КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" жовтня 2016 р. Справа№ 910/2549/16

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Корсакової Г.В.

суддів: Хрипуна О.О.

ОСОБА_1

при секретарі судового засідання Ляховенко М.Д.

за участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_2 (за довіреністю)

від відповідача: ОСОБА_3 (за довіреністю)

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю Рада-2 на рішення господарського суду міста Києва від 29.03.2016 (дата підписання 05.04.2016)

у справі № 910/2549/16 (суддя Якименко М.М.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Рада-2

до Товариства з обмеженою відповідальністю ЄВРО-РЕКОНСТРУКЦІЯ

про припинення дій, що порушують право та зобовязання виконати умови договору

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Рада 2" звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "ЄВРО-РЕКОНСТРУКЦІЯ" про припинення дій щодо порушення п. 6.7.1 Договору № 450413 від 02.07.2012 року на постачання теплової енергії у вигляді гарячої води в частині протиправного зарахування грошових коштів, сплачених позивачем згідно платіжних доручень №650 від 17.10.2013, №2378 від 30.09.14, №839 від 28.10.2013, №894 від 31.10.2013, №1474 від 28.03.2014, №1251 від 30.01.2014, №893 від 31.10.2013, №2145 від 28.08.2014, №2033 від 29.07.2014, №1799 від 29.05.2014, №1613 від 24.04.2014, №784 від 27.06.2014 після 01.05.2013 року та зобовязати відповідача віднести отримані кошти у розмірі 234 115, 77 грн. за платіжними дорученнями №650 від 17.10.2013, №2378 від 30.09.14, №839 від 28.10.2013, №894 від 31.10.2013, №1474 від 28.03.2014, №1251 від 30.01.2014, №893 від 31.10.2013, №2145 від 28.08.2014, №2033 від 29.07.2014, №1799 від 29.05.2014, №1613 від 24.04.2014, №784 від 27.06.2014, у період з 01.11.2012 по 01.05.2013 року та стягнути з відповідача судовий збір в розмірі 1 378, 00 грн.

Рішенням господарського суду міста Києва від 29.03.2016 у справі № 910/2549/16 в задоволенні позовних вимог відмовлено повністю.

Не погодившись з прийнятим рішенням, Товариство з обмеженою відповідальністю Рада-2 звернулося до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, відповідно до якої просить суд скасувати рішення господарського суду міста Києва від 29.03.2016 та прийняти нове рішення, яким задовольнити його позовні вимоги.

Апеляційна скарга мотивована тим, що оскаржуване рішення прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 13.05.2016 колегією суддів у складі: головуючого судді Синиці О.Ф., суддів: Мартюк А.І., Ткаченка Б.О. прийнято апеляційну скаргу до провадження та призначено розгляд справи на 29.06.2016.

29.06.2016 до відділу документального забезпечення суду від відповідача надійшов відзив відповідно до якого він просить суд залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення без змін.

Розпорядженням керівника апарату Київського апеляційного господарського суду № 09-52/2680/16 від 29.06.2016 у звязку з перебуванням головуючого судді (судді-доповідача) Синиці О.Ф. на лікарняному призначено повторний автоматизований розподіл справи № 910/2549/16.

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 29.06.2016 для розгляду справи визначено колегію суддів у складі: головуючого судді Корсакової Г.В., суддів: Хрипуна О.О., Тищенко О.В.

Розпорядженням начальника відділу Київського апеляційного господарського суду № 09-52/2721/16 від 01.07.2016 у звязку з перебуванням судді Тищенко О.В., яка не є головуючим суддею (суддею-доповідачем), у відпустці призначено повторний автоматизований розподіл справи № 910/2549/16.

Відповідно до протоколу автоматичної зміни складу колегії суддів від 01.07.2016 для розгляду справи визначено колегію суддів у складі: головуючого судді Корсакової Г.В., суддів: Хрипуна О.О., Федорчука Р.В.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 02.07.2016 прийнято апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю Рада-2 на рішення господарського суду міста Києва від 29.03.2016 у справі № 910/2549/16 до провадження у названому складі колегії суддів, розгляд справи № 910/2549/16 призначено на 31.08.2016.

