ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 листопада 2016 року Справа № 910/1209/16
Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

Головуючого судді:Владимиренко С.В. - доповідач,
суддів:Демидової А.М.,
Євсікова О.О.
розглянув касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Авант-Банк" в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ "Авант-Банк" Ларченко І.М.
на постановуКиївського апеляційного господарського суду від 18.08.2016р.
у справі№910/1209/16 господарського суду міста Києва
за позовомПублічного акціонерного товариства "Дельта Банк"
до Публічного акціонерного товариства "Авант-Банк"
за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача:1. Національного банку України; 2. Товариства з обмеженою відповідальністю "Гайсинський консервний комбінат" 3.Державного підприємства "Завод 410 цивільної авіації" 4. Товариства з обмеженою відповідальністю "Рустам" 5. Товариства з обмеженою відповідальністю "Фудмаркет"
за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача:1. ОСОБА_15 2. ОСОБА_6 3. ОСОБА_7
провизнання правочину недійсним

за участю представників

позивача - Русскіної О.В., Ханович Х.В.;

відповідача - Шифердеккер О.О.; Гуцул А.Д.;

третіх осіб на стороні позивача 1. не з'явились;

2. Краснопутської Н.М;

3. не з'явились;

4,5. - Гвоздецький А.М.;

третіх осіб на стороні відповідача 1. не з'явились;

2. не з'явились;

3. не з'явились.

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство "Дельта Банк" звернулось до господарського суду міста Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства "Авант-Банк" про визнання недійсним договору застави майнових прав від 05.02.2015р., укладеного між Публічним акціонерним товариством "Дельта Банк" та Публічним акціонерним товариством "Авант-Банк", зі змінами, внесеними 12.02.2015р.

Рішенням господарського суду міста Києва від 16.05.2016р. (суддя Мудрий С.М.) у справі №91/1209/16 у задоволенні позову Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" відмовлено повністю.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 18.08.2016р.(колегією суддів у складі головуючого судді Зубець Л.П., суддів: Мартюк А.І., Алданової С.О.) рішення господарського суду міста Києва у справі №910/1209/16 від 16.05.2016р. скасовано та прийнято нове рішення, яким позов задоволено у повному обсязі. Визнано недійсним договір застави майнових прав від 05.02.2015р., укладений між Публічним акціонерним товариством "Дельта Банк" та Публічним акціонерним товариством "Авант-Банк", який посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шевчук З.М. за реєстровим №213, зі змінами, внесеними договором про внесення змін та доповнень, укладеним 12.02.2015р. між Публічним акціонерним товариством "Дельта Банк" та Публічним акціонерним товариством "Авант-банк", який посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шевчук З.М. за реєстровим №235 та вирішено питання про розподіл судових витрат.

Не погоджуючись з вищезазначеною постановою, Публічне акціонерне товариство "Авант-Банк" в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ "Авант-Банк" Ларченко І.М. звернулось до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, в якій просить постанову Київського апеляційного господарського суду від 18.08.2016р. скасувати та залишити в силі рішення господарського суду міста Києва від 16.05.2016р. В якості підстави для скасування оскаржуваної постанови, заявник касаційної скарги посилається на порушення судом апеляційної інстанції ст.ст.32,34, ч.3 ст.35 Господарського процесуального кодексу України та п.2.5. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011р. №18, а також про порушення ст.ст.4,6,11, ч.1 ст.203, ч.1 ст.212,215,п.1ч.1ст.512,514,627,628 Цивільного кодексу України та п.п.1,5,7 ст.38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб".

У відзиві на касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Авант-Банк" в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ "Авант-Банк" Ларченко І.М. Товариство з обмеженою відповідальністю "Гайсинський консервний комбінат" зазначає про необгрунтованість та безпідставність заявлених вимог та вважаючи постанову Київського апеляційного господарського суду від 18.08.2016р. законною та обгрунтованою, просить залишити її без змін, а касаційну скаргу - без задоволення.

Аналогічної позиції дотримується і Товариство з обмеженою відповідальністю "Фудмаркет" у своїх письмових поясненнях на касаційну скаргу, зазначаючи при цьому, що суд попередньої інстанції, приймаючи оскаржувану постанову, розглянувши у сукупності доводи позовної заяви та апеляційних скарги, надав правильну оцінку обставинам справи та обгрунтовано скасував рішення суду першої інстанції та задовольнив позовні вимоги Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк". У зв'язку з цим, третя особа-5, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача просить відмовити Публічному акціонерному товариству "Авант-Банк" у задоволенні вимог касаційної скарги та залишити без змін постанову Київського апеляційного господарського суду від 18.08.2016р. Товариством з обмеженою відповідальністю "Фудмаркет" подано також до суду касаційної інстанції супровідний лист, яким долучено судову практику Вищого господарського суду України щодо вирішення справ, правовідносини у яких, за твердженням третьої особи, є аналогічними справі, що розглядається.

