ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"25" жовтня 2016 р. Справа № 925/1037/16

Господарський суд Черкаської області в складі головуючого судді Грачова В.М., при секретарі Ткаченку А.О., за участю представників сторін: позивача ОСОБА_1 за довіреністю, відповідача - не зявились, у відкритому судовому засіданні, в приміщенні суду в м. Черкаси, розглянувши справу за позовом приватного акціонерного товариства «Сєвєродонецьке науково-виробниче обєднання «Імпульс» до публічного акціонерного товариства «Христинівський молокозавод» про стягнення 5 600 000 грн.

ВСТАНОВИВ:

Позивач - приватне акціонерне товариство «Сєвєродонецьке науково-виробниче обєднання «Імпульс» звернувся в господарський суд з позовом до публічного акціонерного товариства «Христинівський молокозавод» (далі - відповідач) про стягнення, на підставі договору поставки товару № 247 від 11.09.2014 року, 5 600 000 грн. попередньої оплати за непоставлений товар та відшкодування судових витрат.

Відповідач письмовий відзив на позовну заяву не подав, проти позову не заперечував, явку своїх представників в засідання суду без поважних причин повторно не забезпечив, хоч про місце, дату і час судового засідання був повідомлений належним чином за правилами, передбаченими розділом 2.6. Інструкції з діловодства в господарських судах України, затвердженої наказом Державної судової адміністрації від 20 лютого 2013 року № 28.

В засіданні суду позивач позовні вимоги підтримав і просив задовольнити в повному обсязі з підстав і в розмірі, викладених у позовній заяві.

Наявні у справі матеріали суд вважає достатніми для всебічного, повного і об'єктивного розгляду справи, тому, з урахуванням вимог ст.ст. 69, 75, 77 ГПК України, визнав за можливе розглянути справу у відсутності представника відповідача за наявними в ній матеріалами.

Згідно з ст. 85 ГПК України, у судовому засіданні оголошувались вступна та резолютивна частини рішення.

Дослідивши наявні в справі письмові докази та оцінивши їх у сукупності, суд позов задовольняє повністю з наступних підстав.

11.09.2014 року між відповідачем - публічним акціонерним товариством «Христинівський молокозавод», як постачальником, і позивачем приватним акціонерним товариством «Сєвєродонецьке науково-виробниче обєднання «Імпульс», як покупцем, було укладено договір поставки товару № 247 (далі Договір). За умовами якого постачальник зобовязався поставити і передати у власність покупцю товар в асортименті, а покупець зобовязався прийняти цей товар та своєчасно здійснити його оплату (п. 1.1 Договору).

Пунктом 1.2 Договору сторони погодили, що найменування, одиниця виміру, загальна кількість товару, що підлягає поставці за цим Договором, ціна за одиницю товару, його часткове співідношення (асортимент, номенклатура) визначаютиься сторонами окремо для кожної партії і відображаються в рахунках-фактурах, накладних та/або додатках до Договору.

Згідно п.п. 2.1, 2.4 Договору поставка товару за цим Договором здійснюється партіями в строки та на умовах, узгоджених між сторонами але не пізніше чим до 01.02.2015 року. Датою поставки вважається дата вручення товару покупцю, що підтверджується видаткової накладною та/або актом прийому-передачі, підписаними представниками сторін по Договору, або дата на товарно-транспортній накладній перевізника.

Відповідно до п.п. 4.1, 4.2, 4.4 Договору загальна сума Договору дорівнює сумі всіх партій товару, що будуть поставлені покупцю. Ціна товару не є сталою та обумовлюється сторонами на кожну партію товару окремо і вказується в рахунках-фактурах та/або накладних та/або додатках до цього Договору. Покупець здійснює оплату товару до 01.10.2014 року на умовах 100% передоплати.

Пунктами 5.1, 5.3 Договору сторони погодили, що передання товару постачальником та приймання товару покупцем здійснюється в місці здійснення поставки, що узгоджується сторонами додатково. Кожне відвантаження товару оформлюється відповідною додатковою угодою. Товар вважається переданим постачальником та прийнятим покупцем з моменту підписання сторонами видаткової накладної та/або товарно транспортної накладної, та/або акту прийому-передачі.

Додатковою угодою № 1 від 26.01.2015 року до договору поставки товару № 247 від 11.09.2014 року сторони встановили, що загальна ціна за спірним Договором становить 15 000 000 грн. (а.с. 14).

Додатковою угодою № 3 від 29.04.2015 року сторони домовилися встановити строк поставки товару за спірним Договором до 31.12.2015 року.

На виконання умов Договору, та виставленого рахунку фактури № ХМ-0000222 від 12.09.2014 року, позивач здійснив передоплату товару у розмірі 100 % її вартості на суму 15 000 000 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 548 від 25.09.2014р. на суму 7 500 000 грн., платіжним дорученням № 551 від 26.09.2014 р. на суму 7 500 000 грн. (а.с. 16-18).

