиняти певні дії. Обрані заходи до забезпечення позову не повинні мати наслідком повне припинення господарської діяльності суб'єкта господарювання, якщо така діяльність, у свою чергу, не призводитиме до погіршення стану належного відповідачеві майна чи зниження його вартості.

Судами встановлено, що відповідно до інформаційних довідок з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна власниками приміщень НОМЕР_1,НОМЕР_2 по вул. Грецькій,1-А у м. Одесі 9999/10000 приміщення НОМЕР_1 по АДРЕСА_1 є ТОВ "Басарі"; 1/10000 приміщення НОМЕР_1 по АДРЕСА_1 є ОСОБА_4; 9999/10000 приміщення НОМЕР_2 по вул. Грецькій,1-А у м. Одесі є ТОВ "Басарі"; 1/10000 приміщення НОМЕР_2 по АДРЕСА_1 є ДП "Компроміс".

Позовними вимогами у даній справі є визнання незаконним та скасування свідоцтва про право власності на нерухоме майно № 43147687 від 02.09.2015, виданого реєстраційною службою Одеського міського управління юстиції на об'єкт нерухомого майна вбудовані приміщення громадського призначення для торгівлі, розташовані за адресою: АДРЕСА_1 приміщення НОМЕР_1, загальною площею 3236,05 кв.м.;

визнання незаконним та скасування свідоцтва про право власності на нерухоме майно № 43163736 від 02.09.2015, виданого реєстраційною службою Одеського міського управління юстиції на об'єкт нерухомого майна вбудовані приміщення громадського призначення для торгівлі, розташовані за адресою: АДРЕСА_1 приміщення НОМЕР_2, загальною площею 2739,5кв.м.;

визнання недійсним договору купівлі-продажу від 18.03.2016, укладеного між ДП "Компроміс" та ТОВ "Басарі".

Відповідно до п. 6 ч. 2 ст. 9 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" державний реєстратор видає свідоцтво про право власності на нерухоме майно у випадках, встановлених статтею 18 цього Закону.

Відповідно до ст.18 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" свідоцтво про право власності на нерухоме майно, що підтверджує виникнення права власності при здійсненні державної реєстрації прав на нерухоме майно, видається: 1) фізичним та юридичним особам на новозбудовані, реконструйовані об'єкти нерухомого майна; 2) членам житлового, житлово-будівельного, дачного, гаражного чи іншого відповідного кооперативу, які повністю внесли свої пайові внески; 3) юридичним особам у разі внесення до статутного фонду (статутного або складеного капіталу) об'єктів нерухомого майна їх засновниками (учасниками); 4) фізичним особам та юридичним особам, які в разі ліквідації (реорганізації) юридичної особи отримали у власність у встановленому законодавством порядку нерухоме майно юридичної особи, що ліквідується (реорганізується); 5) фізичним особам та юридичним особам, що вийшли зі складу засновників (учасників) юридичної особи за рішенням органу, уповноваженого на це установчими документами, отримали у власність об'єкт нерухомого майна, переданий їм; 6) реабілітованим громадянам, яким повернуто у власність належні їм об'єкти нерухомого майна; 7) у разі виділення окремого об'єкта нерухомого майна зі складу об'єкта нерухомого майна, що складається із двох або більше об'єктів; 8) фізичним та юридичним особам на об'єкти нерухомого майна, які в установленому порядку переведені з житлових у нежитлові і навпаки; 8-1) фізичним та юридичним особам у разі безоплатної передачі їм земельної ділянки із земель державної чи комунальної власності за рішеннями органів державної влади, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування; 9) в інших випадках, встановлених законом.

Відповідно до ст. 21 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" рішення державного реєстратора, інформація з Державного реєстру прав надаються в електронній та (за бажанням заявника) в паперовій формі. Рішення державного реєстратора, інформація з Державного реєстру прав, отримані в електронній чи паперовій формі за допомогою програмних засобів ведення Державного реєстру прав, мають однакову юридичну силу та використовуються відповідно до законодавства.

Місцевий господарський суд, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, дійшов до правильного висновку, що адекватність заходу до забезпечення позову щодо заборони провадити реєстраційні дії до нерухомого майна з урахуванням заявлених позивачем позовних вимог про визнання недійсним та скасування свідоцтв про право власності полягає в тому, що на час видачі спірних свідоцтв, 02.09.2015, положення ст. 18 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", п. 37 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень визначали обов'язковість видачі свідоцтв, як документа, що підтверджує виникнення права власності, тоді як на даний час відсутня така форма підтверджуючого право власності документа, як свідоцтво, та відповідно до ч.1 ст. 21 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (в редакції від 26.11.2015) підтверджуючим документом є інформація з Державного реєстру прав, таким чином позов заявлено про визнання недійсним та скасування документа, що відображає реєстраційну дію нерухомого майна.

