ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.11.2016р. Справа№ 914/2501/16

Господарський суд Львівської області у складі судді Блавацької-Калінської О.М. при секретарі Кияк І.В. розглянувши матеріали справи

за позовом: Публічного акціонерного товариства «Укртелеком» в особі: Львівської філії Публічного акціонерного товариства «Укртелеком», м.Львів

до відповідача: Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1, м. Новий Розділ Львівської області

про стягнення 56 458,39 грн.,

за участю представників:

від позивача: Добуш-Вербіцька Н.Ю. - представник (довіреність від 28.12.2015р.);

від відповідача: не з'явився;

Відповідно до ст.20 ГПК України роз'яснено право відводу судді. Відводу судді заявлено не було. На підставі ст.22 ГПК України роз'яснено процесуальні права та обов'язки сторін.

Суть спору: На розгляд господарського суду Львівської області Публічним акціонерним товариством «Укртелеком» в особі Львівської філії Публічного акціонерного товариства «Укртелеком» заявлено позов до Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 про стягнення 56 458,39 грн. заборгованості за оренду нерухомого майна.

Ухвалою суду від 30.09.2016 року позовну заяву прийнято до розгляду, порушено провадження у справі та призначено її до судового розгляду на 17.10.2016 року.

Розгляд справи відкладався з підстав, викладених у відповідних ухвалах суду.

Позивач участь повноважного представника в судове засідання забезпечив, позовні вимоги підтримав з підстав, наведених у позові та усних поясненнях, наданих у судовому засіданні.

Відповідач участі повноважного представника в судове засідання не забезпечив, причини неявки суду не повідомив, з клопотаннями та заявами до суду не звертався, позовні вимоги у встановленому чинним законодавством України порядку не спростував, належних та допустимих доказів, що витребовувались судом, не подав.

Поштовий конверт, надісланий на юридичну адресу, повернутий підприємством зв'язку без вручення адресату із зазначенням причини повернення - «за закінченням терміну зберігання».

Відповідно до п. 3.9.1 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011р. №18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції», в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом. Доказом такого повідомлення в разі неповернення ухвали підприємством зв'язку може бути й долучений до матеріалів справи та засвідчений самим судом витяг з офіційного сайту Українського державного підприємства поштового зв'язку «Укрпошта» щодо відстеження пересилання поштових відправлень, який містить інформацію про отримання адресатом відповідного поштового відправлення, або засвідчена копія реєстру поштових відправлень суду.

Відповідно до ст.75 ГПК України, якщо відзив на позовну заяву і витребувані господарським судом документи не подано, справу може бути розглянуто за наявними в ній матеріалами.

За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути спір, відповідно до ст. 75 ГПК України, за наявними у справі матеріалами, у відсутності представника відповідача.

Розглянувши матеріали справи, суд встановив наступне.

01.02.2013 року між Публічним акціонерним товариством „Укртелеком" в особі Львівської філії ПАТ „Укртелеком" (далі-позивач, орендодавець згідно договору) та фізичною особою - підприємцем ОСОБА_1 (далі-відповідач, орендар згідно договору) укладено договір оренди нерухомого майна товариства № 468107-772, за умовами якого орендодавець передає, а орендар бере у строкове платне користування частину технологічного приміщення, розташоване на першому поверсі в будинку АДРЕСА_1 Розділ загальною площею 2,0 кв.м. для розміщення технологічного обладнання орендаря.

01.02.2013 року між Публічним акціонерним товариством „Укртелеком" в особі Львівської філії ПАТ „Укртелеком" (далі-позивач, орендодавець згідно договору) та фізичною особою - підприємцем ОСОБА_3 (далі-відповідач, орендар згідно договору) укладено договір оренди нерухомого майна товариства № 468107-773, за умовами якого орендодавець передає, а орендар бере у строкове платне користування частину нежитлових приміщень, розташоване на першому поверсі в будинку АДРЕСА_1 Розділ загальною площею, загальною площею 15,0 кв.м. для ведення підприємницької діяльності орендаря.

Факт передачі приміщень підтверджено актами приймання-передачі майна від 01.02.2013 року.

Згідно п.12.1. договорів, цей договір укладено на період з 01.02.2013 року по 31.12.2015 року. Пунктом 12.7 договорів встановлено, що чинність договору припиняється, внаслідок закінчення строку, на який його було укладено.

Відповідно до п.п. 6.1.3 договорів, орендар зобов'язався своєчасно і в повному обсязі сплачувати орендну плату та інші платежі, передбачені цим договором.