У відзиві на касаційну скаргу, поданому до суду касаційної інстанції представником позивача, останній зазнаючи про вірність обраного ним способу захисту порушеного права та вимоги про визнання недійсним нікчемного правочину - Договору застави майнових прав №213, та про дотримання судом апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права під час винесення оскаржуваного судового акту, просить касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Авант-Банк" в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ "Авант-Банк" Ларченко І.М. залишити без задоволення, а постанову Київського апеляційного господарського суду від 18.08.2016р. - без змін.

На підставі протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 11.10.2016р. для слухання справи №910/1209/16 у суді касаційної інстанції було сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя (доповідач) - Владимиренко С.В., судді: Демидова А.М., Євсіков О.О.

Ухвалою Вищого господарського суду України від 17.10.2016р. касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Авант-Банк" в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ "Авант-Банк" Ларченко І.М. було прийнято до касаційного провадження та призначено слухання у справі на 08.11.2016р.

У судовому засіданні, що відбулось 08.11.2016р. були заслухані представники учасників судового процесу, що взяли участь у засіданні суду касаційної інстанції, та у зв'язку зі складністю справи, необхідністю вивчення додатково поданих пояснень до касаційної скарги, враховуючи явку у судове засідання не всіх повноважних представників учасників судового процесу, колегією суддів Вищого господарського суду України було прийнято рішення про відкладення слухання у справі в межах строків, визначених ст.1118 Господарського процесуального кодексу України на 15.11.2016р.

Представником заявника касаційної скарги 15.11.2016р. були подані до суду касаційної інстанції заперечення на відзиви та пояснення на касаційну скаргу, які долучені судом до матеріалів справи, у яких позивач наполягає на необґрунтованості доводів інших учасників судового процесу про застосування судової практики та вважає, що слід застосовувати висновки судів, здійснені у судовій справі №910/27921/15, тоді як, практика надана супровідним листом Товариством з обмеженою відповідальністю "Фудмаркет" 08.11.2016р. не є аналогічною до справи №910/1209/16.

У судовому засіданні, що відбулось 15.11.2016р. представником заявника касаційної скарги - О.О. Шифердеккер заявлено відвід судді Євсікову О.О., який залишено без задоволення з підстав викладених в ухвалі Вищого господарського суду України від 15.11.2016р. у даній справі.

Разом з тим, представником Публічного акціонерного товариства "Авант-Банк" Гуцулом А.Д. було заявлено усне клопотання про залучення до розгляду справи в якості третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, яке було відхилене судом касаційної інстанції з огляду на межі розгляду справи у суді касаційної інстанції, визначені ст. 1117 Господарського процесуального кодексу України та враховуючи положення ст.27 цього ж кодексу, у якій визначено, що треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, можуть вступити у справу на стороні позивача або відповідача до прийняття рішення господарським судом, якщо рішення з господарського спору може вплинути на їх права або обов'язки щодо однієї з сторін.

Таким чином, у судовому засіданні, що відбулось 15.11.2016р. повторно були заслухані усі учасники судового процесу, що взяли участь у засіданні суду касаційної інстанції та з'ясовані вимоги заявника касаційної скарги та позиції інших учасників справи стосовно таких вимог.

Розглянувши матеріали справи, касаційну скаргу та відзиви на неї, письмові та додаткові пояснення, долучені до матеріалів справи, заслухавши суддю-доповідача, представників учасників судового процесу, перевіривши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, колегія суддів касаційної інстанції дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що 05.02.2015р. між відповідачем, як заставодержателем, та позивачем, як заставодавцем, було укладено договір застави майнових прав (надалі в тексті постанови - Договір застави), посвідчений 05.02.2015р. приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шевчук З.М. та зареєстрований в реєстрі за № 213.

