ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

16.11.2016 Справа № 904/8523/16

За позовом Приватного акціонерного товариства "Запоріжкокс", м. Запоріжжя

до Публічного акціонерного товариство "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Придніпровська залізниця" Публічного акціонерного товариство "Українська залізниця", м. Дніпро

про стягнення 7 193 грн. 98 коп.

Суддя Рудь І.А.

Представники:

від позивача: ОСОБА_1, дов. № 19/44 від 06.05.2016р.;

від відповідача: ОСОБА_2, дов. № 2080 від 25.10.2016р.; ОСОБА_3, дов. № 2079 від 25.10.2016.

СУТЬ СПОРУ:

Приватне акціонерне товариство "Запорожкокс" звернулося до господарського суду з позовом, в якому просить стягнути з Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Придніпровська залізниця" Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" вартість майнової шкоди в сумі 7 193 грн. 98 коп., заподіяну нестачею вантажу.

Відповідач позовні вимоги не визнав, у відзиві на позов від 18.10.2016р. зазначив, що відповідальність за втрату спірного вантажу повинен нести вантажовідправник, який не вжив заходів запобігання просипанню вантажу під час перевезення та завантажив вантаж дрібної фракції у вагон, не придатний у комерційному відношенні для перевезення такого роду вантажів. Просив в позові відмовити.

Відповідно до ст. 77 ГПК України, у судовому засіданні оголошувалися перерви з 18.10.2016р. по 10.11.2016р., з 10.11.2016р. по 16.11.2016р.

В порядку ст. 85 ГПК України в судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частину рішення.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, заслухавши пояснення представників сторін, господарський суд -

ВСТАНОВИВ:

На виконання умов договору № 0103/11436 від 15.09.2014р., укладеного між Публічним акціонерним товариством "Металургійний комбінат" Азовсталь" та Публічним акціонерним товариством "Запорожкокс" (найменування згідно статутних документів змінено на Приватне акціонерне товариство «Запорожкокс»), та Специфікації № 119/1664 від 26.05.2016р. до вказаного договору, на адресу позивача 26.05.2016р. направлена партія високо-летючого коксівного вугілля Carter Roag (далі вугілля).

Згідно залізничної накладної № 41134669 (основний перевізний документ) зазначено, що вантажовідправником є ДП Морський торгівельний порт «Південний».

Під час комерційної видачі вантажу, що прибув досилочним відправленням до основного (залізнична накладна № 46993572), з переважуванням вагону № 56738271, встановлено, що у залізничній накладній вказано масу вугілля у зазначеному вагоні нетто 70 500 кг, а фактично його вага нетто 67 550 кг, тобто виявлена нестача у розмірі 2 950 кг.

Згідно з п.27 Правил видачі вантажів, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 21.11.2000р. № 644, з урахуванням норми нестачі 1% маси, зазначеної в перевізних документах, нестача у вагоні № 56738271 складає: 2 950 кг (виявлена нестача) 705 кг (норма нестачі) = 2 245 кг.

Нестача продукції підтверджена комерційним актом НА № 001397/223/680 від 30.05.2016р., згідно якого в комерційному відношенні навантаження вантажу на рівні бортів, вантаж ущільнений; наявні воронкоподібні поглиблення по ходу поїзда: праворуч над 1 люком довжиною 1500 мм, шириною 1500 мм, глибиною до підлоги вагону; ліворуч над 7 люком довжиною 1000 мм, шириною 1000 мм, глибиною до підлоги вагону; в технічному відношенні вагон справний, вагон бездверний, безлюковий, течі вантажу немає; праворуч та ліворуч по ходу поїзда в районі 1, 7 люків відсутні кришки технологічних люків, наявні діри довжиною 500 мм, шириною 50 мм; для запобігання подальшої втрати вантажу діри ущільнені за допомогою дошки та дрантя.

Загальна вартість недостачі у вагоні № 56738271, згідно розрахунку позивача, складає 7 193 грн. 98 коп.

Позивач вважає, що недостача вантажу у спірному вагоні виникла з вини відповідача, який не забезпечив збереження вантажу під час перевезення, та просить стягнути вартість недостачі вантажу у заявленому розмірі, проти чого заперечу відповідач, що і є причиною спору.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, оцінивши надані докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до статті 307 Господарського кодексу України, положення якої кореспондуються із положеннями статті 909 Цивільного кодексу України, за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов'язується доставити ввірений їй другою стороною (вантажовідправником) вантаж до пункту призначення в установлений законодавством чи договором строк та видати його уповноваженій на одержання вантажу особі (вантажоодержувачу), а вантажовідправник зобов'язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.

Перевізник відповідає за збереження вантажу, багажу, пошти з моменту прийняття їх до перевезення та до видачі одержувачеві, якщо не доведе, що втрата, нестача, псування або пошкодження вантажу, багажу, пошти сталися внаслідок обставин, яким перевізник не міг запобігти та усунення яких від нього не залежало.

Перевізник відповідає за втрату, нестачу, псування або пошкодження прийнятих до перевезення вантажу, багажу, пошти у розмірі фактичної шкоди, якщо не доведе, що це сталося не з його вини (стаття 924 Цивільного кодексу України).

