ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

17.11.2016 Справа № 905/2798/16

Cуддя Філімонова О.Ю., розглянувши позовну заяву ОСОБА_1 підприємства «ХІМІК» Публічного акціонерного товариства «АЗОТ» м.Черкаси

до Товариства з обмеженою відповідальністю «ПРОГРЕС» м.Горлівка Донецька область

про стягнення суми основного боргу у розмірі 19302,90грн., інфляційних витрат у розмірі 17007,62грн., 3% річних у розмірі 1580,80грн.

Представники сторін:

від позивача: ОСОБА_2-довіреність №7 від 12.10.2016р.

від відповідача: не з`явився

СУТЬ СПОРУ:

Дочірнє підприємство «ХІМІК» Публічного акціонерного товариства «АЗОТ» м.Черкаси звернулось до господарського суду Донецької області з позовними вимогами до Товариства з обмеженою відповідальністю «ПРОГРЕС» м.Горлівка Донецька область про стягнення суми основного боргу у розмірі 19302,90грн., інфляційних витрат у розмірі 17007,62грн., 3% річних у розмірі 1580,80грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що відповідно до умов укладеного договору на користування тепловою енергією №1865 від 01.11.2011р., ПАТ «КОНЦЕРН СТИРОЛ» (постачальник) зобовязався постачати відповідачу теплову енергію, а відповідач зобовязався оплачувати одержану теплову енергію за встановленими тарифами в строки, передбачені даним договором.

30.08.2016р. ПАТ «КОНЦЕРН СТИРОЛ» відповідно до умов договору цесії № УТ-30/08/16 відступило право вимоги ДП «ХІМІК» ПАТ «АЗОТ» основного боргу по договору на користування тепловою енергією №1865 від 01.11.2011р.

Відповідач свої зобовязання у повному обсязі не виконав, в результаті чого за ним утворилась заборгованість у розмірі 19302,90грн.

Нормативно позовні вимоги позивач обґрунтовує ст.ст. 80, 512, 526, 530, 536, 610, 625, 626, 712 Цивільного кодексу України, ст.ст. 193, 265 Господарського кодексу України, ст.ст. 1, 2, 12, 15, 21, 54 Господарського процесуального кодексу України.

Розглянувши надані документи, всебічно і повно зясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, обєктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд

В С Т А Н О В И В:

01.11.2011р. між ПАТ «КОНЦЕРН СТИРОЛ» (постачальник) та ТОВ «Прогрес» (споживач) укладено договір на користування тепловою енергією №1865.

Відповідно до п.1.1. договору, постачальник за період з листопада 2011 року по жовтень 2012 року зобовязується відпускати теплову енергію для обігріву приміщення цеху по зборці корпусної меблі, розташованої за адресою вул.Горлівської дивізії, 82, а споживач зобовязується приймати та сплачувати її на умовах даного договору.

Загальний план поставки теплової енергії в даний період складає 18 Гкал.

Згідно з п.6.1.1. договору, споживач до 25 числа місяця, перед розрахунковим, самостійно здійснює передоплату шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок постачальника із розрахунку 100% вартості місячного плану відпуску споживачу теплової енергії по діючим на даний період цінам.

Пунктом 6.1.2. договору передбачено, що остаточний розрахунок за місяць здійснюється шляхом виставлення споживачу рахунка-фактури за фактичний обєм теплової енергії за діючою у розрахунковому періоді ціні до 10 числа місяця, наступного за розрахунковим.

У разі , якщо попередньо сплачена сума менш суми, вказаної у рахунку-фактурі, споживач протягом 7 банківських днів з дня отримання рахунка-фактури здійснює доплату недостатньої суми.

У разі, якщо попередньо сплачена сума більше суми, вказаної у рахунку-фактурі, надлишок грошових коштів враховується споживачем при внесенні попередньої оплати за наступний місяць.

Відповідно до п.8.1., даний договір укладається на строк з листопада 2011 року по жовтень 2012 року включно, а в частині зобовязань, які залишились невиконаними-до повного їх виконання.

У разі, якщо сторони не сповістять один одного за місяць до закінчення строку дії договору про відмову від умов даного договору, договір вважається пролонгованим на кожний наступний аналогічний період (з листопада поточного року по жовтень наступного року включно) на тих самих умовах.

