КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"10" листопада 2016 р. Справа№ 910/12626/16
Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючого: Зубець Л.П.
суддів: Мартюк А.І.
Алданової С.О.
секретар: Горбунова М.Є.

за участю представників
позивача: Мироновська А.О., Заінчковський С.В.;
відповідача: Зернов Р.Ю.;Северин Р.І.;

розглянувши у відкритому судовому засіданні
апеляційну скаргу Приватного підприємства Картес
на рішення Господарського суду міста Києва
від 19.08.2016р.
у справі №910/12626/16 (суддя Підченко Ю.О.)
за позовом Приватного підприємства Картес
до Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України
про стягнення упущеної вигоди

ВСТАНОВИВ:

Приватне підприємство "Картес" (далі позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом про стягнення з Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України (далі - відповідач) упущеної вигоди у розмірі 525 000,00 грн. та 238 689,35 грн. інфляційних втрат.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що внаслідок неналежного виконання відповідачем своїх договірних зобов`язань перед позивачем останнім було упущену вигоду у розмірі 525 000,00 грн.
Відповідач проти позову заперечував, наголошуючи на безпідставності та непідтвердженості позовних вимог належними доказами. Зокрема, відповідач зазначав наступне:
- позивачем не надано доказів невиконання відповідачем своїх договірних зобов`язань;
- позивачем не доведено наявність складу правопорушення, з якими законодавство пов`язує відшкодування збитків;
- відповідач в односторонньому порядку розірвав договір з позивачем, у зв`язку з неналежним виконанням позивачем своїх зобов`язань з поставки товару належної якості;
- збитки не є грошовим зобов`язанням, а тому на нього не можуть нараховуватися інфляційні втрати.
Рішенням Господарського суду міста Києва від 19.08.2016р. у справі №910/12626/16 у задоволенні позову відмовлено повністю.
Не погоджуючись з прийнятим рішенням суду, позивач звернувся до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 19.08.2016р. у справі №910/12626/16 та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.
Вимоги та доводи апеляційної скарги мотивовані тим, що місцевим господарським судом було неповно з`ясовано обставини, які мають значення для справи, а також невірно застосовано норми матеріального і процесуального права. Зокрема, позивач звертав увагу суду апеляційної інстанції на наступні обставини:
- якби відповідач не розірвав договір з позивачем, останній би отримав вигоду, про стягнення якої заявлено позов у даній справі;
- в матеріалах справи відсутні докази поставки позивачем товару неналежної якості;
- в даному випадку позивачем правомірно заявлено вимогу про стягнення інфляційних втрат, нарахованих на суму упущеної вигоди.
Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 14.09.2016р. (головуючий суддя Зубець Л.П., судді: Мартюк А.І., Алданова С.О.) апеляційну скаргу було прийнято до провадження та призначено до розгляду в судовому засіданні на 27.10.2016р.
03.10.2016р. через Відділ забезпечення документообігу та моніторингу виконання документів Київського апеляційного господарського суду від відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому він зазначав про безпідставність та непідтвердженість належними доказами доводів апеляційної скарги позивача, просив суд залишити скаргу без задоволення.
13.10.2016р. через Відділ забезпечення документообігу та моніторингу виконання документів Київського апеляційного господарського суду від позивача надійшли додаткові обґрунтування до апеляційної скарги.
В судовому засіданні 27.10.2016р. представник позивача підтримав апеляційну скаргу з урахуванням додаткових обґрунтувань до неї, просив суд скаргу задовольнити, рішення Господарського суду міста Києва від 19.08.2016р. у справі №910/12626/16 скасувати та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.
В судовому засіданні 27.10.2016р. представник позивача заперечував проти апеляційної скарги з підстав, наведених у відзиві на апеляційну скаргу, просив суд залишити скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення місцевого господарського суду без змін як таке, що було прийнято з повним, всебічним та об`єктивним з`ясуванням обставин, які мають значення для справи, а також з дотриманням норм матеріального і процесуального права.
