РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.10.2016Справа №910/11840/16

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Луганське енергетичне об'єднання"

до Концерну радіомовлення, радіозв'язку та телебачення

про стягнення 94 091,06 грн.

Суддя Селівон А.М.

Представники сторін:

Від позивача: не з'явився ;

Від відповідача: Баган Т.Г. - представник, довіреність № 6390/9 від 31.12.2015.

В судовому засіданні на підставі ч.2 ст. 85 Господарського процесуального кодексу України оголошені вступна та резолютивна частини рішення.

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Луганське енергетичне об'єднання" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Концерну радіомовлення, радіозв'язку та телебачення про стягнення коштів у розмірі 94 091,06 грн., з яких 12 103,55 грн. - пеня, 6 558,86 грн. - 3 % річних, 75 428,65 грн. - інфляційні нарахування, а також стягнення судових витрат по сплаті судового збору у розмірі 2 140,85 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на неналежне виконання відповідачем умов укладеного між сторонами Договору № 440 про постачання електричної енергії від 12.05.2008 в частині зобов'язань щодо своєчасної оплати за отриману активну та реактивну електроенергію, в результаті чого позивачем нараховані відповідачу пеня, 3 % річних та інфляційні нарахування у зазначених вище розмірах.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 02.07.2016 позовну заяву прийнято до розгляду, порушено провадження у справі № 910/11840/16 та призначено до розгляду на 27.07.2016.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 27.07.2016 розгляд справи відкладено на 31.08.2016.

У судовому засіданні 31.08.2016 судом оголошено перерву до 29.09.2016.

29.09.2016 судове засідання не відбулось у зв'язку з перебуванням судді Селівона А.М. на лікарняному.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 03.10.2016 розгляд справи призначено на 12.10.2016.

У судове засідання 27.07.2016 з'явився уповноважений представник відповідача, уповноважений представник позивача у вказане судове засідання не з'явився.

Про дату, час і місце розгляду даної справи 27.07.2016 позивач повідомлений належним чином, що підтверджується наявним в матеріалах справи рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення № 810.

У судове засідання 31.08.2016 з'явились уповноважені представники сторін.

У судове засідання 12.10.2016 з'явився уповноважений представник відповідача.

Уповноважений представник позивача у судове засідання 12.10.2016 не з'явився.

Копія ухвали суду від 03.10.2016, яка направлялась позивачу на адресу, зазначену в позовній заяві для направлення документів, а саме: 92600, Луганська область, м. Сватове, вул. Стадіонна, 1, на час проведення судового засідання 12.10.2016 на адресу Господарського суду м. Києва не повернулась.

Судом здійснено запит з офіційного сайту Українського державного підприємства поштового зв'язку "Укрпошта" щодо відстеження пересилання поштового відправлення № 482, в якому зазначено, що станом на 12.10.2016 поштове відправлення вручено адресату за довіреністю 06.10.2016.

Судом повідомлено, що до початку судового засідання 27.07.2016 через відділ діловодства Господарського суду м. Києва від представника позивача надійшло клопотання про долучення документів до матеріалів справи №08/03-57 від 22.07.2016, яке судом задоволено, документи долучено до матеріалів справи.

Також судом повідомлено, що до початку судового засідання 27.07.2016 через відділ діловодства Господарського суду м. Києва від представника відповідача надійшло клопотання № 3308/9-03 від 27.07.2016, яке судом задоволено, документи долучено до матеріалів справи.

У судовому засіданні 27.07.2016 представник відповідача подав клопотання б/н від 27.07.2016 про долучення документів до матеріалів справи, яке судом задоволено, документи долучено до матеріалів справи.

До початку судового засідання 31.08.2016 через відділ діловодства Господарського суду м. Києва від представника позивача надійшло клопотання про долучення документів до матеріалів справи № 08/03-67 від 16.08.2016 та заява про повернення зайво сплаченого судового збору № 08/03-62 від 05.08.2016, які судом долучено до матеріалів справи.

У судовому засіданні 31.08.2016 представник відповідача подав відзив на позовну заяву № 3818/9-03 від 30.08.2016, в якому останній не заперечує факти отримання електроенергії за договором № 440 про постачання електричної енергії від 12.05.2008, підписання актів та отримання рахунків, зазначених у позовній заяві. Проте, в якості причини несвоєчасного виконання своїх зобов'язань за договором відповідач посилається на форс-мажорні обставини, причиною яких є проведення антитерористичної операції на території, де розташовані об'єкти відповідача, на які здійснюється постачання електроенергії за договором, а також вину самого позивача, оскільки розрахунки за поставлену позивачем та спожиту відповідачем електричну енергію мали бути здійснені в банківських установах в м. Луганську. Крім того, відповідач заперечував проти позовних вимог, зазначаючи про відсутність своєчасно оформлених позивачем та наданих відповідачу податкових накладних, а також неправильність розрахунку заявлених до стягнення сум пені, процентів річних та втрат від інфляції. Відзив на позовну заяву судом долучений до матеріалів справи.

