ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.11.2016р. Справа№ 914/2433/16

Господарський суд Львівської області розглянув у відкритому судовому засіданні матеріали справи:

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю «100ШИН» (м. Одеса)

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю «Софтех» (м. Львів)

про: стягнення суми основного боргу в розмірі 13000 грн., пені у розмірі 11842,91 грн., 3% річних у розмірі 982,21 грн., інфляційних втрат у розмірі 8579,74 грн.

Суддя: Пазичев В.М.

При секретарі: Черменєвій В.С.

Представники:

від позивача: ОСОБА_1 довіреність № 0109 від 01.09.2016 року.

від відповідача: Не зявився.

Суть спору: На розгляд Господарського суду Львівської області подано позов Товариства з обмеженою відповідальністю «100ШИН» (м. Одеса) до Товариства з обмеженою відповідальністю «Софтех» (м. Львів) про стягнення суми основного боргу в розмірі 13000 грн., пені у розмірі 11842,91 грн., 3% річних у розмірі 982,21 грн., інфляційних втрат у розмірі 8579,74 грн.

Ухвалою Господарського суду Львівської області від 23.09.2016 року порушено провадження у справі і призначено до розгляду на 29.09.2016 року. Ухвалою суду від 29.09.2016 року розгляд справи відкладено до 06.10.2016 року, в звязку з відсутністю представника відповідача. Ухвалою суду від 06.10.2016 року розгляд справи відкладено до 12.10.2016 року, для надання доказів. Ухвалою суду від 12.10.2016 року розгляд справи відкладено до 20.10.2016 року, в звязку з відсутністю представника відповідача. Ухвалою суду від 20.10.2016 року розгляд справи відкладено до 26.10.2016 року, в звязку з відсутністю представника відповідача. Ухвалою суду від 26.10.2016 року розгляд справи відкладено до 03.11.2016 року, для надання доказів. Ухвалою суду від 03.11.2016 року розгляд справи відкладено до 16.11.2016 року, в звязку з відсутністю представника відповідача.

Позивач вимог ухвали суду про порушення провадження у справі від 23.09.2016 року, про відкладення від 29.09.2016 року, від 06.10.2016 року, від 12.10.2016 року, від 20.10.2016 року, від 26.10.2016 року, від 03.11.2016 року виконав частково, явку повноважного представника в судове засідання забезпечив.

12.10.2016 року за вх. № 4898/16 позивач подав заяву про зменшення розміру позовних вимог, згідно якої просить суд стягнути з відповідача суму основного боргу в розмірі 13000 грн., пеню у розмірі 11638,29 грн., 3% річних у розмірі 952,29 грн. та інфляційні втрати у розмірі 8579,74 грн.

12.10.2016 року за вх. № 40803/16 позивач подав пояснення по справі.

Відповідач вимог ухвали суду про порушення провадження у справі від 23.09.2016 року, про відкладення від 29.09.2016 року, від 06.10.2016 року, від 12.10.2016 року, від 20.10.2016 року, від 26.10.2016 року, від 03.11.2016 року виконав частково, явку повноважного представника в судове засідання не забезпечив, хоча і був своєчасно, належним чином, відповідно до ст. 64 ГПК України, повідомлений про час, місце і дату розгляду справи, що підтверджується повідомленням про вручення 07.11.2016 року, а явка відповідача була визнана судом та визначена в ухвалах суду обовязковою.

28.09.2016 року за вх. № 38666/16 відповідач подав клопотання про відкладення розгляду справи.

06.10.2016 року за вх. № 39965/16 відповідач подав підтвердження по справі.

26.10.2016 року в судовому засіданні відповідач подав відзив на позовну заяву.

Відповідно до ст. 85 ГПК України, вступну і резолютивну частини рішення виготовлено, підписано та оголошено 16.11.2016 року.

