УХВАЛА
22.11.2016Справа № 910/16884/16

Господарський суд міста Києва у складі судді Курдельчука І.Д., за участю секретаря судового засідання Нечай О.Н., розглядаючи у відкритому судовому засіданні
справу № 910/16884/16
за позовом товариства з додатковою відповідальністю Експрес Страхування, м. Київ,
до Міністерства оборони України, м. Київ,
треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача: ОСОБА_1 , с. Дівички-1, і військова частина НОМЕР_1 , с. Дівички,
про стягнення 48 172,12 грн.,

за участю представників:
позивача Шуплякова С.Б. (довіреність від 23.05.2016 № 206/16);
відповідача Чунаков Р.В. (довіреність від 05.01.2016 № 220/10/д);
третьої особи-1 не з`явилися;
третьої особи-2 Влащенко О.А. (довіреність від 03.1.02016 № 2443),

ВСТАНОВИВ:

У провадженні Господарського суду міста Києва перебуває справа № 910/16884/16 за позовом товариства з додатковою відповідальністю Експрес Страхування до Міністерства оборони України, за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача: ОСОБА_1 та військової частини НОМЕР_1 , про відшкодування шкоди в порядку регресу у сумі 48 172,12 грн.
Представник третьої особи-1 у судове засідання 22.11.2016 не з`явився, про час та місце проведення був повідомлений належним чином.
У судовому засіданні 22.11.2016 представник позивача заперечив проти задоволення клопотання третьої особи-1 про призначення судової експертизи; представники відповідача і третьої особи-2 не заперечували; суд відмовив у задоволенні клопотання з наступних підстав.
Частиною першою статті 41 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) передбачено, що для роз`яснення питань, що виникають при вирішенні господарського спору і потребують спеціальних знань, господарський суд призначає судову експертизу.
Третьою особою-1 не доведено та необґрунтовано необхідність призначення судової експертизи.
Також, представники позивача і відповідача заявили клопотання про долучення документів до матеріалів справи, які судом задоволені.
Представник позивача заявив усне клопотання про залучення до участі у справі іншого відповідача, а саме військову частину НОМЕР_1 .
Суд, заслухавши пояснення представників учасників судового процесу, дійшов висновку про необхідність залучення до участі у справі іншого відповідача військову частину НОМЕР_1 , виходячи з такого.
Відповідно до частин першої та четвертої статті 24 ГПК України господарський суд за наявністю достатніх підстав має право до прийняття рішення залучити за клопотанням сторони або за своєю ініціативою до участі у справі іншого відповідача.
Про залучення іншого відповідача чи заміну неналежного відповідача виноситься ухвала, і розгляд справи починається заново.
Судом встановлено, що на момент скоєння дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_1 проходи в службу на посаді водія-еклектрика військової частини НОМЕР_1 , що підтверджується, зокрема, постановою Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 31.05.2016 зі справи № 373/815/16-п, а транспортний засіб є власністю цієї військової частини.
Частиною першою статті 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.
Таким чином, наявні достатні підстави для залучення до участі у справі іншого відповідача - військової частини НОМЕР_1 .
Водночас, враховуючи, що про відшкодування пред`явлений позов до держаних органів, зокрема МО України, а гр. ОСОБА_1 є вйськовослужбовцем, і з урахуванням можливого виникнення регресного характеру правовідносин між ними, господарський суд вважає за необхідне зазначити про спеціальний порядок матеріальної відповідальності військовослужбовців за шкоду, заподіяну державі.
Відповідно до Конституції України, статутів Збройних сил України, інших нормативно-правових актів військовослужбовці та призвані на збори військовозобов`язані мають зберігати довірене їм озброєння, техніку та інше військове майно, вживати заходів щодо запобігання шкоди.
Особи, винні в заподіянні шкоди, несуть матеріальну відповідальність згідно з Положенням про матеріальну відповідальність військовослужбовців за шкоду, заподіяну державі, затвердженим Постановою Верховної Ради України від 23.06.95 р. № 243/95-ВР. Постанову оголошено наказом Міністра оборони України від 14.08.95 р. № 201.
Таким чином, Положенням визначено підстави і порядок притягнення до матеріальної відповідальності військовослужбовців, винних у заподіянні шкоди державі під час виконання ними службових обов`язків, передбачених актами законодавства, статутами Збройних сил України, порадниками, інструкціями, іншими нормативними актами.
Пунктом 2 Положення про матеріальну відповідальність військовослужбовців за шкоду, заподіяну державі, передбачено, що відшкодуванню підлягає пряма дійсна шкода, заподіяна розкраданням, пошкодженням, втратою чи незаконним використанням військового майна, погіршенням або зниженням його цінності, що спричинило додаткові витрати для військових частин, установ, організацій, підприємств та військово-навчальних закладів для відновлення, придбання майна чи інших матеріальних цінностей або надлишкові витрати.
Військовослужбовці несуть матеріальну відповідальність за наявності:
а) заподіяння прямої дійсної шкоди;
б) протиправної їхньої поведінки;
в) причинного зв`язку між протиправною поведінкою і настанням шкоди;
г) вини в заподіянні шкоди.
Особи, діями яких заподіяно шкоду, можуть добровільно відшкодувати її вартість чи відновити пошкоджене майно.
Відшкодування шкоди натуральним рівноцінним майном не допускається в разі втрати чи пошкодження зброї, боєприпасів, спеціальної техніки тощо, які не можуть перебувати у власності громадян.
Залежно від того, навмисно чи необережно заподіяно шкоду, а також з урахуванням суспільної небезпечності дії (бездіяльності) винної особи та обставин, за яких заподіяно шкоду, і вартості майна, до військовослужбовців застосовується повна або обмежена матеріальна відповідальність.
Слід зазначити, що військовослужбовці за шкоду, заподіяну недбалим виконанням службових обов`язків, несуть матеріальну відповідальність у розмірі заподіяної шкоди, але не більш як місячне грошове забезпечення.
За пошкодження, псування або втрату через необережність майна, виданого військовослужбовцям в особисте користування, вони несуть матеріальну відповідальність у розмірі заподіяної з їхньої вини шкоди, але не більш як тримісячне грошове забезпечення.
Втім, є випадки, коли військовослужбовець звільняється від матеріальної відповідальності:
а) якщо заподіяна шкода є наслідком подій непереборної сили;
б) якщо не встановлено винної особи;
в) у разі смерті винної особи;
г) якщо шкоду заподіяно внаслідок виконання наказу старшого начальника або виправданого в конкретних умовах службового ризику чи правомірних дій.
За фактом заподіяної шкоди командир військової частини призначає розслідування. За результатами якого видається наказ про списання суми заподіяної шкоди (однак є максимальні розміри).
Військовослужбовці та призвані на збори військовозобов`язані, які притягаються до матеріальної відповідальності, ознайомлюються з матеріалами розслідування, про що у висновках робиться відповідний запис. Вони мають право подавати свої заперечення та клопотання на ім`я командира (начальника) військової частини.
Командир (начальник) військової частини після розгляду матеріалів розслідування зобов`язаний особисто провести бесіду з військовослужбовцем або призваним на збори військовозобов`язаним, який притягається до матеріальної відповідальності. Якщо вину військовослужбовця або призваного на збори військовозобов`язаного повністю доведено, командир (начальник) військової частини не пізніш як у місячний термін з дня закінчення розслідування видає наказ про притягнення до матеріальної відповідальності винної особи з зазначенням розміру суми, що підлягає стягненню.
Наказ доводиться до відома винної особи (винних осіб) під розписку. Наказ може бути оскаржено вищому командиру (начальнику) в порядку, встановленому Дисциплінарним статутом Збройних Сил України.
Якщо військовослужбовець або призваний на збори військовозобов`язаний не згоден з рішенням вищого за підлеглістю командира (начальника), він відповідно до частини п`ятої статті 5 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" має право оскаржити таке рішення в судовому порядку. У разі скасування наказу утримані суми повертаються.
Враховуючи викладене та керуючись статтями 24, 77, 86 ГПК України, Господарський суд міста Києва