В судовому засіданні 27.10.2016р., на підставі ст. 77 Господарського процесуального кодексу України, було оголошено перерву до 10.11.2016р.
07.11.2016р. через Відділ забезпечення документообігу та моніторингу виконання документів Київського апеляційного господарського суду від позивача надійшли додаткові пояснення до апеляційної скарги.
В судовому засіданні 10.11.2016р. представник позивача підтримав раніше надані пояснення з урахуванням додаткових пояснень до апеляційної скарги, просив суд скаргу задовольнити.
В судовому засіданні 10.11.2016р. представник відповідача також підтримав пояснення, надані у попередньому судовому засіданні, просив суд залишити апеляційну скаргу без задоволення.
В судовому засіданні 10.11.2016р. було оголошено вступну та резолютивну частини постанови суду.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія встановила наступне.
За результатами проведення закупівлі (відкритих торгів) позивача було повідомлено про акцепт його пропозиції щодо закупівлі відповідачем, як замовником, масла вершкового та молочних паст (масло вершкове) (код 10.51.3) у кількості 25 000 кг (том справи 1, аркуші справи 33-34).
24.02.2014р. між позивачем, як учасником, та відповідачем, як замовником, було укладено договір №3/ЦОС-2014 (далі Договір закупівлі) (том справи 1, аркуші справи 35-39).
За умовами Договору закупівлі (розділ 1) учасник зобов`язується у 2014 році поставити замовникові товари, зазначені у специфікації, яка є невід`ємною частиною цього договору (додаток 1), а замовник прийняти і оплатити такі товари. Найменування (номенклатура, асортимент) товару масло вершкове та молочної пасти (масло вершкове) (код згідно Державного класифікатора продукції та послуг 10.51.3) (далі товар). Кількість товару за договором 25 000 кг. Обсяги закупівлі товару (кількість товару) можуть бути зменшені залежно від реального фінансування видатків.
Якість товару, що поставляється учасником повинна відповідати вимогам чинних нормативно-правових актів та ДСТУ (п.2.1 Договору закупівлі).
Ціна Договору закупки визначена в розділі 3, згідно з яким ціна договору складає 1 284 000,00 грн., у тому числі ПДВ 20% - 214 000,00 грн. Ціна цього договору може бути зменшена за взаємною згодою сторін.
У разі поставки недоброякісного товару та/або поставки товару з порушенням вимог розділу 2 цього договору учасник зобов`язаний сплатити замовнику штраф у розмірі 20% вартості недоброякісного товару. Факт поставки недоброякісного товару підтверджується відповідним актом. У випадку відмови від підпису цього акту однією із сторін цього договору, запис про таку відмову зазначається в акті і підписується відповідно другою із сторін цього договору. Зазначений товар не зараховується учаснику у виконання поставки і підлягає заміні в строк п`яти робочих днів з дня отримання документа щодо невідповідної якості товару. Сплата штрафу не звільняє винну сторону від виконання зобов`язань за цим договором. За порушення строків заміни товару відповідно до п.7.4 цього договору замовник залишає за собою право на одностороннє розірвання цього договору (п.п.7.4, 7.5 Договору закупки).
В п.п.10.1, 10.3 Договору закупки передбачено, що останній набирає чинності з дня його підписання сторонами і діє до 31.12.2014р., а в частині взаєморозрахунків до їх повного виконання. Дія договору може продовжуватися на строк, достатній для проведення процедури закупівлі на початку наступного року, в обсязі, що не перевищує 20% суми, визначеної у даному договорі.