Розглянувши матеріали і документи, подані сторонами, заслухавши пояснення представників сторін, зясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, сукупно оцінивши докази, які мають значення для справи, суд встановив наступне:

Як зазначено у позовній заяві, у відповідності до Договору поставки № Л0662 від 30.01.2014 року (надалі Договір), укладеного, між ТОВ « 100ШИН» та ТОВ «СОФТЕХ», перший зобов'язався поставляти Товар, а останній прийняти його по видатковим накладним та сплатити грошові кошти за поставлений Товар.

Позивач зазначає, що за період з 02.06.2014 р. по 12.09.2016 р. сторонами були узгоджені наступні поставки Товару:

- Реалізація товарів та послуг № 866 від 02 червня 2014 року, рахунок на оплату № 1763 від 02 червня 2014 року на суму 21300,00 грн.;

- Реалізація товарів та послуг № 869 від 02 червня 2014 року, рахунок на оплату № 1766 від 02 червня 2014 року на суму 7940,00 грн.;

- Реалізація товарів та послуг № 2369 від 16 липня 2014 року, рахунок на оплату № 2929 від 16 липня 2014 року на суму 6280,00 грн.

- Реалізація товарів та послуг № 2539 від 21 липня 2014 року, рахунок на оплату № 3051 від 21 липня 2014 року на суму 53 380,00 грн.;

- Реалізація товарів та послуг № 2675 від 24 липня 2014 року, рахунок на оплату № 3131 від 24 липня 2014 року на суму 6440,00 грн.;

- Реалізація товарів та послуг № 2950 від 01 серпня 2014 року, рахунок на оплату № 3333 від 01 серпня 2014 року на суму 7400,00 грн.;

- Реалізація товарів та послуг № 3018 від 04 серпня 2014 року, рахунок на оплату № 3373 від 04 серпня 2014 року на суму 8500,00 грн.;

- Реалізація товарів та послуг № 3042 від 04 серпня 2014 року, рахунок на оплату № 3389 від 04 серпня 2014 року на суму 14 000,00 грн.;

- Реалізація товарів та послуг № 3108 від 06 серпня 2014 року, рахунок на оплату № 3450 від 06 серпня 2014 року на суму 6700,00 грн.;

- Реалізація товарів та послуг № 3202 від 07 серпня 2014 року, рахунок на оплату № 3505 від 07 серпня 2014 року на суму 6800,00 грн.

- Реалізація товарів та послуг № 3349 від 11 серпня 2014 року, рахунок на оплату № 3616 від 11 серпня 2014 року на суму 5900,00 грн.

- Реалізація товарів та послуг № 3639 від 18 серпня 2014 року, рахунок на оплату № 3828 від 18 серпня 2014 року на суму 41220,00 грн.;

- Реалізація товарів та послуг № 3930 від 26 серпня 2014 року, рахунок на оплату № 4034 від 26 серпня 2014 року28 600,00 грн.;

- Реалізація товарів та послуг" № 4785 від 15 вересня 2014 року, рахунок на оплату № 4718 від 15 вересня 2014 року на суму 18 000,00 грн.;

- Реалізація товарів та послуг № 5220 від 22 вересня 2014 року, рахунок на оплату № 5049 від 22 вересня 2014 року на суму 25220,00 грн.;

- Реалізація товарів та послуг № 6323 від 13 жовтня 2014 року, рахунок на оплату № 5850 від 13 жовтня 2014 року на суму 24320,00 грн.;

- Реалізація товарів та послуг № 7349 від 31 жовтня 2014 року, рахунок на оплату №5518 від 02 жовтня 2014 року на суму 7100,00 грн.;

- Реалізація товарів та послуг № 7382 від 04 листопада 2014 року, рахунок на оплату № 6641 від 04 листопада 2014 року на суму 8200,00 грн.;

- Реалізація товарів та послуг № 7747 від 11 листопада 2014 року, рахунок на оплату № 6941 від 11 листопада 2014 року на суму 49 200,00 грн.;

- Реалізація товарів та послуг № 7904 від 12 листопада 2014 року, рахунок на оплату №7045 від 12 листопада 2014 рокуна суму 11200,00 грн.;

- Реалізація товарів та послуг № 9028 від 04 грудня 2014 року, рахунок на оплату № 7725 від 03 грудня 2014 року на суму 46 580,00 грн.;

- Реалізація товарів та послуг №9508 від 16 грудня 2014 року, рахунок на оплату № 8171 від 16 грудня 2014 року на суму 9400,00 грн.;

- Реалізація товарів та послуг № 485 від 26 січня 2015 року, рахунок на оплату покупцю № 352 від 26 січня 2015 року на суму 23 400,00 грн.

