РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.11.2016Справа №910/17766/16
Господарський суд міста Києва у складі головуючого судді Чинчин О.В., при секретарі судового засідання Бігмі Я.В., розглянув у відкритому судовому засіданні справу

за позовом Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1
до про Товариства з обмеженою відповідальністю «Українські новітні технології» стягнення заборгованості у розмірі 78 461 грн. 31 коп.
Представники:

від Позивача: не з'явились;

від Відповідача: не з'явились;

ОБСТАВИНИ СПРАВИ

Фізична особа - підприємець ОСОБА_1 (надалі також - «Позивач») звернулась до Господарського суду м. Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Українські новітні технології» (надалі також - «Відповідач») про стягнення заборгованості у розмірі 78 461 грн. 31 коп.

Позовні вимоги вмотивовано тим, що 01.09.2014 року між Фізичною особою - підприємцем ОСОБА_2, яка змінила прізвище на ОСОБА_1, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_2, (Орендар) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Українські новітні технології» (Суборендар) було укладено Договір суборенди нерухомого індивідуально визначеного майна №19, відповідно до умов якого Орендар передав, а Суборендар прийняв у строкове платне користування об'єкт суборенди (суборендоване майно), згідно з п.1.2 даного Договору, з метою його використання для розміщення телекомунікаційного та іншого обладнання, а також здійснення експлуатації та обслуговування такого обладнання за місцем його розташування. Як зазначає Позивач, Відповідач неналежним чином виконує свої зобов'язання щодо своєчасної та повної оплати орендних платежів за період з 21.11.2015 р. до 20.09.2016 р. Таким чином, в результаті неналежного виконання Відповідачем зобов'язань у останнього утворилась заборгованість по орендній платі у розмірі 70 600 грн. 00 коп. перед Позивачем. Крім того, враховуючи неналежне виконання Відповідачем умов договору, Позивач просить суд стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Українські новітні технології» 3% річних у розмірі 801 грн. 31 коп. та пеню у розмірі 7 060 грн. 00 коп.

Ухвалою Господарського суду м. Києва від 29.09.2016 року порушено провадження у справі № 910/17766/16, судове засідання призначено на 26.10.2016 року.

24.10.2016 року через загальний відділ діловодства суду (канцелярію) від Позивача надійшли документи на виконання вимог ухвали суду про порушення провадження по справі від 29.09.2016 року та клопотання про стягнення з Відповідача витрат на правову допомогу у розмірі 8 000 грн. 00 коп.

26.10.2016 року в судове засідання представники сторін не з'явились, про поважні причини неявки Суд не повідомили, про час і місце судового засідання були повідомлені належним чином. Представник відповідача вимоги ухвали суду про порушення провадження по справі від 29.09.2016 року не виконав.

Суд, ознайомившись з матеріалами справи, з метою повного та всебічного розгляду спору, прийшов до висновку - зобов'язати Відповідача надати докази на підтвердження оплати заборгованості за Договором №19 від 01.09.2014 року у розмірі 70 600,00 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 26.10.2016 року відкладено розгляд справи на 09.11.2016 року, у зв'язку з неявкою представників сторін в судове засідання, невиконанням вимог ухвали суду, витребуванням додаткових доказів по справі. Крім того, Ухвалою Господарського суду міста Києва від 26.10.2016 року повернуто без розгляду клопотання Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 про стягнення витрат на правову допомогу у розмірі 8 000 грн. 00 коп. на підставі п. 6 ч.1 ст. 63 Господарського процесуального кодексу України.

09.11.2016 року в судове засідання з'явився представник позивача. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, про поважні причини неявки Суд не повідомив, про час і місце судового засідання був повідомлений належним чином, вимоги ухвали не виконав.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 09.11.2016 року відкладено розгляд справи на 23.11.2016 року, у зв'язку з неявкою представника відповідача в судове засідання, невиконанням вимог ухвали суду.

14.11.2016 року через загальний відділ діловодства суду (канцелярію) від Позивача надійшло клопотання про стягнення з Відповідача витрат на правову допомогу у розмірі 8 000 грн. 00 коп., а також просив суд розглядати справу за відсутності уповноваженого представника Позивача.