Суд апеляційної інстанції правомірно погодився з висновком місцевого господарського суду, враховуючи наявне право власності ТОВ "Басарі" на 9999/10000 приміщень НОМЕР_1 та АДРЕСА_1 яке передбачає право розпорядження цим майном, в тому числі право відчужувати це майно, є всі підстави вважати, що невжиття заходів до забезпечення позову може призвести до відчуження спірного майна третім особам, що ускладнить виконання рішення у даній справі.

Відповідно до ст. 6 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно" організаційну систему державної реєстрації прав становлять: 1) Міністерство юстиції України та його територіальні органи; 2) суб'єкти державної реєстрації прав: виконавчі органи сільських, селищних та міських рад, Київська, Севастопольська міські, районні, районні у містах Києві та Севастополі державні адміністрації; акредитовані суб'єкти; 3) державні реєстратори прав на нерухоме майно (далі - державні реєстратори). Виконавчі органи сільських, селищних та міських рад (крім міст обласного та/або республіканського Автономної Республіки Крим значення) набувають повноважень у сфері державної реєстрації прав відповідно до цього Закону у разі прийняття відповідною радою такого рішення. Акредитованим суб'єктом може бути юридична особа публічного права, у трудових відносинах з якою перебуває не менше ніж три державні реєстратори, та яка до початку здійснення повноважень у сфері державної реєстрації прав уклала: договір страхування цивільно-правової відповідальності з мінімальним розміром страхової суми у тисячу мінімальних розмірів заробітної плати, встановленої законом на 1 січня календарного року; договір з іншим суб'єктом державної реєстрації прав та/або нотаріусом (у разі коли акредитований суб'єкт здійснює повноваження виключно в частині забезпечення прийняття та видачі документів у сфері державної реєстрації прав). Акредитація суб'єктів та моніторинг відповідності таких суб'єктів вимогам акредитації здійснюються Міністерством юстиції України у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

У своїх додаткових поясненнях від 19.07.2016 Одеська міська рада зазначає, що в Управлінні державної реєстрації юридичного департаменту Одеської міської ради працюють державні реєстратори, які здійснюють державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно. При цьому, вказане управління державної реєстрації не є правонаступником Одеського міського управління юстиції (яке є відповідачем у даній справі). Іншим суб'єктом державної реєстрації прав на нерухоме майно є, зокрема, ДП "Центр обслуговування громадян". Відповідно до інформації, що міститься на сайті Департаменту державної реєстрації МЮУ даного суб'єкта акредитовано в сферах державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень та державної реєстрації юридичних осіб, фізичних осіб підприємців у повному обсязі (дата - 28.04.2016). Наряду з управлінням державної реєстрації юридичного департаменту ОМР лише тільки у м. Одесі діє інший суб'єкт державної реєстрації - Дії "Центр обслуговування громадян". Відповідно до інформації, що міститься на сайті, загалом по Україні станом на 01.07.2016 здійснюють повноваження 88 акредитованих суб'єктів, а станом на момент прийняття оскаржуваної ухвали - діяло 66 таких суб'єктів. Крім того, державну реєстрацію прав на нерухоме майно та їх обтяжень здійснюють, з урахуванням положень ст. 10 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно" будь-які нотаріуси. Станом на 01.01.2016 кількість лише приватних нотаріусів тільки в Одеській області становить 377. Таким чином кількість осіб, уповноважених вчиняти реєстраційні дії, є необмеженою. Потенційно будь-який державний реєстратор, незалежно від того, чи перебуває він у трудових відносинах із суб'єктом державної реєстрації (виконавчим органом ради, акредитованим суб'єктом), або є нотаріусом чи державним виконавцем (у випадку виконання судових рішень), має право вчиняти реєстраційні дії стосовно спірного майна. Крім цього, кількість таких уповноважених осіб (державних реєстраторів) постійно змінюється - починають діяльність нові акредитовані суб'єкти, відкривають практику нові нотаріуси, тому не має сенсу й фіксація конкретного переліку державних реєстраторів на певний момент часує