Усього, за твердженням позивача, за вказаний період за Договором поставки № Л0662 від 30.01.2014 року було здійснено 23 (двадцять три) поставки Товару на загальну суму: 437080,00 грн.

Позивач звертає увагу на те, що станом на 12.09.2016 року ТОВ «СОФТЕХ» здійснило часткову проплату за поставлений Товар у загальній сумі: 424 080 грн. Таким чином, основний борг ТОВ «СОФТЕХ» перед ТОВ « 100 ШИН» становить 13000 грн.

ТОВ « 100 ШИН», відповідно до умов Договору та перелічених видаткових накладних, надало ТОВ «Софтех» Товар, який був прийнятий належним чином уповноваженою особою, зауважень щодо кількості та якості продукції на адресу ТОВ « 100 ШИН» не надходило.

Відповідно до п. 4.3. Договору, Покупець зобов'язаний провести повний рохрахунок за отриманий Товар у термін 15 (п'ятнадцять) днів від дати поставки.

Позивач звертає увагу на те, що 01.08.2016 року ТОВ «СОФТЕХ» отримало лист з вимогою оплати суми основного боргу за поставлений товар у сумі 13000,00 грн., Акт звірки взаємних розрахунків, розрахунки штрафних санкцій. Цей факт підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення та описом вкладенням до цінного листа. Станом на 12.09.2016 року грошові кошти на користь ТОВ « 100 ШИН» не сплачені, заборгованість не погашена.

Позивач звертає увагу на те, що, на думку представника відповідача, було здійснено невірний розрахунок пені за несвоєчасне виконання договірних зобов'язань. Свою позицію він обґрунтовував тим, що, відповідно до положень п. 6.2. Договору №Л0662 від 30.01.2014 року, при порушенні термінів оплати, Покупець виплачує Постачальнику пеню в розмірі 0,2% від неоплаченої вартості партії Товару за кожний день прострочення оплати, а під час здійснення розрахунків використовувалась подвійна облікова ставка НБУ, яка діяла під час прострочення. Також представник відповідача посилався на ст. 1 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань», де вказано, що Платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Згідно положень ч. 3 ст. 549 Цивільного кодексу України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Тобто, формулою за якою потрібно здійснювати розрахунок є: Сума боргу * Ставка пені * Кількість днів прострочення = Пеня. Таким чином, відповідно до умов договору повинна застосовуватись формула - Сума боргу * 0,2% * Кількість днів прострочення. Загальний розмір пені при використанні такої формули складає 23 288,88 грн. (двадцять три тисячі двісті вісімдесят вісім гривень 88 копійок).

Але відповідачем не було взято до уваги положення ст. 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» - розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня, а також положень ч. 2 ст. 343 Господарського Кодексу, де вказано, що платник грошових коштів сплачує на користь одержувача цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін, але не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня. Використовуючи подвійну облікову ставку НБУ, застосовується наступна формула - Сума боргу * (облікова ставка НБУ * 2) / Кількість днів у році*Кількість днів прострочення. Загальний розмір пені при використанні такої формули складає 11638,29 грн.

Позивач наголошує, що, беручи до уваги усе вищевикладене та керуючись встановленими в ст. 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань», ч. 2 ст. 343 Господарського Кодексу України обмеженнями, під час розрахунку пені правильним є використання подвійної облікової ставки НБУ.

Позивач звертає увагу на те, що представник відповідача наполягає, що неоплачений товар, отриманий згідно з видатковою накладною № 485 від 26 січня 2015 року, в а саме автомобільні шини були повернені ТОВ « 100 ШИН», через наявні дефекти, а тому заборгованість відсутня повністю.

