РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"15" листопада 2016 р. Справа № 918/552/16

Рівненський апеляційний господарський суд у складі колегії:

Головуючого судді Савченко Г.І.

судді Демидюк О.О.

судді Павлюк І.Ю.

при секретарі судового засідання Соколовській О.В.

за участю представників:

від позивача - ОСОБА_1А.(довіреність №11-юд від 23.12.2015 р.);

від відповідача - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Рівненського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу позивача ОСОБА_3 акціонерного товариства "Рівнеазот"

на рішення Господарського суду Рівненської області від 20.09.2016 р. у справі № 918/552/16

за позовом ОСОБА_3 акціонерного товариства "Рівнеазот"

до Фізичної особи - підприємця ОСОБА_2

про стягнення в сумі 74 053 грн. 64 коп., з яких: 45 050 грн. 95 коп. основної заборгованості, 11 795 грн. 89 коп. інфляційних втрат, 15 936 грн. 78 коп. пені та 1 270 грн. 02 коп. 3 % річних.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Рівненської області від 20.09.2016 р. у справі № 918/552/16 позов ОСОБА_3 акціонерного товариства "Рівнеазот" до Фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 про стягнення в сумі 74053 грн. 64 коп., з яких: 45050 грн. 95 коп. основної заборгованості, 11795 грн. 89 коп. інфляційних втрат, 15936 грн. 78 коп. пені та 1270 грн. 02 коп. 3 % річних задоволено частково.

Стягнуто з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 акціонерного товариства "Рівнеазот" 45050 грн. 95 коп. основного боргу; 1270 грн. 02 коп. 3 % річних; 11795 грн. 89 коп. інфляційних втрат; 1883 грн. 14 коп. пені, всього 60000 грн. 00 коп.

В решті позовних вимог відмовлено.

Виконання рішення в частині стягнення 60000 грн. 00 коп. розстрочено на тридцять місяців, здійснюючи стягнення щомісячно рівними частинами по 2000 грн. 00 коп.

Стягнуто з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 акціонерного товариства "Рівнеазот" 1 378 грн. 00 коп.

Не погодившись із прийнятим рішенням, позивач ОСОБА_4 акціонерне товариство "Рівнеазот" звернувся до Рівненського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати оскаржуване рішення в частині відмови у задоволенні решти заявлених позовних вимог і в розстрочці виконання рішення та прийняти нове рішення, яким позов ОСОБА_3 акціонерного товариства "Рівнеазот" задоволити в повному обсязі. Стягнути з Фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 акціонерного товариства "Рівнеазот" витрати по сплаті судового збору.

Вважає, що місцевим господарським судом при прийнятті оскаржуваного рішення в частині відмови у задоволенні решти позовних вимог та розстрочення виконання рішення не врахована відсутність підстав для зменшення розміру пені та розстрочення виконання рішення, не доведено винятковість випадків, які надають право суду відповідно до ст. 83 ГПК України застосовувати положення ст. 233 ГК України та ч. 3 ст. 551 ЦК України. Також, скаржник зазначає, що судом першої інстанції порушено вимоги ст. 42 ГПК України, оскільки щодо зменшення пені та розстрочення виконання рішення прийнято до уваги доводи та докази тільки відповідача.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач заперечує її доводи, вважає рішення господарського суду Рівненської області від 20.09.2016 р. у справі № 918/552/16 законним та обґрунтованим, а тому просить залишити його без змін, а апеляційну скаргу відповідача - без задоволення.

У судових засіданнях Рівненського апеляційного господарського суду представник позивача доводи апеляційної скарги підтримав у повному обсязі з підстав, наведених у ній.

У судових засіданнях Рівненського апеляційного господарського суду відповідач доводи апеляційної скарги заперечила, просить залишити оскаржуване рішення без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення відповідача та представника позивача, вивчивши матеріали справи, наявні в ній докази, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, судова колегія Рівненського апеляційного господарського суду дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, 01 липня 2014 року між ОСОБА_3 акціонерним товариством "Рівнеазот" (позивач) та Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 (відповідач) укладено Договір оренди нежитлового приміщення № 944 (далі - договір).

