ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"07" листопада 2016 р.Справа № 922/3278/16

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Сальнікової Г.І.

при секретарі судового засідання Гончарові В.В.

розглянувши справу

за позовом Державного підприємства "Харківський регіональний науково-виробничий центр стандартизації, метрології та сертифікації" (ДП "Харківстандартметрологія"), (м. Харків)
до Науково-Дослідного експертно-криміналістичний центру при ГУМВС України в Х/о, (м. Харків)
про стягнення коштів
за участю представників сторін:

позивача - ОСОБА_1 (дов.№124-2712016 від 21.09.2016 року);

відповідача - не з'явився

ВСТАНОВИВ:

Позивач, Державне підприємство "Харківський регіональний науково-виробничий центр стандартизації, метрології та сертифікації" (ДП "Харківстандартметрологія"), звернувся до господарського суду Харківської області з позовною заявою, в якій просить суд стягнути з Науково-Дослідного експертно-криміналістичного центру при ГУМВС України в Харківській області на свою користь заборгованість, яка виникла у зв'язку з неналежним виконанням відповідачем взятих на себе зобов'язань за договором щодо надання послуг з проведення робіт по повірці засобів вимірювальної техніки №040964 від 09.07.2015 року.

Відповідно вимог позовної заяви, заявлена до стягнення сума заборгованості становить 2723,05грн., з яких 937,25 грн. - сума боргу за договором; 1720,20 грн. - сума пені; 65,60 грн. - штраф у розмірі семи відсотків від суми заборгованості.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що відповідач не виконав взяті на себе зобов'язання передбачені договором щодо надання послуг з проведення робіт по повірці засобів вимірювальної техніки №040964 від 09.07.2015 року. Судові витрати просить суд покласти на відповідача.

04.11.2016 року до канцелярії суду (вх. №37005/16) від представника позивача надійшла уточнена позовна заява, в якій він просить суд стягнути з Науково-Дослідного експертно-криміналістичного центру при ГУМВС України в Харківській області на користь ДП "Харківстандартметрологія" 1174,87 грн., з яких 937,25 грн. - сума боргу за договором; 172,02 грн. - сума пені; 65,60 грн. - штраф у розмірі семи відсотків від суми основного боргу.

Відповідно до ст. 22 ГПК України позивач вправі до прийняття рішення по справі збільшити розмір позовних вимог за умови дотримання встановленого порядку досудового врегулювання спору у випадках, передбачених статтею 5 цього Кодексу в цій частині, відмовитись від позову або зменшити розмір позовних вимог. До початку розгляду господарським судом справи по суті позивач має право змінити предмет або підставу позову шляхом подання письмової заяви.

Суд, розглянувши уточнену позовну заяву представника позивача, прийняв вищезазначену заяву до розгляду та наголосив на тому, що подальший розгляд справи здійснюється з урахуванням даної заяви.

Представник позивача в судовому засіданні 07.11.2016 просив суд задовольнити уточнені позовні вимоги у повному обсязі.

Представник відповідача в судове засідання 07.11.2016 не з'явився, витребуваних судом документів не надав, про причину неявки суд не повідомив. Про час і місце слухання справи був повідомлений належним чином, про що свідчить поштове повідомлення про вручення поштового відправлення, яке долучене судом до матеріалів справи.

Враховуючи вищезазначене, суд приходить до висновку, що відповідач був належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи й відсутність представника відповідача не перешкоджає розгляду справи по суті.

Враховуючи те, що норми ст. 38 Господарського процесуального кодексу України, щодо обов`язку господарського суду витребувати у сторін документи і матеріали, необхідні для вирішення спору, кореспондуються з диспозитивним правом сторін подавати докази, п.4 ч.3 ст. 129 Конституції України визначає одним з принципів судочинства свободу в наданні сторонами суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, суд вважає, що господарським судом в межах наданих ним повноважень створені належні умови для надання сторонами доказів та здійснені всі необхідні дії щодо витребування додаткових доказів, та вважає, згідно ст.75 Господарського процесуального кодексу України, за можливе розгляд справи за позовною заявою позивача за наявними у справі і додатково наданими на вимогу суду матеріалами і документами.

Розглянувши матеріали справи, всебічно та повно зясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

Між Державним підприємством "Харківський регіональний науково-виробничий центр стандартизації, метрології та сертифікації" (виконавець) та Науково-дослідним експертно-криміналістичним центром при ГУМВС України в Харківській області (замовник) був укладений договір щодо надання послуг з проведення робіт по повірці засобів вимірювальної техніки №040964.