Згідно з положеннями п. 5.1. Договору, в разі виявлення дефектів Товару є обов'язковим складання Покупцем акту з детальним описом дефекту і фактичних обставин його виявлення і передача його факсом менеджерам Постачальника не пізніше 48 годи з моменту виявлення дефекту. П. 5.3. Договору передбачено, що підставою для прийняття Постачальником рішення про визнання претензії є висновок технічної експертизи стосовно причини виникнення дефекту і стосовно придатності шини до подальшої експлуатації, виданий менеджером з рекламації ТОВ « 100 ШИН».

Позивач зазначає, що жодних актів, претензій, заперечень, тощо на адресу ТОВ « 100 ШИН» з приводу реалізованої продукції не надходило, експертиза не проводилась.

Згідно видаткової накладної № 485 від 26 січня 2015 року ТОВ «Софтех» отримало автомобільні шини в кількості 3 шт. на загальну суму 23400,00 грн., а оплатило лише 10400,00 грн., тим самим недоплативши 13 000,00 грн.

12.10.2016 року за вх. № 4898/16 позивач подав заяву про зменшення розміру позовних вимог, згідно якої просить суд стягнути з відповідача суму основного боргу в розмірі 13000 грн., пеню у розмірі 11638,29 грн., 3% річних у розмірі 952,29 грн. та інфляційні втрати у розмірі 8579,74 грн.

У відзиві на позовну заяву відповідач зазначає, що позивач обґрунтовує свою позицію та посилається на обставини, які свідчать, що позивачем не було виконано в повному обсязі договірні зобов'язання, зокрема, не була в повному обсязі оплачена видаткова накладна № 485 від 26 січня 2015 року.

Згідно видаткової накладної № 485 від 26 січня 2015 року, позивач стверджує про наявність заборгованості за отримані автомобільні шини в сумі 13 000,00 грн.

Відповідач звертає увагу суду, що отримані автомобільні шини, згідно видаткової накладної № 485, після отримання були змонтовані на вантажний транспорт відповідача. Проте, протягом короткого проміжку часу в процесі руху, здійснюючи вантажні перевезення для Замовника, куплені шини у позивача вийшли з ладу.

За твердженням відповідача, його керівником було повідомлено позивача про наявні ознаки дефектного товару та запропоновано здійснити заміну шин. Дефектні шини були відіслані позивачу, заміну на інші шини позивач не надав.

Статтею 269 ГК України встановлено гарантії якості товару. Так, зокрема, зазначено, що строки і порядок встановлення покупцем недоліків поставлених йому товарів, які не могли бути виявлені при звичайному їх прийманні, і пред'явлення постачальникові претензій у зв'язку з недоліками поставлених товарів визначаються законодавством відповідно до цього Кодексу.

Стандартами, технічними умовами або договором щодо товарів, призначених для тривалого користування чи зберігання, можуть передбачатися більш тривалі строки для встановлення покупцем у належному порядку зазначених недоліків (гарантійні строки). Сторони можуть погодити в договорі гарантійні строки більш тривалі, порівняно з передбаченими стандартами або технічними умовами.

Гарантійний строк експлуатації обчислюється від дня введення виробу в експлуатацію, але не пізніше одного року з дня одержання виробу покупцем (споживачем), а щодо виробів народного споживання, які реалізуються через роздрібну торгівлю, - з дня роздрібного продажу речі, якщо інше не передбачено стандартами, технічними умовами або договором.

Гарантійний строк придатності та зберігання товарів обчислюється від дня виготовлення товару.

