ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"08" листопада 2016 р.Справа № 916/102/16
Головуючого судді: В.В.Лашина

Суддів: Т.А. Величко

ОСОБА_1

при секретарі І.М.Станковій

За участю представників сторін:

Від ТОВ "Ілітанмед" - ОСОБА_2

Від КУ "Одеська обласна клінічна лікарня" - ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю Ілатанмед

на рішення господарського суду Одеської області

від 14.03. 2016 року

у справі №916/102/16

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Ілатанмед

до Комунальної установи Одеська обласна клінічна лікарня

про внесення змін до договорів та стягнення 6649749,43 грн.

ВСТАНОВИЛА:

У січні 2016 року товариство з обмеженою відповідальністю «Ілатанмед» у наступному за текстом ТОВ «Ілатанмед») звернулося до господарського суду Одеської області з позовом до комунальної установи «Одеська обласна клінічна лікарня» (далі КУ «Одеська обласна клінічна лікарня») про внесення змін до договору закупівлі № 140/7 від 10.07.2012 р., укладеного між сторонами, виклавши його п. 3.1 в наступній редакції: « 3.1. Ціна цього Договору становить 9 127 325 (девять мільйонів сто двадцять сім тисяч триста двадцять пять) гривень, в т.ч. ПДВ 433 825 (чотириста тридцять три тисячі вісімсот двадцять пять) гривень; до договору про закупівлю № 141/7 від 10.07.2012 р., укладеного сторонами, виклавши п. 3.1 в наступній редакції: « 3.1. Ціна цього Договору становить 25503088 (двадцять пять мільйонів пятсот три тисячі вісімдесят вісім) гривень, в т.ч. ПДВ 277088 (двісті сімдесят сім тисяч вісімдесят вісім) гривень», а також про стягнення боргу у розмірі 710 913 грн., втрати від інфляції у розмірі 4 488 608,30 грн., три проценти річних у розмірі 387 131,38 грн., а всього: 5 586 652,68 грн.

В подальшому позивач збільшив свої позовні вимоги в частині стягнення втрат від інфляції і трьох відсотків річних та просив господарський суд стягнути з відповідача 5 524 809,60 грн. втрат від інфляції за період з вересня 2014 року по січень 2016 року та 414 026,83 грн. 3% річних за період з 23.09.2014 по 31.01.2016 згідно наданого розрахунку.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем своїх договірних зобовязань за вказаними договорами закупівлі, здійснення відповідачем оплати лише частково, прийняття господарським судом Одеської області 29.09.2014 р. рішення по справі № 916/2796/14 про стягнення з відповідача на користь позивача 10 155 900 грн. основного боргу, 1 317 788 грн. втрат від інфляції та 554 560,78 грн. 3% річних за період з моменту прострочки по серпень 2014 року стосовно інфляційних та по 22.09.2014 р. стосовно 3% річних. Вказує на фактичне невиконання рішення суду до наступного часу та з урахуванням цього заявляє до стягнення інфляційні та 3% річних за період після прийняття вищевказаного рішення до наступного часу згідно наданого до позовної заяви розрахунку.

Крім цього, позивач зазначає, що збільшення суми боргу повязане з тим, що на дату підписання договорів та на дату поставки й строків оплати, зазначені у договорах вироби медичного обладнання були звільнені від оподаткування податком на додану вартість на підставі Податкового Кодексу України. Водночас, у звязку із внесенням змін до Податкового Кодексу України поставки таких медичних виробів підлягають оподаткуванню ПДВ за ставкою 7 %, при цьому, датою виникнення податкового зобовязання є дата зарахування таких коштів на рахунок платника податку, тобто навіть отримавши кошти за поставлені вироби позивач повинен буде сплатити ПДВ за вказаною ставкою.