03.01.2014р. між позивачем, як покупцем, та Приватним акціонерним товариством «Миколаївмолпром», як постачальником, було укладено договір поставки №25 (далі Договір поставки) (том справи 1, аркуші справи 42-45), за умовами якого (п.п.1.1, 2.1) постачальник зобов`язується передати у власність покупця, а покупець зобов`язується прийняти у свою власність та оплатити товар, а саме молочні вироби в асортименті та кількості, необхідній покупцю. Поставка товару здійснюється окремими партіями відповідно до наданого покупцем та схваленого постачальником замовлення на поставку товару та специфікацій на окремі обсяги поставки, яка є невід`ємною частиною договору.
В специфікації №1 до Договору поставки (том справи 1, аркуш справи 46) зазначено про те, що постачальник зобов`язується на умовах договору та даної специфікації передати у власність покупця, а покупець зобов`язується прийняти у свою власність та оплатити товар, а саме: масло вершкове (код згідно Державного класифікатора продукції та послуг 10.51.3), ДСТУ 4399:2005 для поставки до військової частини 3078 ВВ МВС України. Кількість товару: 25 000 кг. Строк поставки: з моменту підписання сторонами договору і діє до 31.12.2014р. Ціна на товар: 51,00 грн. за кг, загальна вартість поставки 1 275 000,00 грн. Після здійснення повної поставки та остаточного розрахунку, з урахуванням обсягів поставки за даною специфікацією, сторони погодили перегляд ціни на товар та повернення постачальником обумовленої відповідною додатковою угодою знижки у безготівковій формі на розрахунковий рахунок постачальника.
24.02.2014р. між позивачем та Приватним акціонерним товариством «Миколаївмолпром» було укладено додаткову угоду №1 до Договору поставки (том справи 1, аркуш справи 47), якій зазначено про те, що на підставі укладення договору №3/ЦОС-2014 від 24.02.2014р. (Договір закупки) між позивачем та відповідачем на поставку товару (масло вершкове, код згідно Державного класифікатора продукції та послуг 10.51.3) в кількості 25 000 кг постачальник (Приватне акціонерне товариство «Миколаївмолпром») зобов`язується на умовах Договору поставки та специфікації №1 передати цей товар у власність покупця (позивача), а покупець зобов`язується прийняти його у свою власність та оплатити у обсязі не меншому ніж 25 000 кг. Після здійснення повного обсягу поставки за відповідною специфікацією №1 сторони погодили перегляд ціни на товар та повернення постачальником знижки у розмірі 21,00 грн. на 1 кг у безготівковій формі на розрахунковий рахунок покупця протягом 7 календарних днів з дати повного виконання обов`язків щодо поставки і оплати, вказаних у специфікації №1. У випадку наявності заборгованості покупця, сторони домовились провести розрахунки в частині знижки шляхом взаємозаліку зустрічних однорідних вимог. Розмір знижки за даною додатковою угодою до специфікації №1 становить 525 000,00 грн.
Відповідач направив позивачу заявку від 28.05.2014р. №141 на поставку товару за Договором закупівлі у кількості 4 000 кг (том справи 1, аркуш справи 48).
Позивач за заявкою відповідача здійснив поставку товару, про що було складено та підписано видаткову накладну №000240 від 06.06.2014р. (том справи 1, аркуш справи 49).
Відповідач направив позивачу лист №249 від 13.06.2014р. (том справи 1, аркуш справи 51), в якому вказав про поставку неякісного товару, просив позивача сплатити штрафні санкції, передбачені п.7.4 Договору закупки, вивезти неякісний товар та з`явитися до відповідача для підписання додаткової угоди про розірвання договору. Окрім того, відповідач повідомляв позивача про те, що у випадку незадоволення його вимог, він реалізує право, передбачене п.п.6.2.1 Договору закупки на дострокове розірвання цього договору, шляхом повідомлення про це позивача у строк до 10 календарних днів.
Листом №520 від 17.07.2014р. (том справи 1, аркуш справи 52) відповідач повідомив позивача про розірвання Договору закупки на підставі п.п.6.2.1 цього договору і вимагав сплатити штрафні санкції.
Договір закупки було розірвано відповідачем з 27.07.2014р.
Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач зазначав про те, що внаслідок укладення Договору поставки з Приватним акціонерним товариством «Миколаївмолпром» позивач розраховував отримати прибуток (вигоду) у розмірі 525 000,00 грн. від виконання Договору закупівлі, укладеного з відповідачем. Однак, враховуючи безпідставну відмову відповідача від прийняття належного виконання позивачем своїх договірних зобов`язань та розірвання Договору закупки, позивач не отримав вказаний прибуток.
Окрім вимоги про стягнення з відповідача 525 000,00 грн. упущеної вигоди, позивач просив суд стягнути з відповідача інфляційну складову суми упущеної вигоди, яка за розрахунком позивача становить 238 689,35 грн.
Місцевий господарський суд відмовив у позові повністю, визнавши вимоги позивача необґрунтованими та документально не підтвердженими.
Київський апеляційний господарський суд погоджується з висновками суду першої інстанції, вважає їх такими, що відповідають фактичним обставинам справи, з наступних підстав.
Відповідно до ч.1 ст. 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Стаття 16 Цивільного кодексу України визначає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Згідно зі ст. 1 Господарського процесуального кодексу України підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб`єкта підприємницької діяльності (далі - підприємства та організації), мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.
Згідно з п.8 ч.2 ст. 16 Цивільного кодексу України способами захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди.
В ст. 22 Цивільного кодексу України визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.
Згідно зі ст. ст. 224, 225 Господарського кодексу України під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов`язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною. До складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб`єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов`язання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов`язання другою стороною; матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом.
Як уже зазначалося вище, позивач просить суд стягнути з відповідача 525 000,00 грн. упущеної вигоди.
Згідно зі ст. 623 Цивільного кодексу України при визначенні неодержаних доходів (упущеної вигоди) враховуються заходи, вжиті кредитором щодо їх одержання.
Тобто, пред`явлення вимоги про відшкодування неодержаних доходів (упущеної вигоди) покладає на кредитора обов`язок довести, що ці доходи (вигода) не є абстрактними, а дійсно були б ним отримані в разі належного виконання відповідачем своїх обов`язків (аналогічна правова позиція наведена в Оглядовому листі Вищого господарського суду України №01-06/20/2014 від 14.01.2014р. «Про деякі питання практики застосування господарськими судами законодавства у справах, в яких заявлено вимоги про відшкодування збитків»).
Отже, у вигляді упущеної вигоди відшкодовуються тільки ті збитки, які б могли бути реально отримані при належному виконанні зобов`язанні.
Для визначення підстав застосування такої міри відповідальності, як відшкодування збитків (в даному випадку втраченої вигоди), необхідно з`ясувати наявність всіх елементів складу цивільного правопорушення: протиправної поведінки, розміру збитків, причинного зв`язку між протиправною поведінкою і збитками, вини відповідача. При цьому обов`язок доведення факту протиправної поведінки, розміру завданих збитків та прямого причинного зв`язку між порушенням зобов`язання і збитками покладено на позивача.
В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на неналежне виконання саме відповідачем своїх договірних зобов`язань перед позивачем за Договором закупівлі. З цього приводу судом було встановлено наступне.
Відповідно до ст. 626 Цивільного кодексу України договір є підставою виникнення цивільних прав та обов`язків.
Згідно зі ст. 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.
Зазначене також кореспондується зі ст. 526 Цивільного кодексу України, де встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ч.1 ст. 530 Цивільного кодексу України).
Відповідно до ст. 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Згідно зі ст. 629 Цивільного кодексу України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ст. ст. 610, 612 Цивільного кодексу України).
В процесі судового розгляду було встановлено, що з метою виконання умов укладеного з позивачем договору закупівлі позивач уклав Договір поставки з Приватним акціонерним товариством «Миколаївмолпром».
