КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" листопада 2016 р. Справа№ 910/13070/16

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Сітайло Л.Г.

суддів: Пашкіної С.А.

Баранця О.М.

за участю секретаря судового засідання Бовсунівської Л.О.

представників сторін:

позивача ОСОБА_2

відповідача Денисюк О.І.

розглянувши апеляційну скаргу Фізичної особи - підприємця ОСОБА_4 на рішення Господарського суду міста Києва від 28.09.2016 по справі №910/13070/16 (суддя Літвінова М.Є.)

за позовом Фізичної особи - підприємця ОСОБА_4

до Товариства з обмеженою відповідальністю "САН ПАРК"

про стягнення 22948,01 грн, -

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду міста Києва від 28.09.2016 по справі №910/13070/16 в задоволенні позовних вимог відмовлено в повному обсязі.

Не погоджуючись з рішенням, позивач звернувся до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати вищезазначене рішення та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги апелянт зазначив, що при ухваленні оскаржуваного рішення судом першої інстанції порушено та неправильно застосовано норми матеріального та процесуального права.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 31.10.2016 колегією суддів у складі: головуючий суддя Сітайло Л.Г., судді Калатай Н.Ф., Пашкіна Н.Ф. апеляційну скаргу Фізичної особи - підприємця ОСОБА_4 прийнято до провадження з призначенням на 21.11.2016.

17 листопада 2016 року представником позивача, через відділ забезпечення документообігу суду та моніторингу виконання документів, подано відзив на апеляційну скаргу.

Розпорядженням від 18.11.2016, в зв'язку з участю судді Калатай Н.Ф., якиа входить до складу колегії суддів і не є суддею-доповідачем, у підготовці суддів апеляційних господарських судів Національною школою суддів, відповідно до підпункту 2.3.50 пункту 2.3.Положення про автоматизовану систему документообігу суду призначено повторний авторозподіл справи.

Відповідно до протоколу автоматичної зміни складу колегії суддів Київського апеляційного господарського суду від 18.11.2016, сформовано для розгляду зазначеної апеляційної скарги колегію суддів у складі: головуючий суддя: Сітайло Л.Г., судді Баранець О.М., Пашкіна С.А.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 18.11.2016 колегією суддів, в зазначеному складі, прийнято апеляційну скаргу Фізичної особи - підприємця ОСОБА_4 на рішення Господарського суду міста Києва від 28.09.2016 по справі №910/13070/16 до свого провадження.

В судове засідання 21.11.2016 з'явились представники позивача та відповідача.

Представник позивача в судовому засіданні підтримав доводи, викладені в апеляційній скарзі, та просив скасувати оскаржуване рішення Господарського суду міста Києва від 28.09.2016.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечив проти доводів, викладених в апеляційній скарзі та просив залишити без змін оскаржуване рішення Господарського суду міста Києва від 28.09.2016.

Відповідно до ст. 101 Господарського процесуального кодексу України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд, за наявними у справі та додатково поданими доказами, повторно розглядає справу. Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги та перевіряє законність та обґрунтованість рішення господарського суду у повному обсязі.

Статтею 99 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у цьому розділі. Апеляційний господарський суд, переглядаючи рішення в апеляційному порядку, користується правами, наданими суду першої інстанції.

Дослідивши доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, перевіривши матеріали справи та проаналізувавши, на підставі встановлених фактичних обставин справи, правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, апеляційний господарський суд встановив наступне.

01 серпня 2014 року між позивачем (орендар) та відповідачем (орендодавець) укладено Договір оперативної оренди № 58/14-О (далі - Договір).

Відповідно до умов Договору Орендодавець передає, а Орендар приймає в тимчасове платне користування майно та сплачує орендну плату за його використання на умовах Договору та в розмірі, встановленому в Додатку № 1 до Договору.

Згідно з п. 2.1. Договору останній набирає чинності з дати його підписання сторонами та діє до 30.11.2014.

