КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"19" жовтня 2016 р. Справа№ 910/14029/16

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Тарасенко К.В.

суддів: Тищенко О.В.

ОСОБА_1

За участі представників:

від позивача: не з'явився

від відповідача: не з'явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали апеляційної скарги Приватного акціонерного товариства «УКРАЇНСЬКА АКЦІОНЕРНА СТРАХОВА ОСОБА_2» на рішення Господарського суду міста Києва від 07.09.2016 року у справі № 910/14029/16 (суддя Пукшин Л.Г.)

за позовом Приватного акціонерного товариства «УКРАЇНСЬКА АКЦІОНЕРНА СТРАХОВА ОСОБА_2»

до Приватного акціонерного товариства «Акціонерна страхова компанія «ІНГО Україна»

про стягнення 735,71 грн.

ВСТАНОВИВ:

Приватне акціонерне товариство «УКРАЇНСЬКА АКЦІОНЕРНА СТРАХОВА ОСОБА_2» звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Приватного акціонерного товариства «Акціонерна страхова компанія «ІНГО Україна» про стягнення 735,71 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що ПрАТ «УКРАЇНСЬКА АКЦІОНЕРНА СТРАХОВА ОСОБА_2» на підставі договору страхування транспортного засобу № 7474369 від 08.02.2012, внаслідок настання страхової події - дорожньо-транспортної пригоди виплачено страхове відшкодування власнику пошкодженого автомобіля марки «Skoda Octavia», а тому позивачем відповідно до положень статті 27 Закону України «Про страхування» та статей 993, 1166 Цивільного кодексу України отримано право зворотної вимоги до особи, відповідальної за завдану шкоду. Оскільки цивільна відповідальність власника транспортного засобу - автомобіля «БАЗ 079 ETALON», водій якого визнаний винним у скоєнні ДТП, була застрахована ПрАТ «Акціонерна страхова компанія «ІНГО Україна», позивачем було направлено останньому регресну вимогу.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 07.09.2016 року у справі № 910/14029/16 в задоволені позовних вимог ПрАТ «УКРАЇНСЬКА АКЦІОНЕРНА СТРАХОВА ОСОБА_2» відмовлено в повному обсязі.

Не погоджуючись із прийнятим рішенням суду першої інстанції, ПрАТ «УКРАЇНСЬКА АКЦІОНЕРНА СТРАХОВА ОСОБА_2» звернулось до Київського апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 07.09.2016 року у справі № 910/14029/16 та прийняти нове рішення по справі, яким позовні вимоги ПрАТ «УКРАЇНСЬКА АКЦІОНЕРНА СТРАХОВА ОСОБА_2» задовольнити в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи, а також судом порушено та неправильно застосовано норми матеріального та процесуального права.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 06.10.2016апеляційну скаргу прийнято до провадження, розгляд справи призначено на 19.10.2016.

18.10.2016 від представника позивача на електронну адресу суду надійшло клопотання про розгляд справи без участі представника позивача.

Представники сторін у судове засідання 19.10.2016 не з'явились, про причини неявки представники відповідача суд не повідомили, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Розглянувши матеріали справи, враховуючи клопотання позивача про розгляд справи без участі його представника, колегія суддів дійшла висновку про можливість розгляду справи за наявними матеріалами та без участі представників сторін.

Дослідивши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, наявні в ній докази та проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів встановила наступне.

08 лютого 2012 року за договором страхування транспортного засобу № 7474369 ПрАТ «УКРАЇНСЬКА АКЦІОНЕРНА СТРАХОВА ОСОБА_2» було застраховано автомобіль марки «Skoda Octavia», державний номер НОМЕР_1, за яким страхувальником та вигодонабувачем є Товариство з обмеженою відповідальністю «Лікфарма Адоніс».

Умовами договору (п. ХІІІ) встановлено, що договір вступає в силу з 00 годин дня, наступного за днем надходження страхового платежу на р/р страховика, і діє протягом одного року, з урахуванням умов передбачених п. ХІІ договору.

З Довідки № 8988204 про дорожньо-транспортну пригоду вбачається, що 02.04.2012 в м. Донецьк по вул. Ленінській, 22 мала місце дорожньо-транспортна пригода - зіткнення за участю автомобіля «Skoda Octavia», державний номер НОМЕР_1, що належить ТОВ «Лікфарма Адоніс», під керуванням ОСОБА_3 та автомобіля «БАЗ 079 ETALON», державний номер НОМЕР_2, що належить ОСОБА_4, під керуванням ОСОБА_5.

ДТП сталася в результаті порушення водієм ОСОБА_5 вимог п. 10.1 Правил дорожнього руху України, якого визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ст. 124 КУпАП України постановою Куйбишевського районного суду м. Донецька від 23.04.2012 року у справі № 0531/3638/2012.

05.04.2012 страхувальник звернувся до позивача із заявою про пошкодження транспортного засобу.