Враховуючи, що позовні вимоги Одеською міськрадою заявлені про визнання незаконними та скасування свідоцтв про право власності, визнання недійсним договору купівлі-продажу вказаних об'єктів нерухомого майна, щодо яких позивач просить вжити заходи забезпечення позову, які, на думку позивача, є самочинним будівництвом, з огляду на проведення ТОВ "Басарі" в період розгляду справи № 916/457/15-г дій щодо переоформлення права власності на спірні об`єкти нерухомості, власниками яких на даний час є ТОВ "Басарі", ДП "Компроміс", за умови забезпечення принципу непорушності права власності його обмеження, з врахуванням встановлених постановою Одеського апеляційного господарського суду від 19.01.2016 у справі № 916/457/16-г обставин відсутності доказів відповідності в цілому паркінгу на пл. Грецькій, 1, до якого структурно входить спірне майно, будівельним нормам та нормам екологічної безпеки, місцевий господарський суд правомірно визнав достатньо обґрунтованим припущення Одеської міськради, що невжиття заходів до забезпечення позову щодо заборони іншим особам, зокрема, відповідним уповноваженим реєструючим особам, вчиняти дії відносно спірного майна, його реєстрації, може порушити права позивача та зробити неможливим виконання рішення у справі в подальшому.

Суд першої інстанції дійшов до правильного висновку про наявність зв'язку між таким заходом забезпечення позову як заборона уповноваженим особам вчиняти реєстраційні дії щодо об'єкта нерухомого майна вбудованих приміщень громадського призначення для торгівлі, розташованих за адресою: АДРЕСА_1 приміщення НОМЕР_1, НОМЕР_2 та співрозмірність заходів із заявленими позовними вимогами.

Наведені ТОВ "Басарі" в касаційній скарзі доводи, якими скаржник фактично по своєму тлумачить поняття розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв'язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги та запобігання порушенню у зв'язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу, не спростовують правильності висновків суду першої інстанції і не доводять помилковість цих висновків.

Зокрема, посилання ТОВ "Басарі" на те, що позивачем не надано доказів про ухилення відповідача після подання позову до суду, оскільки після відкриття провадження у справі ТОВ "Басарі" не вчиняло дій для ускладнення виконання або невиконання рішення суду, судом апеляційної інстанції правомірно відхилено, виходячи з наступного.

Незважаючи на визнання недійсними свідоцтв про право власності (19.01.2016) та скасування реєстрації декларацій, на підставі яких видано оскаржені в даній справі свідоцтва про право власності, між ТОВ "Басарі" та ДП "Компроміс" 18.03.2016 укладено договір купівлі-продажу 1/10000 приміщення АДРЕСА_1

Скаржник зазначає, що свідоцтво про право власності не породжує виникнення у суб'єкта відповідного права, а тільки фіксує факт його наявності. Проте за наявності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно відомостей про те, що ТОВ "Басарі" є власником 9999/10000 приміщень НОМЕР_1, НОМЕР_2 по АДРЕСА_1, ТОВ "Басарі" не позбавлене можливості розпорядитись майном (приміщення НОМЕР_1, НОМЕР_2 АДРЕСА_1) шляхом його відчуження будь-яким особам, що може призвести в подальшому до утруднення виконання рішення суду за наслідками розгляду позовної заяви Одеської міськради у даній справі у разі задоволення позовних вимог.

Відповідно до статті 1117 Господарського процесуального кодексу України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, касаційна інстанція на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

Касаційна інстанція не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові господарського суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти докази.

Відповідно до пункту 1 статті 1119 Господарського процесуального кодексу України касаційна інстанція за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити рішення першої інстанції або постанову апеляційної інстанції без змін, а скаргу - без задоволення. Касаційна скарга залишається без задоволення, коли суд визнає, що рішення місцевого та постанова апеляційного господарських судів прийняті з дотриманням вимог матеріального та процесуального права, з'ясуванням всіх обставин, що мають значення для правильного вирішення спору.

Постанову Одеського апеляційного господарського суду від 21.07.2016 у справі № 916/1094/16 Господарського суду Одеської області прийнято з дотриманням вимог матеріального та процесуального права, з'ясуванням всіх обставин, що мають значення для правильного вирішення спору.

Доводи скаржника, викладені у касаційній скарзі судова колегія вважає непереконливими, і такими, що спростовуються наявними доказами та встановленими матеріалами справи.

Таким чином постанова Одеського апеляційного господарського суду від 21.07.2016 у справі № 916/1094/16 Господарського суду Одеської області підлягає залишенню без змін.

Керуючись статтями 1115, 1117, 1119 - 11111 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Басарі" на постанову Одеського апеляційного господарського суду від 21.07.2016 у справі № 916/1094/16 Господарського суду Одеської області залишити без задоволення.

Постанову Одеського апеляційного господарського суду від 21.07.2016 у справі № 916/1094/16 Господарського суду Одеської області залишити без змін.

Головуючий-суддя:Корнілова Ж.О.
Судді:Вовк І. В.
Малетич М.М.