КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" листопада 2016 р. Справа№ 910/8969/16

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Сітайло Л.Г.

суддів: Пашкіної С.А.

Баранця О.М.

при секретарі судового засідання - Бовсунівська Л.О.

за участю представників сторін:

позивача - Кривошей Д.А.

відповідача - Литвин В.В.

прокуратури - Волошенюк О.Г.

розглянувши матеріали апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "ІСО"

на рішення Господарського суду міста Києва від 25.07.2016

по справі № 910/8969/16 (суддя Марченко О.В.)

за позовом заступника Генерального прокурора України - Головного військового прокурора в інтересах держави, в особі Міністерства оборони України

до Товариства з обмеженою відповідальністю "ІСО"

про стягнення 1326438,00 грн -

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду міста Києва від 25.07.2016 по справі №910/8969/16 позовні вимоги задоволено частково. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "ІСО" на користь Міністерства оборони України 734412,00 грн. пені, 524580,00 грн. штрафу та 18884,88 грн. судового збору.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням суду, Товариство з обмеженою відповідальністю "ІСО" звернулося до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 25.07.2016 та прийняти нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.

Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги апелянт зазначив, що при ухваленні оскаржуваного рішення судом першої інстанції порушено та неправильно застосовано норми матеріального та процесуального права.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 15.08.2016 (головуючий суддя Лобань О.І. судді: Федорчук Р.В., Чорногуз М.Г.) апеляційну скаргу прийнято до провадження та призначено до розгляду 29.08.2016.

26 серпня 2016 року представником відповідача, через відділ забезпечення документообігу суду та моніторингу виконання документів, подано пояснення до апеляційної скарги.

Розпорядженням від 29.08.2016, в зв'язку з перебуванням судді Чорногуза М.Г. у відпустці, призначено повторний автоматизований розподіл судової справи №910/8969/16.

Відповідно до Протоколу автоматичної зміни складу колегії суддів від 29.08.2016 справу №910/8969/16 передано для розгляду колегії суддів Київського апеляційного господарського суду у складі головуючого судді Лобаня О.І., суддів Майданевича А.Г., Федорчука Р.В.

29 серпня 2016 року представником відповідача, через відділ забезпечення документообігу суду та моніторингу виконання документів, подано клопотання про відкладення розгляду справи.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 29.08.2016 розгляд справи відкладено до 05.10.2016.

Розпорядженням від 26.09.2016, в зв'язку зі звільненням у відставку та припиненням повноважень головуючого судді (судді - доповідача) Лобаня О.І., відповідно до підпункту 2.3.50 пункту 2.3.Положення про автоматизовану систему документообігу суду призначено повторний авторозподіл справи № 910/8969/16.

Відповідно до протоколу автоматичної зміни складу колегії суддів Київського апеляційного господарського суду від 26.09.2016, сформовано для розгляду зазначеної апеляційної скарги колегію суддів у складі: головуючий суддя: Сітайло Л.Г., судді: Калатай Н.Ф., Баранець О.М.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 27.09.2016 колегією суддів, в зазначеному складі прийнято апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "ІСО" на рішення Господарського суду міста Києва від 25.07.2016 до провадження з призначенням на 01.11.2016.

24 жовтня 2016 року представником відповідача, через відділ забезпечення документообігу суду та моніторингу виконання документів, подано заяву про уточнення апеляційних вимог.

Розпорядженням від 31.10.2016 призначено повторний автоматизований розподіл справи, в зв'язку з перебуванням судді Баранця О.М. у відпустці.

Відповідно до Протоколу автоматичної зміни складу суддів від 31.10.2016, в зв'язку з перебуванням судді Баранця О.М., який не є головуючим суддею у відпустці, сформовано новий склад колегії суддів, головуючий суддя - Сітайло Л.Г. судді: Калатай Н.Ф., Пашкіна С.А.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 31.10.2016 колегією суддів, в зазначеному складі прийнято апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "ІСО" на рішення Господарського суду міста Києва від 25.07.2016 по справі № 910/8969/16 до свого провадження.

31 жовтня 2016 року Генеральною прокуратурою України, через відділ забезпечення документообігу суду та моніторингу виконання документів, подано пояснення по справі.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 01.11.2016 розгляд справи відкладено до 21.11.2016 (з врахуванням ухвали про виправлення описки від 09.11.2016).