Судом повідомлено, що до початку судового засідання 12.10.2016 через відділ діловодства Господарського суду м. Києва від представника позивача надійшли заперечення на відзив відповідача № 08/03-73 від 08.09.2016 та заперечення на письмові пояснення відповідача № 08/03-92 від 07.10.2016, які судом долучено до матеріалів справи.

Також судом повідомлено, що до початку судового засідання 12.10.2016 через відділ діловодства Господарського суду м. Києва від представника відповідача надійшли письмові пояснення № 4294/9-03 від 23.09.2016, які судом долучено до матеріалів справи.

Інших доказів на підтвердження своїх вимог та заперечень, окрім наявних в матеріалах справи, сторонами на час проведення судового засідання 12.10.2016 суду не надано.

Про поважні причини неявки представника позивача в судове засідання 12.10.2016 суд не повідомлено.

Відповідно до 2.3 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.11 р. № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" (далі - Постанова № 18) якщо стороною (або іншим учасником судового процесу) у вирішенні спору не подано суду в обґрунтування її вимог або заперечень належні і допустимі докази, в тому числі на вимогу суду, або якщо в разі неможливості самостійно надати докази нею не подавалося клопотання про витребування їх судом (частина перша статті 38 ГПК), то розгляд справи господарським судом може здійснюватися виключно за наявними у справі доказами, і в такому разі у суду вищої інстанції відсутні підстави для скасування судового рішення з мотивів неповного з'ясування місцевим господарським судом обставин справи.

Згідно п. 3.9.2 Постанови № 18 у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Окрім того, відповідно до ст. 75 Господарського процесуального кодексу України якщо відзив на позовну заяву і витребувані господарським судом документи не подано, справу може бути розглянуто за наявними в ній матеріалами.

З огляду на вищевикладене, оскільки явка представника позивача у судове засідання обов'язковою не визнавалась, позивач не скористався належним йому процесуальним правом приймати участь в судовому засіданні, беручи до уваги, що представник відповідача проти розгляду справи за відсутності представника позивача не заперечував, суд здійснював розгляд справи за відсутності уповноваженого представника позивача, виключно за наявними у справі матеріалами.

Судом прийнято до уваги, що в силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов'язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

Розумним, зокрема, вважається строк, що є об'єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту.

З урахуванням практики Європейського суду з прав людини критеріями розумних строків є: правова та фактична складність справи; поведінка заявника, а також інших осіб, які беруть участь у справі, інших учасників процесу; поведінка органів державної влади (насамперед суду); характер процесу та його значення для заявника.

При цьому, оскільки суд відкладав розгляд справи та оголошував перерву в судовому засіданні, надаючи учасникам судового процесу можливість реалізувати свої процесуальні права на представництво інтересів у суді та подання доказів в обґрунтування своїх вимог та заперечень, суд, враховуючи обмежені процесуальні строки розгляду спору, встановлені ст. 69 Господарського процесуального кодексу України, не знаходив підстав для відкладення розгляду справи.

Суд зазначає, що відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Відтак неявка учасника судового процесу у судове засідання за умови належного повідомлення сторони про час і місце розгляду його позову, не є в подальшому підставою для скасування судового рішення, прийнятого за відсутності представника сторони спору.

Враховуючи відсутність на час проведення судових засідань клопотань представників сторін щодо здійснення фіксації судового засідання по розгляду даної справи технічними засобами, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Судовий процес відображено у протоколах судового засідання.

Перед початком розгляду справи в судових засіданнях представників позивача та відповідача було ознайомлено з правами та обов'язками відповідно до ст.ст. 20, 22, 60, 74 та ч. 5 ст. 81-1 Господарського процесуального кодексу України.

Представники сторін в судових засіданнях повідомили суд, що права та обов'язки сторонам зрозумілі.

Відводу судді представниками сторін не заявлено.

В судовому засіданні 12.10.16 представник відповідача підтримав заперечення проти позову з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву, відповів на питання суду.

Дослідивши матеріали справи та подані докази, заслухавши в судовому засіданні пояснення представника відповідача, з'ясувавши обставини, що мають значення для вирішення спору, перевіривши наданими позивачем доказами та оглянувши в судовому засіданні їх оригінали, суд

В С Т А Н О В И В:

Згідно з ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частинами 1, 4 статті 202 Цивільного кодексу України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін.

Відповідно до ч. 1 ст. 174 Господарського кодексу України господарські зобов'язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Частина 1 статті 626 Цивільного кодексу України передбачає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Як вбачається з матеріалів справи, 12 травня 2008 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Луганське енергетичне об'єднання" (позивач у справі, постачальник за договором) та Концерном радіомовлення, радіозв'язку та телебачення (відповідач у справі, споживач за договором) укладено Договір № 440 про постачання електричної енергії (далі - Договір), відповідно до умов постачальник постачає електричну енергію споживачу для забезпечення потреб електричних установок споживача з загальною приєднаною потужністю 22,9 кВт, величини якої по площадках вимірювання та точках продажу визначені відповідно додатків до договору "Відомості про розрахункові засоби обліку електричної енергії Споживача" та "Однолінійна схема електропостачання площадки вимірювання Споживача", а споживач оплачує постачальнику вартість використаної (купленої) електричної енергії та здійснює інші платежі згідно з умовами договору та додатками до договору, що є його невід'ємною частиною.