За умовами Договору застави (п.п.1.1, .12, 1.4) предметом останнього є майнові права за кредитними договорами, що укладені між заставодавцем і юридичними особами (надалі - боржниками), що є його невід'ємною частиною (надалі всі вищезазначені кредитні договори та генеральні кредитні договори, договори про відкриття кредитної лінії, договори про кредитування чи інша назва договору про надання кредитних коштів на умовах повернення, платності, строковості, забезпеченості та цільового характеру використання разом та/або окремо іменуються - кредитний договір). Станом на 05.02.2015р. заборгованість за кредитними договорами становить 376 007 587,04 грн., в т.ч.: - кредитний договір №19К-Н від 21.01.2011р. між ПАТ "Сведбанк", правонаступником всіх прав та обов'язків якого за кредитним договором є заставодавець за цим договором, та ТОВ "Фудмаркет" - 166009867,40 грн.; - кредитний договір №22/46/07-КЛТ від 20.06.2007р., між ВАТ "Кредитпромбанк", правонаступником всіх прав та обов'язків якого за кредитним договором є заставодавець за цим договором та ТОВ "Гайсинський консервний комбінат" - 11925122,19грн.; - кредитний договір №3.3ДС/11/2012-КЛТ від 27.04.2012р., між ВАТ "Кредитпромбанк", правонаступником всіх прав та обов'язків якого за кредитним договором є заставодавець за цим договором, та ТОВ "Торговий дім "Золотий Урожай" - 14889139,96грн.; - кредитний договір №3.3ДС/35/2010-КЛТ від 30.07.2010р., між ВАТ "Кредитпромбанк", правонаступником всіх прав та обов'язків якого за кредитним договором є заставодавець за цим договором, та ТОВ "Торгівельна компанія "Урожай" - 183183457,49грн.

Зобов'язання, що виникають з укладених кредитних договорів, забезпечених договорами застави, іпотеки, поруки тощо, перелік яких наведений у Акті приймання-передачі, що буде укладений сторонами цього договору протягом одного робочого дня після укладення договору. Майнові права сторони за домовленістю оцінили 376007587,04 грн. Кінцевий термін основного зобов'язання - 01.04.2015р.

Як встановлено судами, 12.02.2015р. між сторонами було укладено Договір про внесення змін та доповнень до Договору застави майнових прав, посвідчений Шевчук З.М. - приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу 05.02.2015р. за реєстровим №213. У вказаному договорі сторони дійшли згоди викласти п.п.1.1, 1.2, 1.3, 2.1,6.6 в новій редакції. Згідно з внесеними змінами (п.п.1.1-1.4 Договору застави) станом на 12.02.2015р. заборгованість за договором кредитної лінії становить 79888191,01 грн., в тому числі договір кредитної лінії № ВКЛ-2002457/1 від 15.05.2012р., між АТ "Дельта Банк" (кредитор), та ДП "Завод 410 ЦА" (позичальник) - 79888191,01 грн. Майнові права сторони за домовленістю оцінили у сумі 455895778,05 грн.

Надана застава забезпечує належне виконання заставодавцем вимог заставодержателя, що виплавають (та/або випливатимуть) з договору про надання міжбанківського кредиту №ММ70343LG від 11.11.2014р., договору про надання міжбанківського кредиту №MM69765LG від 26.09.2014р., з договору №180814Л про відкриття та ведення кореспондентського рахунку від 18.08.2014р., укладених між заставодавцем та заставодержателем, а також всіх додаткових договорів (угод), що будуть укладені до них, а також з усіх окремих кредитних договорів (та змін до них) та письмових повідомлень від заставодавця, (далі разом або окремо - кредитний договір), в тому числі щодо суми зобов'язань, строків їх виконання, розміру процентів та інших умов. Кінцевий термін виконання основного зобов'язання - 01.04.2015р.

Права та обов'язки сторін наведені в розділі 3 Договору застави, згідно з п.п.3.1.4 п.3.1 якого заставодержатель має право звертати стягнення на предмет застави (отримання вимоги, що випливає із заставленого права) і реалізовувати заставлені майнові права і задовольнити за їх рахунок свої грошові вимоги за кредитним договором у повному обсязі до настання терміну виконання заставодавцем відповідних зобов'язань, серед іншого, у разі прийняття Національним банком України рішення про віднесення заставодавця до категорії неплатоспроможних. Порядок звернення стягнення та реалізації майнових прав шляхом уступки вимоги, як досліджено судами, визначений сторонами в розділі 4 Договору, в п.п.4.1, 4.6, 4.7 якого передбачено, що у разі набуття заставодержателем підстав для звернення стягнення на предмет застави відповідно до цього договору та чинного законодавства України заставодержатель має право здійснити реалізацію предмета застави шляхом уступки права вимоги за Кредитними договорами у порядку, визначеному законодавством України. Звернення стягнення на предмет застави відбувається у порядку, передбаченому ст. 32 Закону України "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень". У випадку, якщо в термін, визначений у п.1.4 договору, заставодавець не виконає умови основного зобов'язання перед заставодержателем, або у разі прийняття рішення про запровадження тимчасової адміністрації/призначення ліквідатора/реорганізація (злиття/приєднання/виділення) заставодавця, заставодержатель в момент настання таких подій набуває всіх прав та обов'язків кредитора до боржників за кредитними договорами/договорами застави/договорами іпотеки, майнові права за якими передані в заставу за даним договором. Відповідно до п.6.3 Договору застави останній набирає чинності з моменту його підписання і діє до повного виконання зобов'язання за Кредитним договором чи настання одного з випадків, з якими чинне законодавство пов'язує припинення права застави.