Згідно п. 1.1 договору орендодавець передає в строкове платне користування приміщення за адресою м. Рівне, вул. Макарова 42, площею 85,2 кв.м., в подальшому - майно, а орендар вносить плату за користування майном в розмірі та на умовах передбачених договором.

Пунктом 3.3 договору встановлено, що розрахунки за даним договором здійснюються шляхом перерахування грошових коштів на розрахункові рахунки позивача, щомісячно до 20 числа місяця, що передує місяцю оренди.

Відповідно до п.п. 4.1 договору орендодавець має право: вимагати своєчасного внесення в повному розмірі оплати по даному договору; змінювати розмір орендної плати в випадках, передбачених пунктом 3.4 цього договору; контролювати стан та цільове використання майна, переданого в оренду, та вимагати негайного усунення виявлених порушень.

Згідно пункту 4.3 договору орендар зобов'язаний: використовувати майно за цільовим призначенням; своєчасно та в повному обсязі сплачувати орендну плату, та відшкодування комунальних послуг; проводити поточний ремонт орендованого майна за власний рахунок, витрачені орендарем на ці цілі кошти поверненню не підлягають; нести витрати щодо утримання майна і території, яка прилягає до орендованих приміщень.

Пунктом 6.1 договору встановлено, що сторони несуть відповідальність за порушення умов договору згідно з чинним законодавством.

З матеріалів справи вбачається, що за оренду майна та відшкодовування вартості комунальних послуг за період з липня 2014 року по 15 лютого 2015 року відповідачу позивачем надані рахунки № СФ-0000163 від 31 липня 2014 року, № СФ-0000168 від 31 серпня 2014 року, № СФ-0000217 від 30 вересня 2014 року, № СФ-0000246 від 31 жовтня 2014 року, № СФ-0000275 від 30 листопада 2014 року, № СФ-0000303 від 31 грудня 2014 року, № СФ-0000007 від 30 січня 2015 року, № СФ-0000036 від 28 лютого 2015 року, № СФ-0000081 від 31 березня 2015 року, № СФ-0000111 від 30 квітня 2015 року, № СФ-0000126 від 31 травня 2015 року, № СФ-0000156 від 30 червня 2015 року, № СФ-0000186 від 31 липня 2015 року, № СФ-0000233 від 31 серпня 2015 року, № СФ-0000263 від 30 вересня 2015 року, № СФ-0000276 від 31 жовтня 2015 року, № СФ-0000305 від 30 листопада 2015 року, № СФ-0000336 від 31 грудня 2015 року, № СФ-0000006 від 31 січня 2016 року та № СФ-000030 від 15 лютого 2016 року на загальну суму 111 392 грн. 96 коп.

Однак, відповідачем зазначені рахунки оплачено лише частково на суму 66 342 грн.01 коп., що підтверджується меморіальними ордерами № 6955 від 01 серпня 2014 року, № 11992 від 06 серпня 2014 року, № 23159 від 14 серпня 2014 року, № 26954 від 18 серпня 2014 року, № 36784 від 22 серпня 2014 року та довідкою Банку "Кліринговий дім" № 01-08/242 від 22 січня 2016 року.

12 листопада 2015 року позивачем направлено відповідачу претензію № 4578 про сплату заборгованості за оренду майна та відшкодування вартості комунальних послуг за період з січня по жовтень 2015 року. Однак вище вказана претензія відповідачем залишена без розгляду.

10 лютого 2016 року між позивачем та відповідачем укладено Угоду про розірвання Договору оренди від 01 липня 2014 року (внесено до реєстру договорів ПАТ "Рівнеазот" № 944 від 04 серпня 2014 року) (далі - угода), відповідно до якої сторони прийшли до згоди розірвати Договір з 15 лютого 2016 року (п. 2 угоди).

Згідно п. 2 угоди сторони домовились, що повернення об'єкта оренди здійснюється на підставі Акту прийому-передачі до 15 лютого 2016 року.