Розділами 2-8 Договору сторони погодили зобов'язання та права сторін, їх відповідальність, порядок визначення та узгодження договірних величин споживання електричної енергії та потужності, порядок обмеження та припинення електропостачання, облік електричної енергії та порядок розрахунків тощо.

Відповідно до п. 9.3 Договору договір набирає чинності з дня його підписання і укладається на строк до 31 грудня 2008 року. Договір вважається продовженим на наступний календарний рік, якщо за місяць до закінчення терміну дії договору жодною із сторін не буде заявлено про припинення його дії або перегляд його умов.

Вказаний Договір підписаний уповноваженими представниками сторін та скріплений печатками постачальника та споживача.

В подальшому Додатковою угодою від 23.01.2009 укладеною між позивачем та відповідачем, яка набрала чинності з 23.01.09 , сторони погодили, зокрема, наступне:

1. В п. 2.3.3 Договору слова та цифри "Для визначення величини спожитої електроенергії щомісячно 01 числа згідно з додатком "Графік зняття показів розрахункових засобів обліку електричної енергії" знімати покази розрахункових засобів обліку електричної енергії..." замінити на слова та цифри "Для визначення величини спожитої електроенергії щомісячно 10 числа згідно з Додатком "Графік зняття показів розрахункових засобів обліку електричної енергії...".

2. Додаток "Графік зняття показів розрахункових засобів обліку електричної енергії" складений 12.05.2008 до договору вважати таким, що втратив чинність.

3. Доповнити Договір Додатком "Графік зняття показів розрахункових засобів обліку електричної енергії" складений 23.01.2009.

4. Додаток "Порядок розрахунків", складений 11.08.2008 до договору вважати таким, що втратив чинність.

5. Доповнити Договір Додатком "Порядок розрахунків", складеним 23.01.2009».

Окрім того, термін дії Договору було подовжено Додатковими угодами від 30.12.2009 р., від 30.12.2010 р., від 28.12.2012 р., від 04.11.2013 р.. від 30.12.2014 р., від 10.10.2015 р.,а також Додатковими угодами до спірного Договору від 31.10.2008 р., від 01.01.2009 р., від 04.02.2013 р., від 24.01.2014 р. та від 01.03.2016 р. змінювались банківські реквізити та місцезнаходження сторін Договору.

Судом встановлено, що укладений правочин за своїм змістом та правовою природою є договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу, який підпадає під правове регулювання норм §5 глави 54 Цивільного кодексу України та §3 глави 30 Господарського кодексу України.

Окрім того, суд зазначає, що відносини між постачальником та споживачем регулюються спеціальним законодавством у сфері енергопостачання, а саме Законом України "Про засади функціонування ринку електричної енергії України" та Законом України "Про електроенергетику", відповідно до ст. 1 якого енергією є електрична енергія, що виробляється на об'єктах електроенергетики і є товарною продукцією, призначеною для купівлі-продажу.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про електроенергетику" енергією є електрична енергія, що виробляється на об'єктах електроенергетики і є товарною продукцією, призначеною для купівлі-продажу.

Згідно ст. 26 Закону України "Про електроенергетику" споживання енергії можливе лише на підставі договору з енергопостачальником. Споживач енергії зобов'язаний додержуватись вимог нормативно - правових документів та договору про постачання енергії.

Згідно з п. 5.1 Правил користування електричною енергією (далі - ПКЕЕ), затверджених Постановою Національної комісії з питань регулювання електроенергетики України від 31 липня 1996 року № 28, договір про постачання електричної енергії є основним документом, який регулює відносини між постачальником електричної енергії за регульованим тарифом, що здійснює свою діяльність на закріпленій території, і споживачем та визначає зміст правових відносин, прав та обов'язків сторін. Споживання електричної енергії без дозволу не допускається.

Відповідно до частини 1 статті 714 Цивільного кодексу України за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов'язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов'язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання.

Нормами частини 2 статті 714 Цивільного кодексу України встановлено, що до договору постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин сторін.

Згідно приписів ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до частини 2 статті 275 Господарського процесуального кодексу України окремим видом договору енергопостачання є договір про постачання електричної енергії споживачу. Особливості постачання електричної енергії споживачам та вимоги до договору про постачання електричної енергії встановлюються Законами України "Про засади функціонування ринку електричної енергії України" та Закону України "Про електроенергетику".

Частинами першою і другою статті 275 передбачено, що за договором енергопостачання енергопостачальне підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду (далі - енергію) споживачеві (абоненту), який зобов'язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується. Відпуск енергії без оформлення договору енергопостачання не допускається.

