ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" листопада 2016 р. Справа № 914/1251/16

Львівський апеляційний господарський суд, в складі колегії:

головуючого-судді: Бойко С. М.

суддів: Бонк Т. Б.

ОСОБА_1

при секретарі судового засідання Федорів Н.В.,

за участі представників сторін:

від позивача не зявився;

від третьої особи зявився;

від відповідача зявився;

розглянув апеляційну скаргу третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача ОСОБА_2 б/н від 25.10.2016

на ухвалу господарського суду Львівської області від 05.10.2016 про зупинення провадження по справі, суддя Галамай О.З.

у справі №914/1251/16

за позовом Львівської міської ради, м. Львів

за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача ОСОБА_2, м. Львів,

до відповідача товариства з обмеженою відповідальність ЄвроЛьвів, м. Львів

про розірвання договору оренди землі

ВСТАНОВИВ:

ухвалою господарського суду Львівської області від 05.10.2016 у справі №914/1251/16 зупинено провадження у справі № 914/1251/16 відповідно до ч.1 ст.79 ГПК України до вирішення і набрання рішенням господарського суду Львівської області у справі №914/1925/16 законної сили. Зобовязано сторін повідомити суд про результати розгляду господарським судом Львівської області справи № 914/1925/16.

Вказана ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що оскільки предметом спору у справі №914/1925/16 є визнання недійсними пунктів 27 та 32 Договору оренди землі від 07.06.2016 р., розірвання якого є предметом спору у справі № 914/1251/16, має місце певна черговість розгляду вимог, оскільки факти встановлені при розгляді справи №914/1925/16 мають значення для розгляду даної справи №914/1251/16.

В апеляційній скарзі третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача ОСОБА_2 просить скасувати ухвалу господарського суду Львівської області від 05.10.2016 у справі №914/1251/16 про зупинення провадження у справі.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги, зазначає, що зупинення провадження у справі оскаржуваною ухвалою не відповідає вимогам законодавства, оскільки підставою для заявлення позову про розірвання договору є порушення орендарем (відповідачем) вимог ст. 25 Закону України «Про оренду землі» та ст. 32 Закону України «Про охорону культурної спадщини» в частині дотримання режиму використання земельної ділянки земель історико-культурного призначення, правовий режим яких встановлений ст. 53, 54 ЗК України та ст. 32 Закону України «Про охорону культурної спадщини» і не залежить від дії чи визначення в договорі.

У відзиві на апеляційну скаргу товариство з обмеженою відповідальність «ЄвроЛьвів» просить ухвалу господарського суду Львівської області від 05.10.2016 у справі №914/1251/16 про зупинення провадження у справі залишити без змін, а апеляційну скаргу третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача ОСОБА_2 залишити без задоволення.

В обґрунтування відзиву на апеляційну скаргу зазначає, що підставою позовних вимог по справі №914/1251/16 виступає належність орендованої земельної ділянки за своїм цільовим призначенням до земель житлової та громадської забудови, призначення якої не змінювалося, використання якої повинно здійснюватися відповідно до вимог містобудівного законодавства, а також відсутність віднесення її до категорії цінних земель історико-культурного призначення з особливим режимом охорони. Водночас оспорювані по справі №914/1925/16 пункти договору оренди встановлюють додаткові обмеження та обтяження, які не відповідають вимогам містобудівного законодавства, а встановлюють обовязки орендаря, що стосуються земель іншого цільового призначення, а саме історико-культурного.

В судове засідання 21.11.2016 повторно зявився представник апелянта, який підтримав доводи апеляційної скарги додавши, що відповідач міг звернутися із зустрічним позовом про визнання недійсними п.п.27,32 Договору оренди землі від 07.06.2010 року, а подання окремого такого позову свідчить про недобросовісне зловживання своїми процесуальними правами. Представник позивача в судове засідання не зявився, явки уповноважених представників у судове засідання не забезпечив, хоча своєчасно та належним чином був повідомлений про час та місце розгляду апеляційної скарги, а тому його неявку суд розцінює як без поважних причин, відсутні процесуальні перешкоди в розгляді справи, вважає за можливе розглянути спір за наявних у справі доказів. В судовому засіданні представник відповідача підтримав заперечення, викладені у письмовому відзиві на апеляційну скаргу від 11.11.2016р.