В судове засідання 23 листопада 2016 року представники Сторін не з'явились, про поважні причини неявки суд не повідомили, про час та місце судового засідання були повідомлені належним чином, що підтверджується розпискою про відкладення справи в судовому засіданні 09.11.2016 року та відміткою про відправлення на Ухвалі Господарського суду міста Києва від 09.11.2016 року у справі № 910/17766/16, представник Відповідача вимоги ухвали суду про порушення провадження у справі не виконав. Представник Позивача надав клопотання про розгляд справи за відсутності уповноваженого представника Позивача, яке Судом розглянуто та задоволено.

За змістом пункту 32 інформаційного листа №01-08/530 від 29.09.2009р. Вищого господарського суду України «Про деякі питання, порушені у доповідних записках господарських судів України у першому півріччі 2009 року щодо застосування норм Господарського процесуального кодексу України», якщо відмітка про відправку, зроблена у встановленому порядку на першому примірникові процесуального документа, оформлена відповідним чином, вона, як правило, є підтвердженням розсилання процесуального документа сторонам та іншим особам, які брали участь у справі, а коли йдеться про ухвалу, де зазначається про час і місце судового засідання, - підтвердженням повідомлення про час і місце такого засідання.

Відповідно до інформації розміщеної на веб-сайті Міністерства юстиції України, місцезнаходженням Товариства з обмеженою відповідальністю «Українські новітні технології» є 01001, м.Київ, ВУЛИЦЯ ТРЬОХСВЯТИТЕЛЬСЬКА, будинок 5/1, ЛІТ.А.

Суд зазначає, що Ухвали Господарського суду міста Києва у справі № 910/17766/16 направлялись на адресу Товариства з обмеженою відповідальністю «Українські новітні технології», зазначену на веб-сайті Міністерства юстиції України.

Згідно з абзацем 3 пункту 3.9.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 р. №18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації -адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

Таким чином, Суд приходить до висновку, Позивач та Відповідач про час та місце судового засідання були повідомлені належним чином.

Суд, розглянувши клопотання Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 від 14.11.2016 року про стягнення з Відповідача витрат на правову допомогу у розмірі 8 000 грн. 00 коп., приймає його до розгляду.

Відповідно до статті 75 Господарського процесуального кодексу України, якщо відзив на позовну заяву і витребувані господарським судом документи не подано, справу може бути розглянуто за наявними в ній матеріалами.

Приймаючи до уваги, що Позивач та Відповідач були належним чином повідомлені про дату та час судового засідання, враховуючи, що матеріали справи містять достатньо документів для розгляду справи по суті, Суд вважає, що неявка в судове засідання представників Позивача та Відповідача не є перешкодою для прийняття Рішення у даній справі.

Відповідно до статті 82 Господарського процесуального кодексу України рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих сторонами.

В судовому засіданні 23 листопада 2016 року, на підставі статті 85 Господарського процесуального кодексу України, оголошено вступну та резолютивну частини Рішення.

Відповідно до статті 81-1 Господарського процесуального кодексу України, в судовому засіданні складено протокол.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ

01.09.2014 року між Фізичною особою - підприємцем ОСОБА_2, яка змінила прізвище на ОСОБА_1, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_2, (Орендар) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Українські новітні технології» (Суборендар) було укладено Договір суборенди нерухомого індивідуально визначеного майна №19, відповідно до умов якого Орендар передав, а Суборендар прийняв у строкове платне користування об'єкт суборенди (суборендоване майно), згідно з п.1.2 даного Договору, з метою його використання для розміщення телекомунікаційного та іншого обладнання, а також здійснення експлуатації та обслуговування такого обладнання за місцем його розташування.

Об'єкт суборенди згідно даного Договору загальною площею 5,0 кв.м., складається з майданчика площею 4,0 кв.м. на даху будинку для встановлення башти висотою 8 м та частини приміщення площею 1 кв.м. для розміщення шафи телекомунікаційного обладнання базової станції. Об'єкт суборенди знаходиться за адресою: АДРЕСА_2. Геофізичні координати: 50 N 22' 5".030 Е 36' 26" (п.п. 1.2, 1.3 Договору).

Згідно з п. 1.4 Договору, орендар є власником зазначеного майна на підставі Договору оренди № 01.09.2014 від 01.09.2014 р.

Пунктом 2.1 Договору визначено, що датою початку використання об'єкту суборенди суборендарем згідно з договором, є дата підписання сторонами акту прийому-передачі об'єкту суборенди, що з моменту його належного підписання сторонами є невід'ємною частиною договору. Обов'язок по складанню акту лежить на орендареві, акт підписується в двох екземплярах, по одному екземпляру для кожної зі сторін.

