ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" листопада 2016 р. Справа №922/312/16

Колегія суддів у складі:

головуючий суддя Гетьман Р.А., суддя Пелипенко Н.М., суддя Россолов В.В.,

при секретарі судового засідання Деппа-Крівіч А.О.,

позивача не з'явився,

відповідача ОСОБА_1, за довіреністю б/н від 01.03.2016р.,

третьої особи не з'явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Компані "Плазма" (вх.№2447Х/1-41 від 08.09.2016р.), на рішення господарського суду Харківської області від 08.08.2016р. у справі №922/312/16,

за позовом Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства "Укрбізнесбанк" ОСОБА_2, м. Київ,

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Компані "Плазма", м. Харків,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_3, м. Харків,

про стягнення 107793,27 грн., -

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням господарського суду Харківської області від 08.08.2016р. у справі №922/312/16 (суддя Погорєлова О.В.) позов задоволено повністю. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Компані "Плазма" на користь Публічного акціонерного товариства "Укрбізнесбанк" заборгованість за кредитним договором №20Хрк від 30.04.2013р. в сумі 107793,27 грн. та 1616,90 грн. судового збору.

Відповідач не погоджуючись із вказаним рішенням суду першої інстанції, звернувся до Харківського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення господарського суду Харківської області від 08.08.2016р. та прийняти нове, яким у задоволенні позову відмовити в повному обсязі.

В обґрунтування своїх вимог, апелянт зазначив, що суд першої інстанції, в порушення принципу змагальності процесу та припису статті 77 Господарського процесуального кодексу України, протиправно та протизаконно не відклав розгляд справи на більш пізній строк, та знехтував правом єдиного представника відповідача в повному обсязі реалізувати права, що надані стороні відповідача статтею 22 Господарського процесуального кодексу України. Також, апелянт вказує на те, що додатки до позовної заяви, подані суду в неналежним чином засвідчених копіях, а отже не повинні були братись до уваги судом. Апелянт вважає, що суд першої інстанції неправомірно не залучив до участі у справі третю особу ОСОБА_3 поручителя за спірним договором, оскільки спірні правовідносини, що розглядаються у справі №640/21434/15-ц Київським районним судом міста Харкова безпосередньо повязані з заявленими позовними вимогами в цій справі. Апелянт вважає, що позивач має на меті безпідставно збагатитись двічі стягнувши заборгованість за одними й тими самими договорами, звернувшись до господарського суду Харківської області про стягнення з основного боржника та до Київського районного суду міста Харкова про стягнення заборгованості з поручителя.

Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 09.09.2016р. апеляційну скаргу відповідача прийнято до провадження та її розгляд призначено на 12.10.2016р.

Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 12.10.2016р. розгляд справи відкладено; залучено до участі у справі ОСОБА_3 в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача; ухвалено позивачу - надіслати третій особі, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - ОСОБА_3 - копію позовної заяви з додатками, належні та допустимі докази направлення документів на адресу третьої особи надати до суду; відповідачу надіслати третій особі, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - ОСОБА_3 - копію апеляційної скарги і доданих до неї документів, належні та допустимі докази направлення документів на адресу третьої особи надати до суду. Також ухвалено позивачу надати суду для залучення до матеріалів справи належним чином засвідчені копії документів, наданих в якості додатків до позовної заяви.

07.11.2016р. відповідач надав суду клопотання про зупинення провадження у справі (вх.№11202 від 07.11.2016р.) до набрання законної сили судовим рішенням у справі №640/21434/15-ц.

Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 07.11.2016р. задоволено клопотання позивача про продовження строку розгляду апеляційної скарги, розгляд справи відкладено на 11.11.2016р., повторно зобовязано позивача надати суду для залучення до матеріалів справи належним чином засвідчені копії документів, наданих в якості додатків до позовної заяви. Про дату наступного судового засідання сторони повідомлені в судовому засіданні (а.с.184).

Третя особа у справі повідомлена про дату судового засідання факсограмою, яка направлена та отримана 07.11.2016р. о 12:08 за вих.№20.

В судове засідання Харківського апеляційного господарського суду 11.11.2016р. представники третьої особи та позивача не з'явились, про причини неявки суд не сповістили, про час та місце розгляду справи були належним чином повідомлені.

Колегія суддів зазначає, що судом апеляційної інстанції у відповідності до приписів частини 3 статті 4-3 Господарського процесуального кодексу України, створено учасникам процесу необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства, однак позивачем повторно витребуваних судом документів надано не було, будь-яких повідомлень про причини неявки або неможливості надання документів не вказано.

