ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 листопада 2016 року Справа № 921/1077/15-г/7

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

Рогач Л.І.- головуючого,
Алєєвої І.В., Дроботової Т.Б.
розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_4
на ухвалуЛьвівського апеляційного господарського суду від 22.08.2016
у справі№ 921/1077/15-г/7
Господарського судуТернопільської області
за первісним позовомфізичної особи-підприємця ОСОБА_5
дофізичної особи-підприємця ОСОБА_4
простягнення 2512113,50 грн.
за зустрічним позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_4
дофізичної особи-підприємця ОСОБА_5
провизнання договору недійсним
за участю представників:
позивача (за первісним позовом)не з'явився (про час та місце судового засідання повідомлений належно)
відповідача (за первісним позовом) ОСОБА_4- паспорт

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду Тернопільської області від 25.05.2016 у справі № 921/1077/15-г/7 первісний позов фізичної особи-підприємця ОСОБА_5 задоволено частково; стягнуто з фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_5 1385806,70 грн. боргу та 20787,10 грн. судового збору, в іншій частині позову відмовлено; в зустрічному позові фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 про визнання недійсним договору про узгодження та реструктуризацію заборгованості від 26.03.2013 відмовлено.

Ухвалою Львівського апеляційного господарського суду від 01.07.2016 фізичній особі-підприємцю ОСОБА_4 відмовлено у задоволенні клопотання щодо зменшення суми судового збору за подання апеляційної скарги та відстрочення його сплати; апеляційну скаргу повернуто скаржнику.

Ухвалою Львівського апеляційного господарського суду від 22.08.2016 (судді: Скрипчук О.С. - головуючий, Зварич О.В., Хабіб М.І.) у задоволенні клопотання фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 щодо зменшення суми сплати судового збору за подання апеляційної скарги та відстрочення його сплати відмовлено; апеляційну скаргу повернуто скаржнику.

Ухвала вмотивована порушенням пункту 3 частини першої статті 97 Господарського процесуального кодексу України, оскільки скаржник не додав до апеляційної скарги відповідних доказів сплати судового збору в установленому законом розмірі; у задоволенні клопотання про зменшення суми сплати судового збору за подання апеляційної скарги та відстрочення його сплати судом відмовлено з огляду на його необґрунтованість.

Не погоджуючись з висновками апеляційного господарського суду, фізична особа-підприємець ОСОБА_4 подав до Вищого господарського суду України касаційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу апеляційної інстанції від 22.08.2016, справу направити на розгляд до суду апеляційної інстанції. Касаційна скарга вмотивована доводами про порушення апеляційним господарським судом статті 8 Закону України "Про судовий збір", оскільки суд безпідставно відхилив клопотання про зменшення суми сплати судового збору за подання апеляційної скарги та відстрочення його сплати, не взявши до уваги посилання скаржника на складний фінансовий стан, не зважаючи на подані заявником докази відсутності грошових коштів на рахунках, чим фактично відмовив заявнику у доступі до правосуддя з підстав, не передбачених законодавством; суд безпідставно повернув подану апеляційну скаргу в частині оскарження рішення щодо зустрічного позову, належно оплаченого судовим збором; при цьому заявник послався також на Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини.

Позивач за первісним позовом не скористався процесуальним правом на участь у судовому засіданні касаційної інстанції свого представника.

Заслухавши доповідь судді - доповідача, пояснення відповідача за первісним позовом, перевіривши наявні матеріали справи на предмет правильності юридичної оцінки обставин справи та повноти їх встановлення в судовому рішенні, колегія суддів вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до статті 1117 Господарського процесуального кодексу України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, касаційна інстанція на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

Касаційна інстанція не має права встановлювати чи вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові господарського суду або відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або перевіряти докази.

Відповідно до статті 94 Господарського процесуального кодексу України до скарги додаються докази сплати судового збору і надсилання копії скарги іншій стороні у справі.

Суд відмовив у задоволенні клопотання про зменшення суми належного до сплати судового збору за подання апеляційної скарги та відстрочення його сплати, вказавши, що скаржник не надав належних доказів в розумінні статті 34 Господарського процесуального кодексу України на підтвердження фінансового стану заявника.

Повертаючи апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 на підставі пункту 3 частини першої статті 97 Господарського процесуального кодексу України, апеляційний господарський суд керувався тим, що скаржник не додав до апеляційної скарги відповідних доказів сплати судового збору в установленому законом розмірі, а саме, до матеріалів апеляційної скарги заявником додано квитанцію, що підтверджує сплату судового збору в сумі 1339,80 грн., а недоплачена сума судового збору складає 41449,87 грн.

Відповідно до статті 8 Закону України "Про судовий збір", враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі. Суд може зменшити розмір судового збору або звільнити від його сплати на підставі, зазначеній у частині першій цієї статті.

Зазначена дія є правом, а не обов'язком суду за умови, що особа, яка заявляє відповідне клопотання, навела доводи і подала докази на підтвердження того, що її майновий стан перешкоджав (перешкоджає) сплаті нею судового збору у встановленому порядку і розмірі.

