ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.11.2016 р. Справа № 917/1507/16

за позовною заявою Карлівського колективного будівельно-монтажного об"єднання "Райагробуд" (вул. Комарова, 21, м. Карлівка, Полтавська область, 39500; адреса для листування: а/с 1841, АДРЕСА_1, 36007; ід. код 03585745)

до Полтавського обласного міжгосподарського виробничого об"єднання по агропромисловому будівництву "Полтавоблагробуд" (вул. Шевченко, 52, м. Полтава, 36039, ід. код 03089378)

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - суб"єкт державної реєстрації - Полтавська міська рада (36000, м. Полтава, вул. Соборності, 36)

про виділення частки у статутному фонді

Суддя Ореховська О.О.

За участю представників:

від позивача: ліквідатор ОСОБА_1, постанова господарського суду Полтавської області від 16.10.2012 р. у справі № 18/1916/12

від відповідача:

- ОСОБА_2, посвідчення адвоката від 23.12.2015р. № 495, витяг з угоди на представництво інтересів у господарській справі від 10.10.2016р.;

- ОСОБА_3, довіреність від 15.11.2016р. № 44

від третьої особи: не з"явився

В судовому засіданні 17.11.2016р. оголошено вступну та резолютивну частини рішення згідно ст. 85 Господарського процесуального кодексу України.

Суть справи: розглядається позовна заява Карлівського колективного будівельно-монтажного об"єднання "Райагробуд" (з урахуванням заяви про зміну предмету позову від 26.10.2016р. за № 02-06-321 - а.с. 40 т. 8) до Полтавського обласного міжгосподарського виробничого об"єднання по агропромисловому будівництву "Полтавоблагробуд", третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - суб"єкт державної реєстрації - Полтавська міська рада про виділення частки Карлівського колективного будівельно-монтажного об"єднання "Райагробуд" у статутному фонді Полтавського обласного міжгосподарського виробничого об"єднання по агропромисловому будівництву "Полтавоблагробуд".

За змістом положень статті 55 Конституції України кожному гарантується захист прав і свобод у судовому порядку.

Пунктом першим статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у рішенні у справі "Сокуренко і Стригун проти України" від 20 липня 2006 року зазначив, що фраза "встановленого законом" поширюється не лише на правову основу самого існування "суду", але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. У рішенні у справі "Занд проти Австрії" висловлено думку, що термін "судом, встановленим законом" у пункті першому статті 6 Конвенції передбачає "усю організаційну структуру судів, включно з [...] питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів [...]".

Відповідно до положень статті 41 ГПК господарські суди вирішують господарські спори у порядку позовного провадження, передбаченому цим Кодексом. Господарські суди розглядають справи про банкрутство у порядку провадження, передбаченому цим Кодексом, з урахуванням особливостей, встановлених Законом України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом".

Згідно з пунктами 2, 7 частини першої статті 12 ГПК господарським судам підвідомчі справи про банкрутство; справи у спорах з майновими вимогами до боржника, стосовно якого порушено справу про банкрутство, у тому числі справи у спорах про визнання недійсними будь-яких правочинів (договорів), укладених боржником; стягнення заробітної плати; поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника, за винятком спорів, пов'язаних із визначенням та сплатою (стягненням) грошових зобов'язань (податкового боргу), визначених відповідно до Податкового кодексу України, а також справ у спорах про визнання недійсними правочинів (договорів), якщо з відповідним позовом звертається на виконання своїх повноважень контролюючий орган, визначений Податковим кодексом України.

Частиною дев'ятою статті 16 ГПК (виключна підсудність справ) передбачено, що справи у майнових спорах, передбачених пунктом 7 частини першої статті 12 цього Кодексу, розглядаються господарським судом, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство.

Зазначені норми кореспондуються з положеннями частини четвертої статті 10 Закону N 2343-XII, відповідно до якої суд, упровадженні якого перебуває справа про банкрутство, вирішує усі майнові спори з вимогами до боржника, у тому числі спори про визнання недійсними будь-яких правочинів (договорів), укладених боржником, тощо.