Додатковою угодою № 2 від 30.11.2015 сторони продовжили строк дії Договору до 30.11.2016.

Пунктом 6.1.1. Договору на Орендаря покладено обов'язок перерахувати на рахунок Орендодавця протягом 2-х календарних днів з дня підписання Договору, завдаток за схоронність об'єкту оренди та майна Орендодавця, яке знаходиться в цьому об'єкті, в розмірі місячної орендної плати зазначеної у Додатку № 1 до Договору.

Як вбачається з матеріалів справи, на виконання умов Договору відповідач передав позивачу у тимчасове користування складське приміщення площею 712,5 м.кв., територію загального користування площею 31,7 м.кв., адміністративне приміщення площею 22,6 м.кв. та територію загального користування площею 4 м.кв., розташовані за адресою: АДРЕСА_1 на першому поверсі будівлі (літ. БТІ "Р").

12 березня 2016 року між сторонами укладено Додаткову угоду №3 до Договору, відповідно до якої строк дії Договору припинено з 13.03.2016.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначає, що на виконання умов Договору останній перерахував відповідачу завдаток в розмірі 21997,18 грн. Проте, після припинення дії Договору, відповідач всупереч п. 3.6. Договору, не повернув позивачу суму сплаченого ним завдатку.

Відповідно до частини 1 статті 283 Цивільного кодексу України за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності.

Частиною 1 статті 785 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі припинення договору найму наймач зобов'язаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі.

Згідно з частиною 1 статті 546 Цивільного кодексу України виконання зобов'язання може забезпечуватися, зокрема, завдатком.

Частиною 1 статті 570 Цивільного кодексу України передбачено, що завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов'язання і на забезпечення його виконання.

Відповідно до ч. 2 ст. 570 ЦК України, якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом.

Слід зазначити, що на відміну від завдатку аванс - це лише спосіб платежу, який не виконує забезпечувальної функції, а виконує функцію попередньої оплати.

Суттєва відмінність авансу від завдатку полягає в тому, що на аванс не покладено функцію забезпечувати взяте сторонами на себе зобов'язання незалежно від того, яка сторона відповідальна за невиконання зобов'язання, той, хто отримав аванс повинен його повернути. І якщо орендодавець отримав як аванс певну грошову суму, а договір не було виконано незалежно від того, з чиєї вини це трапилось і які обставини цьому перешкоджали, аванс у будь-якому випадку підлягає поверненню.

Статтею 571 Цивільного кодексу України передбачені правові наслідки порушення або припинення зобов'язання, забезпеченого завдатком, частиною 1 якої передбачено, якщо порушення зобов'язання сталося з вини боржника, завдаток залишається у кредитора.

Згідно з п. 9.1. Договору кожна зі сторін вправі в односторонньому порядку розірвати Договір за умови письмового попередження іншої сторони не менш ніж за 3 місяця до визначеної дати припинення дії Договору. В разі, якщо розірвання Договору ініціює Орендар у строк менший ніж три місяці, то завдаток орендарю не повертається.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач звернувся до відповідача з заявою від 25.02.2016 про розірвання Договору оренди з 04.03.2016.

Так, пунктом 3.6. Договору встановлено, що по закінченню строку дії Договору та в разі відсутності у Орендодавця претензій до Орендаря щодо здачі об'єкту, Орендодавець протягом 15 календарних днів повертає на поточний рахунок Орендаря сплачений завдаток, згідно з п. 6.1.1. Договору.

Доводи апелянта, що розірвання Договору відбулось за погодженням обох сторін, шляхом укладання Додаткової угоди №3, колегією суддів визнано безпідставними, оскільки з вищезазначеної заяви вбачається, що саме позивач за власною ініціативою запропонував розірвати Договір, та направив заяву, на підставі якої сторони уклали Додаткову угоду №3.

