КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"10" листопада 2016 р. Справа№ 910/32809/15

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Отрюха Б.В.

суддів: Михальської Ю.Б.

ОСОБА_1

За участю представників:

Від позивача: ОСОБА_2 - представник;

Від відповідача 1: не зявився;

Від відповідача 2: ОСОБА_3 - представник;

Від третьої особи: ОСОБА_4 - представник.

розглянувши матеріали апеляційної скарги Публічного акціонерного товариства "Укргазпромбанк" в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації ПАТ "Укргазпромбанк" ОСОБА_5

на рішення Господарського суду міста Києва від 15.03.2016 року

у справі № 910/32809/15 (суддя Привалов А.І.)

за позовом Публічного акціонерного товариства "Укргазпромбанк" в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ "Укргазпромбанк" ОСОБА_5

до 1) Публічного акціонерного товариства "Страхова компанія "Укргазпромполіс"

2) Приватного акціонерного товариства "Авіакомпанія Буковина"

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача - Фонд гарантування вкладів фізичних осіб

про визнання недійсним договору

ВСТАНОВИВ:

До Господарського суду міста Києва звернулося з позовом Публічне акціонерне товариство "Укргазпромбанк" в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ "Укргазпромбанк" ОСОБА_5 до Публічного акціонерного товариства "Страхова компанія "Укргазпромполіс" та Приватного акціонерного товариства "Авіакомпанія Буковина", за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача - Фонд гарантування вкладів фізичних осіб про визнання недійсним договору.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що спірний Договір про передачі (відступлення) прав вимоги на вкладному (депозитному) рахунку № 05/15 є таким, що суперечить нормам чинного законодавства, зокрема статтям 227, 514, 515 Цивільного кодексу України, статтям 58, 66 Закону України "Про банки та банківську діяльність", статті 56 Закону України "Про Національний банк України", а також постанові Національного банку України № 346 "Про затвердження положення про застосування Національним банком України заходів впливу за порушення банківського законодавства", постанові Правління Національного банку України №42/БТ "Про віднесення Публічного акціонерного товариства "Укргазпрмбанк" до категорії проблемних та запровадження особливого режиму контролю за діяльністю банку".

Рішенням Господарського суду міста Києва від 15.03.2016 року у справі №910/32809/15 в задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з прийнятим рішенням, Публічне акціонерне товариство "Укргазпромбанк" в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації ПАТ "Укргазпромбанк" ОСОБА_5 звернулося до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення у даній справі та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити повністю.

Апеляційна скарга мотивована тим, що рішення суду першої інстанції прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права, при неповному зясуванні обставин, що мають значення для справи, невідповідності висновків, викладених у рішенні, обставинам справи.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 11.04.2016 року у справі № 910/32809/15 було прийнято до провадження апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "УКРГАЗПРОМБАНК" в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ "УКРГАЗПРОМБАНК" ОСОБА_5.

16.05.2016 через відділ документального забезпечення Київського апеляційного господарського суду позивачем подано клопотання про залучення Фонду гарантування вкладів фізичних осіб до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостіних вимог на предмет спору, на стороні позивача.

16.05.2016 через відділ документального забезпечення Київського апеляційного господарського суду відповідачем 2 подано відзив на апеляційну скаргу, в якому відповідач 2 заперечував проти доводів апеляційної скарги та просив апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "УКРГАЗПРОМБАНК" в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ "УКРГАЗПРОМБАНК" ОСОБА_5 залишити без задоволення, а рішення Господарського суду міста Києва від 15.03.2016 без змін.

16.05.2016 через відділ документального забезпечення Київського апеляційного господарського суду позивачем подано пояснення до апеляційної скарги, в яких позивач підтримує доводи апеляційної скарги з мотивів викладених в даних поясненнях.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 11.04.2016 року у справі № 910/32809/15 було задоволено Клопотання Публічного акціонерного товариства "УКРГАЗПРОМБАНК" в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ "УКРГАЗПРОМБАНК" ОСОБА_5 про продовження строку розгляду спору, продовжено строк розгляду справи № 910/32809/15 на 15 днів, залучено до участі у даній справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - Фонд гарантування вкладів фізичних осіб та оголошено перерву у розгляді справи до 13.06.2016.