Відповідно до п. 5.2 Договору розмір суборендної плати за місяць, за погодженням сторін, складає 7060 грн. 00 коп.

Сума суборендної плати за поточний період сплачується суборендарем до 20 числа поточного місяця, в сумі вказаної в 5.2 договору, самостійно на підставі договору. Нарахування суборендної плати починається з моменту підписання сторонами Акту 1, згідно з договором. (п.п.5.3, 5.4 Договору)

У п.п.8.1, 8.2 Договору зазначено, що даний Договір набуває чинності з моменту його підписання обома сторонами та діє до 31.08.2015 року. У випадку, якщо жодна зі Сторін за один календарний місяць до закінчення строку дії даного Договору не виявить намір про його припинення, договір вважається продовженим на той же самий строк, але не більше ніж 3 роки з моменту підписання.

Пунктом 11.2 Договору передбачено, що за прострочення строків платежів згідно даного Договору Суборендар сплачує Орендареві пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожен день прострочення, але не більше 10% від суми заборгованості.

Як вбачається з матеріалів справи, на виконання умов Договору суборенди нерухомого індивідуально визначеного майна №19 від 01.09.2014 року Орендодавець передав, а Суборендар в свою чергу прийняв у строкове платне користування об'єкт суборенди, загальною площею 5,0 кв.м., що складається з майданчика площею 4,0 кв.м. на даху будинку для встановлення башти висотою 8 м та частини приміщення площею 1 кв.м. для розміщення шафи телекомунікаційного обладнання базової станції, та знаходиться за адресою: АДРЕСА_2, що підтверджується Актом прийому - передачі об'єкту суборенди від 01.09.2014 року.

Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги, Позивач зазначає, що Відповідач неналежним чином виконує свої зобов'язання щодо своєчасної та повної оплати орендних платежів за період з 21.11.2015 р. до 20.09.2016 р. Таким чином, в результаті неналежного виконання Відповідачем зобов'язань у останнього утворилась заборгованість по орендній платі у розмірі 70 600 грн. 00 коп. перед Позивачем. Крім того, враховуючи неналежне виконання Відповідачем умов договору, Позивач просить суд стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Українські новітні технології» 3% річних у розмірі 801 грн. 31 коп. та пеню у розмірі 7 060 грн. 00 коп.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та, враховуючи те, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, Суд вважає, що позовні вимоги Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Внаслідок укладення Договору суборенди нерухомого індивідуально визначеного майна №19 від 01.09.2014 року між сторонами згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України, виникли цивільні права та обов'язки.

Оскільки між сторонами по справі склалися господарські правовідносини, то до них слід застосовувати положення Господарського кодексу України як спеціального акту законодавства, що регулює правовідносини у господарській сфері.

Відповідно до абзацу 2 пункту 1 статті 193 Господарського кодексу України до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Згідно зі статтею 173 Господарського кодексу України, господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина 1 статті 627 Цивільного кодексу України).

Частиною 1 статті 628 Цивільного кодексу України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства

Відповідно до статті 629 Цивільного кодексу України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 525 Цивільного кодексу України).

Згідно зі статтею 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Частиною першою статті 193 Господарського кодексу України встановлено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов'язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином (частина 7 статті 193 Господарського кодексу України).

Як встановлено ч. 1 ст. 283 Господарського кодексу України за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності.

Згідно з ч. 6 ст. 283 Господарського кодексу України до відносин оренди застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 759 Цивільного кодексу України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язаний передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Частиною 5 ст. 762 Цивільного кодексу України визначено, що плата за користування майном вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено договором.

За користування майном з наймодавця справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму (ч.1 ст. 762 Цивільного кодексу України).

Статтею 286 Господарського кодексу України встановлено, що орендна плата - це фіксований платіж, який орендар сплачує орендодавцю незалежно від наслідків своєї господарської діяльності. Строки внесення орендної плати визначаються в договорі.

Згідно зі статтями 33, 34 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень; докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу; обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Обов'язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб'єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з'ясувати обставини, які мають значення для справи.