Згідно висновку автотоварознавчого дослідження № 207/5 від 08.05.2012 власнику транспортного засобу марки «Skoda Octavia», державний номер НОМЕР_1 в результаті його пошкодження при ДТП було завдано матеріального збитку у розмірі 3 613, 77 грн.

За страховим випадком - ДТП що сталась 02.04.2012 за участю застрахованого автомобіля «Skoda Octavia», державний номер НОМЕР_1, згідно складеного страхового акту № 2606 від 18.05.2012 позивачем було визначено суму страхового відшкодування в розмірі 3 613,37 грн., виплата якого підтверджується платіжним дорученням № 4001 від 21.05.2012.

Статтею 27 Закону України «Про страхування» та статтею 993 ЦК України визначено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Частиною другою статті 1187 ЦК України передбачено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Вина водія ОСОБА_5, який керував автомобілем «БАЗ 079 ETALON», державний номер НОМЕР_2, підтверджується постановою Куйбишевського районного суду м. Донецька від 23.04.2012 року у справі № 0531/3638/2012.

Пунктом 36.4 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів» передбачено, що виплата страхового відшкодування (регламентна виплата) здійснюється безпосередньо потерпілому (іншій особі, яка має право на отримання відшкодування) або погодженим з ним особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна, сплатили страхове відшкодування за договором майнового страхування (крім регламентної виплати, передбаченої підпунктом «а» пункту 41.1 статті 41 цього Закону), лікування потерпілих та інші послуги, пов'язані з відшкодуванням збитків.

З матеріалів справи вбачається, що між відповідачем, як страховиком, та ОСОБА_4 як страхувальником, було укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, що діяв станом на 02.04.2012 (Поліс АА/4132284), відповідно до якого забезпечений транспортний засіб - автомобіль «БАЗ 079 ETALON», державний номер НОМЕР_2, ліміт відповідальності за заподіяну шкоду майну становить 50 000,00 грн., франшиза - 510,00 грн.

Таким чином, відповідач є відповідальною особою за завдані збитки власнику автомобіля «Skoda Octavia», державний номер НОМЕР_1, відповідно до положень Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів» в межах, передбачених договором обов'язкового страхування цивільної відповідальності, а до позивача як страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором страхування транспортного засобу № 7474369 від 08.02.2012, перейшло право вимоги, яке потерпіла особа мала до відповідача як особи, відповідальної за завдані збитки.

Аналогічні висновки по застосуванню положень закону містяться у постанові Верховного Суду України судової палати у господарських справах від 25 листопада 2008 року (справа 11/406-07), а також і у постанові Верховного Суду України № 3-118гс11 від 07.11.2011р. (справа № 48/562), які згідно ч. 2 ст. 82 ГПК України є обов'язкові до врахування судом при прийнятті рішення у справі.

За чинним законодавством України окрім особи, винної у завданні шкоди, потерпілий у ДТП має також право одержати майнове відшкодування або за рахунок страхової організації, якою застраховане його майно, за правилами і в порядку, встановленому Цивільним кодексом України та Законом України «Про страхування», або за рахунок страховика, яким застраховано відповідальність особи, що володіє транспортним засобом, водія якого визнано винним у ДТП, за правилами та у порядку, встановленому ЦК України та Законом України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Право потерпілого обрати той чи інший спосіб захисту чинним законодавством не обмежене. В даному випадку потерпілий звернувся за відшкодуванням майнової шкоди до позивача, який застрахував його майно - автомобіль «Skoda Octavia», державний номер НОМЕР_1.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. При цьому, перебіг позовної давності не змінюється і обчислюється від дня настання страхового випадку (ч. 1 ст. 261, ст. 262 ЦК України).

Аналогічні правові висновки містяться у постановах Верховного Суду України від 23.09.2015 р. 3 справі №3-303гс15 та від 18.05.2016 р. у справі №6-2809цс15.

Судом встановлено, що ДТП за участі застрахованого автомобіля «Skoda Octavia», державний номер НОМЕР_1, та автомобіля «БАЗ 079 ETALON», державний номер НОМЕР_2, сталася 02.04.2012, а виплата страхового відшкодування була здійснена позивачем 21.05.2012.

Крім цього, як вбачається із матеріалів справи позивач звернувся до відповідача з заявою № 897-17/1 від 03.04.2013 про виплату страхового відшкодування у розмірі 3 613,37 грн. Відповідачем у свою чергу 03.07.2013 здійснено виплату страхового відшкодування у розмірі 2 367,96 грн.

Отже, позивач дізнався про своє порушене право 03.07.2013, коли відповідачем було частково виконано його вимоги.

Як зазначено у постанові Верховного суду України від 29.06.2016 у праві № 6-192 цк 16 право особи на звернення до суду з вимогою про захист свого цивільного права виникає (та відповідно перебіг позовної давності починається) з моменту, коли право цієї особи порушене (особа довідалася про порушення свого права), тобто з моменту відмови страховика у виплаті страхового відшкодування.

Даний позов предявлено позивачем до суду 29.07.2016, про що свідчить календарний штемпель відділення поштового звязку на конверті, в якому надійшла позовна заява.