Процесуальна поведінка позивача не узгоджується з приписами статті 22 Господарського процесуального кодексу України, частиною 2 якої встановлено обов'язок сторін добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами, виявляти взаємну повагу до прав і охоронюваних законом інтересів другої сторони, вживати заходів до всебічного, повного та об'єктивного дослідження всіх обставин справи.

Також, колегія суддів вважає необхідним зазначити, що статтею 6 Конвенції про захист прав людини та основних свобод гарантовано кожній фізичній або юридичній особі право на розгляд судом упродовж розумного строку справи, в якій вона є стороною. Порушення права на розгляд справи упродовж розумного строку було неодноразово предметом розгляду Європейським судом з прав людини у справах проти України.

Обов'язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням частини 1 статті 6 даної Конвенції (§ 66 - 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005р. у справі "Смірнова проти України").

Відповідно до частини 69 Господарського процесуального кодексу України спір має бути вирішено господарським судом у строк не більше двох місяців від дня одержання позовної заяви.

Як вбачається із матеріалів справи, строки, встановлені апеляційній інстанції для розгляду апеляційної скарги на рішення суду вже були вичерпані, вказані строки за заявою позивача були продовжені. Однак, колегія суддів зазначає, що неодноразові відкладення справи та зобовязання позивача надати документи не призвели до того, що позивач надав відповідні документи до справи.

Таким чином, враховуючи вищенаведене, враховуючи, що судом апеляційної інстанції створено всі необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства колегія суддів вважає за можливе розглянути справу в даному судовому засіданні за відсутності представників позивача та третьої особи, за наявними в справі документами.

В судовому засіданні Харківського апеляційного господарського суду 11.11.2016р. представник відповідача підтримав вимоги апеляційної скарги та клопотання про зупинення провадження у справі.

Щодо поданого відповідачем клопотання про зупинення провадження у справі колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до частини 1 статті 79 Господарського процесуального кодексу України господарський суд зупиняє провадження у справі в разі неможливості розгляду даної справи до вирішення повязаної з нею іншої справи, що розглядається іншим судом.

Для вирішення питання про зупинення провадження у справі господарському суду слід у кожному конкретному випадку з'ясовувати як пов'язана справа, яка розглядається господарським судом, зі справою, що розглядається іншим судом та чим обумовлюється неможливість розгляду справи.

При цьому, пов'язаною з даною справою є така інша справа, у якій інший суд встановлює обставини, що впливають чи можуть вплинути на подання і оцінку доказів у даній справі; в тому числі йдеться про факти, які мають преюдиціальне значення (частини третя і четверта статті 35 ГПК).

Під неможливістю розгляду даної справи слід розуміти неможливість для даного господарського суду самостійно встановити обставини, які встановлюються іншим судом в іншій справі, - у зв'язку з непідвідомчістю або непідсудністю іншої справи даному господарському суду, одночасністю розгляду двох пов'язаних між собою справ різними судами або з інших причин (п.3.16 постанови Пленуму Вищого господарського суду України №18 від 26.12.2011р. "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції").

В обґрунтування клопотання про зупинення провадження у справі відповідач вказав, що в провадженні Київського районного суду м. Харкова перебувала справа №640/21434/15-ц за позовом Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства "Укрбізнесбанк" до ОСОБА_3 (поручителя) про стягнення заборгованості за кредитним договором №20Хрк від 30.04.2013р.

Колегія судді зазначає, що підстави для зупинення провадження у даній справі відсутні, оскільки реалізація права сторони на звернення до суду з позовом про стягнення заборгованості з поручителя за кредитним договором не є безумовною підставою для зупинення провадження у даній справі, тобто за позовом банку до боржника.

Відсутність підстав для зупинення провадження у справі на вказаній відповідачем підставі підтверджена постановою Вищого господарського суду від 19.07.2016р. у даній справі.

Дослідивши матеріали справи, викладені в апеляційній скарзі, заслухавши в судовому засіданні пояснення уповноважених представників сторін, перевіривши правильність застосування господарським судом норм права, а також повноту встановлення обставин справи та відповідність їх наданим доказам, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду встановила наступне.

Як свідчать матеріали справи, 08.02.2016р. позивач - Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства "Укрбізнесбанк" ОСОБА_2 звернулась до господарського суду Харківської області до Товариства з обмеженою відповідальністю "Компані "Плазма" із позовною заявою, в якій просила стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором №20Хрк від 30.04.2013р. в сумі 107793,27 грн., судовий збір в сумі 1616,90 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 30.04.2013р. між ПАТ "Український бізнес банк" та ТОВ "Компані "Плазма" був укладений кредитний договір №20Хрк.