Постачальник (виробник) зобов'язаний за свій рахунок усунути дефекти виробу, виявлені протягом гарантійного строку, або замінити товари, якщо не доведе, що дефекти виникли внаслідок порушення покупцем (споживачем) правил експлуатації або зберігання виробу. У разі усунення дефектів у виробі, на який встановлено гарантійний строк експлуатації, цей строк продовжується на час, протягом якого він не використовувався через дефект, а при заміні виробу гарантійний строк обчислюється заново від дня заміни. У разі поставки товарів неналежної якості покупець (одержувач) має право стягнути з виготовлювача (постачальника) штраф у розмірі, передбаченому статтею 231 цього Кодексу, якщо інший розмір не передбачено законом або договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 32 ГПК України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтується вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до ст.ст. 33, 34 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтвердженні певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Таким чином, на думку відповідача, враховуючи наведене вище, керуючись ст. ст. 22, 32, 33 , 34, 59 ГПК України, слід відмовити в позові ТзОВ « 100 ШИН» про стягнення заборгованості за неналежне виконання договірних зобов'язань в повному обсязі.

При прийнятті рішення суд виходив з наступного:

Відповідно до ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки.

Згідно п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно ст. 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Згідно до ст. 173 ГК України, господарським визнається зобовязання, що виникає між субєктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених Господарським кодексом України, в силу якого один субєкт (зобовязана сторона, в тому числі боржник) зобовязаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого субєкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший субєкт (управнена сторона, в тому числі кредитор) має право вимагати від зобовязаної сторони виконання її обовязку.

Відповідно до ст. 179 ГК України, майново-господарські зобовязання, які виникають між субєктами господарювання або між субєктами господарювання і негосподарюючими субєктами юридичними особами на підставі господарських договорів, є господарсько-договірними зобовязаннями.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до вимог ст. 629 Цивільного кодексу України, договір є обов'язковим для виконання сторонами. В силу статті 525 Цивільного кодексу України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог вказаного кодексу. Частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу України передбачено, що, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно із вимогами ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Пунктом 3 ст. 611 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом, відповідно до ст. 612 Цивільного кодексу України.

Як встановлено в ході судового розгляду справи, у відповідності до Договору поставки № Л0662 від 30.01.2014 року (надалі - Договір), укладеного, між ТОВ « 100ШИН» та ТОВ «СОФТЕХ», перший зобов'язався поставляти Товар, а останній прийняти його по видатковим накладним та сплатити грошові кошти за поставлений Товар. Незважаючи на вимоги суду, сторонами не надано доказів розірвання Договору або визнання його недійсним, а також щодо наявності заперечень відповідача до змісту Договору.

За період з 02.06.2014 р. по 12.09.2016 р. сторонами були узгоджені та здійснені поставки Товару, що засвідчені наступними доказами:

- Видаткова накладна № 866 від 02 червня 2014 року, рахунок на оплату № 1763 від 02 червня 2014 року на суму 21300,00 грн.;

- Видаткова накладна № 869 від 02 червня 2014 року, рахунок на оплату № 1766 від 02 червня 2014 року на суму 7940,00 грн.;

- Видаткова накладна № 2369 від 16 липня 2014 року, рахунок на оплату № 2929 від 16 липня 2014 року на суму 6280,00 грн.

- Видаткова накладна № 2539 від 21 липня 2014 року, рахунок на оплату № 3051 від 21 липня 2014 року на суму 53 380,00 грн.;

- Видаткова накладна № 2675 від 24 липня 2014 року, рахунок на оплату № 3131 від 24 липня 2014 року на суму 6440,00 грн.;

- Видаткова накладна № 2950 від 01 серпня 2014 року, рахунок на оплату № 3333 від 01 серпня 2014 року на суму 7400,00 грн.;

- Видаткова накладна № 3018 від 04 серпня 2014 року, рахунок на оплату № 3373 від 04 серпня 2014 року на суму 8500,00 грн.;

- Видаткова накладна № 3042 від 04 серпня 2014 року, рахунок на оплату № 3389 від 04 серпня 2014 року на суму 14 000,00 грн.;

- Видаткова накладна № 3108 від 06 серпня 2014 року, рахунок на оплату № 3450 від 06 серпня 2014 року на суму 6700,00 грн.;

- Видаткова накладна № 3202 від 07 серпня 2014 року, рахунок на оплату № 3505 від 07 серпня 2014 року на суму 6800,00 грн.

