РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.11.2016Справа №910/18662/16

За позовом Публічного акціонерного товариства «Акціонерний банк «Укргазбанк»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Реал-Контакт»

про скасування оперативно-господарської санкції щодо недопущення до приміщень

Суддя Сівакова В.В.

Представники сторін:

від позивача Цурка Н.О. - по дов. № 04 від 11.01.2016

від відповідача Зорич Г.А. - по дов. № б/н від 11.01.2016

СУТЬ СПОРУ:

На розгляд Господарського суду міста Києва передані вимоги Публічного акціонерного товариства «Акціонерний банк «Укргазбанк» про скасування оперативно-господарської санкції Товариства з обмеженою відповідальністю «Реал-Контакт» у вигляді заборони Публічному акціонерному товариству «Акціонерний банк «Укргазбанк» доступу до приміщення № 1 та № 2 загальною площею 1 107,92 кв. м., що знаходиться за адресою: м. Київ, пров. Куренівський, 12, літера А, накладену на підставі договору суборенди № ДС 679 від 19.04.2014.

Позовні вимоги мотивовані тим, що позивач на підставі договору суборенди № 679 від 19.04.2014 є суборендарем вказаних вище приміщень. Позивач листом від 29.907.2015, який отримано відповідачем 10.08.2015 повідомив про необхідність поповнення гарантійного платежу. Строк виконання зобов'язання встановлений у п. 1.5.6 договору повинен бути виконаний не пізніше 24.08.2015. Оскільки 24.06.2015 - неробочий день остаточна оплата мала бути проведена 25.08.2015. Листом від 25.08.2015 відповідач з посиланням на п. 5.4 договору повідомив позивача про необхідність з'явитись 27.08.2015 для участі в опечатуванні приміщень, у зв'язку з наявністю заборгованості. 27.08.2015 позивачем з посиланням на п. 5.4.1 договору складено акти заборони доступу та опечатування нежитлових приміщень від 27.08.2015. Позивачем заблоковано доступ до приміщень за прострочення відповідачем зобов'язання за 1 день. Позивач вважає, що відповідачем передчасно застосовані санкції що передбачені п. 5.4 договору. Фактично відповідач відібрав приміщення та позбавив позивача тог на що він розраховував коли укладав договір суборенди.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 13.10.2016 порушено провадження у справі № 910/18662/16 та призначено її до розгляду на 27.10.2016.

Позивачем в судовому засіданні 27.10.2016 в порядку ст. 22 Господарського процесуального кодексу України подано заяву про зміну предмету позову, відповідно до якої просить суд зобов'язати відповідача надати доступ до приміщення № 1 та № 2 загальною площею 1 107,92 кв. м., що знаходиться за адресою: м. Київ, пров. Куренівський, 12, літера А, накладену на підставі договору суборенди № ДС 679 від 19.04.2014.

Відповідач у поданому в судовому засіданні 27.10.2016 відзиві на позовну заяву проти задоволення позовних вимог заперечує повністю посилаючись на те, що згідно договору від 01.05.2014 орендарем за договором суборенди № ДС 679 від 19.04.2014 став відповідач. Строк оренди встановлено з 01.05.2014 до 28.06.2016. Листом № 10162/5615/2015 від 23.06.2015 позивач повідомив відповідача про дострокове припинення договору та переміщення структурних підрозділів із орендованих приміщень до власних. У відповідь листом № 4522 від 25.06.2015 відповідач не погодився на розірвання договору та повідомив, що договірні відносини необхідно припинити у відповідності до умов договору. Проте, позивач самовільно звільнив приміщення, не повернув їх за актом приймання-передачі, не сплати орендну плату та інші платежі. За умовами п. 7.3 договору останнім днем оплати орендної плати є дата повернення приміщення за актом приймання-передачі. Позивач не оплатив платежі за період з вересня по грудень 2015 року та по акту приміщення не передав. Листом № 5394 від 31.12.2015 відповідач повідомив позивача про відмову від договору суборенди мотивуючи несплатою позивачем заборгованості з орендної плати більше трьох місяців підряд на підставі ч. 2 ст. 782 Цивільного кодексу України. Пунктом 5.4. договору у разі несплати орендної плати та інших платежів орендар має право застосувати до суборендаря санкції у вигляді, зокрема, обмеження доступу до приміщень. Отже, відповідач вважає, що правомірно застосував відповідні санкції.