Відмовивши у задоволенні позову, суд першої інстанції, врахував лише підстави позову та обґрунтування вказані в позовній заяві Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк", без надання правової оцінки наданим позивачем додатковим поясненням поданих до початку слухання справи по суті, які як вірно було зазначено судом апеляційної інстанції, свідчать про зміну позивачем підстав поданого позову, не змінюючи його предмету та які були враховані судом апеляційної інстанції під час здійснення апеляційного перегляду справи, що відповідає приписам ч.4 ст.22 Господарського процесуального кодексу України та про що роз'яснено у п.3.12 постанови Пленуму Вищого господарського суду України №18 від 26.12.2011р. "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції".

Відповідно до ст.101 Господарського процесуального кодексу України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу.

Надавши правову оцінку спірним правовідносинам у відповідності до вимог ст.43 Господарського процесуального кодексу України, врахувавши заявлений ПАТ "Дельта Банк" позов та додаткові пояснення до нього, що містяться у матеріалах справи, положення ст.4,15,16,203,215, Цивільного кодексу України, ст.ст.66,67,73,75 Закону України "Про банки і банківську діяльність, пп.5.1.,5.3.,5.6,5.7,7.9,12.2,12.3 Положення про застосування Національним банком України заходів впливу, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 17.08.2012р. №346, а також постанову Правління Національного банку України №692/БТ від 30.10.2014р."Про віднесення АТ "Дельта Банк" до категорії проблемних", ст.207 Господарського кодексу України, ст.ст.2,6,71,56 Закону України "Про Національний банк України", ст.38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", суд апеляційної інстанції, дійшов висновку про задоволення позову у повному обсязі, зазначивши, що оскільки ПАТ "Дельта Банк" не мав права укладати Договір застави без погодження з куратором банку, такий договір слід вважати укладеним з порушенням банком його господарської компетенції, що не впливає на обставину того, чи слід відносити постанову Правління Національного банку України від 30.10.2015р. №692/БТ "Про віднесення ПАТ "ДЕЛЬТА БАНК" до категорії проблемних" до нормативно-правових актів чи є вона актом індивідуальної дії, оскільки в її п.1 встановлене чітке обмеження господарської компетенції позивача, а саме неможливість укладати такі договори, як спірний Договір застави, без погодження з куратором банку.

Колегія суддів касаційної інстанції вважає зазначений висновок суду попередньої інстанції обґрунтованим, а стосовно доводів заявника касаційної скарги про порушення судом апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права зазначає наступне.

З аналізу змісту касаційної скарги Публічного акціонерного товариства "Авант-Банк" в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ "Авант-Банк" Ларченко І.М. вбачається, що зазначаючи про необґрунтованість висновків суду апеляційної інстанції, заявник посилається на неврахування судом, в порушення ч.3 ст.35 Господарського процесуального кодексу України, постанови Вищого господарського суду України у справі №910/27921/15, висновки якого за твердженням заявника касаційної скарги є преюдиціальними для розгляду даної справи.

Проте колегія суддів касаційної інстанції вважає зазначені доводи скаржника помилковими та такими, що не ґрунтуються на нормах права з огляду на наступне.

Відповідно до ч.3 ст.35 Господарського процесуального кодексу України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Водночас, у п.2.6 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" №18 від 26.12.2011р. роз'яснено, що не надається преюдиціального значення обставинам, зазначеним, зокрема, у судових рішеннях касаційної інстанції, оскільки останню не наділено правом, зокрема, встановлювати або вважати доведеними обставини і вирішувати питання, пов'язані з доказуванням (частина друга статті 1117 Господарського процесуального кодексу України), - за винятком випадків, коли касаційна інстанція, скасувавши рішення попередніх судових інстанцій, прийняла нове рішення на підставі встановлених ними обставин.