Як встановлено судом за матеріалами справи, зокрема, згідно додатків до Договору, позивач здійснював постачання електричної енергії на об'єкт відповідача, яким є РТС (ретрансляторна станція) Сватове, який знаходиться за адресою: вул. ім. Чайки Василя Ясоновича, 38, селище Сосновий, Сватівський район, Луганська область.

Статтею 632 Цивільного кодексу України визначено, що ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін. У випадках, встановлених законом, застосовуються ціни (тарифи, ставки тощо), які встановлюються або регулюються уповноваженими органами державної влади або органами місцевого самоврядування.

Згідно з п. 10.2 ПКЕЕ споживач електричної енергії зобов'язаний, зокрема: користуватися електричною енергією виключно на підставі договору (договорів); оплачувати обсяг спожитої електричної енергії, а також здійснювати інші платежі відповідно до умов договору та рахунків, виставлених на підставі актів про порушення цих Правил та умов договору; додержуватись вимог нормативно-технічних документів та умов договорів; забезпечувати належний технічний стан та безпечну експлуатацію своїх електроустановок згідно з вимогами нормативно-технічних документів та нормативно-правових актів законодавства України; забезпечувати функціонування власних розрахункових засобів обліку електричної енергії відповідно до вимог нормативно-технічних документів та паспортних даних заводу-виробника відповідних засобів обліку; своєчасно вживати відповідних заходів для усунення виявлених порушень; забезпечувати збереження і цілісність встановлених на його території (у його приміщенні) розрахункових засобів обліку електричної енергії та пломб (відбитків їх тавр) відповідно до акта про пломбування; не допускати безоблікового користування електричною енергією від технологічних електричних мереж споживача, а також відшкодовувати збитки, завдані постачальнику електричної енергії (електропередавальній організації), у разі виявлення безоблікового користування електричною енергією від технологічних електричних мереж споживача.

Облік електроенергії, спожитої споживачем та(або) субспоживачами, приєднаними до електричних мереж споживача, здійснюються згідно з вимогами ПУЕ та ПКЕЕ (п. 7.1 Договору).

Відповідно до п. 5.1 Договору договірні величини споживання електричної енергії визначаються у Додатках "Обсяги постачання електричної енергії споживачу" на підставі заявки споживча на обсяг очікуваного споживання електричної енергії для кожної площадки вимірювання за місяцями року, яка надається споживачем постачальнику не пізніше ніж за 45 днів до початку року. Обсяг очікуваного споживання електричної енергії має не перевищувати дозволений обсяг споживання електричної енергії, визначений на підставі дозволеної потужності.

Згідно п. 5.2 Договору договірні величини споживання електричної енергії потужності на розрахунковий період визначається для споживача на години контролю максимального навантаження енергосистеми окремо для кожної площадки вимірювання з приєднаною потужністю 150 кВт і більше та середньомісячним споживанням 50 тис.кВт/год. і більше виходячи із установленого енергосистемою завдання щодо граничного споживання електричної енергії.

При цьому за умовами Договору постачальник зобов'язується поставити споживачу електричну енергію, як різновид товару: в обсягах визначених Додатком "Обсяги постачання електричної енергії Споживачу" з урахуванням вимог розділу 5 та умов розділу 6 Договору; згідно з визначеними Додатками "Акт розмежування балансової належності електромереж та експлуатаційної відповідальності сторін" категорією струмоприймачів та гарантованим рівнем надійності електропостачання схем електропостачання"; якісні характеристики якого відповідають параметрам, визначеним ГОСТ 13109-97; на рівні дозволеної потужності, погодженої сторонами для кожної з площадок вимірювання в Додатку "Відомості про розрахункові засоби обліку електричної енергії" (п.п. 2.2.2 п. 2.2 Договору).

Відповідно до п.1.2 ПКЕЕ плата за перетікання реактивної електроенергії - це плата за послуги, які електропередавальна організація або власник технологічних електричних мереж змушені надавати споживачу, якщо він експлуатує незбалансовані електроустановки.

У відповідності до норм частини 6 та частини 7 статті 276 Господарського кодексу України розрахунки за договорами енергопостачання здійснюються на підставі цін (тарифів), встановлених відповідно до вимог закону. Оплата енергії, що відпускається, здійснюється, як правило, у формі попередньої оплати. За погодженням сторін можуть застосовуватися планові платежі з наступним перерахунком або оплата, що провадиться за фактично відпущену енергію.

Відповідно до пп. 2.3.4, 2.3.5 п. 2.3 Договору споживач зобов'язується оплачувати постачальнику вартість електричної енергії за діючими роздрібними тарифами, встановленими відповідно до Умов та Правил здійснення підприємницької діяльності з постачання електричної енергії за регульованим тарифом та здійснювати інші платежі згідно з умовами Додатку "Порядок розрахунків"; здійснювати компенсацію перетікань реактивної електричної енергії.