Розпорядженням від 18.11.2016, в зв'язку з участю судді Калатай Н.Ф., яка входить до складу колегії суддів і не є суддею-доповідачем, у підготовці суддів апеляційних господарських судів Національною школою суддів, відповідно до підпункту 2.3.50 пункту 2.3.Положення про автоматизовану систему документообігу суду призначено повторний авторозподіл справи.

Відповідно до протоколу автоматичної зміни складу колегії суддів Київського апеляційного господарського суду від 18.11.2016, сформовано для розгляду зазначеної апеляційної скарги колегію суддів у складі: головуючий суддя: Сітайло Л.Г., судді Баранець О.М., Пашкіна С.А.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 18.11.2016 колегією суддів, в зазначеному складі прийнято апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "ІСО" на рішення Господарського суду міста Києва від 25.07.2016 по справі №910/8969/16 до свого провадження.

В судове засідання 21.11.2016 з'явились представники позивача, відповідача та прокурор.

Представник відповідача в судовому засіданні підтримав доводи, викладені в апеляційній скарзі та просив скасувати оскаржуване рішення Господарського суду міста Києва від 25.07.2016.

Представник позивача та прокурор в судовому засіданні заперечили проти доводів, викладених в апеляційній скарзі та просили залишити без змін оскаржуване рішення Господарського суду міста Києва від 25.07.2016.

Відповідно до ст. 101 Господарського процесуального кодексу України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд, за наявними у справі та додатково поданими доказами, повторно розглядає справу. Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги та перевіряє законність та обґрунтованість рішення господарського суду у повному обсязі.

Статтею 99 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у цьому розділі. Апеляційний господарський суд, переглядаючи рішення в апеляційному порядку, користується правами, наданими суду першої інстанції.

Дослідивши доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення представників позивача, відповідача та прокурора, перевіривши матеріали справи та проаналізувавши, на підставі встановлених фактичних обставин справи, правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, апеляційний господарський суд встановив наступне.

30 жовтня 2015 року між Міністерством (замовник) та Товариством (постачальник) укладено Договір про поставку для державних потреб матеріально-технічних засобів речової служби (за кошти Державного бюджету України) №286/3/15/528 (далі - Договір).

Відповідно до умов Договору постачальник зобов'язується в 2015 році поставити замовнику одяг верхній, інший, чоловічий і хлопчачий (Лот2. Костюм (куртка і штани) літній польовий) (далі - товар), а замовник забезпечити приймання та оплату товару в асортименті, кількості, у строки (терміни), вказані у Договорі.

Пунктом 1.2 Договору визначено найменування товару - костюм (куртка і штани) літній польовий. Стандарти, технічні умови на товар, зразок: відповідність ТУ У 14.1-8:2015 та зразку-еталону. Строки (терміни) постачання: до 20.12.2015 (включно)/всього на рік. Загальна кількість, яку необхідно поставити, (к-тів): 10 000/10 000. Ціна за одиницю товару в грн. з врахув. марк., тари (упак.), вант. робіт у місцях завантаження та трансп. витрат (без ПДВ) 624,50 грн./624,50 грн. Ціна товару в грн. з врахув. марк., тари (упак.), вант. робіт у місцях завантаження та трансп. витрат (без ПДВ): 6245000 грн./6245000 грн. Ціна товару без ПДВ - 6245000 грн. Крім того, ПДВ - 1249000 грн. Ціна товару з ПДВ - 7494000 грн. Постачальник самостійно закуповує сировину, матеріали, які встановленим порядком погоджуються з замовником; замовником погоджено виготовлення костюму (куртка і штани) літнього польового з тканини типу 2 класу 11 згідно з ТУ У 13.2-4:2015.

Ціна Договору становить 7494000 грн., в тому числі ПДВ - 1249000 грн. (загальний фонд) (пункт 3.1 Договору).

Згідно з п. 4.3. Договору, на підставі частини другої статті 40 Закону України "Про здійснення державних закупівель" (зі змінами) та відповідно до підпункту 3 пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України від 23.04.2014 №117 "Питання попередньої оплати товарів, робіт і послуг, що закуповуються за бюджетні кошти" (зі змінами від 04.03.2015 №102), замовником має право здійснення попередньої оплати товарів, що згідно з Договором передбачається поставити протягом 2015 бюджетного року у розмірі, що не перевищує 50 відсотків суми Договору, на термін не більше трьох місяців.

Відповідно до п. 6.3.1 Договору постачальник зобов'язаний забезпечити поставку товару у строки, встановлені Договором .