Відповідно до п.3.1 договору № 468107-772 орендна плата встановлюється орендодавцем на підставі його внутрішніх нормативних актів і відповідно до фіксованого розміру місячної орендної плати становить 356,00 грн. з ПДВ за 1м кв. технологічних приміщень. Орендна плата за перший місяць оренди за 2 м кв. всієї орендованої площі становить 712,00 грн. з ПДВ та не підлягає коригуванню на індекс інфляції протягом всього строку дії договору.

Відповідно до п.3.1 договору № 468107-773 орендна плата встановлюється орендодавцем на підставі його внутрішніх нормативних актів і відповідно до фіксованого розміру місячної орендної плати становить 57,00 грн. з ПДВ за 1м кв. приміщень. Орендна плата за перший місяць оренди за 15 м кв. всієї орендованої площі становить 855,00 грн. з ПДВ та не підлягає коригуванню на індекс інфляції протягом всього строку дії договору.

Відповідно до п.3.6 договорів, орендна плата перераховується у безготівковому порядку на поточний банківський рахунок орендодавця не пізніше 27 числа місяця наступного за розрахунковим, згідно з рахунками , які виставляються орендодавцем не пізніше 17 числа місяця наступного за розрахунковим та надаються орендарю разом з актом про надані послуги та податковою накладною.

Пунктами 3.4 договорів передбачено, що орендар відшкодовує витрати на електроенергію у порядку, визначеному Правилами користування електричною енергією, та на підставі окремого розрахунку орендодавця у термін, зазначений у п. 3.6 договору.

В порушення виконання умов договору щодо оплати вартості оренди та відшкодування витрат за використану електроенергію відповідач заборгував позивачу 52828,69 грн. станом на 01.09.2016 року за період січень 2015 р. - серпень 2016 р., а з 01 січня 2016 р. - у розрахунку подвійної орендної плати (розрахунок боргу міститься в матеріалах справи).

За несвоєчасне виконання взятих на себе зобов'язань за договором позивачем, на підставі ст.625 ЦК України нараховано 740,21 грн. - 3% річних та 2889,48 грн. - інфляційних втрат.

Оцінивши подані докази та наведені обґрунтування за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст.11 ЦК України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки.

Відповідно до ч.1 ст.173 Господарського кодексу України, господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Згідно ч. 1 ст. 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Статтею 193 ГК України передбачено, що господарські зобов'язання повинні виконуватись належним чином відповідно до закону, інших правових актів і договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання -відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

До виконання господарських зобов'язань застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства. Статтею 525 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ст. 759 ЦК України, за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Згідно з п. 1 ст. 762 ЦК України, за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму.

Згідно ч. 3 ст. 285 ГК України, орендар зобов'язаний берегти орендоване майно відповідно до умов договору, запобігаючи його псуванню або пошкодженню, та своєчасно і в повному обсязі сплачувати орендну плату.

Відповідно до ст. 286 ГК України, орендна плата - це фіксований платіж, який орендар сплачує орендодавцю незалежно від наслідків своєї господарської діяльності.

Частиною 1 статті 785 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі припинення договору найму наймач зобов'язаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі.

Приписами ч.2 ст.785 Цивільного кодексу України встановлено, якщо наймач не виконує обов'язку щодо повернення речі, наймодавець має право вимагати від наймача сплати неустойки у розмірі подвійної плати за користування річчю за час прострочення.

Суд зазначає, і аналогічна правова позиція викладена у п.5.4 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013р. №12 «Про деякі питання практики застосування законодавства про оренду (найм) майна» та п.1 інформаційного листа Вищого господарського суду України від 29.05.2012р. N01-06/735/2012 «Про деякі питання практики застосування статей 785 та 786 Цивільного кодексу України», що неустойка, стягнення якої передбачено частиною другою статті 785 ЦК України, є самостійною майновою відповідальністю у сфері орендних правовідносин і визначається законодавцем як подвійна плата за користування річчю за час прострочення.

Ця неустойка не може бути ототожнена з неустойкою (штрафом, пенею), передбаченою пунктом 1 частини другої статті 258 ЦК України, оскільки, на відміну від приписів статті 549 ЦК України, її обчислення не здійснюється у відсотках від суми невиконання або неналежного виконання зобов'язання (штраф), а також у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (пеня). Таким чином, застосування до відповідних позовів спеціальної позовної давності, передбаченої пунктом 1 частини другої статті 258 ЦК України, є неправильним.