За умовами кредитного договору, банк за наявності вільних грошових коштів, надає позичальнику у тимчасове користування довгостроковий кредит у сумі 180536,00 грн. на придбання легкового автомобілю Skoda SuperB Ambition 1,8TSI/118kW 6G, 2013 р.в., строком до 29.04.2016р. зі сплатою 20 процентів річних. Проценти нараховуються за кожний календарний день за методом "факт/360", тобто для розрахунку використовується умовно 360 днів у році.

ПАТ "Укрбізнесбанк" вказує на те, що свої зобов'язання за кредитним договором виконав у повному обсязі належним чином, перерахував кошти в розмірі 180536,00 грн. згідно меморіального ордеру №657_10 від 30.04.2013р.

Втім, позивач вказує на те, що боржником належним чином зобов'язання за кредитним договором не виконані, внаслідок чого утворилась заборгованість, яка станом на 07.12.2015р. складає 107793,27 грн., з яких:

- сума заборгованості по кредиту - 75221,00 грн., в тому числі прострочена заборгованість - 50150,00 грн.;

- сума заборгованості по процентам - 16891,52 грн., в тому числі прострочена заборгованість - 14470,60 грн.;

- сума заборгованості зі сплати комісії - 2708,00 грн., в тому числі прострочена заборгованість - 2437,20 грн.;

- сума заборгованості з оплати пені - 11468,25 грн., в тому числі за прострочення основного боргу - 8554,91 грн., за прострочення процентів - 2469,76 грн., за прострочення по комісії - 443,58 грн.;

- сума з оплати штрафних санкцій - 1504,50 грн.

Також, позивач вказує на те, що на адресу ТОВ "Компані "Плазма" 23.07.2015р. банком направлено вимогу за вих. №3973 від 23.07.2015р., відповідно до якої позивач просив відповідача погасити наявну заборгованість за кредитним договором протягом 30 днів. Проте вказана вимога залишена відповідачем без відповіді.

Такі обставини, на думку позивача, свідчать про порушення його прав та охоронюваних законом інтересів і є підставою для їх захисту у судовому порядку.

Колегія суддів зазначає, що у відповідності до статті 101 Господарського процесуального кодексу України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу.

Відповідно до пункту 4 Постанови Пленуму Вищого господарського суд України "Про судове рішення" №6 від 23.03.2012р. господарським судам слід виходити з того, що рішення може ґрунтуватись лише на тих доказах, які були предметом дослідження і оцінки судом. При цьому необхідно мати на увазі, що згідно зі статтею 43 Господарського процесуального кодексу України наявні докази підлягають оцінці у їх сукупності і жодний доказ не має для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Згідно зі ст. ст. 32-34 Господарського процесуального кодексу України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Окрім того, обов'язок доведення факту порушення або оспорювання охоронюваних законом прав та/або інтересів Господарським процесуальним кодексом України покладається на сторони.

Відповідно до пункту 2.2. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" №18 від 26.12.2011р. письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії (стаття 36 Господарського процесуального кодексу України). Якщо документи, які мають значення для правильного вирішення спору, і підписи на них виготовлені стороною за допомогою будь-яких технічних засобів, то такі документи повинні прийматись господарським судом як письмові докази, досліджуватись та оцінюватись за загальними правилами Господарського процесуального кодексу України.

Копії, які видаються органами державної влади України, органами місцевого самоврядування, підприємствами, установами, організаціями та їх об'єднаннями усіх форм власності, повинні бути засвідчені з додержанням вимог пункту 5.27 Національного стандарту України "Державна уніфікована система організаційно-розпорядчої документації. Вимоги до оформлення документів. ДСТУ 4163-2003", затвердженого наказом Державного комітету України з питань технічного регулювання та споживчої політики від 07.04.2003р. № 55, а разі якщо інструкціями з діловодства, які діють у відповідних органах, підприємствах, установах і організаціях, установлено додаткові вимоги щодо оформлення копій, - також і цих вимог.

Відмітку про засвідчення копії документа складають зі слів "Згідно з оригіналом", назви посади, особистого підпису особи, яка засвідчує копію, її ініціалів та прізвища, дати засвідчення копії і проставляють нижче реквізиту 23. ( п. 5.27 Національного стандарту України ("Уніфікована система організаційно-розпорядчої документації. Вимоги до оформлювання документів ДСТУ 4163-2003").