Зі змісту наявної у матеріалах справи постанови Вищого господарського суду України від 06.07.2016р. у справі №910/27921/15, вбачається, що судом касаційної інстанції було залишено без змін оскаржувані постанову та рішення у зазначеній справі, якими відмовлено Товариству з обмеженою відповідальністю "Торгівельна компанія "Урожай" у задоволенні позову до ПАТ "Авант-Банк" та ПАТ "Дельта Банк" про визнання недійсним п.4.6 Договору застави, визнання недійсним якого є предметом розгляду даної справи. Відтак, зазначені у постанові Вищого господарського суду України зі справи №910/27921/15 обставини, з урахуванням зазначеного вище, не мають преюдиціального значення у розумінні ст.35 Господарського процесуального кодексу України. При цьому, колегія суддів касаційної інстанції погоджується з обґрунтованим висновком апеляційного господарського суду стосовно того, що у справі №910/27921/15 предметом розгляду були позовні вимоги саме про визнання недійсним лише п.4.7 спірного Договору застави майнових прав з підстав зазначених у позовній заяві, тоді як, у справі №910/1206/16 судом переглядається названий правочин у повному обсязі та оцінюються доводи та заперечення сторін справи з урахуванням аналізу обставин, наведених в обґрунтування відповідності вимогам норм чинного в Україні законодавства даного договору вцілому, а не його конкретних положень.

Доводи заявника касаційної скарги про порушення судом апеляційної інстанції ст.ст.6, 212,627 та ст.628 Цивільного кодексу України, якими сукупно регламентовано питання свободи договору та можливості сторін погоджувати у ньому умови, не може бути прийнято до уваги судом касаційної інстанції, оскільки принцип свободи договору обмежується можливістю укладення договорів, які не суперечать загальним засадам цивільного законодавства, визначеним у ст.3 цього ж кодексу, тоді як в даній справі, судом апеляційної інстанції було встановлено, що на момент укладення спірного договору діяло обмеження господарської компетенції позивача, введене згаданою вище постановою Правління Національного банку України від 30.10.2014р., а також, що укладення зазначеного договору відбулось з порушенням п.п.1,5,7 ч.3 ст.38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб".

Доводи ПАТ "Авант-Банк" стосовно правової природи постанови Правління Національного банку України від 30.10.2014р. №692/БТ також не заслуговують на увагу, оскільки як вже було зазначено вище, суд апеляційної інстанції, врахувавши у відповідності до вимог ст.43 Господарського процесуального кодексу України усі фактичні обставини справи, обґрунтовано вказав на те, що незалежно від того, чи вважати зазначену постанову Правління Національного банку України нормативно-правовим актом чи актом індивідуальної дії, факт обмеження господарської компетенції позивача на момент укладення спірного договору є дійсним та не спростованим відповідачем.

Таким чином, з огляду на те, що апеляційним господарським судом на підставі здійсненої правової оцінки наявних у справі доказів в їх сукупності з вимогами чинного законодавства, що регулює спірні правовідносини, встановлено, а заявником касаційної скарги не спростовано факту існування законодавства встановлених обставин, що свідчать про недійсність оскаржуваного Договору застави, колегія суддів касаційної інстанції погоджується з висновком Київського апеляційного господарського суду, здійсненим в оскаржуваній постанові, зазначаючи при цьому, що судом попередньої інстанції правильно встановлені обставини, що мають значення для справи, їм надана вірна юридична оцінка з належним застосуванням норм права.

Згідно зі ст. 1117 Господарського процесуального кодексу України переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, касаційна інстанція на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права. Доводи заявника касаційної скарги щодо неправильного застосування апеляційним господарським судом норм матеріального права ґрунтуються на неправильному розумінні та тлумаченні ним положень чинного в Україні законодавства та не спростовують правильності здійснених судом попередньої інстанції висновків, що унеможливлює прийняття таких доводів судом касаційної інстанції в якості підстави для зміни або скасування оскаржуваної постанови суду попередньої інстанції, а доводи про порушення судом норм процесуального права не знайшли свого підтвердження під час перегляду справи у суді касаційної інстанції та фактично зводяться до переоцінки обставин справи, що не є компетенцією суду касаційної інстанції з огляду на зазначені вище вимоги ст.1117 Господарського процесуального кодексу України.

Таким чином, Вищий господарський суд України не знайшов законних підстав для повного або часткового задоволення вимог касаційної скарги, а тому постанову суду апеляційної інстанції слід залишити без змін, а касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Авант-Банк" в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ "Авант-Банк" Ларченко І.М. - без задоволення.

Керуючись ст.ст. 1115, 1117, 1119, 11111 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Авант-Банк" в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ "Авант-Банк" Ларченко І.М. залишити без задоволення.

Постанову Київського апеляційного господарського суду від 18.08.2016р. у справі №910/1209/16 залишити без змін.

Головуючий суддя: С.В. Владимиренко

Судді: А.М. Демидова

О.О.Євсіков