ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"09" листопада 2016 р. Справа № 922/1797/16

Колегія суддів у складі:

головуючий суддя Ільїн О.В., суддя Тихий П.В., суддя Хачатрян В.С.

при секретарі Довбиш А.Ю.

за участю представників сторін:

позивач ОСОБА_1;

відповідач не зявився

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу відповідача (вх. №2485Х/1-35) на рішення господарського суду Харківської області від 18 серпня 2016 року по справі

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Харківгаз Збут, м. Харків

до Територіального управління державної судової адміністрації в Харківській області, м. Харків

про стягнення коштів в розмірі 943825,66 грн, -

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням господарського суду Харківської області від 18 серпня 2016 року по справі (суддя Суслова В.В.) стягнуто з Територіального управління державної судової адміністрації в Харківській області на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Харківгаз Збут заборгованість за договором №11410Q7T6XSB016 від 29.01.2016 року на постачання природного газу для потреб не побутових споживачів в сумі 778746,77 грн сума основного боргу, 5230,83 грн 3% річних за період з 11.02.2016 року по 30.05.2016 року включно, 71670,34 грн пені за період з 11.02.2016 року по 30.05.2016 року включно, 30302,64 грн інфляційних витрат за період з лютого по квітень 2016 року, 57875,08 грн штрафу за перевищення обсягу постачання газу та судовий збір в розмірі 14157,38 грн.

Відповідач з рішенням суду не погодився, звернувся до апеляційного суду зі скаргою, в якій, посилаючись на незаконність рішення суду та порушення норм матеріального права, просить його скасувати частково, прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позову стосовно стягнення 3% річних за період з 11.02.2016 року по 30.05.2016 року включно, 71670,34 грн пені за період з 11.02.2016 року по 30.05.2016 року включно, 30302,64 грн інфляційних витрат за період з лютого по квітень 2016 року, 57875,08 грн штрафу за перевищення обсягу постачання газу та судовий збір в розмірі 14157,38 грн.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Будучи належним чином повідомленим про дату і місце судового розгляду, відповідач у судове засідання не зявився, через канцелярію суду надав заяву про відкладення розгляду справи у звязку з необхідністю належної підготовки до судового засідання.

Статтею 77 зазначеного Кодексу України передбачено, що господарський суд відкладає в межах строків, встановлених ст.69 цього Кодексу розгляд справи, коли за якихось обставин спір не може бути вирішено в даному засіданні.

Відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Згідно із пунктом 3.9.2 Постанови № 18 від 26.12.2011 Пленуму Вищого господарського суду України Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Одночасно, застосовуючи положення Господарського процесуального кодексу України та Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини при розгляді справи колегія суддів зазначає, що частина 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку, який кореспондується з обовязком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (пункт 35 рішення від 07.07.1989 Європейського суду з прав людини у справі Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії (Alimentaria Sanders S.A. v. Spain).

За висновками суду апеляційної інстанції, незважаючи на те, що відповідач свого представника у судове засідання не направив, у відповідності до вимог статті 75 Господарського процесуального кодексу України справа може бути розглянута за наявними у ній документами, а неявка відповідача не перешкоджає вирішенню справи по суті.

Перевіривши повноту встановлених судом першої інстанції обставин справи та докази на їх підтвердження, їх юридичну силу та доводи апеляційної скарги в межах вимог, передбачених статтею 101 Господарського процесуального кодексу України, дослідивши правильність застосування господарським судом норм матеріального та процесуального права, колегія суддів встановила наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, 29.01.2016 року між Товариством з обмеженою відповідальністю ХАРКІВГАЗ ЗБУТ (позивач, постачальник) та Територіальним управлінням державної судової адміністрації України у Харківській області (відповідач, споживач) було укладено договір на постачання природного газу для потреб непобутових споживачів № 11410Q7T6XSB016 (надалі - договір), за яким постачальник зобов'язується передати у власність споживачу у 2016 року природний газ, а споживач зобов'язується прийняти та оплатити вартість газу у розмірах, строки та порядку, що визначені договором.

Пунктом 1.2 договору сторони визначили річний плановий обсяг постачання газу - до 26,02 тис.куб.м., а пунктом 1.3 цього ж договору - планові обсяги постачання газу по місяцях.

Згідно з п. 1.5 договору передача газу за цим договором здійснюється на межах балансової належності об'єктів споживача відповідно до актів розмежування ділянок обслуговування (далі - пункти призначення).