Засвідчуватись повинна кожна сторінка документа з відтиском печатки підприємства, установи, організації, іншої юридичної особи.

У разі невідповідності наданих суду копій документів згаданим вимогам вони не вважаються належними і допустимими доказами і не беруться судом до уваги у вирішенні спору.

Подані сторонами копії документів, виготовлені з використанням технічних засобів (фотокопії тощо), засвідчуються підписом особи, яка їх виготовила або яка перевірила їх на відповідність оригіналам, із зазначенням її прізвища, ініціалів та посади (якщо вона є посадовою особою) та з прикладенням печатки (за її наявності).

Якщо подані копії документів, у тому числі виготовлені з використанням технічних засобів, викликають сумніви, господарський суд може витребувати оригінали цих документів, у тому числі для огляду в судовому засіданні з наступним поверненням цих оригіналів особі, яка їх подала. Для перевірки достовірності поданих суду документів може бути призначено судову експертизу.

У випадку коли копії документів не засвідчені належним чином, але господарським судом при дослідженні витребуваних оригіналів документів з'ясовано відповідність копій цим оригіналам, то суд долучає копії до матеріалів справи, зазначивши про таку відповідність в описовій частині рішення або в ухвалі, якою закінчується розгляд справи.

Колегія суддів зазначає, що як вбачається із позовної заяви, в якості доказів у справі та додатків до позову були надані: кредитний договір №20Хрк від 30.04.2013р., договір іпотеки №20Хрк/авт від 30.04.2013р., заява на отримання кредиту від 12.04.2013р., меморіальний ордер №657-10 від 30.04.2013р., вимога вих. №3973 від 23.07.2015р. з підтвердженням направлення відповідачеві.

Однак, зазначені ксерокопії письмових доказів, на які посилається позивач належним чином не оформлені, оскільки на вказаних додатках до позову відсутнє взагалі будь-яке засвідчення.

Відповідне не узгоджується з приписами частини 2 статті 36 Господарського процесуального кодексу України, якою встановлено, що письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії - на що обґрунтовано посилається апелянт в апеляційній скарзі.

Отже, надані позивачем ксерокопії документів не можуть вважатися належними доказами на підтвердження викладених обставин, оскільки не відповідають вимогам статті 36 Господарського процесуального кодексу України.

Матеріали справи свідчать, що ні у протоколах судових засідань в даній справі, ні у тексті процесуальних документів місцевого господарського суду в даній справі не зазначено про огляд судом оригіналів вищевказаних доказів.

До закінчення розгляду справи місцевим господарським судом належні докази не були долучені позивачем.

Ухвалами Харківського апеляційного господарського суду від 12.10.2016р. та 07.11.2016р. зобовязано позивача надати суду для залучення до матеріалів справи належним чином засвідчені копії документів, наданих в якості додатків до позовної заяви. Про необхідність надання вказаних документів також було оголошено представнику позивача в судових засіданнях, які здійснювались за допомогою технічного запису.

Проте, позивач вимоги ухвал суду не виконав, ні оригінали для огляду в судовому засіданні, ні належним чином засвідчені копії витребуваних документів не надав, чим унеможливив дослідження цих документів з метою встановлення їх достовірності.

Таким чином, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що прийняте у справі рішення ґрунтується на неналежних доказах.

Згідно частини 1 статті 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до частини 1 статті 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Згідно Постанови Пленуму Вищого господарського суд України "Про судове рішення" №6 від 23.03.2012р. рішення з господарського спору повинно прийматись у цілковитій відповідності з нормами матеріального і процесуального права та фактичними обставинами справи, з достовірністю встановленими господарським судом, тобто зясованими шляхом дослідження та оцінки судом належних і допустимих доказів у конкретній справі.

Таким чином, враховуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції вважає, що наявні підстави є достатніми для задоволення апеляційної скарги, скасування оскаржуваного рішення із прийняттям нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Виходячи з викладеного та керуючись ст.ст. 32-36, 43, 99, 101, 102, п.2 ст. 103, п.п. 1,4 ст. 104, ст. 105 Господарського процесуального кодексу України колегія суддів апеляційного господарського суду, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Компані "Плазма" задовольнити.

Рішення господарського суду Харківської області від 08.08.2016р. у справі №922/312/16 скасувати.

Прийняти нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити.

Дана постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом двадцяти днів до Вищого господарського суду України.

Повний текст постанови складено 14 листопада 2016 року.

Головуючий суддя Р.А. Гетьман

Суддя Н.М. Пелипенко

Суддя В.В. Россолов