Відповідачем в судовому засіданні 27.10.2016 подано клопотання про припинення провадження у справі на підставі п. 1-1 ст. 80 Господарського процесуального кодексу України, посилаючись на те, що листом № 5394 від 31.12.2015 відповідач повідомив позивача про відмову від договору суборенди з 31.12.2015 мотивуючи несплатою позивачем заборгованості з орендної плати більше трьох місяців підряд на підставі ч. 2 ст. 782 Цивільного кодексу України. Вважає, що на розгляд справи предмет спору відсутній, оскільки санкція вже не діє, договір є припиненим, позивач не перебуває у приміщеннях.

Суд розглянувши клопотання відповідача про припинення провадження у справі відмовляє в його задоволенні з огляду на наступне

Стаття 80 Господарського процесуального кодексу України містить вичерпний перелік підстав з яких господарський суд припиняє провадження у справі.

Припинення провадження у справі - це форма завершення справи, яке зумовлене передбаченими законом обставинами, які повністю відкидають можливість судочинства.

Відповідно до п. 1-1 ст. 80 Господарського процесуального кодексу України суд припиняє провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Господарський суд припиняє провадження у справі у зв'язку з відсутністю предмета спору, зокрема, в тому випадку коли спір врегульовано самими сторонами шляхом перерахування боргу (передачі майна чи усунення перешкод у користуванні ним) після звернення кредитора з позовом за умови подання доказів такого врегулювання.

Сторонами належних доказів в підтвердження врегулювання спору у даній справі не подано, а отже у суду відсутні підстави для припинення провадження у справі на підставі п. 1-1 ст. 80 Господарського процесуального кодексу України.

В судовому засіданні 27.10.2016 на підставі ст. 77 Господарського процесуального кодексу України було оголошено перерву до 10.11.2016.

Відповідачем в судовому засіданні 10.11.2016 подано відзив на заяву про зміну предмету позову, в якому зазначає, що обраний позивачем спосіб захисту прав не відповідає способам, встановленим законодавством, і як наслідок не призводить до поновлення його порушеного права. Зазначає, що договір № ДС 679 від 19.04.2014 між сторонами припинений, тому не може мова йти про зобов'язальні відносини між сторонами та про наявність у відповідача обов'язку з доступу до приміщень за припиненим договором. Вважає, що право позивача не є порушеним.

В судовому засіданні 10.11.2016 на підставі ст. 77 Господарського процесуального кодексу України було оголошено перерву до 15.11.2016.

В судовому засіданні 15.11.2016, відповідно до ст. 85 Господарського процесуального кодексу України, оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи та заслухавши пояснення представників сторін, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

19.04.2014 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Форум-Менеджмент Груп» (орендар) та Публічним акціонерним товариством «Акціонерний банк «Укргазбанк» (суборендар) було укладено договір суборенди № ДС 679 (далі - договір).

Відповідно до п. 1.1. договору орендар зобов'язався передати в суборенду, а суборендар зобов'язується прийняти згідно умов цього договору приміщення, які знаходяться за адресою: м. Київ, пров. Куренівський, 12, літера А.

Згідно з п. 1.1.1 договору орендар передає суборендарю наступні нежитлові приміщення:

приміщення № 1 - площею 229,20 кв. м., яке розташоване в корпусі А на сьомому поверсі. офіс А-703 (плюс фактор приміщень спільного користування);

приміщення № 2 площею 778,00 кв. м., яке розташоване в корпусі А, вхід А1 на цокольному поверсі, офіс А-001 (плюс фактор приміщень спільного користування).

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що вимоги позивача не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Згідно ст. 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до абзацу 2 ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно з п. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ст. 626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов'язками наділені обидві сторони договору.

Згідно ст. 627 Цивільного кодексу України встановлено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ст. 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови, визначені на розсуд сторін і погодженні ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно з п. 3 ст. 774 Цивільного кодексу України до договору піднайму застосовуються положення по договір найму.

Статтею 759 Цивільного кодексу України встановлено, що за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Відповідно до ч.1 ст. 763 Цивільного кодексу України договір найму укладається на строк, встановлений договором.

Згідно з п. 1.2.1 договору строк суборенди встановлено з 01.05.2014 до 28.06.2016.

Договором від 01.05.2014 про внесення змін до договору суборенди № ДС 679 від 19.05.2014, укладеним між Товариством з обмеженою відповідальністю «Форум-Менеджмент Груп», Товариством з обмеженою відповідальністю «Реал Контакт» та Публічним акціонерним товариством «Акціонерний банк «Укргазбанк» було змінено орендаря на Товариство з обмеженою відповідальністю «Реал Контакт».