Пунктом 3.8.6. Додатку № 3 до Договору передбачено, що в разі наявності претензій у Орендодавця, що вказуються в Акті повернення об'єкту оренди, щодо повернення Орендарем об'єкту оренди, Орендар зобов'язаний усунути власними силами допущені порушення в п'ятиденний строк з моменту виявлення таких порушень. В разі не усунення порушень Орендарем в 5-денний строк, орендодавець залишає за собою право усунути такі порушення частиною сплаченого Орендарем завдатку (п. 6.1.1. Договору).

Відповідно до Акту №13 від 12.03.2016 повернення орендованого майна, складське приміщення площею 647 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1, розташоване на першому поверсі в будівлі (літ. БТІ "Р"), повернуто позивачем у неналежному технічному стані, а відповідач має претензії до позивача в обсязі, визначеному дефектними актами.

Згідно з актом №15 від 12.03.2016 повернення орендованого майна, адміністративне приміщення площею 22,6 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1, розташоване на першому поверсі в будівлі (літ. БТІ "Р"), повернуто позивачем у неналежному технічному стані і відповідачем має претензії до позивача в обсязі, визначеному дефектними актами.

Доказів вчинення позивачем дій, спрямованих на усунення виявлених порушень та приведення орендованого майна у належний технічний стан матеріали справи не містять.

При цьому колегія суддів звертає увагу, що дефектними актами, лише визначено які саме дефекти виявлено під час повернення майна, в той час як підставою для не повернення завдатку, в розумінні п. 3.6 Договору, є саме наявність у орендодавця претензій, що відображено в актах повернення майна №13 та №15.

Поряд з цим, місцевим господарським судом встановлено, що з метою приведення орендованого майна у належний стан 29.03.2016 між відповідачем (замовник) та ТОВ «Будівельний регіон» виконавець) укладено Договір № 26/16-ПР, згідно з яким виконавець зобов'язується в порядку та на умовах, визначених цим Договором, на свій ризик, власними силами, з використанням матеріалів замовника, провести роботи по ремонту та фарбуванню бетонної підлоги площею 840 м.кв. в будівлі, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1, літера БТІ "Р" на 1 поверсі.

Вартість робіт, згідно з договірною ціною (Додаток № 1 до Договору), становить 29387,92 грн., в т.ч. ПДВ 20% - 4897,99 грн., які оплачені відповідачем на підставі платіжного доручення № 1469 від 12.04.2016.

Крім того, як вбачається з матеріалів справи для виконання вищевказаних робіт відповідачем закуплено матеріали у ТОВ «БРУГ С» та ТОВ АДВЕНТ ІНВЕСТ» за видатковими накладними № Р-010402 від 01.04.2016 на суму 13762,24 грн. та № 1415 від 04.04.2016 р. на суму 29278,38 грн.

В той же час, визначення вартості ремонту та встановлення дефектів, які виявлено під час повернення майна, а також вини осіб у завданні зазначених дефектів не є предметом даного спору.

Враховуючи вищевикладене, та беручи до уваги, що Договір розірвано за ініціативи позивача, про що повідомлено відповідача в строк менш ніж три місяці, а також враховуючи наявність претензій щодо стану орендованого майна, колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду щодо відсутності підстав для повернення завдатку позивачу.

Статтями 33, 34, 43 ГПК України передбачено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Враховуючи вищевикладене, апеляційний господарський суд приходить до висновку, що рішення ухвалено відповідно до норм матеріального та процесуального права, в зв'язку з чим відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги Фізичної особи - підприємця ОСОБА_4 та скасування рішення Господарського суду міста Києва від 28.09.2016 по справі №910/13070/16.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 49, 99, 101 - 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1.Апеляційну скаргу Фізичної особи - підприємця ОСОБА_4 залишити без задоволення, а рішення Господарського суду міста Києва від 28.09.2016 по справі №910/13070/16 без змін.

2.Матеріали справи №910/13070/16 повернути до Господарського суду міста Києва.

3.Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого господарського суду України.

Головуючий суддя Л.Г. Сітайло

Судді С.А. Пашкіна

О.М. Баранець