13.06.2016 через відділ документального забезпечення Київського апеляційного господарського суду від третьої особи надійшли письмові пояснення, в яких третя особа підтримує доводи апеляційної скарги з мотивів викладених в даних поясненнях, та просить задовольнити апеляційну скаргу, рішення Господарського суду міста Києва від 15.03.2016 скасувати та постановити нове, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

13.07.2016 через відділ документального забезпечення Київського апеляційного господарського суду від відповідача 2 надійшли письмові пояснення, в яких відповідач 2 заперечує проти доводів апеляційної скарги.

03.08.2016 через відділ документального забезпечення Київського апеляційного господарського суду позивачем подано додаткові пояснення до апеляційної скарги, в яких позивач підтримує доводи апеляційної скарги з мотивів викладених в даних поясненнях.

08.09.2016 через відділ документального забезпечення Київського апеляційного господарського суду позивачем подано додаткове правове обґрунтування, в якому позивач підтримує доводи апеляційної скарги з мотивів викладених в даному обґрунтуванні.

08.09.2016 через відділ документального забезпечення Київського апеляційного господарського суду відповідачем 2 подано додаткові пояснення, в яких відповідач 2 заперечує проти доводів апеляційної скарги з мотивів викладених в даних поясненнях.

17.10.2016 через відділ документального забезпечення Київського апеляційного господарського суду позивачем подано додаткові пояснення до апеляційної скарги, в яких позивач підтримує доводи апеляційної скарги з мотивів викладених в даних поясненнях.

Розгляд справи здійснювався різними колегіями суддів та неодноразово відкладався.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 18.10.2016 задоволено заяву про самовідвід головуючого судді Суліма В.В. у розгляді справи № 910/32809/15.

Розпорядженням керівника апарату Київського апеляційного господарського суду від 21.10.2016 № 09-52/5635/16, відповідно до підпункту 2.3.50 пункту 2.3 Положення про автоматизовану систему документообігу суду, призначено повторний автоматизований розподіл справи № 910/32809/15.

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями, апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Укргазпромбанк" в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації ПАТ "Укргазпромбанк" ОСОБА_5 у справі № 910/32809/15 передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючого судді Отрюха Б.В., суддів Михальської Ю.Б. та Тищенко А.І.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 24.10.2016 апеляційну скаргу прийнято до провадження та призначено до розгляду на 10.11.2016.

В судовому засіданні 10.11.2016 представники позивача та третьої особи надали пояснення по суті спору та просили задовольнити апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Укргазпромбанк" в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації ПАТ "Укргазпромбанк" ОСОБА_5, рішення Господарського суду міста Києва від 15.03.2016 скасувати та прийняти нове рішення, яким позов задовольнити повністю.

Представник відповідача 2 надав пояснення по суті спору, заперечував проти доводів апеляційної скарги з мотивів викладених у поясненнях та просив відмовити в задоволенні апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції залишити без змін.

В судове засідання, призначене на 10.11.2016, повноважний представник відповідача 1, не зявився.

Як зазначено у пункті 3.9 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції", розпочинаючи судовий розгляд, суддя має встановити, чи повідомлені про час і місце цього розгляду особи, які беруть участь у справі, але не зявилися у засідання. Відповідно до пункту 3.9.1. вказаної постанови, особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 64 та статті 87 Господарського процесуального кодексу України.