В своїх запереченнях на позов відповідач зазначав про поставку позивачем товару неналежної якості, про що позивача було повідомлено листом №249 від 13.06.2014р., у зв`язку з чим відповідач здійснив нарахування штрафних санкцій, передбачених в п.7.4 Договору закупівлі, а також скористався правом, наведеним в п.п.6.2.1 вказаного договору щодо його дострокового розірвання.
Дійсно, в п.6.2.1 Договору закупівлі передбачено, що у разі невиконання зобов`язань учасником (позивачем) замовник (відповідач) має право достроково розірвати цей договір, повідомивши про це учасника у строк 10 календарних днів.
Відповідне повідомлення було направлене відповідачем на адресу позивача в листі №520 від 17.07.2014р. (том справи 1, аркуш справи 52).
В своїх додаткових поясненнях до апеляційної скарги позивач посилався на те, що відповідачем було повернуто ту саму кількість товару, яку поставив позивач, що на думку останнього свідчить про відсутність будь-яких досліджень якості поставленого товару зі сторони відповідача. На підтвердження викладеного позивачем було надано копії видаткових накладних за якими відповідачу було поставлено товар, а також здійснено повернення товару.
Дійсно в матеріалах справи наявні Акт №24 відбору зразків (проб) для проведення досліджень та протокол випробувань №1514 від 11.06.2014р. (том справи 1, аркуші справи 144-146), в яких зазначено про невідповідність поставленого вершкового масла нормам ДСТУ 4399:2005р. Названі документи складені без участі позивача, але протокол випробування направлявся відповідачем на адресу позивача з листом №249 від 13.06.2014р.
В матеріалах справи наявний лист позивача №141 від 17.06.2014р. (том справи 1, аркуш справи 147), в якому він у відповідь на лист відповідача №249 від 13.06.2014р. (про поставку товару неналежної якості, нарахування штрафних санкції та повідомлення про розірвання Договору закупівлі) вказує про помилкову поставку відповідачу партії товару у кількості 4 000 кг, яка підлягала доставці на іншу адресу та для інших цілей. Відповідач просив позивача не зараховувати вказану поставку як поставку за Договором закупівлі. Аналогічного змісту лист було направлено відповідачу Приватним акціонерним товариством «Миколаївмолпром» (том справи 1, аркуші справи 148).
Отже, отримавши від відповідача разом з листом №249 від 13.06.2014р. протокол випробувань №1514 від 11.06.2014р. поставленого позивачем товару, в якому вказано про невідповідність цього товару нормам ДСТУ 4399:2005р., від відповідача заперечень з цього приводу не надійшло. Натомість відповідач повідомив позивача про поставку товару, який мала отримати інша особа, а не відповідач, та зобов`язався забрати цей товар.
Лише через місяць після отримання повідомлення відповідача про розірвання Договору закупівлі позивач в листі вих.№188 від 21.08.2014р. зазначив про свою незгоду із вищезгаданим протоколом випробувань.
Позивачем не надано доказів здійснення заміни поставленого товару відповідно до умов п.7.4 Договору закупівлі, у зв`язку з чим у відповідача виникло право на одностороннє розірвання цього договору.
До того ж, як уже зазначалося вище, згідно з умовами п.п.6.2.1 Договору закупівлі у відповідача, як замовника, було передбачено право дострокового розірвання договору у разі невиконання зобов`язань позивачем, шляхом повідомлення позивача про це у строк 10 календарних днів, що й було зроблено відповідачем.
Відносно суті вимог позивача про стягнення з відповідача упущеної вигоди у розмірі 525 000,00 грн., колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.
Заявлена позивачем до стягнення упущена вигода є знижкою, яка передбачалася в додатковій угоді №1 від 24.02.2014р. до Договору поставки, укладеного між позивачем та Приватним акціонерним товариством «Миколаївмолпром».
