КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"15" листопада 2016 р. Справа№ 910/7784/16

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Дикунської С.Я.

суддів: Жук Г.А.

Мальченко А.О.

секретар Драчук Р.А.

за участю представників:

від позивача не з'явились

від відповідача не з'явились

розглядаючи у відкритому судовому засіданні

апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Маріупольський

металургійний комбінат імені Ілліча»

на рішення Господарського суду міста Києва

від 07.07.2016 (суддя Селівон А.М.)

у справі № 910/7784/16

за позовом Приватного акціонерного товариства «Маріупольський

металургійний комбінат імені Ілліча» (далі - ПрАТ

«Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча»

до Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця»

(далі - ПАТ «Українська залізниця»)

про стягнення 216 845, 00 грн.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду міста Києва від 07.07.2016 у справі № 910/7784/16 в задоволенні позовних вимог відмовлено в повному обсязі.

Не погоджуючись зі згаданим рішенням, позивач оскаржив його в апеляційному порядку, просив скасувати та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги. В обґрунтування своїх вимог зазначив, що рішення місцевого суду є незаконним, необґрунтованим, одностороннім, прийняте з неповним з'ясування обставин, що мають значення для справи, та є таким, що підлягає скасуванню. На думку апелянта, складання передавального акту ні яким чином не впливає на перехід прав та обов'язків від реорганізованого підприємства до новоствореного, а лише підтверджує виникнення, перехід, припинення прав на майно, відповідно відповідач є правонаступником всіх прав та обов'язків Державного підприємства «Донецька залізниця».

Відповідно до автоматизованого розподілу справ між суддями, справу № 910/7784/16 передано на розгляд колегії суддів у складі головуючого судді Дикунської С.Я., суддів: Жук Г.А., Мальченко А.О.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 26.09.2016 апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча» прийнято до провадження та призначено розгляд справи на 18.10.2016.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 18.10.2016 відповідно до ст. 77 ГПК України розгляд справи відкладено на 08.11.2016. Зобов'язано Публічне акціонерне товариство «Українська залізниця» до дня судового засідання надати через відділ забезпечення документообігу та моніторингу виконання документів Київського апеляційного господарського суду докази на підтвердження факту передачі майна Державного підприємства «Донецька залізниця» Публічному акціонерному товариству «Українська залізниця» на виконання Постанови Кабінету міністрів України від 25.06.2014 № 200 згідно передавального акту ДП «Донецька залізниця» від 05.08.2015 (докази на спростування позовних вимог).

В судовому засіданні апеляційної інстанції 08.11.2016 відповідно до ст. 77 ГПК України оголошено перерву на 15.11.2016.

В судове засідання представники сторін не з'явилися, хоча про час і місце розгляду справи повідомлялися належним чином, позивач про причини неявки апеляційний господарський суд не повідомив, 15.11.2016 відповідач надіслав клопотання про розгляд справи у відсутності його представника, заперечував доводи апеляційної скарги позивача, просив її відхилити, а оскаржуване рішення залишити без змін.

Згідно абзацу 3 п. 3.9.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

У випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору (п. 3.9.2 цієї ж постанови пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011).

.

Оскільки неявка представників сторін не перешкоджає вирішенню спору по суті, пояснення апеляційному суду представник відповідача надавав в попередніх судових засіданнях, апеляційний господарський суд вважав за необхідне апеляційну скаргу розглянути за відсутності цих представників за наявними у справі матеріалами.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, дослідивши долучені до матеріалів справи письмові докази, виходячи з вимог чинного законодавства, апеляційний господарський суд дійшов висновку, що скарга підлягає задоволенню.

Так, Публічне акціонерне товариство «Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча», правонаступником якого є Приватне акціонерне товариство «Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча», звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» про стягнення збитків в розмірі 216 845, 00 грн., а також судових витрат по сплаті судового збору в розмірі 3 252, 68 грн. В обґрунтування своїх вимог позивач посилався на те, що згідно договору перевезення, оформленого залізничною накладною № 51582302 від 26.07.2014, на адресу позивача у вагонах №№ 56292741, 53531307, 59431007, 53514956 повинен був надійти вантаж. При цьому, 24.10.2015 на станції Маріуполь-Сорт. Донецької залізниці було складено комерційний акт БН 724361/1287, яким встановлено, що згідно накладної № 51582302 від 26.07.2014 на адресу позивача вагони №№56292741, 53531307, 59431007 не прибули. Таким чином, Державне підприємство «Донецька залізниця», як перевізник, не забезпечило збереження вантажу на шляху слідування та на залізничних станціях, що є підставою для стягнення з нього збитків в розмірі 216 845, 00 грн. Оскільки, на думку позивача, правонаступником Державного підприємства «Донецька залізниця» є Публічне акціонерне товариство «Українська залізниця», останнє повинно відшкодувати позивачеві збитки.