Отже, врахувавши встановлений законодавством трирічний строк позовної давності (ст. 257 Цивільного кодексу України), суд дійшов висновку, що термін, в межах якого страхувальник міг звернутись до суду з позовом про стягнення з ПрАТ «Акціонерна страхова компанія «ІНГО Україна» страхового відшкодування закінчився.

Згідно із ч. 4 ст. 267 Цивільного кодексу України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Позивачем до матеріалів позовної заяви додано заяву про незастосування строку позовної давності, визнання поважними причин пропуску строку позовної давності та його поновлення суд зазначає таке. В обґрунтування поважності причин пропуску строків позивач посилається на ту обставину, що юридичною адресою позивача є м. Донецьк, а відтак протягом березня 2014 р. по лютий 2016 р. існувала надзвичайна ситуація, оскільки проводилася антитерористична операція, а відтак строк позовної давності відповідно до ст. 263 ЦК України слід вважати що зупинявся. Крім цього, позивач зазначає, що звертався до Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області з позовом до ОСОБА_5 та ПРАТ «АСК «ІНГО Україна» з позовом про стягнення суми сплаченого страхового відшкодування та франшиза. Ухвалою Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 09.06.2016 було закрито провадження по справі в частині вимог до ПРАТ «АСК «ІНГО Україна». А тому, за переконанням позивача строк позовної давності переривався.

Відповідно до п.1 ч. 1 ст. 263 ЦК України перебіг позовної давності зупиняється: якщо пред'явленню позову перешкоджала надзвичайна або невідворотна за даних умов подія (непереборна сила).

Положеннями статті 14 1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні» визначено, що торгово-промислова палата України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) та видають сертифікат про такі обставини протягом семи днів з дня звернення суб'єкта господарської діяльності за собівартістю. Сертифікат про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) для суб'єктів малого підприємництва видається безкоштовно.

Форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об'єктивно унеможливлюють виконання зобов'язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов'язків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами, а саме загроза війни, збройний конфлікт або серйозна погроза такого конфлікту, включаючи але не обмежуючись ворожими атаками, блокадами, військовим ембарго, дії іноземного ворога, загальна військова мобілізація, військові дії, оголошена та неоголошена війна, дії суспільного ворога, збурення, акти тероризму, диверсії, піратства, безлади тощо.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що позивачем не надано належних та допустимих доказів, щодо існування непереборної сили, яка призвела до неможливості захисту порушеного права (подання позову до суду за місцем знаходження відповідача м. Київ).

Також судом першої інстанції правомірно відхилено доводи позивача щодо переривання строку позовної давності у звязку з поданням позову до Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області з позовом до ОСОБА_5 та ПРАТ «АСК «ІНГО Україна» з позовом про стягнення суми сплаченого страхового відшкодування та франшиза.

Так, відповідно до п. 4.2.2. постанови Пленуму Верховного суду України від 29 травня 2013 року № 10 «Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів» зазначено, що за змістом частини другої статті 264 ЦК України переривання перебігу позовної давності шляхом пред'явлення позову матиме місце у разі не будь-якого подання позову, а здійсненого з додержанням вимог процесуального закону, зокрема, статей 54, 56, 57 ГПК. Тому якщо господарським судом у прийнятті позовної заяви відмовлено (стаття 62 ГПК) або її повернуто (стаття 63 названого Кодексу), то перебіг позовної давності не переривається. Так само не перериває цього перебігу подання позову з порушенням правил підвідомчості справ.

Крім того, задоволення позову про стягнення з ОСОБА_5 франшизи в сумі 510 грн. за своєю правовою природою не є стягненням частини спільного боргу ОСОБА_5 та відповідача, борг кожного з них є суверенним, а тому підстави для застосування ч. 2 ст. 264 Цивільного кодексу України до спірних правовідносин відсутні.

Відтак, позивачем не доведено, а в матеріалах справи відсутні докази щодо поважності причин пропуску позовної давності, та врахувавши заяву відповідача (викладену у відзиві), суд першої інстанції правомірно застосовано позовну давність та відмовлено у задоволенні позову в частині стягнення 735,71 грн.

Відповідно до статей 33, 34 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу, а господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи, обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Заперечення скаржника, викладені у апеляційній скарзі, не приймається колегією суддів до уваги, оскільки не підтверджуються матеріалами справи та не спростовують висновків суду першої інстанції.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає рішення суду першої інстанції по даній справі обґрунтованим та таким, що відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам та матеріалам справи, підстав для його скасування чи зміни не вбачається, апеляційна скарга позивача є необґрунтованою та задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 99, 101, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «УКРАЇНСЬКА АКЦІОНЕРНА СТРАХОВА ОСОБА_2» залишити без задоволення, а рішення Господарського суду міста Києва від 07.09.2016 року по справі № 910/14029/16 залишити без змін.

2. Матеріали справи № 910/14029/16 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку.

Головуючий суддя К.В. Тарасенко

Судді О.В. Тищенко

ОСОБА_1