Згідно п. 129 Статуту залізниць України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 457 від 06.04.1998 (надалі - Статут) обставини, що можуть бути підставою для матеріальної відповідальності залізниці, вантажовідправника, вантажоодержувача, пасажирів під час залізничного перевезення, засвідчуються комерційними актами або актами загальної форми, які складають станції залізниць.

Як встановлено судом, в комерційному акті НА 001397/223/680 від 30.05.2016р. зафіксовано факт несхоронного перевезення вугілля.

Складання комерційного акту та приймання продукції здійснено відповідно до складання актів, затверджених наказом Мінтрансу України від 28.05.2002р. № 334, зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 08.07.2002р. за номером 567/6855.

Згідно п .п. 110, 113 Статуту залізниця несе відповідальність за збереження вантажу від часу його прийняття для перевезення і до моменту видачі одержувачу; за незбереження прийнятого до перевезення вантажу вона несе відповідальність у розмірі фактично заподіяної шкоди. Розмір такої шкоди в даному випадку складається із вартості вантажу, який оплачений позивачем, але фактично ним не отриманий.

Відповідно до статті 114 Статуту залізниця відшкодовує фактичні збитки, що виникли з її вини під час перевезення вантажу за втрату чи недостачу - у розмірі дійсної вартості втраченого вантажу чи його недостачі. Недостача маси вантажу, за яку відшкодовуються збитки, в усіх випадках обчислюється з урахуванням граничного розходження визначення маси вантажу і природної втрати вантажу під час перевезення.

Вартість вантажу визначається на підставі загальної суми рахунка або іншого документа відправника, який підтверджує кількість і вартість відправленого вантажу (статті 115 Статуту).

Правила оформлення перевізних документів, затверджені наказом Міністерства транспорту України від 21.11.2000 року № 644 та зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 24.11.2000 за № 862/5082, визначають порядок оформлення перевізних документів, форми бланків перевізних документів та їх зміст.

Відповідно до п.1.1. Правил оформлення перевізних документів на кожне відправлення вантажу відправник повинен подати станції навантаження накладну (комплект перевізних документів). Накладна є складовою частиною комплекту перевізних документів, до якого, крім неї, входять: дорожня відомість, корінець дорожньої відомості та квитанція про приймання вантажу.

За приписами п.1.3 Правил оформлення перевізних документів, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 21.11.2000 № 644 усі відомості, передбачені формою бланка перевізного документа, повинні бути внесені відправником до відповідних граф. Виправлення не допускаються; у разі зміни відомостей, унесених до перевізного документа, відправник зобов'язаний заповнити новий перевізний документ. Зміни й доповнення, які вносяться у перевізні документи залізницею, засвідчуються підписом відповідального працівника і штемпелем станції.

Відповідно до частини 3 статті 314 Господарського кодексу України за шкоду, заподіяну при перевезенні вантажу, а саме, у разі втрати або недостачі вантажу, перевізник відповідає в розмірі вартості вантажу, який втрачено або якого не вистачає.

Згідно п. 27 Правил видачі вантажів, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 21.11.2000 № 644, вантаж вважається доставленим без утрати, якщо різниця між масою, вказаною в пункті відправлення в залізничній накладній, та масою, визначеною на станції призначення, не перевищує норми природної втрати і граничного розходження у визначенні маси нетто.

Згідно ст. ст. 33, 34 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень; обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За встановлених обставин, позовні вимоги обґрунтовані, підтверджені належними доказами та підлягають задоволенню у повному обсязі.

Заперечення відповідача судом відхиляються з огляду на наступне.

Так, встановлені судом обставини справи вказують на те, що юридичні факти щодо нестачі вантажу та відсутності кришок технологічних люків в вагоні № 56738271 не було виявлено в момент прийняття вантажу в Одеській області для його транспортування залізницею. Більш того, зазначені юридичні факти не були встановлені впродовж п'яти днів на всьому шляху перевезення до моменту прибуття вантажу на станцію Нижньодніпровськ-Вузол Дніпропетровської області. Наведене підтверджується відсутністю комерційного акту та/або інших актів, складених на будь-яких станціях до станції Нижиьодніпровськ-Вузол.

Таким чином, обставини справи, зокрема складання комерційного акту лише 30.05.2016р. свідчить, що зіпсуття кришок технологічних люків в вагоні № 56738271 з подальшою втратою частини вантажу сталися під час перевезення вказаного вагону у рухомому складі залізниці за сполученням станція Берегова Одеської області - станція Нижньодніпровськ-Вузол Дніпропетровської області. Докази протилежного в матеріалах справи відсутні та залізницею не надані.

Відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України судові витрати покладаються на відповідача.

На підставі вищезазначеного, керуючись ст. ст. 4, 32-34, 43, 49, 82-86, 116, 117 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд,

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Придніпровська залізниця" Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" (03680, м. Київ, вул.. Тверська, буд. 5, ; 49038, м. Дніпро, пр. Д. Яворницького, буд. 108, ) на користь Приватного акціонерного товариства "Запоріжкокс" (69600, м. Запоріжжя, вул. Діагональна, буд. 4, ) 7 193 грн. 98 коп. (сім тисяч сто девяносто три грн. 98 коп.) шкоди, 1 378 грн. 00 коп. (одну тисячу триста сімдесят вісім грн. 00 коп.) витрат по сплаті судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його підписання.

Суддя ОСОБА_4

Повне рішення складене -21.11.16р.