Розглянувши наявні в справі докази, давши оцінку доводам та запереченням, які містяться в апеляційній скарзі та у відзиві на апеляційну скаргу, заслухавши пояснення представників сторін, що зявились в судове засідання, апеляційний господарський суд дійшов висновку про залишення ухвали господарського суду Львівської області від 05.10.2016 у справі №914/1251/16 про зупинення провадження у справі без змін, а апеляційну скарг третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача ОСОБА_2 без задоволення, з наступних підстав.

Судом встановлено, що предметом позову ТОВ «ЄвроЛьвів» до Львівської міської ради у справі №914/1925/16 є визнання недійсними пунктів 27 та 32 договору оренди землі від 07.06.2016.

Предметом позову Львівської міської ради, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача ОСОБА_2 до відповідача товариства з обмеженою відповідальність ЄвроЛьвів у справі №914/1251/16 є розірвання договору оренди землі від 07.06.2016. При цьому, у справі №914/1251/16 як на підставу позову про розірвання договору оренди землі від 07.06.2016 посилаються на те, що відповідачем (ТОВ «ЄвроЛьвів») порушено умови договору оренди землі (п.27, 32 договору оренди землі від 07.06.2016, які є предметом розгляду в справі №914/1925/16) щодо порядку використання земельної ділянки, а саме не дотримано вимог законодавства щодо здійснення забудови земельної ділянки, віднесеної до обєктів культурної спадщини.

За приписами процесуального законодавства, предмет позову - це певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, яка кореспондується зі способами захисту права та стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення. Така вимога повинна мати правовий характер, а також бути підвідомчою суду.

Підставою позову є фактичні обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу. Такі обставини складають юридичні факти, які тягнуть за собою визначені правові наслідки. Підстава позову складається із таких юридичних фактів, які підтверджують наявність спірних взаємовідносин та приналежність сторін до цієї справи.

Отже, кожна вимога повинна випливати з тих самих фактичних обставин, на яких ґрунтуються ці вимоги. Фактичні обставини справи утворюють фактичну основу застосування права.

Таким чином, спір щодо дійсності пунктів 27 та 32 договору оренди землі від 07.06.2016, який виник між сторонами та розглядається в межах справи №914/1925/16 не є предметом дослідження в даній справі. Окрім того, судами враховано норми процесуального законодавства, згідно яких, суд вирішує спір в межах позовних вимог, а відтак дійсність чи недійсність пунктів 27 та 32 договору оренди землі від 07.06.2016 не входить до предмету доказування та дослідження в даній справі.

В пункті 2.17. постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними» №11 від 29.05.2013, розяснено, що якщо спір про визнання недійсним правочину (господарського договору) вирішується одночасно з розглядом іншим судом іншої справи, позовні вимоги в якій ґрунтуються на цьому ж правочині (зокрема, про стягнення коштів, витребування майна тощо), то наведене згідно з частиною першою статті 79 ГПК з урахуванням обставин конкретної справи є підставою для зупинення провадження у такій іншій справі до закінчення розгляду справи про визнання правочину (господарського договору) недійсним.

Відповідно до частини 1 статті 79 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд зупиняє провадження у справі в разі неможливості розгляду даної справи до вирішення пов'язаної з нею іншої справи, що розглядається іншим судом, а також у разі звернення господарського суду із судовим дорученням про надання правової допомоги до іноземного суду або іншого компетентного органу іноземної держави.

Зупинення провадження у справі - це тимчасове й повне припинення всіх процесуальних дій у справі, що викликане настанням зазначених у законі причин, що перешкоджають подальшому руху процесу, і щодо яких невідомо, коли вони можуть бути усунені.

Метою зупинення провадження у справі до розгляду пов'язаної з нею справи є виявлення обставин, підстав, фактів, тощо, що не можуть бути з'ясовані та встановлені у даному процесі, проте, які мають значення для конкретної справи, провадження у якій зупинено.

Для вирішення питання про зупинення провадження у справі господарському суду слід у кожному конкретному випадку з'ясовувати: а) як пов'язана справа, яка розглядається господарським судом, зі справою, що розглядається іншим судом; б) чим обумовлюється неможливість розгляду справи.

Неможливість розгляду даної справи до вирішення справи іншим судом полягає в тому, що обставини, які розглядаються іншим судом, не можуть бути встановлені господарським судом самостійно у даній справі. Йдеться про те, що господарський суд не може розглянути певну справу через обмеженість своєї юрисдикції щодо конкретної справи внаслідок: а) непідвідомчості; б) обмеженості предметом позову; в) неможливості розгляду тотожної справи; г) певної черговості розгляду вимог.