23.03.2012 року між ПАТ «КОНЦЕРН СТИРОЛ» (постачальник) та ТОВ «Прогрес» (споживач) укладена додаткова угода №1 до договору на користування тепловою енергією №1865 від 01.11.2011р. Даною додатковою угодою визначено, що у звязку зі змінами з 01.04.2012р. витрат постачальника на виробництво теплової енергії викласти пункт 4.1. та пункт 4.2. договору №1865 від 01.11.2011р. у наступній редакції: « 4.1. загальна сума договору за період з листопада 2011 року по жовтень 2012 року складає 12753,24грн.» « 4.2. ціна теплової енергії з 01.04.2012р. складає 952,62 грн./Гкал з ПДВ».

03.04.2012р. між ПАТ «КОНЦЕРН СТИРОЛ» (постачальник) та ТОВ «Прогрес» (споживач) укладена додаткова угода №2 до договору на користування тепловою енергією №1865 від 01.11.2011р.

31.10.2013р. між ПАТ «КОНЦЕРН СТИРОЛ» (постачальник) та ТОВ «Прогрес» (споживач) укладена додаткова угода №3 до договору на користування тепловою енергією №1865 від 01.11.2011р. Даною додатковою угодою визначено викласти п.4.2. договору №1865 від 01.11.2011р. у наступній редакції: « 4.2. ціна теплової енергії з 01.11.2013р. складає 1411,56грн./Гкал з ПДВ».

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема, є: договори та інші правочини.

Статтею 33 Господарського процесуального кодексу України, передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Відповідно до ст. 34 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили. Визнання однією стороною фактичних даних і обставин, якими інша сторона обгрунтовує свої вимоги або заперечення, для господарського суду не є обов'язковим ( ст.43 Господарського процесуального кодексу України).

Частина 1 статті 193 Господарського кодексу України встановлює, що субєкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобовязання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобовязання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 525 Цивільного кодексу України передбачено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч. 1 статті 509 Цивільного кодексу України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно з ч. 1 статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Правовідносини у сфері теплопостачання регулюються Цивільним та Господарським кодексами України, Законом України «Про теплопостачання», «Правилами користування тепловою енергією».

Згідно зі статтею 1 Закону України "Про теплопостачання" постачання теплової енергії, теплопостачання, - господарська діяльність, пов'язана з наданням теплової енергії, теплоносія, споживачам за допомогою технічних засобів транспортування та розподілом теплової енергії на підставі договору; споживачем теплової енергії є фізична або юридична особа, яка використовує теплову енергію на підставі договору.

Статтею 714 Цивільного кодексу України унормовано, що за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона, постачальник, зобов'язується надавати другій стороні, споживачеві, абонентові, енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов'язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання. До договору постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин сторін.

Статтею 275 Господарського кодексу України унормовано, що за договором енергопостачання енергопостачальне підприємство, енергопостачальник, відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду, енергію, споживачеві, абоненту, який зобов'язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується. Відпуск енергії без оформлення договору енергопостачання не допускається.

Згідно з ч. 6, 7 статті 276 Господарського кодексу України, розрахунки за договорами енергопостачання здійснюються на підставі цін (тарифів), встановлених відповідно до вимог закону. Оплата енергії, що відпускається, здійснюється відповідно до умов договору. Договір може передбачати попередню оплату, планові платежі з наступним перерахунком або оплату, що проводиться за вартість прийнятих ресурсів.

За приписами статті 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Отже, виходячи з наведених норм законодавства постачання теплової енергії здійснюється лише на підставі договору

Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

За приписами статті 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди.

Згідно зі статтею 629 Цивільного кодексу України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

ПАТ «КОНЦЕРН СТИРОЛ» свої обовязки за договором на користування тепловою енергією №1865 від 01.11.2011р. виконав належним чином, що підтверджується актами прийому-передачі теплової енергії: №1865/10 від 31.10.2013р., №1865/11 від 30.11.2013р., №1865/12 від 31.12.2013р., №1865/01 від 31.01.2014р., №1865/02 від 28.02.2014р. (а.с.39-41).