Відмовляючи в задоволенні позову, місцевий суд виходив з того, що сама по собі вказівка в Законі України «Про особливості утворення публічного акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування», постанові Кабінету Міністрів України від 25.06.2014 № 200 та Статуті відповідача про те, що Публічне акціонерне товариство «Укрзалізниця» є правонаступником усіх прав і обов'язків Державної адміністрації залізничного транспорту України та підприємств залізничного транспорту не означає автоматичного правонаступництва без проведення інвентаризації майна та затвердження передавальних актів і припинення юридичних осіб таких підприємств. Крім цього, в матеріалах справи відсутні дані про проведення інвентаризації майна Державного підприємства «Донецька залізниця», складання актів інвентаризації майна, а також складання та затвердження зведених актів майна для передачі майна від Державного підприємства «Донецька залізниця» до статутного капіталу Публічного акціонерного товариства «Укрзалізниця».

Оскільки позивачем не надано доказів переходу прав і обов'язків Державного підприємства «Донецька залізниця» до Публічного акціонерного товариства «Укрзалізниця» в порядку правонаступництва та, відповідно, порушення прав Приватного акціонерного товариства «Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча» Публічним акціонерним товариством «Українська залізниця», суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Апеляційний господарський суд не погоджується з такими висновками місцевого суду.

Так, як встановлено матеріалами справи, 30.12.2013 між Публічним акціонерним товариством «Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча» (позивачем, покупцем за договором) та Товариством з обмеженою відповідальністю «ДТЕК ТРЕЙДИНГ» (постачальником за договором) було укладено Договір № УПр14/28/162 (далі - Договір), за умовами п. 1.1 якого постачальник зобов'язався передати, а покупець - прийняти та оплатити вугільну продукцію за марочним складом, цінами та в кількості, зазначеним у відповідних Специфікаціях, які є невід'ємною частиною Договору та на умовах, передбачених Договором.

Розділами 2 - 6 Договору сторони узгодили кількість та якість продукції, що поставляється, умови та строки постачання, ціну та загальну суму Договору, умови платежів, умови приймання-передавання, відповідальність сторін та форс-мажор, порядок вирішення спорів тощо.

Договір згідно п. 10.5. діє до 31.12.2014. Закінчення строку його дії не звільняє сторін від виконання взятих на себе зобов'язань за Договором.

За умовами п. 3.2 Договору датою поставки (передачі) вважається дата, зазначена в залізничній накладній, що свідчить про прийняття/здачу вантажу перевізником та обумовлення в Специфікації.

На виконання умов Договору згідно договору перевезення, оформленого залізничною накладною №51582302 від 26.07.2014 Товариством з обмеженою відповідальністю «ДТЕК РОВЕНЬКИАНТРАЦИТ» як вантажовідправником зі станції Фащевка Донецької залізниці до станції призначення «Маріуполь-Сортувальний» Донецької залізниці було відправлено вагони № 56292741, № 53531307, № 59431007, № 53514956 з вантажем «антрацит», сорт АМ (13-25), загальною кількістю 277 000 кг. Вантажоодержувачем за цією накладеною є ПАТ «Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча», тобто позивач.

За договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов'язується доставити довіреній їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов'язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату (ч. 1 ст. 909 ЦК України).

Відповідно до п. 110 Статуту залізниць (затверджений Постановою кабінету Міністрів України «Про затвердження Статуту залізниць України» від 06.04.1998 № 457) залізниця несе відповідальність за збереження вантажу від часу його прийняття для перевезення і до моменту видачі одержувачу або передачі згідно з Правилами іншому підприємству.

Пунктом 1.2 Правил оформлення перевізних документів, затверджених Наказом Міністерства транспорту України № 644 від 21.11.2000, накладна (залізнична) є обов'язковою двосторонньою письмовою формою угоди на перевезення вантажу, яка укладається між відправником та залізницею на користь третьої сторони - одержувача. Накладна одночасно з договором застави вантажу для забезпечення гарантії внесення належної провізної плати та інших платежів за перевезення. Накладна супроводжує вантаж на всьому шляху перевезення до станції призначення, де видається одержувачу разом з вантажем.

Згідно п. 1.1 Правил оформлення перевізних документів накладна згідно з цими Правилами може оформлятися і надаватися в електронному вигляді (із накладенням електронного цифрового підпису). Електронний перевізний документ та його паперова версія мають однакову юридичну силу.