За приписами ст. 765 Цивільного кодексу України наймодавець зобов'язаний передати наймачеві майно у користування негайно або у строк встановлений договором найму.

Відповідно до п. 7.1 договору суборендар вступає у користування приміщенням у день підписання сторонами акту прийому-передачі приміщення.

Згідно актів прийому-передачі від 01.05.2014 орендар передав, а суборендар прийняв обидва приміщення загальною площею 1007,20 кв. м.

Пункт 9.2 договору передбачає можливість у випадку домовленості сторін укладення сторонами угоди про призупинення або припинення дії договору.

Листом № 10162/5615/2015 від 23.06.2015 позивач посилаючись на прийняте банком рішення про переміщення структурних підрозділів із суборендованих приміщень до власних приміщень просив відповідача надати відповідно до п. 9.2, 12.7 договору до 30.06.2016 згоду на укладення додаткової угоди про розірвання договору суборенди № ДС 679 від 19.04.2014.

Відповідач у відповідь листом № 4522 від 25.06.2015 повідомив про неможливість надання згоди на дострокове розірвання договору. Відповідач також зазначив, що в односторонньому порядку договір може бути припинений, якщо орендаря повідомлено за два місяці до дня такого припинення, тобто з 23.08.2015, при виконанні умов п. 12.6 договору, зокрема сплати всіх платежів, штрафу та повернення приміщення по акту приймання-передачі.

Отже, сторони не дійшли згоди про розірвання договору.

Пунктом 16.5 договору передбачено, що суборендар має право в односторонньому порядку припинити дію цього договору, з обов'язковим наданням орендарю письмового повідомлення за 2 (два) місяці до дня такого припинення, при виконані умов п. 12.6 договору. Зазначене повідомлення буде вважатися наданим орендарю належним чином, якщо воно направлено цінним листом з описом вкладення та повідомленням про вручення за допомогою УДППЗ «Укрпошта» або особисто вручено кур'єром під розпис уповноваженої стороною особи.

Згідно з п. 12.6 договору у випадку дострокового припинення цього договору з ініціативи суборендаря або у випадку дострокового припинення дії цього договору внаслідок порушення суборендарем своїх зобов'язань, встановлених цим договором, суборендар зобов'язаний сплатити орендарю штраф в розмірі трьохмісячної орендної плати (з урахуванням ПДВ) по цьому договору (вартість послуг суборенди), яка буде діяти на момент припинення дії цього договору з урахуванням п.п 2.3, 2.5 цього договору. За ініціативою орендаря такий штраф може бути повністю або частково погашений за рахунок гарантійного платежу.

Отже, з урахуванням вказаних умов договору він міг бути припиненим в односторонньому порядку з ініціативи позивача лише з 23.08.2015 та при умові сплати позивачем штрафу. Однак, позивачем доказів сплати штрафу у розмірі визначеному п. 12.6 договору не подано.

В подальшому листами № 10131/6957/2015 від 06.08.2015 та № 10131/6977/2015 від 07.08.2015 позивач повідомив відповідача про те, що в період з 07.08.2015 по 18.08.2015 ним буде здійснено переміщення співробітників та майна (меблів, комп'ютерної техніки, документів) з суборендованих приміщень, зазначивши залучені до цього транспортні засоби.

Матеріали справи свідчать, що Публічне акціонерне товариство «Акціонерний банк «Укргазбанк» зверталось до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Реал-Контакт» про внесення змін до договору суборенди № ДС 679 від 19.04.2014 в частині його дії до 31.08.2015.

Проте, рішенням Господарського суду міста Києва від 28.10.2015 у справі № 910/24232/15, яке залишено без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 14.12.2015 та постановою Вищого господарського суду України від 25.01.2016, в задоволені позову було відмовлено.

Згідно з п. 1.5.6 договору суборендар зобов'язаний по закінченні першого, а потім другого року суборенди протягом 10 календарних днів з моменту направлення повідомлення-розрахунку від орендаря поповнити суму гарантійного платежу до розміру, який дорівнює двом місячним орендним платам виходячи з суми місячної орендної плати, діючої на початок другого, а потім третього року суборенди.

Відповідач листом № 4686 від 29.07.2016 звернувся до позивача з вимогою протягом 10 календарних днів з моменту отримання цього повідомлення поповнити суму гарантійного платежу на суму 245 860,89 грн. Даний лист отримано позивачем 10.08.2016 та зареєстровано за вх. № 15/17138, що підтверджується відповідною відміткою.

Отже, позивач мав сплатити гарантійний платіж до 20.08.2015 включно, та оскільки 20.08.2016 припадає на вихідний день з урахуванням ст. 254 Цивільного кодексу України оплата мала бути здійснена 22.08.2015.