- Видаткова накладна № 3349 від 11 серпня 2014 року, рахунок на оплату № 3616 від 11 серпня 2014 року на суму 5900,00 грн.

- Видаткова накладна № 3639 від 18 серпня 2014 року, рахунок на оплату № 3828 від 18 серпня 2014 року на суму 41220,00 грн.;

- Видаткова накладна № 3930 від 26 серпня 2014 року, рахунок на оплату № 4034 від 26 серпня 2014 року28 600,00 грн.;

- Видаткова накладна № 4785 від 15 вересня 2014 року, рахунок на оплату № 4718 від 15 вересня 2014 року на суму 18 000,00 грн.;

- Видаткова накладна № 5220 від 22 вересня 2014 року, рахунок на оплату № 5049 від 22 вересня 2014 року на суму 25220,00 грн.;

- Видаткова накладна № 6323 від 13 жовтня 2014 року, рахунок на оплату № 5850 від 13 жовтня 2014 року на суму 24320,00 грн.;

- Видаткова накладна № 7349 від 31 жовтня 2014 року, рахунок на оплату №5518 від 02 жовтня 2014 року на суму 7100,00 грн.;

- Видаткова накладна № 7382 від 04 листопада 2014 року, рахунок на оплату № 6641 від 04 листопада 2014 року на суму 8200,00 грн.;

- Видаткова накладна № 7747 від 11 листопада 2014 року, рахунок на оплату № 6941 від 11 листопада 2014 року на суму 49 200,00 грн.;

- Видаткова накладна № 7904 від 12 листопада 2014 року, рахунок на оплату №7045 від 12 листопада 2014 рокуна суму 11200,00 грн.;

- Видаткова накладна № 9028 від 04 грудня 2014 року, рахунок на оплату № 7725 від 03 грудня 2014 року на суму 46 580,00 грн.;

- Видаткова накладна №9508 від 16 грудня 2014 року, рахунок на оплату № 8171 від 16 грудня 2014 року на суму 9400,00 грн.;

- Видаткова накладна № 485 від 26 січня 2015 року, рахунок на оплату покупцю № 352 від 26 січня 2015 року на суму 23 400,00 грн.

Усього, за твердженням позивача, за вказаний період за Договором поставки № Л0662 від 30.01.2014 року було здійснено 23 (двадцять три) поставки Товару на загальну суму: 437080,00 грн.

Станом на 12.09.2016 року ТОВ «СОФТЕХ» здійснило часткову проплату за поставлений Товар у загальній сумі: 424 080 грн. Таким чином, основний борг ТОВ «СОФТЕХ» перед ТОВ « 100 ШИН» становить 13000 грн.

ТОВ « 100 ШИН», відповідно до умов Договору та перелічених видаткових накладних надало ТОВ «Софтех» Товар, який був прийнятий належним чином уповноваженою особою, що підтверджується відтисками належної печатки на цих накладних, якою засвідчені її підпис. Зауважень щодо кількості та якості продукції на адресу ТОВ « 100 ШИН» не надходило.

Відповідно до п. 4.3. Договору, Покупець зобов'язаний провести повний рохрахунок за отриманий Товар у термін 15 (п'ятнадцять) днів від дати поставки.

01.08.2016 року ТОВ «СОФТЕХ» отримало лист з вимогою оплати суми основного боргу за поставлений товар у сумі 13000,00 грн., Акт звірки взаємних розрахунків, розрахунки штрафних санкцій. Цей факт підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення з описом вкладення до цінного листа. Станом на 12.09.2016 року грошові кошти на користь ТОВ « 100 ШИН» не сплачені, заборгованість не погашена.