Пунктом 3 угоди передбачено, що сторони підтверджують, що заборгованість орендаря перед орендодавцем по договору станом на 01 лютого 2016 року становить 41243 грн. 57 коп. За оренду приміщення та послуги пов'язані з орендою в період з 01 лютого 2016 року по 15 лютого 2016 року орендар повинен сплатити орендодавцю 3 807 грн. 39 коп. Всього до сплати 45 050 грн. 96 коп.

Пунктом 4 угоди передбачено, що на протязі трьох робочих днів з моменту підписання даної угоди орендар зобовязується перерахувати орендодавцю суму, вказану в п. 3 даної угоди, на розрахунковий рахунок орендодавця.

Дана угода набуває чинності з моменту підписання її сторонами (п. 5 угоди).

Надаючи правову кваліфікацію спірним правовідносинам колегія суддів враховує наступне.

Згідно зі ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Як зазначалося вище, 01.07.2014 року між ОСОБА_3 акціонерним товариством "Рівнеазот" та Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 укладено Договір оренди нежитлового приміщення № 944, який за своєю правовою природою є договором оренди.

Відповідно до ст. 759 ЦК України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Згідно ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно зі ст. 629 ЦК України договір є обов'язковий для виконання сторонами.

Як вбачається із матеріалів справи та вірно встановлено судом першої інстанції, в порушення п. 4 Угоди про розірвання договору оренди від 01 липня 2014 року, відповідачем заборгованість в розмірі 45050 грн. 96 коп. на протязі трьох робочих днів з моменту підписання угоди не сплачена. Докази сплати відповідачем боргу в сумі 45050 грн. 96 коп. за договором оренди нежитлового приміщення № 944 від 01.07.2014 в матеріалах справи відсутні.

За таких обставин колегія суддів дійшла висновку, що позовна вимога в частині стягнення основного боргу 45050 грн. 96 коп. за договором оренди нежитлового приміщення № 944 від 01.07.2014 підлягає задоволенню.

У зв'язку із неналежним виконанням відповідачем обов'язку зі сплати орендних платежів, позивачем, із урахуванням п. 6.3 договору оренди, нараховано штрафні санкції (пеню).

Відповідно до ст. 549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно ч. 2 ст. 551 ЦК України, якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Згідно ст. ст. 1, 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін; розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Колегія суддів здійснила перерахунок, та встановила, що пеня, яка підлягає стягненню, становить:

-по заборгованості за липень 2015 р. із суми 36689,71 грн. за період 18.08.2015 в розмірі 60,31 грн.; із суми 35689,71 грн. за період з 19.08.2015 по 20.08.2015 в розмірі 117,34 грн.;

-по заборгованості за серпень 2015 із суми 42147,35 грн. за період з 21.08.2015 по 31.08.2015 в розмірі 734,40 грн.; із суми 42147,35 грн. за період з 01.09.2015 по 20.09.2015 в розмірі 1247,10 грн.; із 48771,57 грн. за період з 21.09.2015 по 28.09.2015 в розмірі 523,79 грн.;

-по заборгованості за вересень 2015 із суми 47771,57 за період з 29.09.2015 по 30.09.2015 в розмірі 115,18 грн.; із суми 47771,57 за період з 01.10.2015 по 12.10.2015 в розмірі 691,05 грн.; із суми 45271,57 грн. за період з 13.10.2015 по 14.10.2015 в розмірі 109,15 грн.; із суми 44371,57 грн. за період з 15.10.2015 по 19.10.2015 в розмірі 267,45 грн.; із суми 41871,57 грн. за період 20.10.2015 в розмірі 50,48 грн.; із суми 48450,43 грн. за період з 21.10.2015 по 28.10.2015 в розмірі 467,25 грн.;

-по заборгованості за жовтень 2015 із суми 47350,43 грн. за період з 29.10.2015 по 31.10.2015 в розмірі 171,24 грн.; із суми 47350,43 за період з 01.11.2015 по 08.11.2015 в розмірі 456,64 грн.; із суми 46050,43 грн. за період з 09.11.2015 по 15.11.2015 в розмірі 388,59 грн.; із суми 44550,43 грн. за період з 16.11.2015 по 20.11.2015 в розмірі 268,52 грн.; із суми 51278,81 грн. за період з 21.11.2015 по 22.11.2015 в розмірі 123,63 грн.; із суми 49278,81 грн. за період 23.11.2015 в розмірі 59,40 грн.; із суми 48078,81 грн. за період з 24.11.2015 по 25.11.2015 в розмірі 115,92 грн.;