В разі невиконання або неналежного виконання своїх зобов'язань за Договором сторони несуть відповідальність, передбачену законами України та Договором (пункт 7.1 Договору).

Згідно з п. 10.1 Договору останній набирає чинності з дати його підписання сторонами та діє до 31.12.2015 (включно), а в частині проведення розрахунків - до повного їх завершення.

Як вбачається з матеріалів справи, на виконання умов Договору представником замовника 29.12.2015 прийнято 1000 комплектів виробів з порушенням строків виконання зобов'язань на 8 діб. Решту товару - 9000 комплектів до закінчення дії Договору (31.12.2015) відповідачем позивачу не поставлено, тобто порушено строк виконання зобов'язання на 11 діб.

При цьому, колегія суддів приймає до уваги, що 9000 комплектів Міністерство не приймало та не реагувало на вимоги Товариства про отримання товару з 06.01.2016, що встановлено рішенням Господарського суду міста Києва по справі № 910/7962/16, яким зобов'язано Міністерство оборони України виконати обов'язки за Договором від 30.140.2015 № 286/3/15/528 про поставку для державних потреб матеріально-технічних засобів речової служби та забезпечити проведення приймального контролю (якості) товару, а також подальше приймання від Товариства з обмеженою відповідальністю "ІСО" виготовленого товару - костюмів (куртка і штани) літніх польових в кількості 9000.

Відповідно до ст. ст. 11, 629 ЦК України договір є однією з підстав виникнення зобов'язань та є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За приписами статті 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 610 ЦК України встановлено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до частини першої статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

В зв'язку неналежним виконанням відповідачем своїх зобов'язань за Договором позивач просить стягнути з відповідача пеню та штраф, передбачені п .7.2 Договору.

Щодо посилань апелянта на статтю 613 ЦК України, в зв'язку з несвоєчасним затвердженням Міністерством зразка товару, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до п. 2.1. Договору товар поставляється 1 сортом, згідно з ГОСТу 11259-79. Якість товару, маркування, тара та упаковка повинні відповідати вимогам ГОСТу 19159, ТУ У 14.1-0034022-078:2015, а також затвердженому зразку; для своєчасної організації контролю якості постачальник обов'язково вказує місцезнаходження, де виготовляється товар (у разі відсутності у Постачальника готового товару на момент підписання Договору).

Як вбачається з матеріалів справи та не заперечується сторонами, зразок товару затверджено позивачем 27.11.2015, тобто через 27 днів після укладання Договору.

В той же час, колегія суддів звертає увагу, що умовами Договору не встановлено строки щодо затвердження позивачем зразку, в той же час строк поставки товару встановлено до 20.12.2015.

Враховуючи, що затвердження зразку товару відбулось за 22 дні до граничного терміну поставки, колегія суддів прийшла до висновку про відсутність, в даному випадку, застосування положень ст. 613 ЦК України.

Також, заперечуючи проти задоволення позовних вимог відповідач зокрема, посилається на невідповідність п. 7.3.4. Договору нормам чинного Законодавства.

Відповідно до ст. 83 ГПК України, господарський суд, приймаючи рішення має право визнати недійсним повністю чи у певній частині пов'язаний з предметом спору договір, який суперечить законодавству.

Колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду щодо відсутності підстав для визнання недійсним зазначеного пункту Договору, з огляду на наступне.

Згідно з частиною першою статті 230 ГК України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Частиною другою статті 231 ГК України передбачено, що у разі якщо порушено господарське зобов'язання, в якому хоча б одна сторона є суб'єктом господарювання, що належить до державного сектора економіки, або порушення пов'язане з виконанням державного контракту, або виконання зобов'язання фінансується за рахунок Державного бюджету України чи за рахунок державного кредиту, штрафні санкції застосовуються, якщо інше не передбачено законом чи договором, у таких розмірах: за порушення строків виконання зобов'язання стягується пеня у розмірі 0,1 відсотка вартості товарів (робіт, послуг), з яких допущено прострочення виконання за кожний день прострочення, а за прострочення понад тридцять днів додатково стягується штраф у розмірі семи відсотків вказаної вартості.

Право встановити в договорі розмір та порядок нарахування штрафу надано сторонам частиною четвертою статті 231 ГК України. Можливість одночасного стягнення пені та штрафу за порушення окремих видів господарських зобов'язань передбачено частиною другою статті 231 ГК України.