За змістом зазначеної статті 64 Господарського процесуального кодексу України, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством звязку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

Відповідно до пункту 2.6.10. Інструкції з діловодства в господарських судах України, затвердженої наказом Державної судової адміністрації України від 20.02.2013 № 28 оригінал судового рішення залишається в матеріалах справи; згідно з пунктом 2.6.15. вказаної Інструкції на звороті у лівому нижньому куті оригіналу процесуального документа, який виготовляється судом та залишається у справі, проставляється відповідний штамп суду з відміткою про відправлення документа, що містить вихідний реєстраційний номер, загальну кількість відправлених примірників документа, дату відправки, підпис працівника, яким вона здійснена та може містити відмітку про отримання копії процесуального документа уповноваженим представником адресата.

Дана відмітка є підтвердженням належного надсилання копій процесуального документа сторонам судового процесу.

Як вбачається із матеріалів справи, копії ухвал Київського апеляційного господарського суду були надіслані учасникам судового процесу на адреси, зазначені в апеляційній скарзі, що підтверджується відміткою суду на зворотній стороні ухвал.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку про можливість розгляду справи у відсутності представника відповідача 1, який був належним чином повідомлений про час та місце розгляду апеляційної скарги.

Згідно зі ст. 99 ГПК України в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у розділі ХІІ ГПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 101 ГПК України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Частиною 2 статті 101 ГПК України передбачено, що апеляційний господарський суд не звязаний доводами апеляційної скарги та перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення суду, апеляційний господарський суд встановив наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, 19.01.2015 між ПАТ "Страхова компанія "Укргазпромполіс" та ПАТ "Авіакомпанія "Буковина" був укладений Договір передачі (відступлення) прав вимоги на вкладному (депозитному) рахунку № 05/15, відповідно до якого ПАТ "Страхова компанія "Укргазпромполіс" відступив, а ПрАТ "Авіакомпанія" "Буковина" отримала право на вклад за договором банківського вкладу № C-USD-101 "Короткостроковий" -15 від 24.12.2014 в розмірі 1 336 000,00 дол. США.

19.01.2015 сторонами було підписано акт приймання-передачі прав вимоги, за яким ПАТ "Страхова компанія "Укргазпромполіс" передало, а ПАТ "Авіакомпанія "Буковина" прийняло документи, які засвідчують права на депозитний вклад в розмірі 1 336 000,00 дол. США за договором банківського вкладу № C-USD-101 "Короткостроковий" -15 від 24.12. 2015.

З наявної в матеріалах справи копії повідомлення вбачається, що 20.01.2015 відповідач-1 письмово повідомив позивача ПАТ "Укргазпромбанк" про зміну кредитора у зобовязанні, що виникло на підставі договору банківського вкладу №C-USD-101 "Короткостроковий" -15 від 22.12.2014.

19.03.2015 відповідач-1 повторно надіслав позивачу повідомлення про передачу (відступлення) права вимоги.

З матеріалів справи вбачається, що 21.01.2015 Постановою Правління Національного банку України № 42/БТ "Про віднесення Публічного акціонерного товариства "Укргазпромбанк" до категорії проблемних" публічне акціонерне товариство "Укргазпромбанк" віднесено до категорії проблемних банків та запроваджено ряд обмежень в діяльності банку.

Відповідно до частини 1 статті 626 Цивільного кодексу України передбачає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків.

Згідно із статтею 627 Цивільного кодексу України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Частиною 1 статті 202 Цивільного кодексу України передбачено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обовязків.

Одним із способів захисту цивільного права може бути зокрема, визнання правочину недійсним (ч. 2 ст. 16 ЦК України).