-по заборгованості за листопад 2015 із суми 47078,81 грн. за період з 26.11.2015 по 30.11.2015 в розмірі 283,76 грн.; із суми 47078,81 грн. за період з 01.12.2015 по 06.12.2015 в розмірі 340,52 грн.; із суми 45078,81 грн. за період з 07.12.2015 по 08.12.2015 в розмірі 108,68 грн.; із суми 44078,81 грн. за період з 09.12.2015 по 13.12.2015 в розмірі 265,68 грн.; із суми 42078,81 грн. за період з 14.12.2015 по 16.12.2015 в розмірі 152,18 грн.; із суми 41078,81 грн. за період з 17.12.2015 по 28.12.2015 в розмірі 594,24 грн.;

-по заборгованості за грудень 2015 із суми 40078,81 грн. за період з 29.12.2015 по 13.12.2015 в розмірі 773,03 грн.; із суми 38078,81 грн. за період з 14.01.2016 по 18.01.2016 в розмірі 228,89 грн.; із суми 37078,81 грн. за період з 19.01.2016 по 20.01.2016 в розмірі 89,15 грн.; із суми 43643,57 грн. за період з 21.01.2016 по 25.01.2016 в розмірі 262,34 грн.; із суми 41843,57 грн. за період з 26.01.2016 по 27.01.2016 в розмірі 100,61 грн.;

-по заборгованості за січень 2016 із суми 41243,57 грн. за період 28.01.2016 в розмірі 49,58 грн.; із суми 41243,57 за період з 29.01.2016 по 15.02.2016 в розмірі 892,48 грн.

Отже, загальна сума пені, яка підлягає стягненню становить 10108,58 грн., а не 15936,78 грн. помилково заявлених позивачем.

Крім того, на підставі частини 2 статті 625 ЦК України, позивач, враховуючи несвоєчасне виконання грошових зобов'язань по оплаті виконаних будівельних робіт, за період з 04.11.2013 р. по 01.12.2015 р. нарахував відповідачу 11 795 грн. 89 коп. інфляційних втрат та 1 270 грн. 02 коп. 3 % річних.

Згідно із ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Сплата трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом), так само як й інфляційні нарахування, не мають характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові (п.п. 4.1 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобовязань" від 17.12.2013 р. №14).

Колегія суддів здійснила перерахунок, та встановила, що інфляційні втрати, які підлягають стягненню, становлять:

за липень 2014 в розмірі 36,18 грн.; за серпень 2014 в розмірі 75,49 грн.; за вересень 2014 в розмірі 312,98 грн.; за жовтень 2014 в розмірі 253,54 грн.; за листопад 2014 в розмірі 228,15 грн.; за грудень 2014 в розмірі 382,33 грн.; за січень 2015 в розмірі 449,56 грн.; за лютий 2015 в розмірі 764, 68 грн.; за березень 2015 в розмірі 1181,60 грн.; за квітень 2015 в розмірі 3019,70 грн.; за травень 2015 в розмірі 558,27 грн.; за червень 2015 в розмірі 126,22 грн.; за липень 2015 в розмірі -376,90 грн.; за серпень 2015 в розмірі -337,18 грн.; за вересень 2015 в розмірі 1098,75 грн.; за жовтень 2015 в розмірі -615,56 грн.; за листопад 2015 в розмірі 941,58 грн.; за грудень 2015 в розмірі 280,55 грн.; за січень 2016 в розмірі 371,19 грн.; за лютий 2016 в розмірі -180,20 грн.

Отже, загальна сума інфляційних втрат, які підлягають стягненню становить 8570,93 грн., а не 11795,89 грн. помилково заявлених позивачем.

Перевіривши правильність здійсненого позивачем розрахунку 3% річних, колегія суддів дійшла висновку про його законність, обґрунтованість та арифметичну правильність. Враховуючи наведене, що позовні вимоги в частині стягнення 1 270 грн. 02 коп. 3 % річних за період з липня 2014 р. по березень 2016 р. підлягають задоволенню.