30.08.2016 до відділу документального забезпечення суду від позивача надійшло клопотання про долучення до матеріалів справи копії постанови Київського апеляційного господарського суду від 15.06.2016 у справі № 910/3264/16.

У звязку з перебуванням головуючого судді Корсакової Г.В. на лікарняному, судове засідання, призначене на 31.08.2016 року, не відбулося.

Розпорядженням начальника відділу Київського апеляційного господарського суду № 09-52/4618/16 від 12.09.2016 у звязку з припиненням повноважень судді Федорчука Р.В., який не є головуючим суддею (суддею-доповідачем), призначено повторний автоматизований розподіл справи № 910/2549/16.

Відповідно до протоколу автоматичної зміни складу колегії суддів від 12.09.2016 для розгляду справи визначено колегію суддів у складі: головуючого судді Корсакової Г.В., суддів: Хрипуна О.О., Станіка С.Р.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 28.09.2016 прийнято апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю Рада-2 на рішення господарського суду міста Києва від 29.03.2016 у справі № 910/2549/16 до провадження колегією суддів: головуючий суддя Корсакова Г.В., судді: Хрипун О.О., Станік С.Р. та розгляд справи № 910/2549/16 призначено на 28.09.2016.

В судовому засіданні 28.09.2016 відповідно до ст. 77 Господарського процесуального кодексу України оголошено перерву до 12.10.2016.

12.10.2016 до канцелярії суду від відповідача надійшли доповнення до відзиву на апеляційну скаргу з додатками.

В судовому засіданні 12.10.2016 представник позивача підтримав апеляційну скаргу та просив суд її задовольнити, скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове рішення, яким задовольнити його позовні вимоги. Представник відповідача заперечував проти задоволення апеляційної скарги та просив суд оскаржуване рішення залишити без змін.

Статтею 101 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Апеляційний господарський суд не звязаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Згідно із ст. 99 Господарського процесуального кодексу України апеляційний господарський суд, переглядаючи рішення в апеляційному порядку, користується правами, наданими суду першої інстанції.

Перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення представників сторін, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів Київського апеляційного господарського суду дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, 02.07.2012 між позивачем (покупець) та відповідачем (енергопостачальна організація) укладено договір №450413 на постачання теплової енергії у вигляді гарячої води, згідно умов якого енергопостачальна організація зобов'язалась виробляти, систематично поставляти та передавати у власність покупцю теплову енергію у вигляді гарячої води (товар) у період з 01.07.2012 по 30.06.2013 у кількості 3967,384 Ггкал, з максимальним тепловим навантаженням 1,808 Ггкал/год.

Відповідно до п. 1.2. договору позивач зобовязався приймати товар та своєчасно здійснити оплату за нього на умовах даного договору.

Порядок розрахунків за теплову енергію визначений сторонами у розділі 6 договору, зокрема, відповідно до п. п. 6.4., 6.5. договору всі розрахунки по цьому договору виконуються на підставі рахунків, які покупець отримує щомісячно з 07 по 14 число в енергопостачальній організації.

Згідно п.6.6 договору відповідач зобовязався самостійно розраховуватися за прийняту теплову енергію згідно з отриманим рахунком - фактурою не пізніше 25 числа поточного місяця.

Сторони дійшли згоди, що при здійсненні розрахунків за спожиту теплову енергію позивач обов'язково повинен зазначити у платіжному дорученні номер договору на постачання теплової енергії, а також місяць та рік, в якому була поставлена теплова енергія, що оплачується покупцем (п. 6.7. договору).

Відповідно до п. 6.7.1. цього договору, у разі невиконання позивачем умов, зазначених у п. 6.7. даного договору, грошові кошти отримані згідно платіжного доручення, де не вказані рік та місяць, за який здійснюється платіж, зараховуються енергопостачальною організацією як сплата за теплову енергію, оплата вартості якої прострочена споживачем найдовше (оплата за минулі періоди).