Відмовляючи в задоволенні клопотання про зменшення суми сплати судового збору за подання апеляційної скарги та відстрочення його сплати, суд апеляційної інстанції дослідив подані заявником докази, зокрема, ухвалу Вищого адміністративного суду України від 28.04.2015 у справі № К/800/31131/14, постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 16.06.2016 ВП № 4784341, повідомлення ПАТ КБ "Приват банк" від 20.05.2016 та від 06.05.2016, довідку про доходи та витрати ФОП ОСОБА_4 за період з січня 2016 року по травень 2016 року, завірену печаткою ФОП ОСОБА_4, лист Тернопільської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Тернопільській області від 01.08.2016 про надання інформації щодо наявних відкритих розрахункових рахунків, адресованого ОСОБА_4 та виписки ПАТ "Укрсоцбанк" по особових рахунках ФОП ОСОБА_4 При цьому суд відзначив, що з ухвали Вищого адміністративного суду України у справі № К/800/31131/14 вбачається, що касаційну скаргу суб'єкта підприємницької діяльності - фізичної особи ОСОБА_4 задоволено, постанову Тернопільського окружного адміністративного суду від 30.01.2013 та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 12.05.2014 скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції, тобто, дана ухвала суду не підтверджує майновий стан, на який вказує скаржник в обґрунтування заявленого клопотання; постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 16.06.2015, якою накладено арешт на все рухоме та все нерухоме майно, що належить боржнику ОСОБА_4 у межах суми звернення стягнення - 338783,90 грн. та довідка про доходи та витрати ФОП ОСОБА_4 за період з січня 2016 року по травень 2016 року (яка видана скаржником) не можуть бути належними доказами такого майнового стану заявника, який підтверджував відсутність у нього майнової спроможності сплатити судовий збір в апеляційній інстанції. Також суд зазначив, що лист Тернопільської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Тернопільській про надання інформації щодо наявних відкритих розрахункових рахунків ОСОБА_4 містить лише інформацію про наявні рахунки та не може бути підставою для задоволення відповідного клопотання; виписки ПАТ "Укрсоцбанк" по особових рахунках ФОП ОСОБА_4 про відсутність достатніх коштів для сплати судового збору не є належними доказами неможливості сплатити судовий збір, оскільки такі виписки датовані 12.04.2016, 27.04.2016 та 17.12.2015, тоді як апеляційна скарга подана до суду 09.08.2016.

Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції дослідив подані заявником докази та надав правову оцінку наведеним у клопотанні доводам, визначивши їх як такі, що не є підставою для задоволення поданого клопотання; відтак, посилання скаржника на неврахування судом апеляційної інстанції фінансового стану відповідача є безпідставними.

Колегія суддів також відзначає, що згідно зі статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод, Рекомендація щодо заходів, які полегшують доступ до правосуддя № R (81) 7, прийнята Комітетом міністрів Ради Європи 14.05.1981, практика Європейського суду з прав людини щодо застосування цієї Конвенції не визнають саму по собі необхідність сплати судових витрат обмеженням права доступу до суду.

В рішеннях Європейського суду з прав людини від 20.05.2010 у справі "Пелевін проти України", від 30.05.2013 у справі "Наталія Михайленко проти України" зазначено, що право на доступ до суду не є абсолютним та може підлягати обмеженням, зокрема щодо умов прийнятності скарг; оскільки право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання державою, регулювання може змінюватися у часі та місці відповідно до потреб та ресурсів суспільства та окремих осіб. Тим не менш, обмеження, що застосовуються, не повинні обмежувати доступ, що залишається для особи, у такий спосіб або такою мірою, щоб сама суть права була порушена. Більш того, обмеження не відповідає пункту 1 статті 6 Конвенції, якщо воно не переслідує легітимну ціль та якщо немає розумного співвідношення між засобами, що застосовуються та ціллю, якої прагнуть досягти (пункт 31 рішення Європейського суду з прав людини від 30.05.2013 у справі "Наталія Михайленко проти України").

Ураховуючи положення пункту 1 статті 6 Конвенції, який гарантує кожному право на звернення до суду позовом щодо його прав та обов'язків цивільного характеру, прецендетну практику Європейського суду з прав людини (як наведену вище, так і рішення від 19.06.2001 у справі "Креуз проти Польщі"), сплата судових витрат не повинна перешкоджати доступу до суду, ускладнювати цей доступ таким чином і такою мірою, щоб завдати шкоди самій суті цього права та має переслідувати законну мету.

Закон України "Про судовий збір" визначає єдиним критерієм для звільнення (зменшення, розстрочення, відстрочення) від сплати судового збору майновий стан особи.

Таким чином, враховуючи наведені вище положення законодавства та практику Європейського суду з прав людини, суд, розглядаючи клопотання заявника щодо сплати судового збору, повинен оцінити як фінансову спроможність заявника сплатити суми судового збору, так і обставини даної конкретної справи, стадію провадження.

Зі змісту наданого скаржником клопотання не вбачається неспроможності заявника сплатити судовий збір, необхідний для здійснення апеляційного провадження, виходячи з наданих скаржником відомостей щодо його майнового стану, як стану наявних рахунків.

Відповідні обставини справи перевірені судом апеляційної інстанції та відображені в ухвалі про повернення апеляційної скарги; суд апеляційної інстанції дослідив дані, наведені скаржником, та вказав, що надані ним документи не підтверджують фактичну неможливість через майновий стан скаржника сплатити ним судовий збір у законодавчо встановленому розмірі.

В даному випадку, апеляційний господарський суд, повертаючи без розгляду скаргу з підстав відсутності доказів сплати судового збору у встановленому розмірі правильно застосував пункт 3 частини першої статті 97 Господарського процесуального кодексу України.

Викладене скаржником в касаційній скарзі зводиться до переоцінки доводів та доказів, які були розглянуті та мотивовано відхилені апеляційним судом, що виходить за межі повноважень касаційної інстанції; зазначені доводи не спростовують відповідних висновків апеляційного суду та не можуть бути підставою для скасування ухвали апеляційної інстанції.

На підставі викладеного, керуючись статтями 1115, 1117, пунктом 1 статті 1119, статтею 11111 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Ухвалу Львівського апеляційного господарського суду від 22.08.2016 у справі № 921/1077/15-г/7 Господарського суду Тернопільської області залишити без змін.

Головуючий Л.Рогач

Судді І. Алєєва

Т. Дроботова