Підпунктом 2.3.6 пункту 2.3 Договору визначений також обов'язок споживача сплачувати плату за перетікання реактивної електричної енергії між електричною мережею постачальника та електричним установками споживача згідно додатку «Порядок розрахунків за перетікання реактивної електричної енергії».

Зокрема, Додатком № 2 до Договору сторони погодили «Порядок розрахунків», відповідно до п. 1 якого споживач здійснює розрахунки за електричну енергію за діючими роздрібними тарифами, встановленими відповідно до умов та правил здійснення підприємницької діяльності з постачання електричної енергії за регульованим тарифом, та згідно з тарифними групами та класами напруги кожного приєднання. Розрахунковим періодом вважається період, який починається з 10 числа поточного місяця та триває до 09 числа (включно) наступного місяця.

Згідно п. 9 зазначеного Додатку до Договору відповідач мав здійснювати остаточний розрахунок за фактично спожиту у розрахунковому періоді активну електроенергію; за перевищення договірних величин споживання електричної енергії та потужності; за перетікання реактивної електроенергії; оплату сум на відшкодування збитків; оплату пені, 3% річних та інфляційних нарахувань за порушення строків розрахунків на підставі наданих постачальником рахунків протягом 10 операційних днів, починаючи з наступного дня після їх отримання.

Як встановлено судом за матеріалами справи, зазначено позивачем в позовній заяві та відповідачем не заперечувалось, Товариством з обмеженою відповідальністю "Луганське енергетичне об'єднання" на виконання умов вказаного Договору за період березень 2014 р. - квітень 2016 р. включно здійснене постачання електроенергії споживачеві, в оплату якої позивачем були виставлені відповідачу та отримані останнім відповідні рахунки, копії яких знаходяться в матеріалах справи.

Окрім того, до матеріалів справи позивачем на підтвердження обсягів та строків споживання відповідачем електроенергії надані: складені відповідачем як споживачем акти про зняття показів розрахункових засобів обліку електричної енергії протягом розрахункового періоду, копії підписаних обома сторонами Договору актів прийняття - передавання товарної продукції (про використану активну електроенергію) за березень 2014 р. - квітень 2016 р.. Крім цього, до позову додані виписані позивачем на підставі вищенаведених актів рахунки на сплату, які містять відмітку представника відповідача про їх отримання.

Заперечень щодо факту отримання та обсягів поставленої позивачем та спожитої відповідачем активної та реактивної електроенергії за вказаними рахунками сторонами суду не надано.

Доказів пред'явлення претензій щодо якості та/або кількості електричної енергії та/або термінів постачання у відповідності до умов Договору від відповідача до суду не надходило.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що позивачем виконані прийняті на себе договірні зобов'язання щодо поставки активної та реактивної електричної енергії відповідачу, а відповідачем, у свою чергу, прийнято та спожито активну та реактивну електроенергію без будь - яких зауважень.

Згідно ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до частини 1 ст. 173 Господарського кодексу України господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

В силу ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України та ст. 193 Господарського кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до закону, інших правових актів, умов договору та вимог зазначених Кодексів, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно приписів ст. 599 Цивільного кодексу України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Статтею 610 Цивільного кодексу України зазначено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Частиною 1 ст. 530 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно визначень частин 1, 2 ст. 251 Цивільного кодексу України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Терміном є певний момент у часі, з настанням якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

При цьому як зазначено позивачем в позовній заяві та вбачається з матеріалів справи, свої зобов'язання щодо оплати у встановлений термін спожитого обсягу активної та реактивної електроенергії, всупереч вимогам господарського та цивільного законодавства, а також умовам Договору відповідач не виконав, здійснивши оплату спожитої електричної енергії із простроченням, за наявності якого позивачем нараховано та пред'явлено до стягнення з відповідача пеню в сумі 12103,55 грн. за період 25.06.2015 по 04.05.2016, проценти річних в сумі 6558,86 грн. за період з 24.06.2014 по 04.05.2016 та 75428,65 грн. втрат від інфляції за період березень 2014 - січень 2016, які він просив стягнути з відповідача відповідно до наданих розрахунків.

У відповідності до ст. 124, п.п. 2, 3, 4 ч. 2 ст. 129 Конституції України та ст.ст. 4-2, 4-3 Господарського процесуального кодексу України основними засадами судочинства є рівність всіх учасників судового процесу перед законом та судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно статті 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Суд наголошує, що обов'язок доказування, а отже і подання доказів відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України покладено саме на сторони та інших учасників судового процесу, а тому суд лише створює сторонам та іншим особам, які беруть участь у справі, необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства.

Саме змагальність сторін, яка реалізується в господарському процесі через ст. 33 ГПК України дає змогу суду всебічно, повно та об'єктивно з'ясувати всі обставини справи та внаслідок чого ухвалити законне, обґрунтоване і справедливе рішення у справі. Тобто, вказана норма Господарського процесуального кодексу України зобов'язує доводити свою правову позицію саме ту сторону, яка на неї посилається.