Як вбачається з матеріалів справи, на виконання умов Договору суборенди нерухомого індивідуально визначеного майна №19 від 01.09.2014 року Орендодавець передав, а Суборендар в свою чергу прийняв у строкове платне користування об'єкт суборенди, загальною площею 5,0 кв.м., що складається з майданчика площею 4,0 кв.м. на даху будинку для встановлення башти висотою 8 м та частини приміщення площею 1 кв.м. для розміщення шафи телекомунікаційного обладнання базової станції, та знаходиться за адресою: АДРЕСА_2, що підтверджується Актом прийому - передачі об'єкту суборенди від 01.09.2014 року, який оформлений належним чином та підписаний уповноваженими представниками сторін і скріплений печатками підприємств без зауважень та заперечень, в добровільному порядку.

Відповідно до п. 5.2 Договору розмір суборендної плати за місяць, за погодженням сторін, складає 7060 грн. 00 коп.

Сума суборендної плати за поточний період сплачується суборендарем до 20 числа поточного місяця, в сумі вказаної в 5.2 договору, самостійно на підставі договору. Нарахування суборендної плати починається з моменту підписання сторонами Акту 1, згідно з договором. (п.п.5.3, 5.4 Договору)

Таким чином, заборгованість Товариства з обмеженою відповідальністю «Українські новітні технології» перед Фізичною особою - підприємцем ОСОБА_1 за Договором суборенди нерухомого індивідуально визначеного майна №19 від 01.09.2014 року за період 21.11.2015 року до 20.09.2016 року становить 70 600 грн. 00 коп.

Однак, Суд звертає увагу на те, що до матеріалів справи не було додано належних та допустимих доказів відповідно до статей 33, 34, 36 Господарського процесуального кодексу України на підтвердження сплати Відповідачем заборгованості перед Фізичною особою - підприємцем ОСОБА_1 по орендній платі у розмірі 70 600 грн. 00 коп.

Отже, Суд зазначає, що Відповідач, в порушення вищезазначених норм Цивільного кодексу України та умов Договору, не здійснив оплату по орендній платі в повному обсязі, тобто не виконав свої зобов'язання належним чином, а тому позовні вимоги щодо стягнення заборгованості по орендній платі у розмірі 70 600 грн. 00 коп. є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

При зверненні до суду Позивач просив стягнути з Відповідача 3% річних за загальний період прострочки з 21.12.2015 року до 20.09.2016 року у розмірі 801 грн. 31 коп.

Пунктом 2 ст. 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитору зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Сплата трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом) не має характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові. (п.4.1 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» №14 від 17.12.2013 року).

Суд, перевіривши розрахунок 3% річних, як плати за користування чужими грошовими коштами за період прострочки Відповідачем оплати по орендній платі за загальний період прострочки з 21.12.2015 р. до 20.09.2016 р. у розмірі 801 грн. 31 коп. вважає, що ця частина позовних вимог підлягає частковому задоволенню у зв'язку невірним розрахунком Позивача. Так, Позивачем не враховано, що якщо останній день строку припадає на вихідний, святковий або інший неробочий день, що визначений відповідно до закону у місці вчинення певної дії, днем закінчення строку є перший за ним робочий день (ч.5 ст. 254 Цивільного кодексу України). Таким чином, до стягнення з Відповідача на користь Позивача підлягає 3% річних у розмірі 782 грн. 21 коп., як плати за користування чужими грошовими коштами в період прострочки виконання Відповідачем його грошового зобов'язання за загальний період з 22.12.2015 року до 20.09.2016 року.

Позивач також просив стягнути з Відповідача на його користь пеню по орендній платі за загальний період прострочки з 21.12.2015 р. до 20.09.2016 р. у розмірі 7 060 грн. 00 коп.

Згідно з приписами ст. ст. 216 - 218 Господарського кодексу України, учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за порушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій. Господарськими санкціями визнаються заходи впливу на правопорушника у сфері господарювання, в результаті застосування яких для нього настають несприятливі економічні та/або правові наслідки. Господарські санкції застосовуються в установленому законом порядку за ініціативою учасників господарських відносин. Підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Статтями 1, 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» від 22.11.96 р. № 543-96-ВР (з змінами), платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочення платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Відповідно до частини 6 статті 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

При цьому, щодо пені за порушення грошових зобов'язань застосовується припис частини шостої статті 232 ГК України. Даним приписом передбачено не позовну давність, а період часу, за який нараховується пеня і який не повинен перевищувати шести місяців від дня, коли відповідне зобов'язання мало бути виконане; законом або укладеним сторонами договором може бути передбачено більшу або меншу тривалість цього періоду. Його перебіг починається з дня, наступного за останнім днем, у який зобов'язання мало бути виконане, і початок такого перебігу не може бути змінений за згодою сторін. (п.2.5 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов»язань» №14 від 17.12.2013 року)

Пунктом 11.2 Договору передбачено, що за прострочення строків платежів згідно даного Договору Суборендар сплачує Орендареві пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожен день прострочення, але не більше 10% від суми заборгованості.

