РІШЕННЯ

08.11.2016Справа №910/17849/16

Господарський суд міста Києва у складі судді Курдельчука І.Д., за участю секретаря судового засідання Нечай О.Н., розглянув у відкритому судовому засіданні

справу № 910/17849/16

за позовом приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "АХА Страхування", м. Київ,

до приватного акціонерного товариства "Акціонерна страхова компанія "ІНГО Україна", м. Київ,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - ОСОБА_1, м. Львів,

про стягнення 7 669,79 грн.,

за участю представників:

позивача - Славський М.Г. (довіреність від 16.12.2015 № 3801/18);

відповідача - Волобоєва Т.В. (довіреність від 17.02.2016 № 114);

третьої особи - не з'явилися.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "АХА Страхування" (далі - ПАТ "СК "АХА Страхування") звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до приватного акціонерного товариства "Акціонерна страхова компанія "ІНГО Україна" (далі - ПАТ «АСК "ІНГО Україна") про стягнення 7 669,79 грн. страхового відшкодування в порядку регресу.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 29.09.2016 порушено провадження у справі № 910/17849/16; призначено до розгляду на 08.11.2016; залучено до участі у справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - ОСОБА_1.

01.11.2016 відповідач подав суду відзив на позовну заяву, в якому просив припинити провадження у справі в частині стягнення 7 042,85 грн. у зв'язку зі сплатою страхового відшкодування та відмовити у задоволенні решти позовних вимог.

08.11.2016 позивач подав суду документи на виконання вимог ухвали суду про порушення провадження і клопотання про припинення провадження в частині стягнення 7 042,85 грн. у зв'язку із частковою сплатою страхового відшкодування відповідачем та просив задовольнити решту позовних вимог.

Представник позивача у судовому засіданні 08.11.2016 позов підтримав та просив задовольнити; представник відповідача заперечив проти позовних вимог.

Представники третьої особи у судове засідання 08.11.2016 не з'явилися; про причини неявки повноважних представників суд не повідомили; про дату, час і місце судового засідання повідомлені належним чином.

Ухвала Господарського суду міста Києва була надіслана учасникам процесу на адреси, зазначені у позовній заяві та у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, що також підтверджується відміткою канцелярії на звороті такої ухвали та рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень.

До матеріалів справи долучений конверт з копією ухвали суду, який було повернуто поштою з адреси третьої особи з відміткою «за закінченням терміну зберігання».

У підпункті 3.9.2 пункту 3.9 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" (далі - Постанова № 18) зазначено, що, розпочинаючи судовий розгляд, суддя має встановити, чи повідомлені про час і місце цього розгляду особи, які беруть участь у справі, але не з'явилися у засідання. Особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце її розгляду судом, якщо ухвалу про порушення провадження у справі надіслано за поштовою адресою, зазначеною у позовній заяві. У випадку нез'явлення в засідання представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Господарський суд визнав наявні в матеріалах справи документи достатніми для вирішення спору та відповідно до статті 75 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) розглянув справу за наявними в ній матеріалами.

У судовому засіданні 08.11.2016 було оголошено вступну та резолютивну частини рішення, відповідно до статті 85 ГПК України.

Судом, у відповідності до вимог статті 811 ГПК України, складався протокол судового засідання, який долучений до матеріалів справи.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, заслухавши пояснення представників сторін, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

15.09.2015 ПАТ "СК "АХА Страхування" (страховик) та товариством з обмеженою відповідальністю "Львівхолод" (страхувальник) укладено договір добровільного страхування наземного транспорту № 27562а5а (далі - Договір), предметом якого є: майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов'язані з володінням та/або користуванням та/або розпорядженням застрахованим транспортним засобом автомобілем "Мазда" (державний номер НОМЕР_1).

05.04.2016 об 11 год. 00 хв. по вулиці Луганська, 4 у місті Львові, сталася дорожньо-транспортна пригода (далі - ДТП) за участю застрахованого автомобіля "Мазда" та автомобіля "Тойота" (державний номер НОМЕР_2) під керуванням ОСОБА_1, в результаті чого автомобілі отримали механічні пошкодження.