На виконання умов договору на користування тепловою енергією №1865 від 01.11.2011р., ПАТ «КОНЦЕРН СТИРОЛ» виставив відповідачу для оплати акти-рахунки: №СФ-044389 від 31.10.2013р. на суму 952, 62грн., №СФ-044545 від 30.11.2013р. на суму 2823, 12грн., №СФ-044692 від 31.12.2013р. на суму 5646,24грн., №СФ-044861 від 31.01.2014р. на суму 5646,24грн., №СФ-045043 від 28.02.2014р. на суму 4234,68грн. (а.с.42-46).

Про факт отримання відповідачем послуг свідчать акти здачіприймання робіт (надання послуг): №ОУ-0002627 від 31.10.2013р. на суму 952,62грн., №ОУ-0002734 від 30.11.2013р. на суму 2823,12грн., №ОУ-0002818 від 31.12.2013р. на суму 5646,24грн., №ОУ-0000077 від 31.01.2014р. на суму 5646,24грн., №ОУ-0000137 від 28.02.2014р. на суму 4234,68грн. (а.с.47-51). Вищеперелічені акти підписані з обох сторін та скріплені печатками підприємств.

Відповідно до ст.610 Цивільного кодексу України, порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання).

За змістом ст.625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання.

Відповідно до ст. 202 Господарського кодексу України та ст.599 Цивільного кодексу України зобовязання припиняються виконанням, проведеним належним чином

30.08.2016р. між Публічним акціонерним товариством «КОНЦЕРН СТИРОЛ» (м.Горлівка) (первісний кредитор (цедент), в особі директора по економиці та фінансам ПАТ «КОНЦЕРН СТИРОЛ» ОСОБА_3, діючого на підставі довіреності №60/02-16 від 31.12.2015р. та Дочірнім підприємством «ХІМІК» Публічного акціонерного товариства «АЗОТ» (м.Черкаси) (ДП «ХІМІК» ПАТ «АЗОТ») (новий кредитор (цесіонарій), в особі директора ОСОБА_4, діючого на підставі Статуту, уклали договір відступлення права вимоги (цесія) №УТ-30/08/16.

Відповідно до п.1.1. договору, первісний кредитор (цедент) уступає, а новий кредитор (цесіонарій) приймає у повному обсязі право вимоги по договору №1865 від 01.11.2011р., укладеному між первісним кредитором (цедент) та ТОВ «Прогрес (ОКПО 13497120) (боржник). Згода боржника на відступлення вказаних вимог кредитором новому кредитору не вимагається.

Згідно з п.1.2. договору, сума основного боргу, яка відступається у відповідності з п.1.1. даного договору вимогам до боржника складає 19302,90грн., за послуги по договору поставки.

Пунктом 2.3. договору передбачено, що в рахунок оплати, вимоги, яка відступається новий кредитор (цесіонарій) зобов`язується сплатити первісному кредитору (цеденту) суму у розмірі 19302,90грн. до 31.12.2017р. з правом дострокової оплати.

Відповідно до п.6.1., даний договір вступає в силу з моменту його підписання сторонами. Всі зміни та доповнення до нього дійсні, якщо здійснені у письмовій формі і підписані обома сторонами. Відповідні зміни та додатки є невід`ємною частиною даного договору.

Статтею 512 Цивільного кодексу України встановлено, що: 1.кредитор у зобовязанні може бути замінений іншою особою внаслідок:1)передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги); 2)правонаступництва; 3) виконання обовязку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем); 4) виконання обовязку боржника третьою особою. 2.Кредитор у зобовязанні може бути замінений також в інших випадках, встановлених законом. 3.Кредитор у зобовязанні не може бути заміненийё якщо це встановлено договором або законом.

Відповідно до ч.1 ст.513 Цивільного кодексу України, правочин щодо заміни кредитора у зобовязанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобовязання, право вимоги за яким передається новому кредиторові.

Згідно зі ст.514 Цивільного кодексу України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобовязанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 516 Цивільного кодексу України передбачено, що: 1.Заміна кредитора у зобовязанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. 2.Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобовязанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обовязку первісному кредиторові є належним виконанням.

Відповідно до ч.1 ст.517 Цивільного кодексу України, первісний кредитор у зобовязанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення.