Системний аналіз положень Закону N 2343-XII дає підстави для висновку, що з моменту порушення стосовно боржника справи про банкрутство він перебуває в особливому правовому режимі, який змінює весь комплекс юридичних правовідносин боржника, і спеціальні норми Закону N 2343-XII мають пріоритет у застосуванні при розгляді справ про банкрутство щодо інших законодавчих актів України, а тому правочини (договори) або майнові дії боржника, які були вчинені боржником після порушення справи про банкрутство або протягом одного року, що передував порушенню справи про банкрутство, можуть бути відповідно визнані недійсними або спростовані господарським судом у межах провадження у справі про банкрутство за заявою арбітражного керуючого або конкурсного кредитора (частина перша статті 20 Закону N 2343-XII); за позовом розпорядника майна (частина дев'ята статті 22 Закону N 2343-XII); за заявою комітету кредиторів (частина восьма статті 26 Закону N 2343-XII); за заявою керуючого санацією (частина п'ята статті 28 Закону N 2343-XII); за заявою ліквідатора (частина друга статті 41 Закону N 2343-XII).

Отже, за умови порушення провадження у справі про банкрутство боржника, особливістю вирішення таких спорів є те, що вони розглядаються та вирішуються господарським судом без порушення нових справ, що узгоджується із загальною спрямованістю Закону N 2343-XII, який передбачає концентрацію всіх спорів у межах справи про банкрутство задля судового контролю у межах цього провадження за діяльністю боржника, залучення всього майна боржника до ліквідаційної маси та проведення інших заходів, метою яких є повне або часткове задоволення вимог кредиторів.

Відповідної правової позиції дотримується Верховний Суд України у своїй постанові від 13.04.2016р. , прийнятій за результатами перегляду справи № 908/4804/14.

В провадженні господарського суду Полтавської області (суддя Ореховська О.О.) перебувають:

- справа № 917/1507/16 за позовною заявою Карлівського колективного будівельно-монтажного об"єднання "Райагробуд" (ід. код 03585745) (надалі в тексті - позивач - Карлівське КБМО "Райагробуд") до Полтавського обласного міжгосподарського виробничого об"єднання по агропромисловому будівництву "Полтавоблагробуд" ( ід. код 03089378) (надалі в тексті - відповідач , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - суб"єкт державної реєстрації - Полтавська міська рада (надалі в тексті - третя особа) про виділення частки у статутному фонді;

- справа № 18/1916/12 про банкрутство Карлівського колективного будівельно-монтажного об"єднання "Райагробуд" (ід. код 03585745) (позивач у справі № 917/1507/16), яка порушена за заявою Управління Пенсійного фонду України в Карлівському районі відповідно до вимог Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом".

Відповідно до ст. 58 Господарського процесуального кодексу України суддя має право обєднати декілька однорідних позовних заяв або справ у яких беруть участь ті ж самі сторони, в одну справу, про що зазначається в ухвалі про порушення справи або у рішенні.

Зважаючи на те, що в провадженні господарського суду Полтавської області перебуває справа № 18/1916/12 про банкрутство Карлівського КБМО "Райагробуд" (ід. код 03585745) (позивач), суд вважає за необхідне задля судового контролю у межах провадження у справі № 18/1916/12 про банкрутство за діяльністю боржника - Карлівського КБМО "Райагробуд", об'єднати в порядку ст. 58 Господарського процесуального кодексу України в одне провадження справи № 917/1507/16 та № 18/1916/12, приєднавши матеріали справи № 917/1507/16 до справи № 18/1916/12 про банкрутство Карлівського КБМО "Райагробуд", про що і вказує в ухвалі.