Відповідно до п. 5.4 договору у випадку прострочення сплати орендної плати, плати за сервісне обслуговування, та/або порушення строків виконання зобов'язань, передбачених п. 1.5 цього договору, орендар має право застосувати до суборендаря таку оперативно-господарську санкцію як обмеження доступу суборендаря до приміщень (обмеження доступу включає заборону в тому числі шляхом опечатування приміщень, входити до приміщень, забирати, вносити, вивозити будь-яке майно, що знаходиться в приміщеннях, користуватися приміщеннями його працівникам, представникам, відвідувачам або іншим особам, що діють від імені або в інтересах суборендаря).

Як вбачається з матеріалів справи 27.08.2015 комісією у складі представників ТОВ «Реал-Контакт» (орендаря), ТОВ «Форум Еволюшн» (власника) і представників служби НТП ГРБП та охорони складено акт заборони доступу та опечатування нежитлових приміщень. В акті зафіксовано, що в приміщеннях майно відсутнє.

Таким чином не відповідають дійсності посилання позивача, що він мав сплатити гарантійний платіж 25.08.2015 та відповідач передчасно застосував санкції, оскільки прострочення оплати мало лише 1 (один) день.

Згідно з п. 7.3 договору орендна плата та плата за сервісне обслуговування приміщення нараховується до дати повернення приміщення (включаючи день підписання акту прийому-передачі).

Доказів того, що сторонами складено акт прийому-передачі приміщення з оренди не подано.

Також не подано доказів того, що позивачем сплачено орендну плату за період з вересня по грудень 2015 року.

Відповідно до п. 5 ст. 762 Цивільного кодексу України плата за користування майном вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Стаття 651 Цивільного кодексу України встановлює, що у разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є розірваним або зміненим.

Частиною 1 статті 782 Цивільного кодексу України передбачено право наймодавця відмовитись від договору найму і вимагати повернення речі, якщо наймач не вносить плату за користування річчю протягом трьох місяців підряд.

Умовами договору (п. 16.3) передбачено право орендаря на односторонню відмову від договору у випадку, якщо суборендар один або більше разів прострочив сплату орендної плати та/чи сервісних послуг проти встановлених цим договором термінів платежу.

Позивач у відповідності до вищезазначених норм листом № 5394 від 31.12.2015 повідомив відповідача (отримано відповідачем 31.12.2015) про відмову від договору суборенди № ДС 679 від 19.04.2014, в зв'язку з неналежним виконанням умов договору по сплаті орендної плати за період з вересня по грудень 2015 року, та вимагав сплатити борг.

Згідно п. 2 ст. 782 Цивільного кодексу України у разі відмови наймодавця від договору найму договір є розірваним з моменту одержання наймачем повідомлення наймодавця про відмову від договору.

Враховуючи викладене, договір суборенди № ДС 679 від 19.04.2014 вважається розірваним з 31.12.2015.

Орендою є засноване на договорі, строкове, платне користування майном, необхідним орендареві для здійснення підприємницької та іншої діяльності.

Згідно із ч. 1 ст. 67 Господарського кодексу України відносини підприємства з іншими підприємствами, організаціями і громадянами в усіх сферах господарської діяльності здійснюються на основі договорів.

З розірванням договору позивач втратив статус суборендаря і, оскільки інших доказів щодо підтвердження права користування приміщеннями не має, то вимога про зобов'язання відповідача надати доступ до приміщення № 1 та № 2 загальною площею 1 107,92 кв. м., що знаходиться за адресою: м. Київ, пров. Куренівський, 12, літера А не підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. 1 Господарського процесуального кодексу України підприємства, установи, організації, інші юридичні особи мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів.

Згідно ст. 34 Господарського процесуального кодексу України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Обов'язок доказування та подання доказів відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України розподіляється між сторонами виходячи з того, хто посилається на певні юридичні факти, які обґрунтовують його вимоги та заперечення.

Це стосується позивача, який мав довести наявність тих обставин, на підставі яких він звернувся до господарського суду з позовними вимогами про надання доступу до приміщень.

З огляду на вищевикладене, позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Акціонерний банк «Укргазбанк» необґрунтовані та задоволенню не підлягають повністю.

Витрати по сплаті судового збору, відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на позивача.

Керуючись ст. ст. 49, 82-85 ГПК України,-

В И Р І Ш И В:

В позові відмовити повністю.

Повне рішення складено 22.11.2016.

Суддя В.В.Сівакова