Однак, відповідач в порушення умов договору, виконав свої зобовязання частково, поставив товар на загальну суму 8 600 000 грн. на умовах: Додаткової угоди № 2 від 13.03.2015р. на суму 2 240 000 грн., що підтверджується видатковим накладними № ХМ-0000501 від 16.03.2016р., № ХМ-0000504 від 16.03.2016р., № ХМ-0000505 від 16.03.2016р.; Додаткової угоди № 4 від 10.06.2015р. на суму 1 120 000, що підтверджується видатковими накладними № ХМ-0001260 від 11.06.2015р., № ХМ-0001259 від 11.06.2015р.; Додаткової угоди № 5 від 19.06.2015р. на суму 1 000 000 грн., що підтверджується видатковими накладними № ХМ-0001343 від 19.06.2015р., № ХМ-0001342 від 19.06.2015р.; Додаткової угоди № 6 від 13.07.2015р. на суму 3 120 000 грн., що підтверджується видатковими накладними № ХМ-0001573 від 13.07.2015р., № ХМ-0001583 від 13.07.2015р., № ХМ-0001616 від 21.07.2016р.; Додаткової угоди № 7 від 20.07.2015р. на суму 1 120 000 грн., що підтверджується видатковими накладними № ХМ-0001631 від 21.07.2015р. (а.с. 19-34).

03.02.2016 року позивач направив відповідачу лист № 214/317 про повернення попередньої оплати у сумі 6 400 000 грн. непоставленого товару у зв'язку з простроченням виконання зобов'язання (а.с. 35).

Відповідач частково повернув позивачу грошові кошти на суму 800 000 грн., перераховані в якості передоплати за спірним Договором, що підтверджується платіжними дорученнями № 690_2Т038/66 від 29.02.2016р. на суму 250 000 грн., № 714_31037/33 від 01.03.2016р. на суму 100 000 грн., № 122 від 11.03.2016р. на суму 100 000 грн., № 4256 від 26.07.2016р. на суму 250 000 грн., № 172 від 15.08.2016р. на суму 100 000 грн.(а.с. 37-41).

Станом на день звернення позивача до суду, тобто на 25.08.2016 року, відповідач грошові кошти в розмірі 5 600 000 грн. не повернув, вимога позивача про їх стягнення є предметом спору у справі, що розглядається.

31.08.2016 року, після порушення провадження у справі, відповідач платіжним дорученням № 398 додатково перерахував позивачу 100 000 грн. в якості повернення попередньої оплати, що підтвердив представник позивача в засіданні суду.

Спірні правовідносини сторін виникли із договору поставки товару № 247 від 11.09.2014 року, договір є укладеним, виконаний позивачем повністю, а відповідачем частково, вимоги позивача ґрунтуються на правах і зобовязаннях сторін цього договору.

Загальні положення про купівлю-продаж визначені параграфом 1 глави 54, особливості поставки - параграфом 3 глави 54 ЦК України, параграфом 1 глави 30 ГК України, загальні положення про правочини визначені розділом IV книги 1 ЦК України, про зобовязання і договір розділами І і ІІ книги 5 ЦК України, главами 19, 20 ГК України.

За змістом з ст.ст. 11, 15, 16 ЦК України, цивільні права та обовязки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обовязки; підставами виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема, є договори та інші правочини; кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання; способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди.

Статтями 13 і 14 ЦК України встановлено, відповідно, межі здійснення цивільних прав та загальні засади виконання цивільних обовязків. Зокрема, і цивільні права і цивільні обовязки здійснюються (виконуються) в межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства.

Відповідно до ст.ст. 525, 526 ЦК України, ч.1 ст.193 ГК України зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться; одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається.

Відповідно до ч. 1 ст. 598, ч. 1 ст. 599 ЦК України, зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом, зокрема, виконанням, проведеним належним чином.

Частина 1 ст. 626 ЦК України визначає договір як домовленість двох або більше сторін, що спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків.

Частинами 1, 2 ст. 712 ЦК України визначено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до частини 1 статті 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

В силу статті 663 ЦК України продавець зобов'язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.

Відповідно до частини 1 статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ч. 2 ст. 530 ЦК України, якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 610, ч. 1 ст. 612 ЦК України: порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання; боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до частини 2 статті 693 Цивільного кодексу України, якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

В ході розгляду справи відповідач сплатив 100 000 грн. основного боргу, у звязку з чим, провадження у справі в цій частині вимог про стягнення 100 000 грн. основного боргу підлягає припиненню судом на підставі пункту 11 частини першої статті 80 ГПК України.