Згідно абзацу 1 п.8 Інформаційного листа Вищого господарського суду України від 27.10.2014 №01-06/1666/14 для застосування наслідків, передбачених частиною другою статті 785 ЦК України, суду необхідно встановити обставини, за яких орендар мав можливість передати майно, що було предметом оренди, але умисно цього обовязку не виконав.

В Постанові судової палати у господарських справах Верховного Суду України від 19.08.2014 року вказано, що для застосування наслідків, передбачених частиною другою статті 785 ЦК України необхідно встановити обставини, за яких орендар мав можливість передати майно, що було предметом оренди, але умисно цього обовязку не виконав.

Суд зазначає, і аналогічна правова позиція міститься в Постанові Вищого господарського суду України від 02.09.2014 у справі №927/1215/13 та абз.3 п. 8 Інформаційного листа Вищого господарського суду України від 27.10.2014 №01-06/1666/14, що для застосування наслідків, передбачених ч.2 статті 785 ЦК України, необхідна наявність вини (умислу або необережності) у особи, яка порушила зобовязання, відповідно до вимог статті 614 ЦК України.

В силу положень ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Статтею 611 Цивільного кодексу України встановлено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки та відшкодування збитків та моральної шкоди.

Підстави припинення даного виду договорів визначені в частині другій статті 291 ГК України, згідно з якою договір оренди припиняється, зокрема, у разі закінчення строку, на який його було укладено.

Рішенням господарського суду Львівської області від 11.05.2016 р. у справі №914/847/16 за позовом ПАТ «Укртелеком» в особі Львівської філії Публічного акціонерного товариства «Укртелеком» подано позов до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про повернення об'єктів оренди шляхом підписання актів приймання-передачі приміщень позовні вимоги задоволено повністю та зобов'язано ФОП ОСОБА_1 повернути нежитлові приміщення, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 загальною площею 15 м. кв. та 2 м.кв. шляхом підписання акта приймання-передачі майна.

Відповідно до частини другої статті 35 ГПК України факти, встановлені рішенням господарського суду (іншого органу, який вирішує господарські спори), за винятком встановлених рішенням третейського суду, під час розгляду однієї справи, не доводяться знову при вирішенні інших спорів, в яких беруть участь ті самі сторони.

Доказів повернення відповідачем позивачу об'єктів оренди за договорами станом на час розгляду справи суду не подано.

Беручи до уваги викладені обставини, дослідивши матеріали справи в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовна вимога в частині стягнення основного боргу в сумі 52 828,69 грн., в тому числі 11 392,00 грн. неустойки підлягає до задоволення.

Крім того, згідно поданого розрахунку, позивач просить стягнути з відповідача 2889,48 грн. інфляційних втрат та 740,21 грн. - 3% річних.

Згідно з ст. 625 Цивільного Кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми.

Суд перевірив розрахунок 3% річних та інфляційних нарахувань та вважає, що такі розраховані вірно, а тому позовні вимоги в цій частині підлягають до задоволення.

Відповідно до ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Згідно ст. 34 ГПК України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Факт наявності заборгованості належним чином доведений, документально підтверджений, у зв'язку чим суд вважає позовні вимоги обґрунтованими, а отже такими, що підлягають задоволенню.

Судовий збір покладається на відповідача у відповідності до ст. 49 ГПК України.

З огляду на викладене, керуючись ст. ст. 4, 33, 34, 35, 44, 49, 75, 82-85 ГПК України, господарський суд -

В И Р І Ш И В:

1. Позовні вимоги задоволити повністю.

2. Стягнути з Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 (АДРЕСА_2, ідентифікаційний код НОМЕР_1) на користь Публічного акціонерного товариства „Укртелеком" (01601, м.Київ, бульвар Шевченка, 18, ідентифікаційний код 21560766) в особі Львівської філії Публічного акціонерного товариства „Укртелеком" (79000, м. Львів, вул. Дорошенка, 43, ідентифікаційний код 21560766) 52 828,69 грн. - заборгованості за договорами оренди, 2889,48 грн. - інфляційних втрат, 740,21 грн. - 3% річних та 1 378,00 грн. судового збору.

3.Наказ видати, згідно ст. 116 ГПК України.

Рішення набирає законної сили відповідно до ст. 85 ГПК України та може бути оскаржене до Львівського апеляційного господарського суду в порядку і строки, передбачені ст.ст. 91-93 ГПК України.

В судовому засіданні 14.11.2016 р. оголошено вступну та резолютивну частини рішення, повний текст складено та підписано 18.11.2016 р.

Суддя Блавацька-Калінська О. М.