20.09.2016р. ТОВ «Прогрес» (боржник) був повідомлений про відступлення права вимоги за договором №1865 від 01.11.2011р. у розмірі 19302,90грн. по договору про відступлення права вимоги №УТ-30/08/16 від 30.08.2016р. новому кредитору ОСОБА_1 підприємству «ХІМІК» Публічного акціонерного товариства «АЗОТ» м.Черкаси. (а.с.54-55).

Відповідач доказів погашення заборгованості у розмірі 19302,90грн. до матеріалів справи не надав, тому суд вважає позовні вимоги в частині стягнення суми основного боргу доведеними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Також, позивач просить стягнути з відповідача 3% річних у розмірі 1580,80грн., інфляційні витрати у розмірі 17007,62грн.

Відповідно до ч.2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Суд, перерахувавши 3% річні зазначає, що розмір 3% річних, який підлягає стягненню з відповідача складає 1509,65грн.: за період з 10.11.2013р. по 01.09.2016р. на суму заборгованості 952,62грн. 3% річні складають 80,41грн.; за період з 10.12.2013р. по 01.09.2016р. на суму заборгованості 2823,12грн. 3% річні складають 231,34грн.; за період з 10.01.2014р. по 01.09.2016р. на суму заборгованості 5646,24грн. 3% річні складають 448,30грн.; за період з 10.02.2014р. по 01.09.2016р. на суму заборгованості 5646,24грн. 3% річні складають 433,91грн.; за період з 10.03.2014р. по 01.09.2016р. на суму заборгованості 4234,68грн. 3% річні складають 315,69грн.

Таким чином, позовні вимоги в частині стягнення з відповідача 3% річних суд задовольняє частково, у розмірі 1509,65грн.

В частині позовних вимог щодо стягнення з відповідача 3% річних у розмірі 71,15грн., суд відмовляє.

Суд, перерахувавши інфляційні витрати зазначає, що розмір інфляційних витрат, який підлягає стягненню з відповідача складає 16759,86грн.: за період листопад 2013р.-серпень 2016р. на суму заборгованості 952,62грн. інфляційні витрати складають 841,84грн.; за період грудень 2013р.-серпень 2016р. на суму заборгованості 2823,12грн. інфляційні витрати складають 2484,20грн.; за період січень 2014р.-серпень 2016р. на суму заборгованості 5646,24грн. інфляційні витрати складають 4915,59грн.; за період лютий 2014р.-серпень 2016р. на суму заборгованості 5646,24грн. інфляційні витрати складають 4894,50грн.; за період березень 2014р.-серпень 2016р. на суму заборгованості 4234,68грн. інфляційні витрати складають 3623,73грн.

Таким чином, позовні вимоги в частині стягнення з відповідача інфляційних витрат суд задовольняє частково, у розмірі 16759,86грн.

В частині позовних вимог щодо стягнення з відповідача інфляційних витрат у розмірі 247,76грн., суд відмовляє.

На підставі викладеного, керуючись статтями 32-34, 36, 43, 49, 82-85, 115, 116, Господарського процесуального кодексу України, господарський суд,-

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Прогрес» (84617, Донецька область, м.Горлівка, вул.Комсомольська, 29, ) на користь ОСОБА_1 підприємства «ХІМІК» Публічного акціонерного товариства «АЗОТ» (18014, м.Черкаси, вул.Первомайська, 72, ) суму основного боргу у розмірі 19302 (девятнадцять тисяч триста дві)грн. 90коп., 3% річних у розмірі 1509 (одна тисяча пятсот дев`ять) грн. 65 коп., інфляційні витрати у розмірі 16759 (шістнадцять тисяч сімсот пятдесят дев`ять) грн. 86коп., судовий збір у розмірі 1378 (одна тисяча триста сімдесят вісім)грн.00коп.

Відмовити у задоволенні позовних вимог в частині стягнення інфляційних витрат у розмірі 247,76грн. та 3% річних у розмірі 71,15грн.

Рішення набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня складення повного рішення та може бути оскаржене в порядку та у строки, визначені Господарським процесуальним кодексом України.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Суддя О.Ю. Філімонова

Дата складання та підписання повного тексту рішення 18.11.2016р.

Надруковано 3 примірника: 1-до справи; 1-позивачу; 1-відповідачу