УХВАЛИВ:

1. Відкласти розгляд справи на 29.11.16 о 16:10 год.; судове засідання відбудеться в приміщенні Господарського суду міста Києва за адресою: 01030, м. Київ, вул. Б. Хмельницького, 44-Б, зал судових засідань №1 (корпус Б).
2. Залучити до участі у справі як іншого відповідача військову частину (08456, Київська область, Переяслав-Хмельницький район, с. Дівички; ідентифікаційний код: 26615319).
3. Зобов`язати:
3.1. Учасників процесу:
- направити у судове засідання своїх повноважних представників, повноваження яких повинні бути оформлені відповідно до приписів статті 28 ГПК України; документи на підтвердження повноважень таких представників подати суду;
3.2. Відповідача (Військову частину НОМЕР_1 ):
- подати письмовий відзив на позов з наданням доказів, що підтверджують викладені в ньому обставини; забезпечити надіслання позивачу копії відзиву в порядку, передбаченому статтею 59 ГПК України.
4. Звернути увагу учасників процесу на необхідність дотримання ними вимог статей 22, 33, 34 та частини четвертої статті 74 ГПК України та на встановлений статтею 69 ГПК України строк вирішення спору.
5. Попередити учасників процесу, що при ухиленні від вчинення дій, покладених судом на сторони, до останніх можуть бути застосовані санкції, передбачені пунктом 5 статті 83 ГПК України.
6. Копію ухвали надіслати учасникам процесу, що не були присутні у судовому засіданні, відповідно до статті 87 ГПК України.

Відповідно до частини другої статті 45 ГПК України невиконання вимог ухвал господарських судів тягне відповідальність, встановлену цим Кодексом та іншими законами України.

Суддя І.Д.Курдельчук