Дійсно в п.5.10 Договору поставки передбачено, що в залежності від обсягу поставки, у випадку гарантованого специфікацією обсягу поставки, постачальник (Приватне акціонерне товариство «Миколаївмолпром») зобов`язується надавати знижки на товар. Розміри таких знижок встановлюються відповідною додатковою угодою.
В ч.1 ст. 212 Цивільного кодексу України визначено, що особи, які вчиняють правочин, мають право обумовити настання або зміну прав та обов`язків обставиною, щодо якої невідомо, настане вона чи ні (відкладальна обставина).
Тобто, під відкладальною умовою (обставиною) укладається правочин, за яким його сторони обумовлюють настання або зміну прав та обов`язків обставиною, щодо якої невідомо, настане вона чи ні.
Як вірно зазначив у своєму рішенні місцевий господарський суд, зі змісту Договору поставки, укладеного між позивачем та Приватним акціонерним товариством «Миколаївмолпром», додаткової угоди №1 від 24.02.2014р. до нього та Специфікації №1 вбачається, що Приватне акціонерне товариство «Миколаївмолпром» та позивач погодили відкладальну обставину, згідно з якою позивач має право на знижку у розмірі 525 000 грн. виключно у разі поставки масла Приватним акціонерним товариством «Миколаївмолпром» позивачу в обсязі не менше як 25 000 кг.
Натомість позивач частково поставив відповідачу товар (в обсязі 4 000 кг), у зв`язку з чим право позивача на знижку в розмірі 525 000,00 грн. не виникло, оскільки Приватне акціонерне товариством «Миколаївмолпром» поставило товар не в повному обсязі, передбаченому умовами Договору поставки, а позивачем не було здійснено повної оплату.
Доказів, які б свідчили про протилежне ані місцевому господарському суду, ані суду апеляційної інстанції не надано.
Таким чином, враховуючи, що відкладальна обставина за Договором поставки, укладеним між позивачем та Приватним акціонерним товариством «Миколаївмолпром» не настала, відсутні підстави для висновку про завдання позивачу збитків (упущеної вигоди) за Договором закупівлі, укладеним між позивачем та відповідачем.
Колегією суддів враховано посилання позивача на судові рішення у справі №902/1724/14, однак предметом розгляду у вказаній справі були вимоги про стягнення з позивача штрафних санкцій. Наявність у відповідача підстав для розірвання укладеного з позивачем Договору закупівлі у справі №902/1724/14 не досліджувалася.
Відповідно до ст. 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили. Визнання однією стороною фактичних даних і обставин, якими інша сторона обґрунтовує свої вимоги або заперечення, для господарського суду не є обов`язковим.
За результатами перегляду справи колегія суддів дійшла висновку про те, що передумовою для розірвання Договору поставки, укладеного між позивачем та відповідачем, слугувало неналежне виконання позивачем своїх договірних зобов`язань перед відповідачем.
Зважаючи на наявні в матеріалах справи пояснення та докази, суд апеляційної інстанції погоджується з місцевим господарським судом в тому, що повідомлення відповідачем про одностороннє розірвання Договору закупівлі є законним, а відтак виключає підстави для завдання позивачу збитків за цим Договором, оскільки правовідносини між позивачем та відповідачем є припиненими з 27.07.2014р.
Відповідач не надав ані місцевому господарському суду, ані суду апеляційної інстанції доказів вини відповідача у порушенні зобов`язання, що призвело до збитків (упущеної вигоди) позивача у розмірі 525 000 грн.
З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів дійшла висновку про те, що в даному випадку відсутній склад цивільного правопорушення, з яким законодавство пов`язує відшкодування збитків (упущеної вигоди), у зв`язку з чим правові підстави для задоволення вимоги позивача про стягнення з відповідача 525 000,00 грн. упущеної вигоди відсутні.
Відносно вимоги позивача про стягнення з відповідача 238 689,35 грн. інфляційних втрат, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.