Так, під час приймання вантажу на станції призначення Маріуполь - Сортувальний Донецької залізниці було виявлено, що вагони № 56292741, № 53531307, № 59431007 не прибули, про що на станції «Маріуполь-Сортувальний» Донецької залізниці було складено комерційний акт БН № 724361/1287 від 24.10.2015 (копія наявна в матеріалах справи), відповідно до якого по відправці, зазначеній на лицьовому боці акта, значиться 4 напіввагони з вантажем «антрацит», фактично прибув 1 напіввагон, вагони № 56292741, № 53531307, № 59431007 відчеплені без складання акта загальної форми.

Відповідно до ст. 2 Правил складання актів, затверджених Наказом Міністерства транспорту України № 334 від 28.05.2002, комерційні акти складаються для засвідчення (крім іншого) обставин невідповідності маси і кількості місць наявного вантажу, багажу чи вантажобагажу даним, зазначеним у перевізних документах.

Дані в комерційному акті зазначаються на підставі перевізних документів та виявлених обставин.

За приписами ст. 920 ЦК України у разі порушення зобов'язань, що випливають із договору перевезення, сторони несуть відповідальність встановлену за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено цим кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами).

Згідно ч. 2 ст. 924 ЦК України перевізник відповідає за втрату, нестачу, псування або пошкодження прийнятих до перевезення вантажу, багажу , пошти у розмірі фактичної шкоди, якщо не доведе, що це сталося не з його вини.

Статтею 12 Закону України «Про залізничний транспорт» та ст.110 Статуту залізниць України передбачено, що залізниці забезпечують збереження вантажів на шляху слідування та на залізничних станціях.

Як вбачається з матеріалів справи, Державне підприємство «Донецька залізниця», як перевізник, не забезпечило збереження вантажу на шляху слідування та на залізничних станціях.

За незбереження (втрату, нестачу, псування, пошкодження) прийнятого до перевезень вантажу перевізники на підставі ст. 113 Статут залізниць України несуть відповідальність у розмірі фактично заподіяної шкоди, якщо не доведуть, що втрата, нестача, псування, пошкодження виникли з незалежних від них причин.

Відповідно до ч. 2 с і. 114 Статуту недостача маси вантажу, за яку відшкодовуються збитки, в усіх випадках обчислюється з урахуванням граничного розходження визначення маси вантажу і природної втрати вантажу під час перевезення.

Пунктом 27 Правил видачі вантажів, які затверджені Наказом Міністерства транспорту України № 644 від 21.11.2000, встановлено, що вантаж вважається доставленим без утрати, якщо різниця між масою, вказаною в пункті відправлення в залізничній накладній, та масою, визначеною на станції призначення, не перевищує норми природної втрати і граничного розходження у визначенні маси нетто.

При видачі вантажів, маса яких унаслідок їх властивостей зменшується при перевезенні, норма недостачі (сума норми природної втрати та граничного розходження визначення маси нетто) становить для вантажу антрацит (мінеральне паливо) 1% маси, зазначеної в перевізних документах.

Для вантажів, які перевозяться без тари й упаковки, норми недостачі або надлишку маси вантажів розраховуються від маси нетто.

Відповідно до п. 115 Статуту залізниць України вартість вантажу визначається на підставі загальної суми рахунка або іншого документа відправника, який підтверджує кількість і вартість відправленого вантажу.

Згідно п. 114 Статуту залізниць, залізниця відшкодовує фактичні збитки, що виникли з її вини під час перевезення вантажу, а саме за втрату чи недостачу у розмірі дійсної вартості втраченого вантажу чи його недостачі.

Одним з способів захисту цивільних прав та інтересів передбачено відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди (ч. 8 п. 2 ст. 16 ЦК України).

За приписами ч. 1 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків в результаті порушення її цивільного права має право на їх відшкодування. Збитками згідно ч. 2 цієї статті є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Відповідно до ст. 224 ГК України учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов'язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб'єкту, права або законні інтереси якого порушено. Під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов'язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Стаття 623 ЦК України зобов'язує сторону, яка порушила зобов'язання відшкодувати завдані у результаті цього збитку.

Згідно з ч. 5 ст. 307 ГК України умови перевезення вантажів окремими видами транспорту, а також відповідальність суб'єктів господарювання за цими перевезеннями визначаються транспортними кодексами, транспортними статутами та іншими нормативно-правовими актами. Сторони можуть передбачити в договорі також інші умови перевезення, що не суперечать законодавству, та додаткову відповідальність за неналежне виконання договірних зобов'язань.