Відповідно до статті 203 Цивільного кодексу України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Згідно із статтею 204 Цивільного кодексу України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Статтею 215 Цивільного кодексу України визначено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені статтею 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Пунктом 2.1. постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними" від 29.05.2013 № 11 визначено, що правочин може бути визнаний недійсним з підстав, передбачених законом. Загальні підстави і наслідки недійсності правочинів (господарських договорів) встановлені статтями 215, 216 ЦК України, статтями 207, 208 ГК України. Правила, встановлені цими нормами, повинні застосовуватися господарськими судами в усіх випадках, коли правочин вчинений з порушенням загальних вимог частин першої - третьої, пятої статті 203 ЦК України і не підпадає під дію інших норм, які встановлюють підстави та наслідки недійсності правочинів, зокрема, статтей 228, 229, 230, 232, 234, 235, 1057-1 ЦК України, абзацу другого частини 6 статті 29 Закону України "Про приватизацію державного майна", частини 2 статті 20 Закону України "Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)", частини другої статті 15 Закону України "Про оренду землі", статті 12 Закону України "Про іпотеку", частини другої статті 29 Закону України "Про страхування", статті 78 Закону України "Про банки і банківську діяльність", статті 71 Закону України "Про передачу обєктів права державної та комунальної власності", частини третьої статті 67 Закону України "Про запобігання корупції" тощо.

Таким чином, вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон повязує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин.

За наслідками укладання спірного договору відбулася заміна кредитора (відповідача-1 на відповідача-2) відносно боржника позивача.

Згідно з статтею 512 Цивільного кодексу України кредитор у зобовязанні може бути замінений іншою особою, зокрема, внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Відповідно до статтей 513, 514 Цивільного кодексу України правочин щодо заміни кредитора у зобовязанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобовязання, право вимоги за яким передається новому кредиторові. До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобовязанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Заміна кредитора у зобовязанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобовязанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обовязку первісному кредиторові є належним виконанням (ст. 516 ЦК України).

Уступка права вимоги стосується виключно заміни сторони (кредитора) у зобовязанні, не впливає на зміст самого зобовязання і заміна сторони у зобовязанні ніяким чином не порушує права та інтереси боржника. При цьому наведеними нормами цивільного законодавства не встановлено вимог щодо платності відступлення права вимоги, відступлення права вимоги є правочином (договором), на підставі якого старий кредитор передає свої права новому кредитору, а новий кредитор приймає ці права і зобовязується або не зобовязується їх оплатити, що спростовує відповідні доводи позивача.

Статтею 509 Цивільного кодексу України передбачено, що зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку.

Відповідно до ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

З матеріалів справи вбачається, що 20.01.2014 між ПАТ "Страхова компанія "Укргазпромполіс" та ТОВ "Роланд Альянс" був укладений Договір відступлення права вимоги № 20012014, за яким ТОВ "Роланд Альянс" отримав права на 1 336 000,00 дол. США.

Проте, 10.02.2015 між ПАТ "Страхова компанія "Укргазпромполіс" та ТОВ "Роланд Альянс" було укладено Додаткову угоду № 1 про розірвання договору відступлення права вимоги від 20.01.2014 за № 200122014, відповідно до якої взаємні зобовязання сторін припинились та сторони не повязані будь-якими правами та обовязками.

Таким чином, зобовязання ПАТ "Укргазпрмбанк" перед ПАТ "Страхова компанія "Укргазпромполіс" за Договором банківського вкладу № C-USD-101 "Короткостроковий" -15 від 24.12.2014 на момент укладення спірного договору існували.

Крім того договір банківського вкладу № C-USD-101 "Короткостроковий" -15 від 24.12.2014 в судовому порядку не дійсним не визнано.

Враховуючи вищевикладене, порушення приписів статті 514 Цивільного кодексу України відсутні, про що вірно вказав суд першої інстанції .

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом України у справі № №3-56гс14, відповідно до якої відступлення права вимоги є договірною передачею вимог первісного кредитора новому кредиторові та відбувається на підставі укладеного між ними правочину, при цьому заміна кредитора саме у зобовязанні допускається протягом усього часу існування зобовязання, якщо це не суперечить договору та не заборонено законом та в постановах Верховного Суду України від 04.09.2013 у справі № 6-67цс13,від 18.09.2013 у справі № 6-65цс13, відповідно до яких депозитний договір не є таким, що нерозривно повязаний з особою кредитора.

