РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.11.2016Справа № 910/18490/16
За позовом Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "ПЗУ Україна"

до Товариства з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "Альфа-Гарант"

про стягнення 3 341,52 грн., -

Суддя Морозов С.М.

За участю представників сторін:

від позивача: не з'явились;

від відповідача: Гнатюк С.В. (представник за довіреністю №01/738-421 від 17.10.2016р.).

Обставини справи:

Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "ПЗУ Україна" (надалі також - позивач) звернулось до суду з позовною заявою про стягнення з Товариства з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "Альфа-Гарант" (надалі також - відповідач) суми страхового відшкодування в розмірі 3 341,52 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач, виплативши страхове відшкодування власнику автомобіля, пошкодженого при дорожньо-транспортній пригоді, винним у якій визнано водія іншого автомобіля, отримав, в силу приписів статті 27 Закону України "Про страхування" та статті 993 Цивільного кодексу України, у межах фактичних витрат, право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Спір виник внаслідок того, що позивачем виконано свій обов'язок щодо виплати страхового відшкодування, а відповідач, здійснивши виплату частини страхового відшкодування, ухиляється від виконання свого обов'язку здійснити доплату страхового відшкодування.

Відповідач надав для долучення до матеріалів справи письмовий відзив на позовну заяву, відповідно до змісту якого заперечує проти задоволення позовних вимог у повному обсязі, при цьому посилаючись на те, що ним було визначено розмір матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу, застрахованого позивачем відповідно до Звіту № 13888 від 18.09.2015р., відповідно до якого коефіцієнт фізичного зносу деталей автомобіля Хюндай, реєстраційний номер НОМЕР_1 складає 44,20%, з урахуванням викладеного відповідачем з огляду на положення ст. ст. 22, 29 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" було зменшено страхове відшкодування на суму 3 341,52 грн. (7 560,00 грн. (вартість деталей) * 44,20%) та повністю виконано своє зобов'язання щодо виплати страхового відшкодування на суму 7 799,55 грн. Зважаючи на зазначене, відповідач просив суд відмовити в задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 12.10.2016р. прийнято позовну заяву до розгляду та порушено провадження у справі, розгляд призначено на 15.11.2016р.

В судове засідання 15.11.2016р. представник позивача не з'явився, про час та місце судового засідання повідомлявся належним чином, проте надіслав до суду заяву про розгляд справи за відсутності його представника.

Судом враховано, що відповідно до п. 3.9. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України №18 від 26.12.2011р. "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції", розпочинаючи судовий розгляд, суддя має встановити, чи повідомлені про час і місце цього розгляду особи, які беруть участь у справі, але не з'явилися у засідання.

Особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 64 та статті 87 ГПК.

За змістом цієї норми, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

У випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Судом, враховано, що в силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов'язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

Зважаючи на те, що неявка представника позивача, належним чином повідомленого про час та місце судового засідання, не перешкоджає всебічному, повному та об'єктивному розгляду справи, а також зважаючи на достатність в матеріалах справи доказів, необхідних для розгляду справи, суд вважає за можливе розглянути справу за наявними в ній матеріалами в порядку ст. 75 ГПК України.

В судовому засіданні 15 листопада 2016 року було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

05.05.2015р. між позивачем (страховик) та ОСОБА_2 (страхувальник) було укладено Договір добровільного страхування наземних транспортних засобів №АМ.097402 (надалі - Договір страхування), відповідно до умов якого позивач прийняв на себе обов'язок по страхуванню автомобіля "Хюндай", реєстраційний номер НОМЕР_1 (надалі також - застрахований автомобіль).

Відповідно до ст. 16 Закону України "Про страхування" договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов'язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору.

08.08.2015р. по вул. Некрасова в смт. Пісочин Харківського району, Харківської області Бондар В.М. керуючи автомобілем "Кіа", реєстраційний номер НОМЕР_2 рухаючись заднім ходом не переконався, що це буде безпечно та не створить перешкод іншим учасникам дорожнього руху, допустив зіткнення з автомобілем "Хюндай", реєстраційний номер НОМЕР_1, що перебував під керуванням ОСОБА_4, в результаті чого автомобілі отримали механічні пошкодження.

Постановою Харківського районного суду Харківської області від 15.09.2015р. у справі №635/6300/15-п Бондар В.М. за здійснення вказаного ДТП було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340,00 грн.

Таким чином, через пошкодження внаслідок ДТП застрахованого транспортного засобу, у позивача виник обов'язок виплатити страхове відшкодування згідно з умовами Договору страхування.