Разом з тим, на думку представника відповідача, було здійснено невірний розрахунок пені за несвоєчасне виконання договірних зобов'язань: свою позицію він обґрунтовував тим, що відповідно до положень п. 6.2. Договору № Л0662 від 30.01.2014 року при порушенні термінів оплати, Покупець виплачує Постачальнику пеню в розмірі 0,2% від неоплаченої вартості партії Товару за кожний день прострочення оплати, а під час здійснення розрахунків використовувалась подвійна облікова ставка НБУ, яка діяла під час прострочення. Також представник відповідача посилався на ст. 1 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань», де вказано, що Платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Згідно положень ч. 3 ст. 549 Цивільного кодексу України, пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Тобто, формулою за якою потрібно здійснювати розрахунок є: Сума боргу * Ставка пені * Кількість днів прострочення = Пеня. Таким чином, відповідно до умов договору повинна застосовуватись формула - Сума боргу * 0,2% * Кількість днів прострочення. Загальний розмір пені при використанні такої формули складає 23 288,88 грн. (двадцять три тисячі двісті вісімдесят вісім гривень, 88 копійок), (розрахунок додається).

Однак, відповідачем не було взято до уваги положення ст. 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань», згідно якого розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня, а також положень ч. 2 ст. 343 Господарського Кодексу, де вказано, що платник грошових коштів сплачує на користь одержувача цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін, але не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня. Використовуючи подвійну облікову ставку НБУ, застосовується наступна формула - Сума боргу * (облікова ставка НБУ * 2) / Кількість днів у році*Кількість днів прострочення. Загальний розмір пені при використанні такої формули складає 11638,29 грн. Беручи до уваги усе вищевикладене та керуючись встановленими в ст. 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань», ч.2 ст. 343 Господарського Кодексу України обмеженнями, під час розрахунку пені правильним є використання подвійної облікової ставки НБУ.

Разом з тим, представник відповідача наполягає, що неоплачений товар, що отриманий згідно з видатковою накладною № 485 від 26 січня 2015 року, а саме автомобільні шини, були повернені ТОВ «100 ШИН» через наявні дефекти, а тому заборгованість відсутня повністю.

Однак, згідно з положеннями п. 5.1. Договору, в разі виявлення дефектів Товару є обов'язковим складання Покупцем акту з детальним описом дефекту і фактичних обставин його виявлення і передача його факсом менеджерам Постачальника не пізніше 48 годи з моменту виявлення дефекту.

Згідно п. 5.2. Договору, в разі виявлення дефектів (в процесі монтажу, використання і зберігання) шини, причиною яких може бути неналежна якість, сповіщення Постачальника є обовязковим.

Згідно п. 5.3. Договору, підставою для прийняття Постачальником рішення про визнання претензії є висновок технічної експертизи стосовно причини виникнення дефекту і стосовно придатності шини до подальшої експлуатації, виданий менеджером з рекламації ТзОВ « 100 ШИН». Якщо Покупець не згоден з висновком, він може звернутися за експертизою до ОС «СЕПРОшина», витрати з проведення якої первісно покладаються на Покупця і компенсуються Постачальником в залежності від результатів її проведення.

Згідно п. 5.4. Договору, в разі визнання претензії, гарантійні зобовязання Постачальника обмежуються заміною або ремонтом рекламаційних шин або відшкодування вартості шини на дату поставки в залежності від залишкової висоти протектора. Спосіб відшкодування Постачальник обирає на свій розсуд.

Згідно п. 5.5. Договору, в разі визнання шини за результатами технічної експертизи придатною до подальшої експлуатації Постачальник повертає її Покупцеві.

Незважаючи на вимоги суду, сторонами не надано належних та допустимих доказів направлення актів, претензій, заперечень, тощо на адресу ТОВ « 100 ШИН» з приводу дефектів реалізованої продукції, а також доказів проведення експертизи або повернення Товару позивачу.

Згідно видаткової накладної № 485 від 26 січня 2015 року, ТОВ «Софтех» отримало автомобільні шини в кількості 3 шт. на загальну суму 23400,00 грн., а оплатило лише 10400,00 грн., тим самим недоплативши 13 000,00 грн.

12.10.2016 року за вх. № 4898/16 позивач подав заяву про зменшення розміру позовних вимог, згідно якої просить суд стягнути з відповідача суму основного боргу в розмірі 13000 грн., пеню у розмірі 11638,29 грн., 3% річних у розмірі 952,29 грн. та інфляційні втрати у розмірі 8579,74 грн.