Відповідно до п. 3 ст. 83 Господарського процесуального кодексу України господарський суд, приймаючи рішення, має право зменшувати у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання.

Статтею 233 Господарського кодексу України встановлено, що у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов'язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Частиною 3 ст. 551 Цивільного кодексу України також визначено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Правовий аналіз названих статей свідчить, що вони не є імперативними та застосовуються за визначених умов на розсуд суду.

Передбачене законодавчими нормами право господарського суду зменшувати у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає до стягнення зі сторони, що порушила зобов'язання, базується на оцінці судами доказів, наданих сторонами.

В судових засіданнях відповідач зазначала, що для того щоб розпочати свою господарську діяльність здійснила за свій рахунок будівельні роботи, а саме: добудову входу; прибудову пожежного виходу; монтаж електричної проводки; встановлення сантехніки; встановлення вентиляції; обладнання санвузлів; монтаж гіпсокартону; укладання керамічної плитки на підлогу; будівництва літнього майданчику; встановлення забору; встановлення дверей (фотографії долучені до матеріалів справи). Окірм того, відповідач належно сплачувала орендну плату та за свій рахунок проводила ремонтні роботи для поліпшення стану орендованого приміщення. Відповідач пояснила, що зверталася до керівництва ОСОБА_3 акціонерного товариства "Рівнеазот" з проханням про врахування в суму заборгованості вартості проведених ремонтних робіт, однак отримала відмову на вказане прохання.

З матеріалів справи вбачається, що у відповідача на утриманні знаходиться малолітня дитина віком 12 років, що підтверджується копією паспорта відповідача /а.с. 120/. Поряд з цим, відповідач достатніх доходів не отримує, вказана обставина підтверджується податковою декларацією про майновий стан і доходи ОСОБА_2 за 2015 рік, в якій зазначено наступне: доходи які включаються до загального річного оподаткованого доходу становлять 15 256 грн. 00 коп.; доходи нараховані (виплачені, надані) у формі заробітної плати, інших заохочувальних та компенсаційних виплат і винагород, які нараховані (виплачені, надані) у зв'язку з трудовими відносинами та за цивільно-правовими договорами - відсутні; доходи від надання майна в лізинг, оренду (суборенду), житловий найм (піднайм) - відсутні; доходи від операцій з продажу (обміну) об'єктів рухомого та/або нерухомого майна - відсутні; інвестиційний прибуток - відсутній; успадковане майно чи отримано у дарунок - відсутнє; доходи одержані (нараховані) з джерела за межами України - відсутні; доходи отримані фізичною особою, яка провадить незалежну професійну діяльність - відсутні; загальна сума річного доходу за 2015 рік становить 15 256 грн. 00 коп.

Як вбачається із оскаржуваного рішення, судом першої інстанції зменшено нараховану позивачем пеню на 88,19 %, що становить 1883,14 грн. від помилково нарахованої пені в сумі 15936,78 грн.

Колегія суддів апеляційної інстанції не погоджується із таким висновком суду першої інстанції та вважає за можливе зменшити пеню, яка підлягає до стягнення в сумі 10108,58 грн. на 50%, що становить 5054,29 грн.

Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 59946,19 грн., з яких 45050 рн. 95 коп. - основного боргу, 1270 грн. 02 коп. - 3 % річних, 8570 грн. 93 коп. - інфляційних втрат та 5054 грн. 29 коп. - пені.

Відповідно до п. 6 ст. 83 ГПК України господарський суд, приймаючи рішення, має право відстрочити або розстрочити виконання рішення.

Пунктом 7.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.10.2012 року № 9 "Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України" передбачено, що підставою для відстрочки, розстрочки, зміни способу та порядку виконання рішення можуть бути конкретні обставини, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим у строк або встановленим господарським судом способом. При цьому слід мати на увазі, що згоди сторін на вжиття заходів, передбачених статтею 121 ГПК, ця стаття не вимагає, і господарський суд законодавчо не обмежений будь-якими конкретними термінами відстрочки чи розстрочки виконання рішення. Проте, вирішуючи питання про відстрочку виконання рішення, господарські суди повинні враховувати матеріальні інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини боржника у виникненні спору, наявність інфляційних процесів у економіці держави та інші обставини справи.