ДТП сталася в результаті порушення водієм ОСОБА_1 пункту 10.9. Правил дорожнього руху України.

Постановою Франківського районного суду міста Львова від 30.05.2016 зі справи № 465/2318/16-п ОСОБА_1 визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення; застосовано до нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу на користь держави в розмірі 340 грн.

07.04.2016 страхувальник звернувся до позивача із заявою про настання страхового випадку та виплату страхового відшкодування.

21.04.2016 позивачем складено страхові акти № АХА2038304 і № АХА2038303 та розрахунок суми страхового відшкодування, відповідно до яких сума страхового відшкодування складає 8 179,79 грн.

На підставі страхових актів позивач, виконуючи свої зобов'язання за Договором, сплатив страхове відшкодування у сумі 8 179,79 грн., що підтверджується платіжними дорученнями від 22.04.2016 № 237 на суму 6 559,79 грн. і від 22.04.2016 № 237 на суму 1 620 грн.

За приписами статті 27 Закону України "Про страхування" та статті 993 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Пунктом 1 частини першої статті 1188 ЦК України встановлено, що шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Відповідно до частини другої статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Таким чином, до позивача перейшло право вимоги до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Разом з тим, згідно зі статтею 21 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" (далі - Закон) на території України забороняється експлуатація транспортного засобу без поліса обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, чинного на території України.

Судом встановлено, що цивільно-правова відповідальність власника "Тойота" як страхувальника на момент ДТП була застрахована відповідачем за полісом № АЕ/5630284, за якими ліміт по майну становив 50 000 грн., а франшиза - 510 грн.

Відповідач заперечував проти позову в частині стягнення 626,94 грн. посилаючись на фізичний знос автомобіля.

Разом з тим, після порушення провадження у справі відповідач сплатив позивачу грошові кошти у сумі 7 042,85 грн., що підтверджується платіжним дорученням від 17.10.2016 № 7549.

Відповідно до пункту 11 частини першої статті 80 ГПК України господарський суд припиняє провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

У пункті 4.4 Постанова № 18 зазначено, що господарський суд припиняє провадження у справі у зв'язку з відсутністю предмета спору (пункт 11 частини першої статті 80 ГПК України), зокрема, у випадку припинення існування предмета спору (наприклад, сплата суми боргу, знищення спірного майна, скасування оспорюваного акта державного чи іншого органу тощо), якщо між сторонами у зв'язку з цим не залишилося неврегульованих питань.

Таким чином, господарській спір щодо стягнення заборгованості у сумі 7 042,85 грн. відсутній, у зв'язку з погашенням відповідачем суми страхового відшкодування в цій частині.

Враховуючи викладене, Господарський суд міста Києва вважає за можливе припинити провадження у справі в частині стягнення 7 042,85 грн.

Пунктом 22.1 статті 22 Закону передбачено, що при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Статтею 29 Закону передбачено, що у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

Разом з тим, матеріали справи не містять доказів того, що позивач здійснив належну оцінку шкоди відповідно до вимог пункту 22.1 статті 22 Закону та вимагав виплати суму страхового відшкодування з урахуванням вимог статті 29 Закону в межах якого може сплатити відповідач.

У свою чергу, відповідач подав суду розрахунок від 10.10.2016 № 227599, з якого вбачається, що розмір страхового відшкодування з урахуванням фізичного зносу складає 7 552,85 грн.

За змістом статті 12 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи.

Таким чином, сума страхового відшкодування складає 7 042,85 грн. (7 552,85 грн. страхове відшкодування - 510 грн. франшизи).

Отже, відповідач сплатив страхове відшкодування в порядку регресу у розмірі, визначеному з врахуванням норм Закону, а саме у сумі 7 042,85 грн.

Відповідно до припису статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

В силу Закону та норми статті 1194 ЦК України позивач має право на отримання частини відшкодування за рахунок винуватця ДТП у разі недостатності страхової виплати.