Через канцелярію господарського суду Полтавської області позивача подав:

- з супровідним листом від 04.11.2016р. за № 02-06/356 (вх. № 13732 від 07.11.2016р.) документальні докази направлення заяви про зміну предмету позову третій особі;

- клопотання від 16.11.2016р., б/н (вх. № 14318 від 17.11.2016р.) про призначення судової експертизи у справі, на вирішення якої поставити наступне питання: " Виділити частку Карлівського колективного будівельно-монтажного об"єднання "Райагробуд" (вул. Комарова, 21, м. Карлівка, Полтавська область, 39500; ід. код 03585745) в майні Полтавського обласного міжгосподарського виробничого об"єднання по агропромисловому будівництву "Полтавоблагробуд" (вул. Шевченко, 52, м. Полтава, 36039, ід. код 03089378) пропорційно частки у статутному капіталі Полтавського обласного міжгосподарського виробничого об"єднання по агропромисловому будівництву "Полтавоблагробуд" з врахуванням ст. ст. 368, 370 ЦК України та ч. 5 ст. 26 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом". "

Клопотання позивача про призначення судової експертизи судом відхиляється з огляду на наступне.

Відповідно до статті 41 Господарського процесуального кодексу України для роз'яснення питань, що виникають при вирішенні господарського спору і потребують спеціальних знань, господарський суд призначає судову експертизу. Учасники судового процесу мають право пропонувати господарському суду питання, які мають бути роз'яснені судовим експертом. Остаточне коло цих питань встановлюється господарським судом в ухвалі. Проведення судової експертизи доручається державним спеціалізованим установам чи безпосередньо особам, які відповідають вимогам, встановленим Законом України "Про судову експертизу". Особа, яка проводить судову експертизу користується правами і несе обов'язки, зазначені у статті 31 цього Кодексу.

Як зазначається в пункті 2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 4 від 23.03.2012 року "Про деякі питання практики призначення судової експертизи" відповідно до статті 1 Закону України "Про судову експертизу" судова експертиза - це дослідження експертом на основі спеціальних знань матеріальних об'єктів, явищ і процесів, які містять інформацію про обставини справи, що перебуває у провадженні, зокрема, суду. Водночас і згідно з частиною першою статті 41 ГПК експертиза призначається для з'ясування питань, що потребують спеціальних знань. Із сукупності наведених норм матеріального і процесуального права вбачається, що неприпустимо ставити перед судовими експертами правові питання, вирішення яких чинним законодавством віднесено до компетенції суду, зокрема, про відповідність окремих нормативних актів вимогам закону, про правову оцінку дій сторін тощо. Судова експертиза призначається лише у разі дійсної потреби у спеціальних знаннях для встановлення фактичних даних, що входять до предмета доказування, тобто у разі, коли висновок експерта не можуть замінити інші засоби доказування.

Враховуючи викладені обставини, та той факт, що правове питання виділення частки позивача у статутному фонді відповідача чинним законодавством віднесено до компетенції суду і, на думку суду, не потребує спеціальних знань, суд не вбачає підстав для проведення судової експертизи.

Через канцелярію господарського суду Полтавської області від відповідача надійшов відзив (вх. № 13826 від 08.11.2016р.) на позовну заяву в редакції від 26.10.2016р. за № 02-06/321 про зміну предмету позову.

Представник позивача в судовому засіданні заявлені вимоги підтримує, на їх задоволенні наполягає. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що Карлівське КБМО "Райагробуд" знаходиться у процедурі банкрутства - ліквідації, введеної постановою господарського суду Полтавської області від 16.10.2012 р. по справі № 18/1916/12. В ході ліквідаційної процедури ліквідатором з'ясовано, що позивач - Карлівське КБМО "Райагробуд" є засновником (учасником) відповідача - ПОМВОАБ "Полтавоблагробуд". Вказує, що в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань відомості про засновників відповідача відсутні. Також за даними зазначеного реєстру розмір внеску до статутного фонду відповідача становить 0,00грн. Зазначає, що за приписами ч. 5 ст. 26 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" ліквідатор, виявивши частку, яка належить банкруту в спільному майні, з метою задоволення вимог кредиторів у встановленому порядку порушує питання про виділення цієї частки. У зв'язку з цим просить суд виділити частку Карлівського КБМО "Райагробуд" в майні ПОМВОАБ "Полтавоблагробуд" пропорційно частки у статутному капіталі ПОМВОАБ "Полтавоблагробуд".