В результаті неналежного виконання відповідачем зобовязання з оплати спожитої теплової енергії згідно рішення господарського суду міста Києва від 16.08.2013 у справі № 910/11433/13 з відповідача за період з листопада 2012 року по квітень 2013 року стягнуто борг сумою 247 650,72 грн., 12 216,89 грн. пені, 2 448,27 грн. - 3% річних, 261,12 грн. інфляційних втрат та 5 351,54 грн. судового збору.

Договірні стосунки між сторонами тривали до 06.02.2015 року, що підтверджується рішенням господарського суду міста Києва від 21.01.2015 у справі № 910/24984/14 за позовом ТОВ "Рада 2" до ТОВ "ЄВРО-РЕКОНСТРУКЦІЯ" про розірвання договору та ухвалою у цій справі від 18.02.2015 про розяснення рішення.

Позивач перерахував відповідачу кошти за теплову енергію платіжними дорученнями №650 від 17.10.2013, №2378 від 30.09.14, №839 від 28.10.2013, №894 від 31.10.2013, №1474 від 28.03.2014, №1251 від 30.01.2014, №893 від 31.10.2013, №2145 від 28.08.2014, №2033 від 29.07.2014, №1799 від 29.05.2014, №1613 від 24.04.2014, №784 від 27.06.2014.

У вказаних платіжних дорученнях (крім платіжного доручення № 839 від 28.10.2013), в призначенні платежів значиться - оплата основного боргу за теплову енергію, згідно мирової угоди дог. № 450413 та договору реструктуризації, які сторонами не укладались.

Листом №02-0778 від 11.09.2014 позивач повідомив відповідача, що отримані кошти слід зарахувати в рахунок погашення заборгованості згідно рішення господарського суду міста Києва від 16.08.2013 № 910/11433/13 за період з 01.11.2012 по 01.05.2013.

Однак, відповідач листом від 13.10.2014 № 09/1855 повідомив позивача про часткове погашення боргу за рішенням суду в розмірі 18 006,36 перерахованих згідно платіжного доручення від 28.10.2013 №839, оскільки лише це платіжне доручення було з призначення платежу про оплату боргу на виконання рішення господарського суду міста Києва від 16.08.2013 № 910/11433/13.

Предметом позову у даній справі є вимога позивача про припинення дій відповідача щодо порушення п. 6.7.1 Договору № 450413 від 02.07.2012 року на постачання теплової енергії у вигляді гарячої води в частині протиправного зарахування грошових коштів, сплачених позивачем згідно платіжних доручень №650 від 17.10.2013, №2378 від 30.09.14, №839 від 28.10.2013, №894 від 31.10.2013, №1474 від 28.03.2014, №1251 від 30.01.2014, №893 від 31.10.2013, №2145 від 28.08.2014, №2033 від 29.07.2014, №1799 від 29.05.2014, №1613 від 24.04.2014, №784 від 27.06.2014 після 01.05.2013 року та зобовязати відповідача віднести отримані кошти у розмірі 234 115, 77 грн. за платіжними дорученнями №650 від 17.10.2013, №2378 від 30.09.14, №839 від 28.10.2013, №894 від 31.10.2013, №1474 від 28.03.2014, №1251 від 30.01.2014, №893 від 31.10.2013, №2145 від 28.08.2014, №2033 від 29.07.2014, №1799 від 29.05.2014, №1613 від 24.04.2014, №784 від 27.06.2014, у період з 01.11.2012 по 01.05.2013 року.

Колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду про відмову в задоволенні позовних вимог та виходить з наступного.

Згідно з ч. 1 ст. 626 Цивільного кодексу України (далі по тексту - ЦК України) договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статей 525, 526 ЦК України, які кореспондуються з положеннями статті 193 ГК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобов'язання і одностороння зміна умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до приписів п. 3.8 Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, затвердженою постановою Правління Національного Банку України від 21.01.2004 N 2 реквізит "Призначення платежу" платіжного доручення заповнюється платником так, щоб надавати повну інформацію про платіж та документи, на підставі яких здійснюється перерахування коштів отримувачу. Повноту інформації визначає платник з урахуванням вимог законодавства України.