Суд, перевіривши розрахунок пені, у зв»язку з неналежним виконанням умов Договору, за загальний період прострочки виконання Відповідачем його договірного грошового зобов'язання за період з 21.12.2015 р. до 20.09.2016 р. у розмірі 7 060 грн. 00 коп. вважає, що ця частина позовних вимог підлягає задоволенню у повному обсязі у розмірі 10% від суми заборгованості, оскільки сума пені у розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожен день прострочення перевищує встановлений Договором максимальний розмір пені. За таких підстав, з Відповідача на користь Позивача підлягає стягненню пеня за загальний період прострочення з 22.12.2015 р. до 20.09.2016 р. у розмірі 7 060 грн. 00 коп., оскільки Позивачем не враховано, що якщо останній день строку припадає на вихідний, святковий або інший неробочий день, що визначений відповідно до закону у місці вчинення певної дії, днем закінчення строку є перший за ним робочий день (ч.5 ст. 254 Цивільного кодексу України).

Позивачем також заявлено про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Українські новітні технології» витрат на правову допомогу в розмірі 8000 грн. 00 коп. з урахуванням клопотання від 14.11.2016 року, яке прийнято Судом до розгляду.

Відповідно до ст. 44 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору, сум, що підлягають сплаті за проведення судової експертизи, призначеної господарським судом, витрат, пов'язаних з оглядом та дослідженням речових доказів у місці їх знаходження, оплати послуг перекладача, адвоката та інших витрат, пов'язаних з розглядом справи.

Витрати позивачів та відповідачів, третіх осіб, пов'язані з оплатою ними послуг адвокатів, адвокатських бюро, колегій, фірм, контор та інших адвокатських об'єднань з надання правової допомоги щодо ведення справи в господарському суді, розподіляються між сторонами на загальних підставах, визначених частиною п'ятою статті 49 ГПК. Відшкодування цих витрат здійснюється господарським судом шляхом зазначення про це у рішенні, ухвалі, постанові за наявності документального підтвердження витрат, як-от угоди про надання послуг щодо ведення справи у суді та/або належно оформленої довіреності, виданої стороною представникові її інтересів у суді, платіжного доручення або іншого документа, який підтверджує сплату відповідних послуг, а також копії свідоцтва адвоката, який представляв інтереси відповідної сторони, або оригінала ордеру адвоката, виданого відповідним адвокатським об'єднанням, з доданням до нього витягу з договору, в якому зазначаються повноваження адвоката як представника або обмеження його прав на вчинення окремих процесуальних дій.

У разі неподання відповідних документів у господарського суду відсутні підстави для покладення на іншу сторону зазначених сум. За змістом частини третьої статті 48 та частини п'ятої статті 49 ГПК у їх сукупності можливе покладення на сторони у справі як судових витрат тільки тих сум, які були сплачені стороною за отримання послуг саме адвоката (у розумінні пункту 1 статті 1 та частини першої статті 6 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність"), а не будь-якої особи, яка надавала правову допомогу стороні у справі. (п.6.3 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України №7 від 21.02.2013 року «Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України»).

Як вбачається з матеріалів справи, 21.09.2016 року між адвокатом Баховським Михайлом Михайловичем (Адвокат) та Фізичною особою - підприємцем ОСОБА_1 (Довіритель) було укладено Договір про надання правової допомоги, за змістом якого Довіритель уповноважив адвоката представляти інтереси в судах з усіма правами, наданими позивачу.

Судом встановлено, що на виконання умов Договору про надання правової допомоги від 21.09.2016 року Адвокатом були надані послуги, а Позивачем в свою чергу були прийняті надані послуги у справі за позовом Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Українські новітні технології» про стягнення заборгованості за Договором №19 від 01.09.2014 року, що підтверджується Актом прийому - передачі від 18.10.2016 року, а також Позивачем було сплачено за надані послуги грошові кошти у розмірі 8000 грн. 00 коп., що підтверджується квитанцією до прибуткового касового ордеру від 18.10.2016 року.