Відповідач у відзивах на позовну заяву (вх. № 12649 від 13.10.2016р. - а.с. 27-37 т. 8, вх. 13826 від 08.11.2016р. - 123-124 т. 8) та його представник в судовому засіданні проти позову заперечує з підстав, викладених у зазначених відзивах на позовну заяву. Зокрема, зазначає, що згідно з положеннями діючого Статуту відповідача формування (створення) статутного фонду (капіталу) не передбачено, відповідно учасники ПОМВОАБ "Полтавоблагробуд", до складу яких входить і позивач, не мають права на виділення частки майна ПОМВОАБ "Полтавоблагробуд", оскільки їх частка не визначена установчими документами і не сформована грошовими вимогами або майновими внесками.

Третя особа відзив на позовну заяву в редакції заяви позивача від 26.10.2016р. за № 02-06/321 про зміну предмета позову не надала. Явка третьої особи в судове засідання обов"язковою не визнавалась, про час, дату та місце проведення судового засідання повідомлена належним чином , що підтверджується наявним в матеріалах справи (а.с. 116 т. 8) повідомленням про вручення рекомендованого поштового відправлення - копії ухвали суду від 27.10.2016р. та судовою розпискою ( а.с. 112 т.8).

Також, ухвала господарського суду Полтавської області від 27.10.2016 р. по даній справі розміщена в Єдиному Державному реєстрі судових рішень (www.reyestr.court.gov.ua). Відповідно до Закону України "Про доступ до судових рішень" судові рішення, внесені до Реєстру, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному веб-порталі судової влади України. Загальний доступ до судових рішень на офіційному веб-порталі судової влади України забезпечується з дотриманням вимог статті 7 цього Закону. Для реалізації права доступу до судових рішень, внесених до Реєстру, користувачу надаються можливості пошуку, перегляду, копіювання та роздрукування судових рішень або їхніх частин. Отже, третя особа була обізнана про дату, час та місце проведення судового засідання по даній справі.

Враховуючи те, що нез'явлення представника третьої особи не перешкоджає розгляду справи по суті, а матеріали справи є достатніми для вирішення спору в даному судовому засіданні, суд вважає за можливе розглянути позов за відсутності представника третьої особи, за наявними у справі матеріалами згідно приписів ст. 75 Господарського процесуального кодексу України.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши в судовому засіданні представників сторін, суд встановив:

В провадженні господарського суду Полтавської області знаходиться справа № 18/1916/12 про банкрутство Карлівського колективного будівельно-монтажного об"єднання "Райагробуд", м. Карлівка Полтавської області ( код 03585745) (позивача у даній справі), порушена за заявою Управління Пенсійного фонду України в Карлівському районі, м. Карлівка Полтавської області відповідно до вимог Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом".

Згідно ст. 4-1 Господарського процесуального кодексу України господарські суди розглядають справи про банкрутство у порядку провадження, передбаченого цим Кодексом, з урахуванням особливостей, встановлених Законом України „Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом".

Законом України "Про внесення змін до Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" від 22.11.2011 р. № 4212-VІ, який набрав чинності 19.01.2013р., внесено зміни до Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" від 14.05.1992 р. № 2343-XII (зі змінами і доповненнями) та викладено його в новій редакції.

З огляду на приписи п. 1-1 розділу Х "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" (в редакції Закону України № 4212-VІ від 22.12.2011 р.) розгляд справи про банкрутство Карлівського КБМО "Райагробуд" здійснюється судом за нормами Закону України Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом в редакції Закону від 14.05.1992 р. № 2343-XII (зі змінами і доповненнями).