За приписами ст. 43 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Доказів визнання недійсним чи розірвання Договору № 440 про постачання електричної енергії від 12.05.08 р. та додаткових угод до нього або їх окремих положень суду не надано.

Будь-які заперечення щодо порядку та умов укладення спірного Договору та додаткових угод на час їх підписання або під час виконання з боку сторін відсутні.

Як зазначено судом вище, позивачем належним чином виконано свої зобов'язання за Договором в частині постачання електричної енергії на об'єкт відповідача, а саме РТС (ретрансляторна станція) Сватове, який знаходиться за адресою: вул. ім. Чайки Василя Ясоновича, 38, селище Сосновий, Сватівський район, Луганська область. В свою чергу, відповідач у письмових поясненнях підтвердив факт отримання електроенергії за вказаним Договором, підписання актів прийняття - передавання товарної продукції та отримання зазначених в позовні заяві рахунків, проте оплата за спожиту активну електричну енергію та за перетікання реактивної електричної енергії була здійснена останнім з порушенням строків, обумовлених укладеним між сторонами правочином, що підтверджується наданими позивачем відповідними виписками по рахунках ТОВ «Луганське енергетичне об'єднання» та відповідачем не заперечувалось.

Суд зазначає, що правові наслідки порушення юридичними і фізичними особами своїх грошових зобов'язань передбачені, зокрема, приписами статей 549-552, 611, 625 Цивільного кодексу України.

Згідно з частиною другою статті 9 названого Кодексу законом можуть бути передбачені особливості регулювання майнових відносин у сфері господарювання. Відповідні особливості щодо наслідків порушення грошових зобов'язань у зазначеній сфері визначено статтями 229-232, 234, 343 Господарського кодексу України та нормами Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань".

З урахуванням приписів статті 549, частини другої статті 625 Цивільного кодексу України та статті 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" правовими наслідками порушення грошового зобов'язання, тобто зобов'язання сплатити гроші, є обов'язок сплатити не лише суму основного боргу, а й неустойку (якщо її стягнення передбачене договором або актами законодавства), інфляційні нарахування, що обраховуються як різниця добутку суми основного боргу на індекс (індекси) інфляції, та проценти річних від простроченої суми основного боргу, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Так, виходячи з положень ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України, штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Згідно п.1 ст. 546, ст. 547 Цивільного кодексу виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Правочин щодо забезпечення виконання зобов'язання вчиняється у письмовій формі. Правочин щодо забезпечення виконання зобов'язання, вчинений із недодержанням письмової форми, є нікчемним.

Виконання зобов'язання (основного зобов'язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом (ч.1 ст. 548 Цивільного кодексу).

У відповідності до ст. 549 Цивільного кодексу неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного або неналежно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

За умовами п.4.4.1 Договору у разі порушення споживачем передбачених Додатком «Порядок розрахунків» строку розрахунку за активну електричну енергію, строку внесення плати за перетікання реактивної електричної енергії та строків оплати за перевищення договірних величин споживання електричної енергії та потужності, за не обліковану електричну енергію та на відшкодування збитків, споживачу нараховується пеня в розмірі подвійної облікової ставки. Національного банку України, діючої в період, за який сплачується пеня.

Крім того відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три відсотки річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно п.1.12 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 14 від 17.12.13 р. «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» (далі - Постанова № 14) з огляду на вимоги частини першої статті 47 і статті 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд має з'ясовувати обставини, пов'язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується. У разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то господарський суд з урахуванням конкретних обставин справи самостійно визначає суми пені та інших нарахувань у зв'язку з порушенням грошового зобов'язання, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов'язання, та зазначеного позивачем максимального розміру відповідних пені та інших нарахувань. Якщо з поданого позивачем розрахунку неможливо з'ясувати, як саме обчислено заявлену до стягнення суму, суд може зобов'язати позивача подати більш повний та детальний розрахунок. При цьому суд в будь-якому випадку не позбавлений права зобов'язати відповідача здійснити і подати суду контррозрахунок (зокрема, якщо відповідач посилається на неправильність розрахунку, здійсненого позивачем).

Згідно п. 3 Постанови № 14 інфляційні нарахування на суму боргу здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов'язання.

Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений Державною службою статистики України, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Відповідно до п. 1.9 Постанови № 14 день фактичної сплати суми заборгованості не включається в період часу, за який здійснюється стягнення інфляційних нарахувань та пені.

Згідно листа Верховного Суду України від 03.04.1997 № 62-97 р. при застосуванні індексу інфляції слід мати на увазі, що індекс інфляції розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому за місяць; тому умовно слід вважати, що сума, яка внесена за період з 01 по 15 число відповідного місяця, наприклад травня, індексується за період з урахуванням травня, а якщо з 16 по 31 число, то розрахунок починається з наступного місяця - червня.