Отже, зупинення провадження у справі процесуальний закон пов'язує із неможливістю розгляду справи, що розглядається, до вирішення іншої справи, в даному випадку як обмеженням предметом позову, так і певною черговістю розгляду вимог.

Таким чином, враховуючи вищенаведене, неможливим є спосіб захисту порушеного права шляхом пред'явлення позову про розірвання договору в справі №914/1251/16, оскільки у випадку задоволення позовних вимог в справі №914/1925/16 відпадає підстава позову в даному позові по справі №914/1251/16.

Статтею 86 Господарського процесуального кодексу України встановлені вимоги щодо змісту ухвали у разі, якщо господарський спір не вирішується по суті; зокрема, ухвала має містити мотиви її винесення з посиланням на законодавство, висновок з розглянутого питання.

Отже, ухвала про зупинення провадження у справі повинна відповідати вимогам, передбаченим статтею 86 вказаного Кодексу, а також містити викладення обставин, що зумовили зупинення провадження у справі.

З огляду на викладене та приписи ст. 86 ГПК України щодо змісту ухвали господарського суду, ухвала суду про зупинення провадження повинна містити обґрунтування наявності обставин, що відповідно до ст. 79 ГПК України зумовлюють зупинення провадження у справі. Зокрема, необхідно з'ясувати які саме обставини у ході розгляду справи №914/1925/16 унеможливлюють розгляд заявлених позовних вимог у даній справі, зазначити, які саме обставини не можуть бути встановлені господарським судом самостійно при вирішенні даної справи та яким чином встановлені в іншій справі обставини вплинуть на оцінку доказів, якими сторони обґрунтовують свої доводи у даній справі, виходячи із предмета, підстав позову та з урахуванням презумпції правомірності правочину (ст. 204 ЦК України).

Суд апеляційної інстанції зазначає, що визнання правочину недійсним необхідно відмежовувати від розірвання договору. Так, підставою для визнання правочину (договору) недійсним слугує невідповідність вимогам закону, а підставою розірвання правочину (договору) неналежне виконання або невиконання його умов чи умов, встановлених для такого договору законом. В останньому випадку договір на момент його укладення не містить порушень закону. При цьому, при розірванні договору сторони, в силу ч. 2-4 ст. 653 ЦК України, не вправі за загальним правилом вимагати повернення того, що вже було виконано, а при визнанні договору недійсним правовим наслідком є застосування двосторонньої реституції, відповідно до ч. 1 ст. 216 ЦК України.

Підсумовуючи викладене, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком місцевого господарського суду про те, що факти встановлені при розгляді справи №914/1925/16 матимуть значення для розгляду справи №914/1251/16, а отже зазначені справи є повязаними і слід дотримуватися певної черговості розгляду вимог.

Відповідно до ст. 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

У відповідності до ч. 1 ст. 101 ГПК України, у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Додаткові докази приймаються судом, якщо заявник обгрунтував неможливість їх подання суду першої інстанції з причин, що не залежали від нього.

Відповідно до ст. 43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Однак, у встановленому законом порядку підстави, передбачені у ст. 104 ГПК України для скасування або зміни судового рішення не були доведені суду належними доказами.

Відтак, беручи до уваги наведене вище, колегія суддів дійшла висновку, що ухвала господарського суду Львівської області від 05.10.2016 р. у справі № 914/1251/16 прийнята на підставі матеріалів справи, у відповідності до норм матеріального та процесуального права, посилання скаржника, викладені ним в апеляційній скарзі, висновків господарського суду Львівської області не спростовують, а відтак, не визнаються такими, що можуть бути підставою для її скасування.

Керуючись ст.ст. 79, 99, 101, 103, 105, 106 Львівський апеляційний господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача ОСОБА_3 б/н від 25.10.2016 - залишити без задоволення.

Ухвалу господарського суду Львівської області від 05.10.2016 р. у справі №914/1251/16 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку.

Матеріали справи скеровуються до господарського суду Львівської області.

Головуючий-суддя Бойко С.М.

Суддя Бонк Т.Б.

Суддя Якімець Г.Г.

Повний текст постанови суду оформлено і підписано відповідно до вимог статті 105 ГПК України 23.11.2016 року.