При цьому, як вбачається з Акту прийому - передачі від 18.10.2016 року, 8000 грн. 00 коп. було сплачено за виготовлення адвокатом Баховським Михайлом Михайловичем позову, клопотань, участь в судових засіданнях в якості представника позивача, надання правової допомоги, усних консультацій.

Суд звертає увагу, що витрачений адвокатом Баховським Михайлом Михайловичем час є явно завищеним та неспіврозмірним зі складністю даної справи. Також, Суд зазначає, що розрахунок 3% річних та пені, здійснений адвокатом є невірним, оскільки останнім при здійсненні даних розрахунків не були враховані приписи чинного Цивільного кодексу України, Господарського кодексу України та Постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» №14 від 17.12.2013 року. Також, як вбачається з протоколів судового засідання по справі №910/17766/16 у судові засідання призначені на 26.10.2016 року, 09.11.2016 року, 23.11.2016 року адвокат Баховський Михайло Михайлович не з'явився.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, господарський суд має враховувати, що розмір відшкодування названих витрат, крім судового збору, не повинен бути неспіврозмірним, тобто явно завищеним. За таких обставин, Суд з урахуванням обставин конкретної справи, зокрема, ціни позову може обмежити цей розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для даної справи.

При цьому, у визначенні розумно необхідного розміру сум, які підлягають сплаті за послуги адвоката, можуть братися до уваги, зокрема: встановлені нормативно-правовими актами норми видатків на службові відрядження (якщо їх установлено); вартість економних транспортних послуг; час, який міг би витратити на підготовку матеріалів кваліфікований фахівець; вартість оплати відповідних послуг адвокатів, яка склалася в країні або в регіоні; наявні відомості органів статистики або інших органів про ціни на ринку юридичних послуг; тривалість розгляду і складність справи тощо. Докази, які підтверджують розумність витрат на оплату послуг адвоката, повинна надавати сторона, що вимагає відшкодування таких витрат.

В даному випадку Суд дійшов висновку про те, що вимоги Позивача про стягнення з Відповідача витрат на правову допомогу (послуг адвоката) з урахуванням обставин справи, категорії спору, рівня його складності, тривалості розгляду справи, витраченого часу на підготовку документів й позову, здійсненого розрахунку 3% річних, пені, часткового задоволення позову є співрозмірними та підлягають задоволенню частково у розмірі 1500 грн. 00 коп.

Таким чином, з Товариства з обмеженою відповідальністю «Українські новітні технології» на користь Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 підлягає стягненню заборгованість у розмірі 70 600 грн. 00 коп., 3% річних у розмірі 782 грн. 21 коп., пеня у розмірі 7 060 грн. 00 коп. та витрати на правову допомогу у розмірі 1 500 грн. 00 коп.

Відповідно до статті 49 Господарського процесуального кодексу України судові витрати покладаються на сторони пропорційно задоволеним позовним вимогам.

На підставі викладеного, керуючись статтями 32, 33,36, 43, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ

1. Позов Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 - задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Українські новітні технології» (01001, м.Київ, ВУЛИЦЯ ТРЬОХСВЯТИТЕЛЬСЬКА, будинок 5/1,ЛІТ.А, Ідентифікаційний код юридичної особи 30753866) на користь Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 (02183, АДРЕСА_1, Ідентифікаційний номер НОМЕР_1) заборгованість у розмірі 70 600 (сімдесят тисяч шістсот) грн. 00 коп., 3% річних у розмірі 782 (сімсот вісімдесят дві) грн. 21 (двадцять одна) коп., пеню у розмірі 7 060 (сім тисяч шістдесят) грн. 00 коп., судовий збір у розмірі 1 377 (одна тисяча триста сімдесят сім) грн. 67 (шістдесят сім) коп. та витрати на правову допомогу у розмірі 1 500 (одна тисяча п'ятсот) грн. 00 коп.

3. В іншій частині позову - відмовити.

4. Видати наказ після набрання судовим рішенням законної сили.

5. Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Дата складання та підписання повного тексту рішення: 24 листопада 2016 року.

Суддя О.В. Чинчин