В інших випадках порушення виконання господарських зобов'язань чинне законодавство не встановлює для учасників господарських відносин обмежень передбачати в договорі одночасне стягнення пені та штрафу, що узгоджується із свободою договору, встановленою статтею 627 ЦК України, коли сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору, з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Одночасне стягнення з учасника господарських відносин, який порушив господарське зобов'язання за договором, штрафу та пені не суперечить статті 61 Конституції України, оскільки згідно зі статтею 549 ЦК України пеня та штраф є формами неустойки, а відповідно до статті 230 ГК України - видами штрафних санкцій, тобто не є окремими та самостійними видами юридичної відповідальності. У межах одного виду відповідальності може застосовуватися різний набір санкцій.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 27.04.2012 року по справі № 06/5026/1052/2011 та у постанові Вищого господарського суду від 17.12.2013 № 14 "Про деякі питання застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань".

Частково задовольняючи позовні вимоги місцевий господарський, суд здійснивши власний розрахунок пені та штрафу, прийшов до висновку, що до стягнення підлягає 734412 грн. - пені та 524580 грн. штрафу за порушення строків виконання зобов'язань за Договором.

Колегія суддів частково погоджується з таким висновком місцевого господарського суду, з огляду на наступне.

Згідно з частиною першою статті 255 ЦК України якщо строк встановлено для вчинення дії, вона може бути вчинена до закінчення останнього дня строку.

Відповідно до частини третьої статті 549 ЦК України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Відтак, пеня може бути нарахована лише за кожен повний день прострочення платежу.

Із системного аналізу наведених приписів чинного законодавства вбачається, що день фактичної поставки товару не включається до періоду часу, за який може здійснюватися стягнення пені (аналогічна правова позиція міститься у постанові Верховного Суду України від 15.01.2015 № 910/23600/13).

Отже, за перерахунком суду сума пені нарахована на суму 749400 грн. за поставлені вироби згідно з актом від 29.12.2015 №1, з порушенням строку поставки на 7 днів (до 28.12.2015), становить 52458 грн.

Колегія суддів, перевіривши розрахунок пені за решту непоставленого товару в кількості 9000 шт. нарахованої на суму 6744600 грн. та штрафу в розмірі 524580 грн., які складено арифметично вірно, прийшла до висновку про їх обґрунтованість.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідачем заявлено клопотання про зменшення штрафних санкцій, в порядку статті 83 ГПК України та статті 233 ГК України.

Згідно з пунктом 3 частини 1 статті 83 Господарського процесуального кодексу України господарський суд, приймаючи рішення, має право зменшувати у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання.

Статтею 233 Господарського кодексу України передбачено, що у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов'язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може, з урахуванням інтересів боржника, зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Відповідно до частини 3 статті 551 Цивільного кодексу України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Враховуючи вищевикладене, право суду зменшити розмір неустойки матеріальний закон пов'язує з наявністю таких обставин, які мають істотне значення: ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу, що також розяснено у пункті 2.4 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 року №14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань".

Відповідно до пункту 3 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 року №18 вирішуючи, в тому числі й з власної ініціативи, питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання (пункт 3 статті 83 ГПК), господарський суд повинен об'єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов'язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов'язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов'язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо. Крім того, ця процесуальна норма може застосовуватись виключно у взаємозв'язку (сукупності) з нормою права матеріального, яка передбачає можливість зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), а саме частиною 3 статті 551 Цивільного кодексу України і статтею 233 Господарського кодексу України.

За приписами ч. 2 ст. 99 ГПК України апеляційний господарський суд, переглядаючи рішення в апеляційному порядку, користується правами, наданими суду першої інстанції.

З матеріалів справи вбачається, що в даному випадку за встановлених судом обставин прострочення відповідача не завдало будь-яких збитків позивачу, позивачем не доведені обставини щодо збитків, не зазначений їх розмір.

Дослідивши подані відповідачем докази в підтвердження скрутного фінансового стану, зокрема, довідок щодо стану рахунків відповідача, згідно з якими залишок наявних грошових коштів на рахунках відповідача становить 457242,67 грн., наявність непогашеного кредиту в розмірі 1355401,34 грн., заборгованості перед контрагентами (оборотно-сальдова відомість) та інших податкових зобов'язань відповідача, колегія суддів прийшла до висновку щодо існування тяжкого фінансового становища на підприємстві відповідача.

Також, колегія суддів приймає до уваги специфіку Договору відповідно до якого відповідач повинен був виготовити та поставити позивачу костюми літні польові відповідного зразка, який затверджено через 27 дні після укладання Договору.