Разом з тим, господарський суд звертає увагу позивача, щодо наявності позиції Верховного Суду України в постанові від 02.12.2015 №6-691цс15, згідно до висновків якого слід враховуючи положення пункту 3 частини першої статті 988 ЦК України, статті 1194 ЦК України, пункту 22.1 статті 22, статті 29 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" в пункті 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року № 6 "Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди", відшкодування шкоди власником транспортного засобу або винуватцем ДТП, відповідальність яких застрахована за договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, якщо у страховика не виник обов'язок з відшкодування шкоди, або розмір шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика, а також у разі, коли страховик має право регресу до особи, яка застрахувала свою відповідальність. Якщо для відновлення попереднього стану речі, що мала певну зношеність (наприклад, автомобіля), були використані нові вузли, деталі, комплектуючі частини іншої модифікації, що випускаються взамін знятих з виробництва однорідних виробів, особа, відповідальна за шкоду, не вправі вимагати врахування зношеності майна або меншої вартості пошкоджених частин попередньої модифікації. Зношеність пошкодженого майна враховується у випадках стягнення на користь потерпілого його вартості (при відшкодуванні збитків). З огляду на викладене, суд дійшов висновку про стягнення з винуватця ДТП, різниці між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, оскільки в цьому випадку у страховика не виник обов'язок з відшкодування такої різниці незважаючи на те, що вказані збитки є меншими від страхового відшкодування (страхової виплати).

Саме на позивачеві лежить тягар доказування тих обставин, на які він посилається, заявляючи позовні вимоги.

Відповідно до частини першої статті 33 ГПК України кожна із сторін повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог чи заперечень.

Згідно з статтею 34 ГПК України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до пункту 2.3 Постанови № 18 якщо стороною (або іншим учасником судового процесу) у вирішенні спору не подано суду в обґрунтування її вимог або заперечень належні і допустимі докази, в тому числі на вимогу суду, або якщо в разі неможливості самостійно надати докази нею не подавалося клопотання про витребування їх судом (частина перша статті 38 ГПК України), то розгляд справи господарським судом може здійснюватися виключно за наявними у справі доказами, і в такому разі у суду вищої інстанції відсутні підстави для скасування судового рішення з мотивів неповного з'ясування місцевим господарським судом обставин справи; крім того, неподання позивачем витребуваних господарським судом матеріалів, необхідних для вирішення спору, тягне за собою правові наслідки у вигляді залишення позову без розгляду на підставі пункту 5 частини першої статті 81 ГПК України.

Позивач не подав суду належних та допустимих доказів, які б підтверджували наявність підстав для стягнення заявленої суми.

З огляду на наведене у позові в частині стягнення 626,94 грн. страхового відшкодування слід відмовити.

За приписами статті 49 ГПК України судові витрати зі справи суд покладає на відповідача у сумі 1 265,36 грн., яка є пропорційною тій сумі, яка була сплачена відповідачем після порушення провадження у даній справі.

Керуючись статтями 43, 49, 75, пункт 11 частини першої статті 80, статтями 82 - 85 ГПК України, Господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ:

1. Припинити провадження у справі в частині стягнення 7 042,85 грн. боргу.

2. У задоволенні решти позову відмовити.

3. Стягнути з приватного акціонерного товариства "Акціонерна страхова компанія "ІНГО Україна" (01054, м. Київ, вул. Бульварно-Кудрявська, 33; ідентифікаційний код: 16285602) на користь приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "АХА Страхування" (04070, м. Київ, вул. Іллінська, 8; ідентифікаційний код: 20474912), - з будь-якого рахунку, виявленого державним виконавцем під час здійснення виконавчого провадження, 1 265 (одну тисячу двісті шістдесят п'ять) грн. 36 коп. судового збору.

4. Після набрання рішенням законної сили видати відповідний наказ.

Відповідно до частини п'ятої статті 85 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Рішення може бути оскаржено протягом десяти днів з дня підписання повного рішення шляхом подачі апеляційної скарги до місцевого господарського суду.

Відповідно до статті 87 ГПК України повне рішення та ухвали надсилаються сторонам, прокурору, третім особам, які брали участь в судовому процесі, але не були присутні у судовому засіданні, рекомендованим листом з повідомленням про вручення не пізніше трьох днів з дня їх прийняття або за їх зверненням вручаються їм під розписку безпосередньо у суді.

Повне рішення складено 15.11.2016.

Суддя І.Д. Курдельчук