ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"15" листопада 2016 р.Справа № 922/3667/16

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Байбака О.І.

при секретарі судового засідання Рученко К.Д.

розглянувши справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Харківгаз Збут", м. Харків
до Територіального управління Державної судової адміністрації України у Харківській області, м. Харків
про стягнення 33578,42 грн.
за участю представників сторін:

позивача ОСОБА_1 (довіреність № 2426 від 05.09.2016 р.);

ОСОБА_2 (довіреність № 2422 від 05.09.2016 р.)

відповідача ОСОБА_3 (довіреність № 06-27/6/76 від 15.06.2016 р.)

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Харківгаз Збут", м. Харків (далі за текстом - позивач) звернулось до господарського суду Харківської області з позовною заявою, в якій просить суд стягнути з Територіального управління Державної судової адміністрації України у Харківській області, м. Харків (далі за текстом відповідач) 33578,42 грн. заборгованості за договором на постачання природного газу за регульованим тарифом № 2015/ТП-БО-З06117 від 02.12.2015 р., з яких:

25460,15 грн. суми основного боргу перерахувати на п/р 8 в АБ «Кліринговий дім», м. Київ, МФО 300647;

5355,41 грн. пені, 669,25 грн. 3% річних, 2093,61 грн. суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення перерахувати на п/р 8 в АБ «Кліринговий дім», м. Київ, МФО 300647.

Позов обґрунтовано з посиланням на неналежне виконання відповідачем своїх зобовязань за вищезазначеним договором щодо своєчасної та повної сплати існуючої заборгованості за спожитий природний газ.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 31.10.2016 р. зазначений позов прийнято до провадження та призначено до розгляду в судовому засіданні на 15.11.2016 р.

Відповідач надав суду відзив на позовну заяву (вх. № 38721 від 14.11.2016 р.) в якому зазначає, що несплата заборгованості мала місце в звязку з тим, що позивач направив на його адресу відповідні акти щодо фактичних обсягів спожитого газу в 2016 році, тоді як дані платежі відповідач мав можливість сплатити в межах відповідного бюджетного періоду визначеного ст. 3 Бюджетного кодексу України, тобто лише до 31.12.2015 р., тощо.

На судове засідання 15.11.2016 р. прибули представники позивача та відповідача.

Представники позивача підтримують позицію, викладену в позовній заяві, просять її задовольнити.

Представник відповідача не заперечує проти факту існування у відповідача заборгованості за спожитий природний газ в сумі 25460,15 грн., просить суд відмовити в задоволенні позову в частині стягнення інфляційних, річних та пені, оскільки, на його думку, саме з вини позивача, який не надіслав відповідні акти щодо фактичних обсягів спожитого газу в 2015 році у відповідача виникло прострочення виконання зобовязань щодо сплати цього газу.

Перевіривши матеріали справи, оцінивши надані суду докази та доводи, суд встановив:

Як свідчать матеріали справи, між позивачем, як постачальником (далі за текстом газорозподільне підприємство) та відповідачем, як споживачем, укладено договір на постачання природного газу за регульованим тарифом № 2015/ТП-БО-З06117 від 02.12.2015 р. (далі за текстом договір; а.с. 9-11) відповідно до умов якого постачальник постачає природний газ за кодом ДК 016-2010 06.20.1 газ природний, скраплений або в газоподібному стані (далі газ) споживачеві в обсягах і порядку, передбачених договором для забезпечення потреб споживача, а споживач оплачує постачальнику вартість газу і наданих послуг у розмірах, строках, порядку та на умовах, передбачених договором п. 1.1 договору з урахуванням п. 1 додаткової угоди від 02.12.2015 р.; а.с. 13).

Відповідно до п. 3 додаткової угоди до договору від 02.12.2015 р. (а.с. 13) загальна сума вартості договору складається з місячних сум вартості договірних обсягів постачання газу споживачеві та на момент укладання договору складає 35583,18 грн., в тому числі ПДВ за 3,965 тис. м. куб.