Відповідно до рахунку СТО № ЗиФ-0278720 від 10.08.2015р., вартість відновлювального ремонту застрахованого транспортного засобу становить 17 889,85 грн. (разом з ПДВ).

Відповідно до складеного позивачем Страхового акту №UA008/L01/01 від 24.08.2015р. та розрахунку до нього розмір страхового відшкодування, який підлягає до виплати страхувальнику становить 12 141,07 грн.

Враховуючи зазначене, позивач на виконання умов Договору страхування виплатив страхове відшкодування в сумі 12 141,07 грн., що підтверджується наявною в матеріалах справи копією платіжного доручення №35164 від 26.08.2015р. на вказану суму.

Судом встановлено, що на момент скоєння ДТП, цивільно-правова відповідальність водія транспортного засобу "Кіа", реєстраційний номер НОМЕР_2 була застрахована відповідачем відповідно до Полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АЕ/4507207 (надалі - Поліс №АЕ/4507207) із встановленим розміром страхової суми за шкоду заподіяну майну - 50 000,00 грн. та франшизи - 1 000,00 грн.

Із матеріалів справи вбачається, що 12.01.2015р. позивач звернувся до відповідача із заявою про виплату страхового відшкодування на суму 12 141,07 грн., у якій, керуючись вимогами статті 27 Закону України "Про страхування", статтями 993, 1187, 1191 Цивільного кодексу України, просив перерахувати вказані кошти на рахунок ПрАТ "Страхова компанія "ПЗУ Україна".

Відповідач провів частковий розрахунок з позивачем, здійснивши виплату частини суми страхового відшкодування в розмірі 7 799,55 грн., що не заперечується позивачем.

Звертаючись з даним позовом до суду, позивач просить суд стягнути з відповідача грошові кошти у розмірі 3 341,52 грн. (12 141,07 грн. - 7 799,55 грн. - 1 000,00 грн. (розмір франшизи)), які на його думку, є несплаченим відповідачем залишком страхового відшкодування за Полісом №АЕ/4507207.

Відповідач, заперечуючи проти позову, зазначає, що розрахунок заявленої йому до виплати суми страхового відшкодування в розмірі 12 141,07 грн. було здійснено без врахування статті 29 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", а саме, без урахуванням суми коефіцієнту зносу транспортного засобу та у зв'язку з тим, що відповідно до проведеного на його замовлення Звіту № 13888 від 18.09.2015р., коефіцієнт фізичного зносу деталей автомобіля Хюндай, реєстраційний номер НОМЕР_1 складає 44,20%, останнім зменшено суму страхового відшкодування на 3 341,52 грн. (7 560,00 грн. (вартість деталей) * 44,20%) та як зазначає відповідач повністю виконано своє зобов'язання щодо виплати страхового відшкодування на суму 7 799,55 грн.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню з наступних підстав.

Нормами статті 5 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" встановлено, що об'єктом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов'язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров'ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу.

Відповідно до пункту 22.1. статті 22 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 22 Цивільного кодексу України збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Статтею 27 Закону України "Про страхування" та статтею 993 Цивільного кодексу України визначено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Статтею 29 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" передбачено, що у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України.

У зв'язку з виплатою страхового відшкодування страхувальнику за Договором страхування позивач набув право вимоги до особи, відповідальної за заподіяний збиток, оскільки відповідно до статті 993 Цивільного кодексу України та статті 27 Закону України "Про страхування" до страховика, який виплатив страхове відшкодування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Таким чином, до позивача у межах фактичних витрат і суми страхового відшкодування перейшло право вимоги, яке страхувальник мав до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 25.12.2013 у справі № 6-112цс13 та від 23.09.2015 у справі № 3-303гс15.

Так, частинами першою та другою статті 1187 ЦК України передбачено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до пунктів 1, 3 частини 1 статті 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою, а за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.

Таким чином, за змістом вказаних норм, у відносинах між кількома володільцями джерел підвищеної небезпеки відповідальність будується на загальному принципі вини.

Вина фізичної особи Бондар В.М. встановлена в судовому порядку, а відповідальність особи, яка керує транспортним засобом "Кіа", реєстраційний номер НОМЕР_2, станом на дату ДТП, була застрахована відповідачем на підставі Полісу № АЕ/4507207.

Відповідно до ст. 12.1. Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту.

Відповідно до Полісу № АЕ/4507207 розмір франшизи становить 1 000,00 грн., а ліміт відповідальності по майну становить 50 000,00 грн.