Окрім того, згідно п. 7.7. Договору у разі відсутності графіку погашення заборгованості, а при відсутності у платіжному документі у реквізиті «призначення платежу» посилання на період, за який здійснюється оплата, або у разі перевищення суми платежу, необхідної для цього періоду, ці кошти, перераховані споживачем за електричну енергію, постачальник має право зарахувати в погашення існуючої заборгованості споживача з найдавнішим терміном її виникнення.

За результатами здійсненої за допомогою системи «ЛІГА» перевірки нарахування позивачем заявлених до стягнення пені, відсотків річних та інфляційних нарахувань судом встановлено, що розмір пені, процентів річних та втрат від інфляції, перерахований судом у відповідності до умов Договору та положень законодавства в межах визначеного позивачем періоду, з урахуванням зазначеного позивачем при здійсненні оплат призначень платежів, становить 12118,10 грн. пені, 7288,46 грн. процентів річних та 83846,72 грн. втрат від інфляції, що є більшим, ніж нараховано та заявлено позивачем. Проте, виходячи з того, що збільшення розміру позовних вимог є правом позивача, передбаченим ст. 22 Господарського процесуального кодексу України, яким позивач не скористався, суд не вправі самостійно збільшувати розмір позовних вимог, зокрема, в частині пені, процентів річних та втрат від інфляції, тому позовні вимоги в частині стягнення пені, процентів річних та втрат від інфляції за несвоєчасну оплату поставленої відповідачу за Договором електричної енергії підлягають задоволенню в сумах, нарахованих позивачем, а саме 12103,55 грн. пені, 6558,86 грн. процентів річних та 75428,65 грн. втрат від інфляції відповідно.

Щодо заперечень відповідача проти позовних вимог з посиланням на неможливість вчасної оплати спожитої за Договором електричної енергії, спричиненої бездіяльністю позивача щодо ненадання податкових накладних та наявність антитерористичної операції на території, де знаходиться позивач, а також необхідністю перераховувати кошти в оплату за Договором на рахунки в банку м. Луганськ суд зазначає, що за умовами укладеного між сторонами Договору позивач здійснював постачання електричної енергії на об'єкт відповідача, яким є РТС (ретрансляторна станція) Сватове, який знаходиться за адресою: вул. ім. Чайки Василя Ясоновича, 38, селище Сосновий, Сватівський район, Луганська область. Проте, всупереч твердженням відповідача, вказаний населений пункт не було визнано територією, непідконтрольною Україні, та останній знаходився під контролем державної влади. Вказані обставини підтверджуються переліком населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють або здійснюють не в повному обсязі свої повноваження, затвердженим розпорядженням Кабінету Міністрів України від 7 листопада 2014 року № 1085-р, серед яких селище Сосновий не міститься.

Водночас, відповідно до пунктів 6.3 та 6.4. Правил користування електричною енергією, затверджених Постановою Національної комісії з питань регулювання електроенергетики України від 31 липня 1996 року № 28, та узгодженого сторонами Додатку до Договору «Порядок розрахунків» оплата вартості активної електричної енергії мала бути здійснена відповідачем на поточний рахунок із спеціальним режимом використання, а оплата за перетікання реактивної електроенергії, сум на відшкодування збитків, пені, процентів річних та інфляційних нарахувань за порушення термінів розрахунків - на поточний рахунок позивача (постачальника).

При цьому як встановлено судом за матеріалами справи, поточний рахунок позивача для оплати за перетікання реактивної енергії було відкрито в ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» міста Києва МФО 380805, а рахунок із спеціальним режимом використання - у Луганському обласному управлінні ПАТ «Ощадбанк», яке знаходилось у місті Сєвєродонецьку Луганської області МФО 304665. Вказані рахунки відкриті у банках, які знаходяться на підконтрольній українській владі території, зокрема, згідно довідки № 94-9/1 від 29.07.16 р. філії - Луганське обласне управління ПАТ «Державний ощадний банк України» філія - Луганське обласне управління ПАТ «Ощадбанк» розташована за адресою: Україна, м. Сєвєродонецьк, вул. Енергетиків, 36.

Згідно інформації, розміщеної на офіційному сайті ПАТ «Державний ощадний банк України» на виконання постанови Уряду № 595 від 07.11.2014 р., рішення Ради національної безпеки і оборони України від 04.11.2014 р., введеного в дію Указом Президента України № 875/2014 від 14.11.2014 р., Правління ПАТ «Державний ощадний банк України» ухвалило рішення «Про зміну адрес місцезнаходження філій - Донецького та Луганського обласних управлінь АТ «Ощадбанк», а саме: Луганське обласне управління Ощадбанку розпочало роботу в Сєвєродонецьку на вул. Енергетиків, буд. 36.

Крім того, у бланках рахунків на оплату електроенергії, отриманих відповідачем, були вказані розрахункові рахунки вищезазначених банківських установ.