Пунктом 4.5 договору передбачено, що розрахунковий період за договором становить один місяць з 9.00 години першого дня місяця до 9.00 години першого дня наступного місяця включно.

Згідно з п. 4.6 договору оплата вартості послуг з постачання газу здійснюється споживачем на умовах щомісячної/щодекадної 100% попередньої оплати договірного обсягу постачання газу, визначеного в додатку 3 до договору, не пізніше, ніж за три робочих дні до початку розрахункового періоду, крім оплати вартості послуг з постачання субєктами господарювання, які виробляють теплову енергію, у тому числі блочних (модульних) котелень, установлених на дахові та прибудованих (виходячи з обсягу природного газу, що використовується для виробництва та надання населенню послуг з опалення та гарячого водопостачання, за умови ведення такими субєктами окремого приладового та бухгалтерського обліку тепла і гарячої води).

У випадку недоплати вартості послуг з постачання газу за розрахунковий період споживач проводить остаточний розрахунок не пізніше 10 числа місяця, наступного за розрахунковим.

За змістом п. 6.2.2. договору, у разі порушення споживачем строків оплати, передбачених розділом ІV договору, із споживача стягується пеня в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу, за кожен день прострочення платежу.

Відповідно до п. 10.1 договору, даний договір набирає чинності з дати його підписання, та відповідно до ч. 3 ст. 631 ЦК України поширює свою дію на відносини в частині постачання природного газу з 01.10.2015 р., та укладається на строк до 31.12.2015 р. Договір вважається продовженим на кожний наступний календарний рік, якщо за місяць до закінчення строку дії договору жодною за сторін не буде заявлено про припинення його дії або перегляд його умов.

Як свідчать матеріали справи, позивач на виконання умов договору здійснив поставку відповідачу природного газу в жовтні грудні 2015 р. на загальну суму 36462,67 грн., за який останній розрахувався лише частково в розмірі 11002,52 грн.

Про факт постачання природного газу відповідачу свідчать залучені до матеріалів справи акти приймання-передачі відповідно до договору за спірний період (а.с. 14-17).

Суд зазначає, що акт № ХО300007159 від 31.10.2015 р. та № ХО300017612 від 31.12.2015 р. відповідачем не підписані. Проте, оскільки відповідач як факт отримання природного газу за зазначеними актами так і факт отримання від позивача зазначених актів не заперечує, та не надав суду жодних доказів наявності в нього обґрунтованих заперечень щодо підписання актів, суд вважає факт поставки позивачем на користь відповідача природного газу за зазначеними актами та в обсягах, визначених в цих актах, доведеними належним чином.

Позивач при зверненні до господарського суду з позовом по даній справі зазначає, що заборгованість відповідача за договором на постачання природного газу за регульованим тарифом № 2015/ТП-БО-З06117 від 02.12.2015 р. складає 25460,15 грн.

Відповідач факт наявності в нього заборгованості в відповідному розмірі не заперечує.

Крім того, в звязку з прострочення відповідачем виконання своїх зобовязань, позивачем на підставі умов договору та відповідних вимог чинного законодавства нараховано до стягнення з відповідача 2093,61 грн. - інфляційних втрат, 669,25 грн. - 3% річних, та 5355,41 грн. пені за загальний період прострочення з 31.10.2015 р. по 24.10.2016 р.

Обставини щодо стягнення заборгованості, інфляційних, річних та пені стали підставами для звернення позивача до суду з позовом по даній справі.

Надаючи правову кваліфікацію відносинам, що стали предметом спору, суд виходить з наступного:

Відповідно до статті 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до вимог ст. ст. 32, 34 ГПК України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно зі статтею 43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Згідно з ч. 1 ст. 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до положень ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. 655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно з ч. 1 ст. 664 ЦК України обов'язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним, зокрема, у момент вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов'язок продавця доставити товар.

Згідно з ст. 692 ЦК України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Факт наявності у відповідача перед позивачем заборгованості за договором в сумі 25460,15 грн. підтверджується матеріалами справи, та жодною зі сторін у справі не спростовується.