Відповідно до розділу 1 договору "Предмет договору та вартість послуг", виконавець бере на себе зобов'язання надати послуги з проведення робіт по повірці засобів вимірювальної техніки (ДК 016-2010:71.20.19 "Послуги щодо технічного випробування й аналізування"). Вартість послуг без ПДВ Сімсот вісімдесят одна грн. 04 коп. Крім того ПДВ (20%) сто п'ятдесят шість грн. 21 коп. Загальна сума цього договору складає дев'ятсот тридцять сім грн. 25 коп.

Відповідно до п.2.2 договору, послуга вважається закінченою після складання виконавцем підсумкового документа (акт здачі-приймання послуг), що підтверджує закінчення робіт.

З матеріалів справи вбачається, що ДП "Харківстандартметрологія" повністю виконав зобов'язання щодо надання послуг по повірці засобів вимірювальної техніки Замовнику відповідно до вищенаведеного договору, що підтверджується актом здачі-приймання робіт № 40964 від 09.07.2015 на суму 937,25 грн.

Відповідно до п. 2.5 договору, строк оплати послуг по договору складає 30 календарних днів з моменту підписання акту здачі-приймання послуг.

Таким чином, відповідач відповідно до вищевказаного повинен був перерахувати на рахунок ДП "Харківстандартметрологія" грошові кошти за отримання наданих послуг протягом 30 календарних днів, починаючи з 09.07.2015 р. по 09.08.2015 включно, чого зроблено не було.

Всупереч договірним відносинам відповідач зобов'язання щодо розрахунків за отримані послуги не виконав, не була здійснена оплата боргу за отримані послуги у сумі 937,25 грн. та кошти державному підприємству "Харківстандартметрологія" не сплачені, чим порушені права та інтереси державного підприємства.

В порядку досудового врегулювання спору, відповідно до частини 2 ст. 6 Господарського процесуального кодексу України, ДП "Харківстандартметрологія" неодноразово направляв на адресу відповідача рекомендованими листами в письмовій формі претензії-вимоги 01.02.2016 № 12-27/2016; 06.04.2016 № 46-27/2016, 18.07.2016 № 93-27/2016, які він отримав, із вимогою погасити заборгованість.

Заборгованість з боку відповідача також підтверджується актом звірки взаємних розрахунків з 01.03.2016 по 31.03.2016.

Згідно листа від 28.07.2016 № 19/12/Б-73 відповідач повідомив позивача, що гарантує сплату послуг згідно акту звірки за зазначеним договором на суму 937,25 грн., однак відповідач так і не здійснив сплату по вказаному договору.

Таким чином, позивач змушений був звернутися до суду за захистом свого порушеного права.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, суд виходить з наступного.

Стаття 129 Конституції України встановлює, що судді при здійсненні правосуддя незалежні і підкоряються лише закону. Змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості - є однією із основних засад судочинства.

У відповідності до ст. 4-3 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

Відповідно до статті 55 Конституції України, статей 15, 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ст. 901 ЦК України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Положення цієї глави можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов'язання.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно ст. 509 Цивільного кодексу України, ст.173 Господарського кодексу України зобов'язання є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 Цивільного кодексу України та ст. 174 Господарського кодексу України.

Названі норми передбачають, що господарські зобов'язання можуть виникати безпосередньо з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Відповідно до ст. 903 ЦК України, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

За змістом ст. 193 Господарського кодексу України та ст. 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом не допускається.

Частиною 3 статті 509 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Згідно зі ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно ст.193 Господарського кодексу України та ст. 526 Цивільного кодексу України, яка містить аналогічні положення, зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до закону, інших актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу України передбачено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно відлягає виконанню у цей строк (термін).

Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Відповідно до вимог ст. 32 ГПК України: доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ч. 1 ст. 43 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Враховуючи вказані обставини та приймаючи до уваги вимоги ст. 526 Цивільного Кодексу України, а саме те, що зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться, враховуючи те, що відповідач не надав суду жодного документу, який би спростовував наявність заборгованості перед позивачем, хоча мав можливість скористуватись своїми процесуальними правами та надати документи в обґрунтування своєї позиції по справі, суд дійшов висновку про те, що позовна вимога позивача про стягнення заборгованості за отримані послуги в сумі 937,25 грн. правомірна та обґрунтована, така, що не спростована відповідачем, тому підлягає задоволенню.

Стосовно заявленої до стягнення у позові пені в сумі 172,02 грн. суд зазначає наступне.

