ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.11.2016р. Справа№ 914/2814/16

За позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю Львівгаз збут, м.Львів

до відповідача: Львівського національного університету ім. Івана Франка, м. Львів,

про стягнення 10 129,00 грн.

Суддя Яворський Б.І.

при секретарі Прокопів І.

Представники:

від позивача: ОСОБА_1,

від відповідача: ОСОБА_2

На розгляд господарського суду Товариством з обмеженою відповідальністю Львівгаз збут подано позов до Львівського національного університету ім. Івана Франка про стягнення 10 129,00 грн.

Ухвалою суду від 04.11.2016 р. порушено провадження у справі, яку призначено до розгляду на 22.11.2016 р.

У судове засідання 22.11.2016р. представник позивача зявився, заявлені позовні вимоги підтримав. Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що відповідач у порушення умов договору на постачання природного газу для потреб не побутових споживачів №1141021YRFAB016 від 26.02.2016 р. вчасно не оплатив вартість отриманого природного газу за серпень 2016р., тому існує заборгованість відповідача перед позивачем у сумі 10 129,00 грн.

У судовому засіданні 22.11.2016р. представник відповідача підтвердив споживання газу на оспорювану суму, однак зазначив, що термін дії договору закінчився 30.06.2016р., крім того, така заборгованість виникла через нездійснення проплати коштів за спожитий газ УДКСУ у Львівській області, тому вини університету у даному зобовязанні немає.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши представників сторін, повно, всебічно і обєктивно зясувавши усі обставини справи в їх сукупності, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, судом встановлено таке.

26.02.2016р. між Товариством з обмеженою відповідальністю Львівгаз збут та Львівським національним університетом ім. Івана Франка укладено договір на газ природній, скраплений або в газоподібному стані №1141021YRFAB016, відповідно до умов якого постачальник (позивач у справі) зобовязується передати у власність споживачу у 2016р. газ природній, скраплений або в газоподібному стані ДК 016:2010 (06.20.1) (природний газ 09123000-7 (ДКо21:2015), а споживач (відповідач у справі) зобовязується прийняти та оплатити вартість газу у розмірі, строки та порядку, визначеному договором.

Відповідно до п.4.2 договору оплата газу здійснюється споживачем, шляхом перерахування грошових коштів на банківський рахунок постачальника в наступному порядку: 100% місячної вартості запланованого обсягу газу сплачується до 25 числа місяця, що передує місяцю постачання. Споживач самостійно розраховує суму платежу, виходячи з ціни газу на наступний розрахунковий період та відповідної величини договірного обсягу газу, заявленого на наступний розрахунковий період. У разі відсутності інформації про ціну газу на наступний розрахунковий період до дати здійснення оплати споживач розраховує суму платежу за ціною, що діяла у попередньому місяці. У разі збільшення в установленому порядку підтвердженого обсягу газу протягом розрахункового періоду споживач здійснює оплату вартості додатково заявлених обсягів газу в 5-денний строк після збільшення цього обсягу. Остаточний розрахунок по оплаті місячної вартості газу здійснюється до 10 числа місяця, наступного за місяцем поставки газу.

30.06.2016р. сторони підписали Додаткову угоду №1 до Договору, виклавши абзац 1 Розділу 11 договору в такій редакції: цей договір набуває чинності з дати його підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення їх підписів печатками (за наявності) сторін і діє в частині постачання газу з 01.01.2016р. до 31.08.2016 р., а в частині проведення розрахунків до їх повного здійснення.

На виконання умов договору позивачем поставлено, а відповідачем прийнято природний газ за липень-серпень 2016р., що підтверджується Актом №ЗВ00042691 від 31.07.2016 р. на загальну суму 7766,08 грн. та Актом №ЗВ00046035 від 31.08.2016 р. на загальну суму 2 362,92 грн.

Перелічені вище Акти підписані позивачем та відповідачем без зауважень.

Станом на дату прийняття рішення заборгованість відповідачем не оплачена, що підтверджено представниками сторін у судовому засіданні.

При прийнятті рішення суд виходив з наступного.

Відповідно до частини 1 статті 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Між сторонами у справі виникли зобовязання з приводу поставки товару.

Відповідно до ч.1 ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобовязується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не повязаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобовязується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Статтею 509 ЦК України передбачено, що зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послуги, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку.

Згідно з ч.1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Покупець зобовязаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару (ст.692 ЦК України).

В силу вимог статті 610, частини першої статті 612 Цивільного кодексу України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Заперечення відповідача суд не приймає до уваги, оскільки: 1) газ був поставлений позивачем і отриманий відповідачем; 2) договором чітко визначено строк оплати отриманого газу, який відповідачем був порушений; 3) закінчення терміну дії договору не впливає на обовязок відповідача здійснити оплату отриманого товару (газу) в силу р.ХІ цього ж договору (договір діє в частині проведення розрахунків - до їх повного здійснення); 4) сторони підписали додаткову угоду про продовження дії договору.

Додатково суд звертає увагу відповідача на ч.4 ст.631 ЦК України, згідно з якою закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору.

Як убачається з матеріалів справи та визнається сторонами, товар (газ) відповідачу поставлений позивачем, проте вартість природного газу відповідачем не оплачена, тому вимога позивача про стягнення з відповідача 10 129,00 грн. основного боргу є правомірною.

Відповідно до ч.2 ст.4-3 та ст.33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді всіх обставин справи. Ніякі докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили (ст.43 ГПК України).

Відповідно до п.2.3 постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» №18 від 26.12.2011р. якщо стороною (або іншим учасником судового процесу) у вирішенні спору не подано суду в обґрунтування її вимог або заперечень належні і допустимі докази, в тому числі на вимогу суду, або якщо в разі неможливості самостійно надати докази нею не подавалося клопотання про витребування їх судом (частина перша статті 38 ГПК), то розгляд справи господарським судом може здійснюватися виключно за наявними у справі доказами, і в такому разі у суду вищої інстанції відсутні підстави для скасування судового рішення з мотивів неповного з'ясування місцевим господарським судом обставин справи.

У силу вимог ст.49 ГПК України судовий збір покладається на відповідача.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 3, 12, 33, 34, 44, 49, 82- 84, 85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задоволити повністю

2. Стягнути з Львівського національного університету ім. Івана Франка (79000, м. Львів, вул. Університетська, буд.1, ідентифікаційний ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Львівгаз збут (79039, м. Львів, вул.Золота, буд. 42, ідентифікаційний ) 10 129,00 грн. боргу та 1 378,00 грн. судового збору.

У судовому засіданні 22.11.2016 р. судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення, повний текст складений та підписаний 24.11.2016р.

Суддя Яворський Б.І.