Враховуючи викладене, а також те, що строк оплати спожитого природного газу встановлено умовами договору, і відповідач не надав суду доказів сплати існуючого боргу, суд приходить до висновку про задоволення позову в частині стягнення з відповідача на користь позивача 25460,15 грн. основного боргу.

Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно зі ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Згідно зі ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Суд зазначає, що в п. 3.2. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України" № 14 від 17.12.2013 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" зазначено, що індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць.

Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Тобто, при застосуванні індексу інфляції слід мати на увазі, що він розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому на місяць шляхом множення суми заборгованості на момент її виникнення на сукупний індекс інфляції за період прострочення платежу.

Розглянувши здійснений позивачем розрахунок інфляційних та річних (а. с. 18-19), суд приходить до висновку про його відповідність вимогам чинного законодавства України та арифметичну вірність.

За таких обставин, суд приходить до висновку про задоволення позову в частині стягнення з відповідача на користь позивача 669,25 грн. річних та 2093,61 грн. інфляційних за загальний період прострочення з 31.10.2015 р. по 31.12.2015 р. по кожному за актів приймання передачі природного газу.

Стаття 216 ГК України передбачає відповідальність за порушення у сфері господарювання шляхом застосування господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим кодексом, іншими законами і договором.

Згідно з п. 1 ст. 230 ГК України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобовязаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобовязання.

Відповідно до ч. 1 ст. 546 ЦК України виконання зобовязання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Частиною 1 ст. 549 ЦК України визначено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання.

Частиною 3 вказаної статті визначено, що пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання.

За змістом ст. ст. 1, 3 Закону України Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобовязань, платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Згідно з п. 6.2.2. договору, у разі порушення споживачем строків оплати, передбачених розділом ІV договору, із споживача стягується пеня в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу, за кожен день прострочення платежу.

Враховуючи те, що умовами укладеного між сторонами договору (п. 6.2.2) передбачено відповідальність відповідача за прострочення своїх зобовязань з оплати спожитого природного газу у вигляді сплати пені, вимоги позивача про її стягнення суд визнає правомірними та такими, що підлягають задоволенню в розмірі 5355,41 грн.

Суд також зазначає, що розрахунок пені здійснено позивачем з певними арифметичними помилками, проте, оскільки суд згідно з вимогами ст. 83 ГПК України позбавлений можливості виходити за межі позовних вимог без відповідного клопотання сторони, і такого клопотання від позивача не надходило, сума пені підлягає стягнення з відповідача саме в заявленому позивачем розмірі.

Посилання відповідача у відзиві на позов на те, що несплата боргу, та як наслідок, прострочення виконання зобовязань мала місце в звязку з тим, що позивач направив йому акти в 2016 році, тобто поза межами визначеного законом бюджетного періоду, суд вважає безпідставними, оскільки, по-перше, ці обставини відповідачем жодним чином не доведені, і по-друге, вони в будь-якому випадку не можуть бути підставами для звільнення відповідача від відповідальності за прострочення виконання зобовязань зі сплати існуючого боргу.

З урахуванням вимог ст. 44, 49 ГПК України, з відповідача на користь позивача також підлягають стягненню 1378 грн. судового збору.

Керуючись ст. ст. 4-2, 4-3, 4-5, 22, 44, 49, 75, 83, 84, 85 ГПК України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Стягнути з Територіального управління Державної судової адміністрації України у Харківській області (адреса: 61050, м. Харків, м.-н, Руднєва, буд. 36, корпус 2; ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Харківгаз Збут» (адреса: 61004, м. Харків, вул. Москалівська, 57/59; ):

25460,15 грн. суми основного боргу на п/р 8 в АБ «Кліринговий дім», м. Київ, МФО 300647;

5355,41 грн. пені, 669,25 грн. 3% річних, 2093,61 грн. інфляційних, 1378 грн. судового збору на п/р 8 в АБ «Кліринговий дім», м. Київ, МФО 300647.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Суддя ОСОБА_4