Також твердження відповідача щодо неможливості здійснення перерахування коштів та неправомірність зміни банківських реквізитів позивачем спростовуються наявними в матеріалах справи копіями Додаткових угод до спірного Договору від 31.10.2008 р., від 01.01.2009 р., від 04.02.2013 р., від 24.01.2014 р. та від 01.03.2016 р. Як вбачається зі змісту Додаткової угоди від 24.01.14 р., останньою сторонами була узгоджена зміна банківських реквізитів, а саме поточного рахунку постачальника на: п/р 7 АТ «Райффайзен Банк Аваль», МФО 380805; поточного рахунку зі спеціальним режимом використання: на 60 філія ЛОУ АТ «Ощадбанк, код 31443937, МФО 304665; Додатковою угодою від 01.03.16 р. - відповідно на п/р 3374 ФЛОУ АТ «Ощадбанк» у м. Сєвєродонецьк, МОФ 304665 та п/р зі спеціальним режимом використання 60 філія ЛОУ АТ «Ощадбанк», код 31443937, МФО 304665.

При цьому враховуючи вищевикладене та з огляду на норми статті 10 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», за якими єдиним належним та достатнім документом, що підтверджує настання обставин непереборної сили (форс-мажору), що мали місце на території проведення антитерористичної операції, як підстави для звільнення від відповідальності за невиконання (неналежного виконання) зобов'язань, є сертифікат Торгово-промислової палати України, посилання відповідача на можливість застосування обставин форс - мажору як підстави для звільнення від відповідальності за несвоєчасну оплату спожитої електричної енергії судом оцінюються критично.

Крім того, укладаючи спірний правочин, відповідач зобов'язався своєчасно здійснювати оплату спожитої електричної енергії на підставі виставлених позивачем рахунків, а спірний Договір не містить умов, якими сплата за поставлену позивачем активну електричну енергію та за перетікання реактивної електричної енергії ставиться в залежність від наявності податкових накладних.

При цьому взаємовідносини, які виникають в процесі продажу і купівлі електричної енергії між виробниками або постачальниками електричної енергії та споживачами (на роздрібному ринку електричної енергії) регулюються Правилами користування електричною енергією (далі - ПКЕЕ), затвердженими Постановою Національної комісії з питань регулювання електроенергетики України від 31 липня 1996 року № 28, дія яких поширюється на всіх юридичних осіб та фізичних осіб (крім населення).

Зокрема, за приписами п. 10.2. ПКЕЕ споживач електричної енергії зобов'язаний користуватися електричною енергією виключно на підставі договору (договорів), оплачувати обсяг спожитої електричної енергії, а також здійснювати інші платежі відповідно до умов договору та рахунків, виставлених на підставі актів про порушення цих Правил та умов договору тощо.

Суд зазначає, що питання, пов'язані зі складанням та наданням позивачем як постачальником податкових накладних регулюється Податковим кодексом України. Водночас, норми Податкового кодексу України не ставлять в залежність договірні відносини і порядок складання податкових накладних, встановлення дотримання/порушення якого не входить до предмету доказування у даній справі.

Отже відсутність податкових накладних, на яку також посилається відповідач, не звільняє останнього від договірного обов'язку своєчасного внесення вартості отриманої електричної енергії.

З огляду на вищевикладене, враховуючи встановлення факту прострочення виконання зобов'язання відповідачем, за висновками суду позивач вправі вимагати стягнення з відповідача пені, трьох процентів річних та інфляційних втрат від простроченої суми боргу.

Рішення суду про задоволення позову може бути прийнято виключно у тому випадку, коли подані позивачем докази дозволять суду зробити чіткий, конкретний та безумовний висновок про обґрунтованість та законність вимог позивача.

Відповідно до пункту 1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 23.03.2012 № 6 "Про судове рішення" рішення з господарського спору повинно прийматись у цілковитій відповідності з нормами матеріального і процесуального права та фактичними обставинами справи, з достовірністю встановленими господарським судом, тобто з'ясованими шляхом дослідження та оцінки судом належних і допустимих доказів у конкретній справі.

Враховуючи вищевикладене та виходячи з того, що позов доведений позивачем, обґрунтований матеріалами справи та відповідачем не спростований, суд доходить висновку, що вимоги позивача підлягають задоволенню.

Оскільки спір виник з вини відповідача, відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України судові витрати покладаються судом на відповідача.

Керуючись ст.ст. 124, 129 Конституції України, ст.ст. 4-2, 4-3, 33, 43, 44, 49, 82-85, 116 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Концерну радіомовлення, радіозв'язку та телебачення (04112, місто Київ, вул. Дорогожицька, буд. 10, код 01190043) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Луганське енергетичне об'єднання" (91021, м. Луганськ, квартал Гайового, будинок 35 А, код 31443937) 12103,55 грн. пені, 6558,86 грн. процентів річних та 75428,65 грн. втрат від інфляції, а також 1411,37 грн. судового збору.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Повний текст рішення складений та підписаний 17 листопада 2016 року.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Київського апеляційного господарського суду шляхом подання протягом 10 днів з дня складання та підписання повного тексту рішення апеляційної скарги через Господарський суд міста Києва.

Суддя А.М. Селівон