Відповідно до пункту 11 частини першої статті 80 ГПК України господарський суд припиняє провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Згідно з пунктом 4.4. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011р. №18 Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції припинення провадження у справі на підставі пункту 1-1 частини 1 статті 80 Господарського процесуального кодексу України можливе в разі, коли предмет спору існував на момент виникнення останнього та припинив існування в процесі розгляду справи.

Наявність і розмір спірної заборгованості у розмірі 5 500 000 грн. позивачем обґрунтовані, підтверджені ним належними і допустимими доказами, відповідачем не спростовано, тому суд вважає, що вимога позивача в такому розмірі підлягає задоволенню.

Відповідно до ст.ст. 33, 34, 43 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, обставини справи повинні підтверджуватись лише належними і допустимими доказами, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Судом, відповідно до ст. 22 ГПК України, було запропоновано сторонам подати докази в обґрунтування позову і заперечень проти нього, брати участь в засіданнях суду, вони своїми правами скористались на свій розсуд, відповідач безпідставно явку своїх представників в засідання суду не забезпечив, причини неявки не повідомив, про відкладення розгляду справи, продовження строку вирішення спору клопотань не заявляв, витребувані судом документи не подав, внаслідок чого судом прийнято рішення на підставі лише матеріалів, наявних у справі.

Відтак, з врахуванням обставин справи, умов договору поставки та вищенаведених приписів законодавства, суд вважає, що оскільки відповідач порушив договірне зобовязання про поставку товару, отриманого по договору поставки, стягнення суми основного боргу у виді здійсненої попередньої оплати товару в розмірі 5 500 000 грн. є правом позивача, якому кореспондується зобовязання відповідача, набуте на підставі договору. Заявлені вимоги про стягнення цих грошових сум суд вважає обґрунтованими, доказаними, розрахованими у відповідності з умовами договору, тому позов визнає таким, що підлягає задоволенню в цій частині, а в частині стягнення 100 000 грн. суми попередньої оплати провадження у справі підлягає припиненню на підставі п. 1-1 ст. 80 ГПК України у звязку з відсутністю предмета спору.

Відповідно до ч. 1 ст. 44, абз. 2 ч. 1 ст. 49, ч. 1 п. 1, ч. 2 ст. 55 ГПК України: судові витрати складаються, зокрема, з судового збору; судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог; ціна позову визначається, зокрема, у позовах про стягнення грошей - стягуваною сумою, в ціну позову включаються також вказані в позовній заяві суми неустойки (штрафу, пені).

Законом України «Про судовий збір» встановлено, що:

за подання до господарського суду позовної заяви майнового характеру сплачується судовий збір у розмірі 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 150 розмірів мінімальної заробітної плати (абз. 2 п. 2 ч. 2 ст. 4);

розподіл судового збору між сторонами та перевірка повноти сплати судового збору здійснюються відповідно до процесуального законодавства (ч. 7 ст. 6);

сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі, зокрема, зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом, закриття (припинення) провадження у справі (п.п. 1, 5 ч. 1 ст. 7).

При вирішенні питань повернення і розподілу судового збору суд керується також розясненнями, викладеними в пунктах 4.3., 4.4., 5.2. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 21.02.2013 року № 7 «Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України», за змістом яких: питання про повернення сплаченої суми судового збору вирішується господарським судом за результатами розгляду відповідних матеріалів за наявності клопотання сторони чи іншого учасника судового процесу про повернення суми судового збору. Про таке повернення зазначається, зокрема, в ухвалі про повернення сум судового збору, винесеній як окремий процесуальний документ.

Відповідно до абз. 2 ч. 1 ст. 49 ГПК України, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені судові витрати пропорційно задоволеній частині позову - сплачений судовий збір у розмірі 82500 грн., підлягають поверненню позивачу із державного бюджету за його клопотанням 1500 грн. сплаченого судового збору у звязку з припиненням провадження у справі в частині вимог на суму 100 000 грн.

Керуючись ст.ст. 49, 82-84, 85 ГПК України, господарський суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з публічного акціонерного товариства «Христинівський молокозавод», , місцезнаходження: 20000, Черкаська область, м. Христинівка, вул. Пушкіна, буд. 24, на користь приватного акціонерного товариства «Сєвєродонецьке науково-виробниче обєднання «Імпульс», , місцезнаходження: 93400, Луганська обалсть, м. Сєвєродонецьк, площа Перемоги, буд. 2 5 500 000 грн. попередньої оплати, 82500 грн. судових витрат.

Провадження у справі в частині позовних вимог про стягнення 100 000 грн. попередньої оплати припинити.

Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного господарського суду через Господарський суд Черкаської області протягом десяти днів з дня підписання.

Повний текст рішення підписано 18.11.2016 року.

Суддя В.М. Грачов