Згідно зі ст.ст.193, 198 ГК України, кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобовязання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобовязань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених законом або договором.

Згідно зі ст.ст. 610, 611 ЦК України, порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання), а у разі порушення зобовязання, настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до ст. 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобовязань", пеня обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Відповідно до частини 3 статті 549 Цивільного кодексу України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання.

Пунктом 3.3 договору передбачено, що у разі невиконання сторонами зобов'язань протягом терміну дії договору, застосовується штрафна санкція не нижче облікової ставки НБУ за кожний день прострочення, згідно ст. 231 Господарського кодексу України.

Перевіривши зроблений позивачем розрахунок пені, суд дійшов висновку, що позовна вимога щодо стягнення з відповідача пені в сумі 1646,96 грн. підлягає задоволенню як правомірна.

Щодо вимог позивача про стягнення з відповідача штрафу у розмірі 7% від суми основного боргу розмірі 65,60 грн. суд зазначає таке.

Відповідно до умов Договору згідно ст. 231 ГК України у разі якщо порушено господарське зобов'язання, в якому хоча б одна сторона є суб'єктом господарювання, що належить до державного сектора економіки або порушення пов'язане з виконанням державного контракту, або виконання зобов'язання фінансується за рахунок Державного бюджету України чи за рахунок державного кредиту, штрафні санкції застосовуються, якщо інше не передбачено законом чи договором, у таких розмірах: - за порушення строків виконання зобов'язання стягується пеня у розмірі 0,1 відсотка вартості товарів (робіт, послуг), з яких допущено прострочення виконання за кожний день прострочення, а за прострочення понад тридцять днів додатково стягується штраф у розмірі семи відсотків вказаної вартості.

Суд, перевіривши розрахунок Позивача, перевіривши період нарахування останнім вказаної суми штрафу у розмірі 7% від суми основного боргу, дійшов висновку про те, що відповідний розрахунок є вірним, та відповідає нормам чинного законодавства, а тому підлягає стягненню з відповідача у повному обсязі в сумі 65,60 грн.

Відповідно до статті 44 Господарського процесуального кодексу, судові витрати складаються з судового збору, сум, що підлягають сплаті за проведення судової експертизи, призначеної господарським судом, витрат, пов'язаних з оглядом та дослідженням речових доказів у місці їх знаходження, оплати послуг перекладача, адвоката та інших витрат, пов'язаних з розглядом справи.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат суд керується ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, відповідно до якої судовий збір покладається: у спорах, що виникають при укладанні, зміні та розірванні договорів, - на сторону, яка безпідставно ухиляється від прийняття пропозицій іншої сторони, або на обидві сторони, якщо господарським судом відхилено частину пропозицій кожної із сторін; у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, господарський суд має право покласти на неї судовий збір незалежно від результатів вирішення спору. Судовий збір, від сплати якого позивач у встановленому порядку звільнений, стягується з відповідача в доход бюджету пропорційно розміру задоволених вимог, якщо відповідач не звільнений від сплати судового збору. Стороні, на користь якої відбулося рішення, господарський суд відшкодовує мито за рахунок другої сторони і в тому разі, коли друга сторона звільнена від сплати судового збору. Суми, які підлягають сплаті за проведення судової експертизи, послуги перекладача, адвоката та інші витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються: при задоволенні позову - на відповідача; при відмові в позові - на позивача; при частковому задоволенні позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до статті 44 та статті 49 Господарського процесуального кодексу України, суд вважає за необхідне покласти на відповідача витрати по сплаті судового збору в сумі 1378,00 грн., оскільки з його вини спір було доведено до суду.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 6, 8, 19, 124, 129 Конституції України, ст. ст. 1, 4, 12, 33, 43, 44-49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Стягнути з Харківського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України (61036, м. Харків, вул. Ковтуна, 34; , р/р 0487 ГУДКСУ в Харківській області, МФО 851011) на користь Державного підприємства "Харківський регіональний науково-виробничий центр стандартизації, метрології та сертифікації" (61002, м. Харків, вул. Мироносицька, 36, , п/р 1786 в ПАТ «Укрсоцбанк» МФО 300023, ІПН 91, Свід. № 30009455) заборгованість за договором в розмірі 937,25 грн., пеню в розмірі 172,02 грн., штраф у розмірі 7% від суми заборгованості в розмірі 65,60 грн. та судовий збір у розмірі 1378,00 грн.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 14.11.2016 р.

Суддя ОСОБА_2