Рішенням господарського суду Одеської області від 14 березня 2016 року (суддя Волков Р.В.) позовні вимоги задоволені частково. Вирішено внести зміни до договору про закупівлю № 140/7 від 10.07.2012 р., укладеного між сторонами, виклавши п. 3.1 в наступній редакції: « 3.1. Ціна цього Договору становить 9 127 325 (девять мільйонів сто двадцять сім тисяч триста двадцять пять) гривень, в т.ч. ПДВ 433 825 (чотириста тридцять три тисячі вісімсот двадцять пять) гривень; внести зміни до договору про закупівлю № 141/7 від 10.07.2012 р., укладеного між сторонами, виклавши п. 3.1 в наступній редакції: « 3.1. Ціна цього Договору становить 25 503 088 (двадцять пять мільйонів пятсот три тисячі вісімдесят вісім) гривень, в т.ч. ПДВ 277 088 (двісті сімдесят сім тисяч вісімдесят вісім) гривень». З КУ «Одеська обласна клінічна лікарня» на користь позивача стягнуто 710 913 грн. основного боргу, 425 487,88 грн. інфляційних, 173 624, 16 грн. 3% річних та 22 406,24 грн. судового збору. У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Не погоджуючись з вказаним рішенням стосовно відмови у задоволені позову в частині стягнення інфляційних втрат та 3 % річних у повному обсязі, ТОВ «Ілатанмед» в апеляцій скарзі просить його скасувати у цій частині та задовольнити позовні вимоги у повному обсязі, посилаючись на порушення господарським судом норм матеріального права, оскільки розрахунок інфляційних втрат та 3 % річних зроблений на підставі статті 625 Цивільного кодексу України. Скаржник зазначає, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє зобовязальних правовідносин та не звільняє останнього від відповідальності. Також ТОВ «Ілатанмед» акцентує на тому, що жодною нормою матеріального або процесуального права не передбачено припинення нарахування або звільнення боржника від відповідальності за порушення ним виконання будь-якого зобовязання, яке відбувалося у період, на який суд відстрочив або розстрочив виконання свого рішення. При цьому, скаржник вказує, що у пункті 7.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 р. № 14 викладена правова позиція по те, що стягнення санкцій, визначених статтею 625 ЦК України, навіть за час надання розстрочки чи відстрочки виконання рішення суду відповідає приписам закону.

В відзиві на апеляційну скаргу Комунальна установа Одеська обласна клінічна лікарня просить залишити апеляційну скаргу ТОВ "Ілатанмед" без задоволення, а оскаржуване судове рішення без змін, з мотивів викладених у відзиві.

Обговоривши доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення присутніх представників сторін, дослідивши наявні матеріали та перевіривши правильність застосування господарським судом норм матеріального і процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки, зокрема, з договорів та інших правочинів.

Частиною першою статті 174 Господарського кодексу передбачено, що господарські зобов'язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Статтею 627 Цивільного кодексу України унормовано, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно до ст. 525 названого Кодексу одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Зобов'язання має виконуватися належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (стаття 526 ЦК України).

Зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).

У відповідності до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Статтею 625 зазначеного Кодексу встановлено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Як вбачається з матеріалів справи, 10 липня 2012 року між сторонами укладені договори про закупівлю за державні кошти № 140/7 та № 141/7, за умовами яких ТОВ «Ілатанмед» поставило товар, передбачений специфікаціями устаткування медичне, хірургічне та ортопедичне (код 33.10.01).

Ціна договору, визначена у пунктах 3.1 договорів, становить 9 933 000 грн. без ПДВ для договору № 140/7 та 25 226 000 грн. без ПДВ для договору № 141/7.

На дату підписання договорів вказаних договорів операції з постачання виробів медичного призначення були звільнені від оподаткування податком на додану вартість, відповідно до норм Податкового Кодексу України та постанови Кабінету Міністрів України від 08.08.2011 р. № 867 в редакції на момент підписання договорів.