Суд встановив, що постановою господарського суду Полтавської області від 16.10.2012 р. у справі № 18/1916/12 (а.с. 13 т. 8) Карлівське КБМО "Райагробуд" визнано банкрутом та відкрито ліквідаційну процедуру, ліквідатором підприємства-банкрута призначено арбітражного керуючого ОСОБА_1 з наданням йому повноважень відповідно до положень Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" (далі - Закон про банкрутство)

Ведення ліквідаційної процедури передбачає реалізацію всіх активів підприємства-банкрута в рахунок погашення його боргу перед кредиторами.

Відповідно до ст. 1 Закону про банкрутство ліквідатор - фізична особа, яка відповідно до рішення господарського суду організовує здійснення ліквідаційної процедури боржника, визнаного банкрутом, та забезпечує задоволення визнаних судом вимог кредиторів у встановленому цим Законом порядку;

Згідно ст. 25 Закону про банкрутство ліквідатор з дня свого призначення здійснює такі повноваження: приймає до свого відання майно боржника, вживає заходів по забезпеченню його збереження; виконує функції з управління та розпорядження майном банкрута; здійснює інвентаризацію та оцінку майна банкрута згідно з законодавством; аналізує фінансове становище банкрута; реалізує майно банкрута у порядку, передбаченому цим Законом; виконує повноваження керівника (органів управління) банкрута; очолює ліквідаційну комісію та формує ліквідаційну масу, тощо.

Відповідно до ч. 1 ст. 26 Закону про банкрутство усі види майнових активів (майно та майнові права) банкрута, які належать йому на праві власності або повного господарського відання на дату відкриття ліквідаційної процедури та виявлені в ході ліквідаційної процедури, включаються до складу ліквідаційної маси, за винятком об'єктів житлового фонду, в тому числі гуртожитків, дитячих дошкільних закладів та об'єктів комунальної інфраструктури, які в разі банкрутства підприємства передаються в порядку, встановленому законодавством, до комунальної власності відповідних територіальних громад без додаткових умов і фінансуються в установленому порядку.

Частина 5 ст. 26 Закону про банкрутство визначає, що ліквідатор, виявивши частку, яка належить банкруту в спільному майні, з метою задоволення вимог кредиторів в установленому порядку порушує питання про виділення цієї частки.

В ході ліквідаційної процедури ліквідатором Карлівського КБМО "Райагробуд" - арбітражним керуючим ОСОБА_1 встановлено, що Карлівське КБМО "Райагробуд" є засновником (учасником) ПОМВОАБ "Полтавоблагробуд". У зв"язку з цим, позивач звернувся до господарського суду з позовом до ПОМВОАБ "Полтавоблагробуд", в якому, з урахуванням заяви про зміну предмета позову від 26.10.2016р. за № 02-06-321 ( а.с. 40 т. 8), та посилання на ст. ст. 368, 370 ЦК України та ч. 5 ст. 26 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", просить суд виділити частку Карлівського КБМО "Райагробуд" в майні ПОМВОАБ "Полтавоблагробуд" пропорційно частки у статутному капіталі ПОМВОАБ "Полтавоблагробуд".

Дослідивши матеріали справи, надані сторонами в обґрунтування своїх позицій у справі докази, з'ясувавши усі фактичні обставини спору та надавши їм правову кваліфікацію, суд дійшов висновку про відмову у позові з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 118 Господарського кодексу України (далі по тексту - ГК України) об'єднанням підприємств є господарська організація, утворена у складі двох або більше підприємств з метою координації їх виробничої, наукової та іншої діяльності для вирішення спільних економічних та соціальних завдань. Об'єднання підприємств утворюються підприємствами на добровільних засадах або за рішенням органів, які відповідно до цього Кодексу та інших законів мають право утворювати об'єднання підприємств. В об'єднання підприємств можуть входити підприємства, утворені за законодавством інших держав, а підприємства України можуть входити в об'єднання підприємств, утворені на території інших держав. . Об'єднання підприємств утворюються на невизначений строк або як тимчасові об'єднання. Об'єднання підприємств є юридичною особою. Державна реєстрація об'єднання підприємств здійснюється відповідно до ст. 58 цього Кодексу.