Як встановлено матеріалами справи, дійсна вартість втраченого вантажу у вагонах 56292741, № 53531307, № 59431007 складає 216 845, 00 грн., що підлягає стягненню з відповідача.

Проте суд першої інстанції відмовляючи в задоволенні позовних вимог, дійшов передчасного висновку про те, що ПАТ «Укрзалізниця» є неналежним відповідачем (боржником), оскільки не є правонаступником ДП «Донецька залізниця».

Так, Законом України «Про особливості утворення Публічного акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування» врегульований особливий порядок утворення Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця».

Відповідно до преамбули вказаного Закону зазначений нормативно-правовий акт визначає правові, економічні та організаційні особливості утворення публічного акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування, 100 відсотків акцій якого належать державі (далі - Товариство), управління і розпорядження його майном та спрямований на забезпечення економічної безпеки і захисту інтересів держави.

Згідно ч. 2 розділу III «Перехідні та прикінцеві положення» Закону України «Про особливості утворення публічного акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування» Закони та інші нормативно-правові акти, прийняті до набрання чинності цим Законом, діють у частині, що не суперечить цьому Закону.

Утворення Товариства здійснюється за рішенням Кабінету Міністрів України відповідно до законодавства з урахуванням особливостей, визначених цим Законом (ч. 1 ст. 2 Закону України «Про особливості утворення публічного акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування»).

Відповідно до ч.ч. 6, 7 ст. 2 Закону України «Про особливості утворення публічного акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування» Товариство є правонаступником усіх прав і обов'язків Державної адміністрації залізничного транспорту України та підприємств залізничного транспорту. Оприлюднення затвердженого Кабінетом Міністрів України переліку підприємств залізничного транспорту, на базі яких утворюється Товариство, є офіційним повідомленням для кредиторів про припинення таких суб'єктів господарювання.

На виконання згаданого Закону, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 25.06.2014 № 200 (опублікована в Урядовому кур'єрі, 2014, 07, 04.07.2014 № 118), було утворено Публічне акціонерне товариство «Українська залізниця» на базі Державної адміністрації залізничного транспорту, підприємств та установ залізничного транспорту загального користування, які реорганізовуються шляхом злиття, згідно з додатком 1.

Серед наведеного у додатку 1 до зазначеної постанови Кабінету Міністрів України № 200 переліку підприємств та установ залізничного транспорту загального користування, на базі яких утворюється Публічне акціонерне товариство «Українська залізниця», значиться й Державне підприємство «Донецька залізниця».

Згідно зі Статутом, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 02.09.2015 № 735, Залізниця є правонаступником усіх прав і обов'язків Укрзалізниці та підприємств залізничного транспорту.

Відповідно до спеціального витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань, 21.10.2015 вчинено державну реєстрацію Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» з внесенням запису про дані юридичних осіб, правонаступником яких є зареєстрована юридична особа, до яких віднесено, зокрема, Державне підприємство «Донецька залізниця». Доказів скасування або оспорювання даного запису матеріали справи не містять.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 104 ЦК України юридична особа припиняється в результаті реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або ліквідації. У разі реорганізації юридичних осіб майно, права та обов'язки переходять до правонаступників. Юридична особа є такою, що припинилася, з дня внесення до єдиного державного реєстру запису про її припинення.

Згідно ч. 2 ст. 107 ЦК України після закінчення строку для пред'явлення вимог кредиторами та задоволення чи відхилення цих вимог комісія з припинення юридичної особи складає передавальний акт (у разі злиття, приєднання або перетворення) або розподільчий баланс (у разі поділу), який має містити положення про правонаступництво щодо майна, прав та обов'язків юридичної особи, що припиняється шляхом поділу, стосовно всіх її кредиторів та боржників, включаючи зобов'язання, які оспорюються сторонами.

Отже, відповідно до цивільного законодавства при реорганізації (злитті) юридичних осіб, перехід прав і обов'язків до новоутвореної юридичної особи, відбувається на підставі передавального акта, в якому про це має бути чітко зазначено.

Про необхідність затвердження таких передавальних актів йдеться і в Постанові №200.

Разом з тим, майно (активи, власний капітал та зобов'язання підприємств та установ залізничного транспорту загального користування, їх структурних підрозділів, яке розміщене на тимчасово окупованій території та території проведення антитерористичної операції (далі - майно), не включається до переліків і зведених актів інвентаризації майна, що затверджуються Міністерством інфраструктури відповідно до цього пункту, і відображається в балансі (крім зобов'язань підприємств і установ залізничного транспорту загального користування, їх структурних підрозділів, які розташовані на тимчасово окупованій території) і закріплюється в частині господарського відання до проведення його інвентаризації та оцінки відповідно до пункту 2 постанови КМУ від 12.11.2014 № 604.