При цьому, колегія суддів звертає увагу, що прострочення виконання зобов'язання відбулося на невеликий строк, а також, що позивач також порушив свої договірні зобов'язання, щодо прийняття решти товару та здійснення відповідної оплати за отриманий товар.

Враховуючи вищевикладене, та беручи до уваги матеріальні інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, інші обставини справи, колегія суддів прийшла до висновку про можливість зменшення розмір штрафних санкцій на 90 %, та стягнення з відповідача 72691,80грн. - пені та 52458 грн. - штрафу.

Відповідно до пункту 6 частини першої статті 83 ГПК України господарський суд, приймаючи рішення, має право відстрочити або розстрочити виконання рішення.

В пункті 7.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.10.2012 № 9 «Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України» зазначено, що підставою для відстрочки, розстрочки, зміни способу та порядку виконання рішення можуть бути конкретні обставини, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим у визначений строк або встановленим господарським судом способом.

Вирішуючи питання про відстрочку чи розстрочку виконання рішення, зміну способу і порядку виконання рішення, господарський суд повинен враховувати матеріальні інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів у економіці держави та інші обставини справи, зокрема, щодо фізичної особи (громадянина) - тяжке захворювання її самої або членів її сім'ї, скрутний матеріальний стан, стосовно юридичної особи - наявну загрозу банкрутства, відсутність коштів на банківських рахунках і майна, на яке можливо було б звернути стягнення.

Враховуючи вищевикладене та беручи до уваги встановлені судом обставини щодо несприятливого фінансового становища відповідача, зокрема, спричиненого несвоєчасними розрахунками відповідачем за укладеними договорами поставки, колегія суддів прийшла до висновку про задоволення клопотання відповідача та розстрочення виконання постанови суду на один рік, починаючи з листопада 2016 року рівними частинами.

Статтями 33, 34, 43 ГПК України передбачено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до ст.ст. 44, 49 ГПК України витрати по сплаті судового збору за подачу позову покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи викладене вище, апеляційний господарський суд приходить до висновку, що місцевим господарським судом не повно та об'єктивно з'ясовано обставини справи, що мають значення для справи, в зв'язку з чим апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю "ІСО" підлягає частковому задоволенню, а рішення Господарського суду міста Києва від 25.07.2016 по справі №910/8969/16 - зміні.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 49, 99, 101 - 105 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1.Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "ІСО" на рішення господарського суду міста Києва від 25.07.2016 по справі №910/8969/16 задовольнити частково.

2.Змінити рішення Господарського суду міста Києва від 25.07.2016 по справі №910/8969/16. Викласти резолютивну частину рішення в наступній редакції:

«Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "ІСО" (01023, м. Київ, вул. Червоноармійська, 139, оф. 345; ідентифікаційний код 35920687) з будь-якого рахунку, виявленого державним виконавцем під час виконання даного рішення суду, на користь Міністерства оборони України (03168, м. Київ, просп. Повітрофлотський, 6; ідентифікаційний код 00034022): 72691 (сімдесят дві тисячі шістсот дев'яносто одна) грн. 80 коп. - пені; 52458 (п'ятдесят дві тисячі чотириста п'ятдесят вісім) грн. штрафу та 17985 (сімнадцять тисяч дев'ятсот вісімдесят п'ять) грн. 60 коп. судового збору.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.»

3.Розстрочити виконання постанови Київського апеляційного господарського суду від 21.11.2016 по справі №910/8969/16 до 21.12.2017 шляхом сплати Товариством з обмеженою відповідальністю «ІСО» (01023, м. Київ, вул. Червоноармійська, 139, оф. 345; ідентифікаційний код 35920687) 125149,80 грн. наступним чином: до 21.12.2016 - 10429,15 грн.; 21.01.2017 - 10429,15 грн.; 21.02.2017 - 10429,15 грн.; 21.03.2017 - 10429,15 грн.; 21.04.2017 - 10429,15 грн.; 21.05.2017 - 10429,15 грн.; 21.06.2017 - 10429,15 грн.; 21.07.2017 - 10429,15 грн.; 21.08.2017 - 10429,15 грн.; 21.09.2017 - 10429,15 грн.; 21.10.2017 - 10429,15 грн.; 21.11.2017 - 10429,15 грн.

4. Видачу наказів доручити господарському суду міста Києва

5.Матеріали справи №910/8969/16 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого господарського суду України.

Головуючий суддя Л.Г. Сітайло

Судді С.А. Пашкіна

О.М. Баранець