Пунктом 2.9.2 договору сторони узгодили, що визначення (звіряння) фактичного обсягу поставленого (спожитого) природного газу між сторонами здійснюється в наступному порядку: на підставі отриманих від споживача даних та/або даних оператора ГРМ постачальник протягом трьох робочих днів готує два примірники акта приймання-передачі природного газу за розрахунковий період, підписаних уповноваженим представником постачальника.

Згідно з п. 2.9.3 договору споживач протягом двох днів з дати одержання акта приймання-передачі газу зобов'язується повернути постачальнику один примірник оригіналу акта приймання-передачі газу, підписаний уповноваженим представником споживача та скріплений печаткою споживача, або надати в письмовій формі мотивовану та обґрунтовану відмову від підписання акта приймання-передачі газу.

Відповідно до п. 3.2 вказаного договору ціна газу становить 6405,20 грн. за 1000 куб.м., крім того ПДВ 1281,04 грн., всього з ПДВ 7686,24 грн.

Пунктом 3.6 договору сторони узгодили, що загальна сума договору складається із місячних сум вартості газу поставленого споживачеві за даним договором та складає 199995,96 грн.

Згідно з п. 4.2. договору оплата газу здійснюється споживачем шляхом перерахування грошових коштів на банківський рахунок постачальника в наступному порядку:

- 4.2.1. 100% місячної вартості запланованого обсягу газу сплачується до 25 числа місяця, що передує місяцю постачання. Споживач самостійно розраховує суму платежу, виходячи з ціни газу на наступний розрахунковий період та відповідної величини договірного обсягу газу заявленого на наступний розрахунковий період. У разі відсутності інформації про ціну газу на наступний розрахунковий період до дати здійснення оплати споживач розраховує суму платежу за ціною, що діяла у попередньому місяці.

Відповідно до п. 4.2.3 договору остаточний розрахунок по оплаті місячної вартості газу (п. 3.6 договору) здійснюється до 10 числа місяця, наступного за місяцем постачання газу.

Згідно п. 4.3 договору датою оплати (здійснення розрахунку) є дата зарахування коштів на банківський рахунок постачальника.

Договірні зобов'язання позивачем виконано в повному обсязі та надано відповідачу послуги з постачання природного газу у кількості:

- Січень 2016 р. - 40,533 тис.м.куб. на загальну суму 311 546,36 грн.;

- Лютий 2016 р. - 30,03 тис.м.куб. на загальну суму 230 817,79 грн.;

- Березень 2016 р. - 26,55 тис.м.куб на загальну суму 204 069,67 грн.;

- Квітень 2016 р. - 4,204 тис.м.куб на загальну суму 32 312,95 грн.

Відповідно до п.п. 2.9.2., 2.9.3. Договору послуги з постачання природного газу документально оформлюються підписаним сторонами актом приймання - передачі природного газу.

На виконання вимог п. 2.9.1. Договору між ПАТ Харківгаз та відповідачем були оформлені акти про фактичний обсяг розподіленого природного газу у період з січня по квітень 2016 року, які було надіслано листом ПАТ Харківгаз № 2548 від 26.05.2016 року та копії технічних актів приймання-передачі природного газу у січні-квітні 2016 року.

Тобто, факт надання позивачем та отримання відповідачем послуг з постачання газу в заявленому періоді підтверджується актами приймання - передачі природного газу.

В той же час, порушуючи умови п. 2.9.1. договору, відповідач акти приймання - передачі природного газу, які було оформлено ТОВ "Харківгаз Збут", не підписав, у зв'язку з чим позивач повторно направив відповідачу супроводжувальним листом № 1226 акти приймання-передачі природного газу до договору на постачання природного газу від 29.01.2016 р., від 31.01.2016 р., від 29.02.2016 р.; від 31.03.2016 р.

У відповідь на даний лист Територіальне управління державної судової адміністрації України у Харківській області, підтвердило споживання природного газу та відмовило ТОВ ХАРКІВГАЗ ЗБУТ у підписанні актів приймання - передачі, посилаючись на відсутність правових підстав для здійснення оплати заборгованості у сумі 746 433,82 грн. за січень - березень 2016 р., так як оплата вартості спожитого природного газу здійснюється в межах договірних зобовязань, зокрема, суми визначеної у договорі складає 199 995,96 грн.

Задовольняючи позовні вимоги, господарський суд виходив з наступного.

Стаття 11 Цивільного кодексу України вказує, що цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки, й серед підстав виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, передбачає договори та інші правочини.

Як зазначено в ст. 174 Господарського кодексу України, господарські зобов'язання можуть виникати, зокрема, із господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Згідно з ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з ст. 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Стаття 629 Цивільного кодексу України встановлює обов'язковість договору для виконання сторонами.

Частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу України передбачено, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Зважаючи на викладене, місцевий суд дійшов обґрунтованого висновку, на думку судової колегії, про те, що вимога позивача про стягнення з відповідача 778746,77 грн. суми основного боргу є такою, що підлягає задоволенню.

Стосовно стягнення з відповідача за період з 11 лютого по 30 травня 2016 року: 5230,83 грн. - 3% річних, 71670,34 грн. - пені, 30302,64 грн. - інфляційних витрат, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно зі ст.ст. 610, 611 Цивільного кодексу України, порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання), а у разі порушення зобовязання, настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Згідно з ч.1 ст. 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Частинами 1, 3 ст. 202 Господарського кодексу України передбачено, що господарське зобовязання припиняється, між іншим, виконанням, проведеним належним чином. До відносин щодо припинення господарських зобовязань застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Підстави припинення зобовязання передбачені ст.ст. 202-205 Господарського кодексу України, ст. ст. 599-601, 604-609 Цивільного кодексу України, зокрема за ст. 599 Цивільного кодексу України зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Отже, виконання своїх зобов'язань за договором, яке виконано боржником з порушенням строків, не припиняє зобовязальних правовідносин сторін договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобовязання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України, на які заборгованість за грошовим зобов'язанням підвищена в порядку індексації, а також процентів річних від простроченої суми за невиконання грошового зобов'язання, зокрема, за період прострочення платежу.

Статтею 625 Цивільного кодексу України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (ч. 2 ст.625 ЦК України).

Тобто, наслідки прострочення боржником грошового зобовязання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та 3% річних не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінених грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника та незалежно від сплати ним неустойки (пені) за порушення виконання зобовязання.

Відповідно до статті 549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Частиною 2 статті 343 Господарського кодексу України визначено, що пеня за прострочку платежу встановлюється за згодою сторін господарських договорів, але її розмір не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України. Відповідно до частини 6 статті 232 Господарського кодексу України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено договором або законом, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Пунктом 6.2.1 договору сторони визначили, що у разі порушення споживачем строків оплати, передбачених розділом 4 договору, споживач сплачує постачальнику пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу, за кожен день прострочення платежу.

Отже, колегія суддів підтримує висновок суду попередньої інстанції, що вимоги про стягнення з відповідача за період з 11 лютого по 30 травня 2016 року: 5230,83 грн. - 3% річних, 71670,34 грн. - пені та 30302,64 грн. - інфляційних витрат за період з березня по квітень 2016 року є законними та обґрунтованими.

Окрім того, позивачем заявлено до стягнення штраф за перевищення обсягу постачання газу у розмірі 57875,08 грн.

Відповідно до п. 6.2.3. договору якщо за підсумками розрахункового періоду фактичний обсяг поставленого споживачеві газу буде перевищувати підтверджений обсяг на цей період (за умови, що підтверджений обсяг відповідав замовленому споживачем), споживач сплачує постачальнику штраф за перевищення обсягу постачання газу, розраховується за формулою: В = (Уф - Уп) х Ц х К.

ТОВ ХАРКІВГАЗ ЗБУТ відповідно до формули здійснило розрахунок штрафу перевищення обсягу постачання газу, а саме: (101,317 тис.куб.м. (Vф) - 26,02 тис.куб.м. (Vп) 7 686Д4 грн. х 0,1, тобто, сума якого складає: 57 875,08 грн.

Оскільки, даний розрахунок не суперечить умовам договору, нарахований правильно, позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню.

Зважаючи на викладене, колегія суддів зазначає, що вимоги позивача про стягнення з відповідача загальної суми заборгованості в розмірі 943825,66 грн. ( з яких: 778746,77 грн. - сума основного боргу, 5230,83 грн. - 3% річних за період з 11 лютого 2016 року по 30 травня 2016 року включно, 71670,34 грн. - пені за період з 11 лютого 2016 року по 30 травня 2016 року включно, 30302,64 грн. - інфляційних витрат, 57875,08 грн. - штрафу за перевищення обсягу постачання газу,) є такими, що та підтверджені матеріалами справи та підлягають задоволенню.

На підставі наведеного, колегія суддів вважає, що доводи, викладені в апеляційній скарзі відповідача, не спростовують висновків суду першої інстанції, тому скарга не може бути задоволена.

Враховуючи викладене та керуючись ст. ст. 99, 101, 102, п. 1 ст. 103, ст. 105 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу відповідача залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Харківської області від 18 серпня 2016 року по справі №922/1797/16 залишити без змін.

Повний текст постанови підписаний 14.11.2016 року.

Головуючий суддя Ільїн О.В.

Суддя Тихий П.В.

Суддя Хачатрян В.С.