Постановою КМУ від 12.11.2014 № 604 «Деякі питання інвентаризації майна підприємств та установ залізничного транспорту загального користування, яке розміщене на тимчасово окупованій території та території проведення антитерористичної операції» передбачено, що проведення інвентаризації та оцінки майна (активи, власний капітал та зобов'язання) підприємств та установ залізничного транспорту загального користування, їх структурних підрозділів, яке розміщене на тимчасово окупованій території та території проведення антитерористичної операції, має бути здійснено після завершення тимчасової окупації території Автономної Республіки Крим та м. Севастополя, а також завершення проведення антитерористичної операції, після чого мають бути подані пропозиції щодо зміни статутного капіталу Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця».

Вищенаведені нормативно-правові акти Кабінету Міністрів України прямо вказують, що майно (активи, власний капітал та зобов'язання) підприємств та установ залізничного транспорту загального користування (в тому числі, Підприємства), їх структурних підрозділів, яке розміщене на тимчасово окупованій території та території проведення АТО, не увійшло до статутного капіталу Залізниці.

Разом з тим, 05.08.2015 було оформлено передавальний акт (а. с. 65-67), затверджений Міністром інфраструктури України 18.08.2015, відповідно до якого активи ДП «Донецька залізниця» було передано відповідачу, із зауваженням такого змісту: правонаступництво щодо всього майна, усіх прав та обов'язків підприємства, яке розташоване на території проведення АТО не включається до зведених актів інвентаризації, а відображається в балансі і закріплюється в частині активів за ПАТ «Українська залізниця» на праві господарського відання до проведення його інвентаризації та оцінки, відповідно до пункту 2 постанови Кабінету Міністрів України від 12.11.2014 № 604.

Відповідно, решта майна ДП «Донецька залізниця», яке розташоване не на території проведення АТО, було передано правонаступнику, тобто ПАТ «Українська залізниця».

Враховуючи вищевикладене, Публічне акціонерне товариство «Українська залізниця» є правонаступником усіх прав і обов'язків Укрзалізниці та підприємств залізничного транспорту, зокрема, Державного підприємства «Донецька залізниця», відповідно до відповідача перейшли всі права та обов'язки Державного підприємства «Донецька залізниця», а тому позивач обґрунтовано вимагає стягнення збитків за втрачений вантаж саме з Публічне акціонерне товариство «Українська залізниця», яке в силу закону є правонаступником Державного підприємства «Донецька залізниця».

Тому апеляційний суд дійшов висновку, що вимоги позивача про стягнення з відповідача збитків у зв'язку із втратою вантажу в розмірі 216 845, 00 грн. є обґрунтованими, доведеними позивачем належними та допустимими доказами, а тому такими, що підлягають задоволенню.

За таких обставин, апеляційний господарський суд не погоджується із висновками місцевого суду про відмову в позові, оскаржене рішення вважає незаконним й таким, що підлягає скасуванню з прийняттям нового - про задоволення позову. Доводи апелянта по суті апеляційної скарги заслуговують на увагу, а його скарга підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. 49 ГПК України у зв'язку задоволенням позову та апеляційної скарги позивача, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 3 252, 68 грн. судового збору за подання позову та 3 577, 95 грн. судового збору за подання апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст. 49, 99, 101-103, 105 ГПК України, Київський апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча» задовольнити, рішення Господарського суду міста Києва від 07.07.2016 у справі № 910/7784/16 скасувати та прийняти нове:

Позов Приватного акціонерного товариства «Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча» до Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» про стягнення 216 845, 00 грн. задовольнити.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» (03680, м. Київ, вул. Тверська, буд. 5, ідентифікаційний код 40075815) на користь Приватного акціонерного товариства «Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча» (87504, Донецька обл., м. Маріуполь, вул. Левченка, буд. 1, ідентифікаційний код 00191129) 216 845, 00 грн. збитків, які виникли у зв'язку із втратою вантажу, 3 252, 68 грн. судового збору за подання позову.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» (03680, м. Київ, вул. Тверська, буд. 5, ідентифікаційний код 40075815) на користь Приватного акціонерного товариства «Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча» (87504, Донецька обл., м. Маріуполь, вул. Левченка, буд. 1, ідентифікаційний код 00191129) 3 577, 95 грн. судового збору за подання апеляційної скарги.

Видачу наказів доручити Господарському суду міста Києва.

Матеріали справи № 910/7784/16 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанову може бути оскаржено в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий суддя С.Я. Дикунська

Судді Г.А. Жук

А.О. Мальченко