Що стосується тверджень апелянта, що спірний договір нібито суперечить обмеженням в діяльності Банку, які встановлені постановою Правління Національного банку України від 21.01.2015 №42/БТ "Про віднесення Публічного акціонерного товариства "Укргазпромбанк" до категорії проблемних та запровадження особливого режиму контролю за діяльністю банку", а також статтям 58, 66 Закону України "Про банки та банківську діяльність", ст. 56 Закону України "Про Національний банк України", постанові НБУ №346 "Про затвердження положення про застосування Національним банком України заходів впливу за порушення банківського законодавства" слід зазначити наступне.

Згідно з частиною 1 статті 5 Цивільного кодексу України, акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності.

Таким чином беручи до уваги той факт, що спірний Договір передачі (відступлення) прав вимоги на вкладному (депозитному) рахунку № 05/15 від 19.01.2015 укладено до прийняття Правлінням Національного банку України постанови №42/БТ "Про віднесення Публічного акціонерного товариства "Укргазпромбанк" до категорії проблемних та запровадження особливого режиму контролю за діяльністю банку" обмеження встановлені цією постановою не розповсюджують свою дію на спірний договір.

Що стосується доводів позивача про те, що спірний договір є договором факторингу, то з даним твердженням погодитись неможливо з огляду на наступне.

Згідно з статтею 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобовязується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату, а клієнт відступає або зобовязується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобовязання клієнта перед фактором.

Відповідно до статті 1077 ЦК України договір факторингу визначено як фінансування під відступлення права грошової вимоги та передбачає, що відступлення права вимоги є наслідком та лише складовою частиною цієї господарської операції, що полягає в забезпеченні виконання зобовязання під фінансування.

Договір факторингу це договір, який спрямований на фінансування однією стороною іншої сторони шляхом передачі в її розпорядження певної суми грошових коштів.

Таким чином сама по собі відплатність договору уступки права вимоги не може розглядатися, як фінансування однією стороною іншої.

Аналогічна правова позиція, викладена в постанові Верховного Суду України від 10.07.2007 у справі №26/347-06-6531 та у постанові Вищого господарського суду України від 16.02.2016 у справі №910/17428/15.

Зі зміст спірного договору, вбачається, що його умови не суперечать положенням чинного законодавства, а позивачем не доведено наявність підстав для визнання його недійсним в судовому порядку, про що вірно вказав суд першої інстанції.

Беручи до уваги все вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що позовні вимоги позивача є необґрунтованими, недоведеними належними доказами, а відтак є такими, що не підлягають задоволенню.

Доводи, які наведені скаржником в апеляційній скарзі, судовою колегією до уваги не приймаються з огляду на те, що вони є необґрунтованими та такими, що спростовуються матеріалами справи.

Згідно з положеннями ст. 43 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

Враховуючи вищевикладене, вирішуючи спір по суті заявлених позовних вимог, суд першої інстанції повно та всебічно дослідив обставини справи, дав їм належну правову оцінку, дійшов правильних висновків щодо прав та обовязків сторін, які ґрунтуються на належних та допустимих доказах.

Частина 1 ст. 33 Господарського процесуального кодексу України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно з ч. 2 ст. 34 Господарського процесуального кодексу України обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Колегія суддів Київського апеляційного господарського суду, оцінивши наявні в матеріалах справи докази, приходить до висновку, що рішення у даній справі прийнято з додержанням норм матеріального та процесуального права, повним зясуванням обставин, що мають значення для справи та відповідністю висновків, викладених в рішенні, дійсним обставинам справи, тому рішення є законним та обґрунтованим. Підстав для скасування або зміни вказаного рішення та задоволення апеляційної скарги колегія суддів Київського апеляційного господарського суду не знаходить.

Керуючись статтями 99, 101, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Укргазпромбанк" в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації ПАТ "Укргазпромбанк" ОСОБА_5 залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду міста Києва від 15.03.2016 у справі № 910/32809/15 залишити без змін.

Матеріали справи № 910/32809/15 повернути Господарському суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку.

Головуючий суддя Б.В. Отрюх

Судді Ю.Б. Михальська

ОСОБА_1