За приписами ч. 1, 2, 3 ст. 119 ГК України залежно від порядку заснування об"єднання підприємств можуть утворюватися як господарські об'єднання або як державні чи комунальні господарські об'єднання. Господарське об'єднання - об'єднання підприємств, утворене за ініціативою підприємств, незалежно від їх виду, які на добровільних засадах об'єднали свою господарську діяльність. Господарські об'єднання діють на основі установчого договору та/або статуту, який затверджується їх засновниками.

Матеріали справи свідчать, що ПОМВОАБ "Полтавоблагробуд" в розумінні ст. 119 ГК України є господарським об'єднанням і здійснює свою діяльність на підставі Статуту. На вимогу суду третя особа - Полтавська міська рада надала суду статутні документи ПОМВОАБ "Полтавоблагробуд" ( а.с . 43-73 т.8). Відповідно до наданих документів юридична особа - ПОМВОАБ "Полтавоблагробуд" ( 0 ) зареєстрована 21.06.1993 року ( статут зареєстровано Виконкомом Полтавської міської ради народних депутатів 21.06.1993 р.) , 28.08.2006 року ПОМВОАБ "Полтавоблагробуд" був включений до ЄДРПОУ .

На даний час ПОМВОАБ "Полтавоблагробуд" здійснює свою діяльність згідно Статуту в новій редакції, затвердженої Протоколом Загальних зборів учасників від 01.06.2016р. (а.с. 63-73 т. 8) ( відомості про внесення змін відображені в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб , фізичних осіб - підприємців та громадських формувань щодо ПОМВОАБ "Полтавоблагробуд" згідно даних офіційного сайту Міністерства юстиції України ).

Згідно статуту ПОМВОАБ "Полтавоблагробуд" об'єднання створено на добровільних засадах загальними зборами учасників підприємств та організацій і є правонаступником об'єднання "Облміжколгоспбуд" (п. 1.1 Статуту). Відповідно до п. 1.4 Статуту учасниками об'єднання є юридичні особи. Учасники зберігають свій статус юридичної особи незалежно від організаційно-правової форми об'єднання і на них поширюються положення Господарського кодексу України та інших законів щодо регулювання діяльності суб'єктів господарювання. Перелік учасників об'єднання визначається рішенням Загальних зборів учасників не рідше ніж один раз на п'ять років та затверджується ними у вигляді Реєстру учасників Об'єднання. Учасниками Об'єднання виступають юридичні особи, які згідно з чинним законодавством України, цим Статутом та на підставі рішення вищого органу Об'єднання будуть прийняті до складу його учасників (п. 5.1. Статуту).

Згідно Реєстру учасників загальних зборів об"єднання "Полтавоблагробуд" від 17.01.2014р. (а.с. 18 (зворотній бік) т. 8) до складу учасників ПОМВОАБ "Полтавоблагробуд" входить в т.ч. і Карлівське КБМО "Райагробуд".

Згідно зі ст. 167 Господарського кодексу України корпоративні права - це права особи, частка якої визначається у статутному фонді (майні) господарської організації, що включають правомочності на участь цієї особи в управлінні господарською організацією, отримання певної частки прибутку (дивідендів) даної організації та активів у разі ліквідації останньої відповідно до закону, а також інші правомочності, передбачені законом та статутними документам.

Корпоративні права включаються в себе відмінні за характером та комплексі за змістом повноваження. До майнових прав відносяться право на одержання прибутку , право на одержання частини майна товариства в разі ліквідації. Серед немайнових - право на участь в управлінні, одержання інформації про діяльність господарського товариства. Наведені права мають неподільний характер, оскільки підставою їх виникнення та існування є єдина обставина - володіння особою часткою у статутному капіталі господарського товариства, тому ці правомочності не можуть розглядатися як самостійні об'єкти правовідносин.