Щодо посилання позивача про неврахування судом першої інстанції його майнового стану, то судова колегія вважає, що зменшення розміру пені та розстрочки судового рішення суттєво не вплинуть на майновий стан позивача, оскільки предмет спору не пов'язаний з виробничою діяльністю підприємства.

Колегія суддів зазначає, що на підтвердженя добровільного виконання судового рішення у дані справі, відповідачем долучено копію квитанції № 18 від 14.11.2016 р. на суму 2000,00 грн. за призначенням орендна плата згідно рахунку-фактури СФ0000030 /а.с. 130-131/.

Враховуючи вищевикладені обставини, які були досліджені та встановлені судом при зменшенні пені, матеріальний стан та інтереси як відповідача, так і позивача, перебування відповідача у складному фінансовому становищі та часткового виконання рішення в сумі 2000,00 грн., колегія суддів вважає за можливе розстрочити виконання рішення на 30 місяців з моменту набрання рішенням законної сили, рівними частинами, а саме по 1998 грн. 21 коп. щомісячно.

Судова колегія не вбачає підстав для припинення провадження у справі в частині сплати відповідачем 2000,00 грн., оскільки на момент розгляду справи сума основного боргу правильно визначена судом першої інстанції. Сплачена відповідачем сума 2000,00 грн. може бути зарахована позивачем в рахунок першої суми, яка підлягає сплаті у відповідний період розстрочки.

На підставі вищевикладеного колегія суддів прийшла до висновку, що доводи відповідача викладені у апеляційній скарзі, є такими, що підлягають частковому задоволенню.

Висновки, викладені у рішенні місцевого господарського суду, не повною мірою відповідають обставинам справи, судом неправильно застосовані норми матеріального права.

За таких обставин наявні підстави, визначені ст. 104 ГПК України, для часткового скасування оскарженого рішення.

Судові збір покладається на сторони пропорційно задоволеним вимогам в порядку ст. 49 ГПК України.

Керуючись ст.ст. 99,101,103,104,105 ГПК України, Рівненський апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу ОСОБА_3 акціонерного товариства "Рівнеазот" на рішення Господарського суду Рівненської області від 20.09.2016 р. у справі № 918/552/16 задоволити частково.

2. Рішення суду першої інстанції скасувати. Прийняти нове судове рішення.

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 (33024, м. Рівне, вул. Кн. Острозького, 12/7, код ЄДРПОУ НОМЕР_1) на користь ОСОБА_3 акціонерного товариства "Рівнеазот" (33017, м. Рівне - 17, )

45 050 грн. 95 коп. основного боргу;

1 270 грн. 02 коп. 3 % річних;

8570 грн. 93 коп. - інфляційних втрат;

5054 грн. 29 коп. - пені;

В решті позову відмовити.

3. Виконання рішення в частині стягнення 59946 грн. 19 коп. розстрочити на тридцять місяців, здійснивши стягнення щомісячно рівними частинами по 1998 грн. 21 коп.

4.Стягнути з Фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 (33024, м. Рівне, вул. Кн. Острозького, 12/7, код ЄДРПОУ НОМЕР_1) на користь ОСОБА_3 акціонерного товариства "Рівнеазот" (33017, м. Рівне - 17, ) 1208 грн. 51 коп. витрат зі сплати судового збору за подання позовної заяви.

5.Стягнути з Фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 (33024, м. Рівне, вул. Кн. Острозького, 12/7, код ЄДРПОУ НОМЕР_1) на користь ОСОБА_3 акціонерного товариства "Рівнеазот" (33017, м. Рівне - 17, ) 185 грн. 23 коп. витрат зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги.

6.Видачу наказів на виконання даної постанови доручити господарському суду Рівненської області.

7.Матеріали справи №918/552/16 повернути до господарського суду Рівненської області.

8.Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку.

Головуючий суддя Савченко Г.І.

Суддя Демидюк О.О.

Суддя Павлюк І.Ю.