Так як цивільно-правова відповідальність водія транспортного засобу "Кіа", реєстраційний номер НОМЕР_2, станом на дату ДТП була застрахована відповідачем відповідно Полісу №АЕ/4507207, відповідно до положень Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" обов'язок щодо відшкодування шкоди, завданої внаслідок ДТП водієм вказаного транспортного засобу власнику застрахованого позивачем автомобіля покладається на відповідача (в межах страхової суми та за вирахуванням франшизи за Полісом №АЕ/4507207).

Відповідно до частини 1 статті 3 Закону України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні" оцінка майна, майнових прав (далі, оцінка майна) - це процес визначення їх вартості на дату оцінки за процедурою, встановленою нормативно-правовими актами, зазначеними в статті 9 цього Закону (далі - нормативно-правові акти з оцінки майна), і є результатом практичної діяльності суб'єкта оціночної діяльності.

У відповідності до частини 2 статті 7 Закону України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні" проведення оцінки майна є обов'язковим у випадках, зокрема, визначення збитків або розміру відшкодування у випадках, встановлених законом.

Згідно з частиною 1 статті 12 Закону України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні" звіт про оцінку майна є документом, що містить висновки про вартість майна та підтверджує виконані процедури з оцінки майна суб'єктом оціночної діяльності - суб'єктом господарювання відповідно до договору. Звіт підписується оцінювачами, які безпосередньо проводили оцінку майна, і скріплюється печаткою та підписом керівника суб'єкта оціночної діяльності.

Відповідно до п. п. "д" пункту 1.4. Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 року №142/5/2092 (далі -Методика), Методика застосовується з метою, зокрема, визначення матеріальних збитків, завданих власнику в разі пошкодження КТЗ.

Згідно з пунктом 2.4. Методики вартість матеріального збитку (реальні збитки) визначається як вартісне значення витрат, яких зазнає власник у разі пошкодження або розукомплектування колісного транспортного засобу (далі - КТЗ), з урахуванням фізичного зносу та витрат, яких зазнає чи може зазнати власник для відновлення свого порушеного права користування КТЗ (втрати товарної вартості).

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем розраховано та виплачено своєму страхувальнику суму страхового відшкодування на підставі рахунку СТО № ЗиФ-0278720 від 10.08.2015р.

Тоді як, відповідач, заперечуючи проти позовних вимог, вказує на те, що ним було проведено незалежну оцінку розміру матеріального збитку, завданого власнику пошкодженого при ДТП автомобіля та додано до матеріалів справи Звіт № 13888 від 18.09.2015р., відповідно до якого коефіцієнт фізичного зносу деталей автомобіля Хюндай, реєстраційний номер НОМЕР_1 складає 44,20%, який не було враховано позивачем при розрахунку та виплаті страхового відшкодування своєму страхувальнику.

В судовому засіданні 15.11.2016р. судом було досліджено наданий відповідачем до матеріалів справи Звіту № 13888 від 18.09.2015р. та встановлено наявність коефіцієнта фізичного зносу пошкодженого транспортного засобу (Ез = 0,442).

При цьому, суд зазначає, що врахування даного Звіту для визначення вартості відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу автомобіля "Хюндай", реєстраційний номер НОМЕР_1, є обов'язковим, так як відповідач несе відповідальність за шкоду, заподіяну його страхувальником у межах вартості відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу (відповідно до статті 29 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів") та, відповідно, розмір страхового відшкодування за Полісом №АЕ/4507207 обмежується даною вартістю.

Таким чином, суд приходить до висновку, що єдиним належним та допустимим доказом вартості відновлювального ремонту автомобіля "Хюндай", реєстраційний номер НОМЕР_1, з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу, у даному випадку є Звіт № 13888 від 18.09.2015р., з огляду на встановлений у ньому коефіцієнт фізичного зносу вказаного транспортного засобу - Ез = 0,442.

Відповідно до вказаного Звіту вартість відновлювального ремонту застрахованого позивачем автомобіля з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу (Ез = 0,442) становить 12 247,05 грн.

З урахуванням того, що до позивача переходить право вимоги щодо виплати страхового відшкодування за Полісом №АЕ/4507207 у межах фактично здійснених ним витрат (12 141,07 грн.), в межах вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля "Хюндай", реєстраційний номер НОМЕР_1, з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу Ез = 0,442 (12 247,05 грн.) та з урахуванням франшизи, передбаченої у полісі у розмірі 1 000,00 грн., суд дійшов висновку, що у відповідача виник обов'язок сплатити позивачу страхове відшкодування за Полісом №АЕ/4507207 у розмірі 11 247,05 грн. (12 247,05 грн. - 1 000,00 грн.).