Пункт 7.1. Статуту ПОМВОАБ "Полтавоблагробуд" визначає, що майно Об'єднання становлять основні фонди, оборотні кошти та інші цінності. Статутний капітал не створюється.

Також за даними Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців" та громадських формувань (а.с. 11-12 т.8 ) розмір статутного фонду ПОМВОАБ "Полтавоблагробуд" становить 0,00грн.

Документальних доказів на підтвердження сплати позивачем внесків ( внесення інших майнових активів) до статутного фонду відповідача матеріали справи не містять.

Також суд вважає за необхідне зауважити наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, звертаючись до суду з вимогою про виділ частки Карлівське КБМО "Райагорбуд" як засновника (учасника) ПОМВОАБ "Полтавоблагробуд", в позовній заяві позивач посилається на приписи ч. 1 ст. 368 Цивільного кодексу України (спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю), а також приписи ч. 2 ст. 370 Цивільного кодексу України (у разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду).

27.10.2016р. до господарського суду позивач подав заяву про зміну предмета позову (а.с. 40 т. 8), в якій з посиланням на ст. 22 ГПК України, просить суд виділити частку Карлівського КБМО "Райагробуд" в майні ПОМВОАБ "Полтавоблагробуд" пропорційно частки у статутному капіталі ПОМВОАБ "Полтавоблагробуд". При цьому, нормативного обґрунтування заявленої вимоги у заяві про зміну предмета позову позивач не навів.

В подальшому позивач звернувся до суду з клопотання про призначення судової експертизи (а.с. 125 т.8), відповідно до якого просить призначити експертизу та поставити на вирішення експерта питання про виділення частку Карлівського КБМО "Райагробуд" в майні ПОМВОАБ "Полтавоблагробуд" пропорційно частки у статутному капіталі ПОМВОАБ "Полтавоблагробуд" з врахуванням ст. ст. 368, 370 ЦК України та ч. 5 ст. 26 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом".

Суд вважає посилання позивача на приписи ч. 1 ст. 368 та п. 2 ст. 370 Цивільного кодексу України не обґрунтованим, оскільки зазначені норми чинного законодавства регулюють відносини, пов"язані з правом спільної сумісної власності. Сумісна власність може утворитися тільки у випадках, які передбачені законодавством. Існує два види реалізації зазначених відносин. Так, спільна сумісна власність виникає лише між подружжям, а також, між членами фермерського (селянського) господарства.

Стаття 4-3 Господарського процесуального кодексу України визначає, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності.

Відповідно до ст.ст. 33, 34 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи, обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Проаналізувавши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін в судовому засіданні, оцінивши надані сторонами докази, суд дійшов висновку, що позивачем не доведено правомірності та обґрунтованості його позовних вимог, а тому у задоволенні позову слід відмовити.

Понесені позивачем при пред'явленні позову судові витрати з оплати судового збору відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України покладаються на позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 43, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

В И Р І Ш И В :

1. Об'єднати справи № 917/1507/16 та №18/1916/12 про банкрутство Карлівського колективного будівельно-монтажного об'єднання "Райагробуд" в одну справу та присвоїти об'єднаній справі № 18/1916/12.

2. Відхилити клопотання від 16.11.2016р., б/н (вх. № 14318 від 17.11.2016р.) про призначення судової експертизи.

3. Відмовити в задоволенні позовних вимог.

Повне рішення складено 22.11.2016р.

Примітка: Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його прийняття, а у разі, якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення, воно набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня підписання рішення, оформленого відповідно до статті 84 цього Кодексу. Рішення може бути оскаржено протягом десяти днів з дня прийняття рішення, а у разі якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення - з дня підписання рішення, оформленого відповідно до статті 84 цього Кодексу. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційною інстанцією.

Суддя О.О. Ореховська