Згідно до п.п. 197.1.27 п. 197.1 статті 197 Податкового Кодексу України в редакції станом на 10.07.2012 р., були звільнені від оподаткування операції з постачання лікарських засобів, дозволених для виробництва і застосування в Україні та внесених до Державного реєстру лікарських засобів (у тому числі аптечними закладами), а також виробів медичного призначення за переліком, затвердженим Кабінетом Міністрів України.

Пунктами 10.1 договорів строк їх дії встановлений до кінця 2012 року, а в частині розрахунків до їх повного виконання.

Рішенням господарського суду Одеської області від 29.09.2014 р. у справі № 916/2796/14 з КУ «Одеська обласна клінічна лікарня» на користь позивача було стягнуто 10 155 900 грн. основної заборгованості, 1 317 788 грн. втрат від інфляції, 554 560,78 грн. 3% річних, 73 080 грн. судового збору.

Відповідно до ч. 3 ст.35 Господарського процесуального кодексу України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Так, під час розгляду згаданої справи № 916/2796/14 судом було встановлено факт неналежного виконання відповідачем взятих на себе зобов'язань за умовами договорів про закупівлю № 140/7 і №141/7 від 10 липня 2012 року, обґрунтованість позовних вимог щодо стягнення основної заборгованості в розмірі 10 155 900 грн., та втрат від інфляції, розрахованих з січня 2014 р. по серпень 2014 р., та 3% річних від простроченої суми у розмірі 554 560,78 грн., розрахованих за весь період прострочення по 22.09.2014 р.

01 квітня 2014 року набрав чинності Закон України «Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні», яким було внесено зміни до п. 193.1 ст. 193 Податкового кодексу України, а саме: доповнено підпунктом «в» такого змісту: 7 відсотків по операціях з постачання лікарських засобів, дозволених для виробництва і застосування в Україні та внесених до Державного реєстру лікарських засобів (у тому числі аптечними закладами), а також з постачання виробів медичного призначення за переліком, затвердженим Кабінетом Міністрів України.

Предметом спору є стягнення основної заборгованості в сумі 710 913 грн., що є сумою податку на додану вартість, а також інфляційних втрат та 3 % річних, розрахованих з вересня 2014 року, тобто з моменту вступу рішення суду у справі № 916/2796/14 у законну силу.

Задовольняючи позовні вимоги, місцевий господарський суд виходив з того, що чинне законодавство надає можливість внесення змін до умов про ціну договору про закупівлю за державні кошти після його підписання та до виконання зобов'язань сторонами у повному обсязі у випадку зміни ставок податків і зборів пропорційно до змін таких ставок.

Одночасно з цим, господарським судом частково відхилені позовні вимоги щодо стягнення інфляційних втрат та 3 % річних, враховуючи те, що по справі № 916/2796/14 ухвалою від 20.10.2014 р. відповідачеві було надано відстрочку виконання судового рішення до 01.05.2015 року та ухвалою від 30.10.2015 року надано відстрочку до 01.03.2016 року, а тому позовні вимоги задоволені без урахування зазначених періодів.

Аналізуючи матеріали справи, судова колегія вважає, що судом першої інстанції обґрунтовано зроблено висновок про необхідність внесення змін до договору з урахуванням змін законодавства, відсутністю факту припинення зобовязання на час набрання сили зазначених змін та правомірно враховані приписи п. 187.7 ст. 187 Податкового кодексу України щодо визначення моменту виникнення податкового зобовязання у разі постачання товарів/послуг з оплатою за рахунок бюджетних коштів.

Разом з тим, місцевим господарським судом помилково було відмовлено у задоволені позовних вимог щодо стягнення інфляційних втрат та 3 % річних у повному обсязі.