Відповідно до ч.2 ст. 625 Цивільного кодексу України передбачає, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Наведена правова норма свідчить про те, що 3% річних та індекс інфляції підлягає нарахуванню лише у випадку прострочення саме грошового зобов`язання.
При цьому грошовим, за змістом ст. ст. 524, 533-535, 625 Цивільного кодексу України, є виражене в грошових одиницях (національній валюті України чи в грошовому еквіваленті в іноземній валюті) зобов`язання сплатити гроші на користь іншої сторони, яка, відповідно, має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Грошовим слід вважати будь-яке зобов`язання, що складається в тому числі з правовідношення, в якому праву кредитора вимагати від боржника виконання певних дій кореспондує обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора. Зокрема, грошовим зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона зобов`язана оплатити поставлену продукцію, виконану роботу чи надану послугу в грошах, а друга сторона вправі вимагати від першої відповідної оплати, тобто в якому передбачено передачу грошей як предмета договору або сплату їх як ціни договору.
Обов`язок боржника сплатити суму боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних не виникає у випадках повернення коштів особі, яка відмовилася від прийняття зобов`язання за договором (ст. 612 Цивільного кодексу України), повернення сум авансу та завдатку, повернення коштів у разі припинення зобов`язання (в тому числі шляхом розірвання договору) за згодою сторін або визнання його недійсним, відшкодування збитків та шкоди, повернення безпідставно отриманих коштів (ст. 1212 Цивільного кодексу України), оскільки відповідні дії вчиняються сторонами не на виконання взятих на себе грошових зобов`язань, а з інших підстав (аналогічна правова позиція наведена в п.п.1.1, 5.2 постанови пленуму Вищого господарського суду України №14 від 17.12.2013р. «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань»).
Колегія суддів погоджується з місцевим господарським судом в тому, що збитки є різновидом господарських санкцій та виникають у зв`язку з наявністю складу господарського правопорушення, у зв`язку з чим позовна вимога про стягнення інфляційних витрат у розмірі 238 689,35 грн. є необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню.
Відповідно до ст. 4-3 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.
З вищенаведеного слідує, що закон встановлює рівні можливості сторін і гарантує їм право на захист своїх інтересів. Принцип рівності учасників судового процесу перед законом і судом є важливим засобом захисту їх прав і законних інтересів, що унеможливлює ущемлення будь-чиїх процесуальних прав. Це дає змогу сторонам вчиняти передбачені законодавством процесуальні дії, реалізовувати надані їм законом права і виконувати покладені на них обов`язки. Особи, які беруть участь у справі, вправі вільно розпоряджатися своїми матеріальними і процесуальними правами, в тому числі подавати докази на підтвердження обставин, на які вони посилаються.
Згідно зі ст. ст. 33, 34 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.
Позивачем не надано ані місцевому господарському суду, ані суду апеляційної інстанції належних та допустимих доказів на підтвердження правомірності заявлених ним вимог, у зв`язку з чим позов є необґрунтованим, документально не підтвердженим, а отже не підлягає задоволенню.
З урахуванням вищевикладених обставин справи в їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку про те, що рішення суду першої інстанції прийнято з дотриманням норм матеріального і процесуального права, а також з повним і всебічним з`ясуванням обставин, які мають значення для справи, тоді як доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження під час розгляду даної справи, у зв`язку з чим підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні.
Зважаючи на відмову в задоволенні апеляційної скарги, відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, судові витрати за її подання покладаються на позивача (апелянта).
Керуючись ст. ст. 4-2, 4-3, 32-34, 42, 43, 49, 77, 99, 101-105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Приватного підприємства Картес залишити без задоволення, а рішення Господарського суду міста Києва від 19.08.2016р. у справі №910/12626/16 без змін.
2. Матеріали справи №910/12626/16 повернути до Господарського суду міста Києва.
3. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом двадцяти днів до Вищого господарського суду України.

Головуючий суддя Л.П. Зубець

Судді А.І. Мартюк

С.О. Алданова