Відтак, оскільки відповідачем в досудовому порядку було сплачено на користь позивача 7 799,55 грн., позовні вимоги залишок суми страхового відшкодування складає 3 447,50 грн. (11 247,05 грн. - 7 799,55 грн.).

З огляду на те, що позивачем виплачено своєму страхувальнику суму страхового відшкодування в розмірі 12 141,07 грн., тобто в меншому розмірі, ніж встановлений розмір матеріального збитку в Звіті № 13888 від 18.09.2015р., з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу Ез = 0,442, до позивача перейшло право вимоги до відповідача саме в межах фактичних витрат.

За таких обставин, до стягнення з відповідача підлягає сума страхового відшкодування у розмірі 3 341,52 грн., розрахована наступним чином: 12 141,07 грн. (виплачена позивачем сума страхового відшкодування) - 7 799,55 грн. (частина страхового відшкодування сплачена відповідачем) - 1 000,00 грн. (розмір франшизи).

При цьому, у випадку наявності у позивача документально підтверджених витрат щодо даного страхового випадку, в межах вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля "Хюндай", реєстраційний номер НОМЕР_1, з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу Ез = 0,442, останній не позбавлений звернутися до суду з вимогою до відповідача про виплату страхового відшкодування в іншому судовому процесі.

Разом з тим, суд відзначає, що у спорах, пов'язаних з відшкодуванням шкоди за договорами обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів норми Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" є спеціальними, а даний Закон є пріоритетним відносно інших законодавчих актів України у цих правовідносинах.

Виконання обов'язку з відшкодування шкоди особою, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, покладений Законом України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" на страховика (винної особи), у межах встановлених даним Законом та договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності.

Так, Закон України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" обмежує розмір шкоди (збитків), яка підлягає відшкодуванню страховиком особи, яка завдала цю шкоду, і яка застрахувала свою цивільну відповідальність (пункт 22.1 статті 22 - межами ліміту відповідальності; стаття 29 - вартістю відновлювального ремонту транспортного засобу з урахуванням зносу (у випадку його наявності), розрахованого у порядку, встановленому законодавством; відповідно до пункту 32.7 статті 32 страховик або МТСБУ не відшкодовує шкоду, пов'язану із втратою товарного вигляду транспортного засобу; згідно з пунктом 12.1 статті 12 страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту).

З огляду на викладене, відповідач попри проведення ним оцінки розміру матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу, застрахованого позивачем, що відображений у Звіті № 13888 від 18.09.2015р., помилково застосовує коефіцієнт фізичного зносу Ез = 0,442 до суми вартості деталей в розмірі 7 560,00 грн., оскільки вказаним звітом визначено вартість відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля "Хюндай", реєстраційний номер НОМЕР_1, з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу в розмірі 12 247,05 грн., а позивачем виплачено своєму страхувальнику суму страхового відшкодування в меншому розмірі, ніж встановлений розмір матеріального збитку в Звіті № 13888 від 18.09.2015р.

Статтею 33 ГПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до ст. 34 ГПК України, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно статті 43 ГПК України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Відповідачем не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження відсутності у нього обов'язку здійснити виплату позивачу суми страхового відшкодування в розмірі 3 341,52 грн.

Враховуючи все вищенаведене, суд дійшов висновку, що заявлені в справі №910/18490/16 позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі та стягненню з відповідача на користь позивача суми страхового відшкодування в розмірі 3 341,52 грн.

Судовий збір в розмірі 1 378,00 грн., відповідно до положень статті 49 Господарського процесуального кодексу України, покладається на відповідача.

Керуючись ст.ст. 33, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

2. Стягнути з Товариства з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "Альфа-Гарант" (, адреса: 01133, м. Київ, бул. Лесі Українки, буд. 26) на користь Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "ПЗУ Україна" (, адреса: 04053, м. Київ, вул. Січових Стрільців (Артема), буд. 40) суму страхового відшкодування в розмірі 3 341,52 (три тисячі триста сорок одну тисячу гривень 52 коп.) та судовий збір у розмірі 1 378,00 грн. (одну тисячу триста сімдесят вісім гривень 00 коп.).

3. Після вступу рішення в законну силу видати наказ.

4. Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 21.11.2016р.

Суддя С.М. Морозов