Згідно з частиною 5 статті 51 Закону України "Про банки і банківську діяльність" платіжні інструменти (платіжні доручення, платіжні вимоги, вимоги-доручення) мають бути оформлені належним чином і містити інформацію про їх емітента, платіжну систему, в якій вони використовуються, правові підстави здійснення розрахункової операції і, як правило, держателя платіжного інструмента та отримувача коштів, дату валютування, а також іншу інформацію, необхідну для здійснення банком розрахункової операції, що цілком відповідають інструкціям власника рахунку або іншого передбаченого законодавством ініціатора розрахункової операції.

Питання віднесення платежу, у призначенні якого не зазначено періоду, в якому надані послуги чи товар, має визначатись одержувачем відповідно до умов договору між платником та одержувачем коштів таким чином: якщо порядок зарахування коштів врегульовано у договорі між платником та одержувачем коштів - згідно з положенням договору; якщо відповідні застереження відсутні у договорі та у разі заборгованості, в тому числі, що підлягає стягненню на підставі судових рішень, платежі мають відноситись на погашення заборгованості в хронологічному порядку, тобто починаючи з такої (заборгованості), що виникла у найдавніший період, до повного її погашення.

В п.п. 6.7., 6.7.1. договору сторони узгодили, що при здійсненні розрахунків за спожиту теплову енергію покупець обов'язково повинен зазначити у платіжному дорученні номер договору на постачання теплової енергії, а також місяць та рік, в якому була поставлена теплова енергія, що оплачується покупцем. У разі невиконання покупцем умов, зазначених у п. 6.7. даного договору, грошові кошти отримані згідно платіжного доручення, де не вказані рік та місяць, за який здійснюється платіж, зараховуються енергопостачальною організацією як сплата за теплову енергію, оплата вартості якої прострочена споживачем найдовше (оплата за минулі періоди).

Як вбачається з матеріалів справи в платіжних дорученнях, на які посилається позивач (крім платіжного доручення №839 від 28.10.2013) не зазначено місяць та рік, в якому була поставлена теплова енергія, що оплачувалась позивачем, що не відповідає умовам п. 6.7. договору, тому відповідач має право у відповідності до вимог п. 6.7.1. договору зараховувати сплачені позивачем кошти за будь-який період.

Що стосується платіжного доручення від 28.10.2013 №839, то згідно листа відповідача від 13.10.2014 № 09/1855 грошові кошти в розмірі 18 006,36 грн., перераховані згідно вказаного платіжного доручення, зараховані в рахунок погашення боргу за рішенням господарського суду міста Києва від 16.08.2013 № 910/11433/13, оскільки лише це платіжне доручення було з призначенням платежу про оплату боргу на виконання вказаного рішення суду.

Враховуючи вищевикладене, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про не доведення позивачем порушення діями відповідача його прав та охоронюваних законом інтересів.

Відповідно до статей 33, 34 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу, а господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи, обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно частини 1 статті 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів прийшла до висновку, що рішення господарського суду міста Києва від 29.03.2016 у справі № 910/2549/16 відповідає фактичним обставинам справи та вимогам чинного законодавства, а тому підстави для його скасування відсутні.

Апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю Рада-2 є необґрунтованою та задоволенню не підлягає.

Керуючись статтями 99, 101, 102, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю Рада-2 на рішення господарського суду міста Києва від 29.03.2016 у справі № 910/2549/16 залишити без задоволення.

2. Рішення господарського суду міста Києва від 29.03.2016 у справі № 910/2549/16 залишити без змін.

3. Матеріали справи № 910/2549/16 повернути до господарського суду міста Києва.

Головуючий суддя Г.В. Корсакова

Судді О.О. Хрипун

ОСОБА_1