Згідно ч. 4 ст. 22 ГПК України, позивач вправі до прийняття рішення по справі збільшити розмір позовних вимог за умови дотримання встановленого порядку досудового врегулювання спору у випадках, передбачених ст. 5 цього Кодексу, в цій частині, відмовитись від позову або зменшити розмір позовних вимог.

Отже, судом встановлено, що з відповідача на користь позивача підлягає до стягнення сума основного боргу в розмірі 13000 грн., пеня у розмірі 11638,29 грн., 3% річних у розмірі 952,29 грн. та інфляційні втрати у розмірі 8579,74 грн.

Відповідно до статті 34 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до статті 43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Враховуючи, що позивачем представлено достатньо обєктивних та переконливих доказів в підтвердження своїх уточнених (зменшених) позовних вимог, а відповідач позовні вимоги не спростував, суд прийшов до висновку, що уточнені (зменшені) позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю « 100ШИН» (м. Одеса) до Товариства з обмеженою відповідальністю «Софтех» (м. Львів) про стягнення суми основного боргу в розмірі 13000 грн., пені у розмірі 11638,29 грн., 3% річних у розмірі 952,29 грн. та інфляційних втрат у розмірі 8579,74 грн. є обґрунтованими та підлягають до задоволення.

Згідно ст. 44 ГПК України, судові витрати складаються з судового збору, сум, що підлягають сплаті за проведення судової експертизи, призначеної господарським судом, витрат, пов'язаних з оглядом та дослідженням речових доказів у місці їх знаходження, оплати послуг перекладача, адвоката та інших витрат, пов'язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Згідно ч. 1 ст. 3 Закону України «Про судовий збір», судовий збір справляється: за подання до суду позовної заяви та іншої заяви, передбаченої процесуальним законодавством; за подання до суду апеляційної і касаційної скарг на судові рішення, заяви про перегляд судового рішення у зв'язку з нововиявленими обставинами, заяви про скасування рішення третейського суду, заяви про видачу виконавчого документа на примусове виконання рішення третейського суду та заяви про перегляд судових рішень Верховним Судом України; за видачу судами документів.

Згідно ч. 1 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», судовий збір справляється у відповідному розмірі від мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, встановленої законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Згідно п. 2 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», ставки судового збору встановлюються у таких розмірах: за подання до господарського суду позовної заяви майнового характеру 1,5 відсотки ціни позову, але не менше 1 розміру мінімальної заробітної плати, що складає 1378,00 грн., та не більше 150 розмірів мінімальних заробітних плат.

Як доказ сплати судових витрат, позивач подав платіжне доручення № 6701 від 12.09.2016 року на суму 1378,00 грн. про сплату судового збору.

Господарські витрати, відповідно до ст. 49 ГПК України, слід покласти на відповідача, оскільки спір виник з його вини.

Враховуючи наведене, керуючись ст.ст. 43, 33, 43, 49, 82, 83, 84, 85 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

1. Уточнені (зменшені) позовні вимоги задоволити.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Софтех» (79069, м. Львів, вул. Шевченка, 335, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю « 100ШИН» (65031, м. Одеса, Новомосковська дорога, 5, ) суму основного боргу в розмірі 13000 (тринадцять тисяч) грн. 00 коп., пеню у розмірі 11638 (одинадцять тисяч шістсот тридцять вісім) грн. 29 коп., 3% річних у розмірі 952 (девятсот пятдесят дві) грн. 29 коп., інфляційні втрати у розмірі 8579 (вісім тисяч пятсот сімдесят девять) грн. 74 коп. та 1378 (одна тисяча триста сімдесят вісім) грн. 00 коп. судового збору.

3. Наказ видати, в порядку ст. 116 ГПК України, після набрання рішенням законної сили.

Суддя Пазичев В.М.

Повний текст рішення виготовлено 18.11.2016 року.