Аналіз положень статті 625 Цивільного кодексу України дає підстави для висновку про те, що спеціальні правові наслідки прострочення грошового зобов'язання у вигляді сплати суми заборгованості з врахуванням індексу інфляції та трьох процентів річних від простроченої суми настають навіть у випадку неможливості виконання боржником грошового зобов'язання, оскільки нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов'язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов'язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Виходячи зі змісту ч. 1 ст. 598, ст.ст. 599, 600, 604-609 Цивільного кодексу України, саме по собі судове рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконане боржником, не припиняє правовідносин сторін договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК.

Згідно із розясненнями, наведеними у п. 7.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 р. № 14, якщо судове рішення про стягнення з боржника коштів фактично не виконано, кредитор вправі вимагати стягнення з нього в судовому порядку сум інфляційних нарахувань та процентів річних аж до повного виконання грошового зобов'язання.

Зокрема, при вирішенні питання про розстрочку виконання рішення суд не змінює (не припиняє) договірні правовідносини сторін щодо строків виконання зобов'язання, і розстрочка стосується лише зміни строків примусового виконання рішення, що визначені у Законі України «Про виконавче провадження», а тому наявність розстрочки виконання рішення, у разі непогашення боржником своїх зобовязань, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання ним грошового зобов'язання у строки, визначені у договорі, та не позбавляє кредитора права на отримання компенсації згідно з вимогами частини другої статті 625 ЦК України, оскільки під час розстрочки інфляційні процеси тривають, і грошове зобов'язання залишається повністю або частково невиконаним.

Одночасно з цим, надання розстрочки чи відстрочки виконання рішення, яке в подальшому було виконане боржником, надає правові підстави вважати, що рішення, яким стягнута заборгованість за договором, не виконується боржником саме на підставі рішення суду, а тому нарахування інфляційних втрат та 3 % річних на таку суму заборгованість було б несправедливим за приписами статті 3 Цивільного кодексу України та помилковим.

Правова позиція про те, що невиконання грошового зобов'язання за наявності судового рішення про задоволення вимог кредитора з розстроченням або відстроченням не призводить до наслідків порушення грошового зобов'язання, передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК, за період такого розстрочення або відстрочення, відображена у постанові Верховного Суду України від 17 лютого 2016 року у справі № 3-1276г15.

Натомість, наведені у згаданій постанові Верховного Суду України обставини справи стосуються саме випадків, коли заборгованість погашена за рішенням суду з розстрочкою чи відстрочкою його виконання, а не випадків використання названого правового механізму з метою затягування сплати боргу та виконання рішення, що, у свою чергу, призводить до подальшого завдання збитків кредиторові шляхом знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Вищого господарського суду України від 31 березня 2015 року у справі № 909/993/14.

За таких обставин, судова колегія вважає, що оскаржуване рішення господарського суду Одеської області в частині часткової відмови в задоволенні позовних вимог ТОВ «Ілатанмед» з питання стягнення інфляційних втрат та 3 % річних не відповідає закону, а тому в цій частині підлягає скасуванню.

Керуючись ст.ст. 101-105 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Ілатанмед» задовольнити, а рішення господарського суду Одеської області від 14.03.2016 р. у справі № 916/102/16 скасувати в частині часткової відмови в задоволенні позовних вимог стосовно стягнення інфляційних втрат та трьох процентів річних, позовні вимоги в цій частині задовольнити в повному обсязі .

Стягнути з комунальної установи «Одеська обласна клінічна лікарня» (65117, м. Одеса, вул. Академіка Заболотного, 26, ідентифікаційний код 01998526) на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Ілатанмед» (03680, м. Київ, пр-т академіка Глушкова, 40, корп.5, оф.716, ідентифікаційний код 34494612) 5 099 321,72 грн. втрат від інфляції за період з вересня 2014 року по січень 2016 року та 240 402,67 грн. 3% річних за період з 23.09.2014 р. по 31.01.2016 р.

В решті рішення залишити без змін.

Накази доручити видати господарському суду Одеської області.

Головуючий суддя В.В. Лашин

Суддя Т.А. Величко

Суддя О.Л. Воронюк