ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.11.2016 р. Справа № 917/1522/16

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Полтавагаз збут", вул.Козака, 2-А, м.Полтава, 36020

до Відділу освіти Кобеляцької районної державної адміністрації, вул.Шевченка, 28/20, м.Кобеляки, Полтавська область, 39200

про стягнення 9802,74 грн.

Суддя Киричук О.А.

Представники :

від позивача: ОСОБА_1, дов. № 24 від 30.11.2015р.

від відповідача: ОСОБА_2, дов. № 1 від 11.01.2016р.

Рішення приймається після перерви, оголошеної в судовому засіданні 01.11.2016р.

Розглядається позов про стягнення 9802,74 грн. заборгованості за договором № 6ПТ-Б-З/Б від 19.02.2016р. на постачання природного газу, у тому числі 9 177,03 грн. пені, 625,71 грн. 3% річних.

Позивач в обґрунтування позову вказує, що відповідач не виконав у встановлені договором строки свої договірні зобов'язання, внаслідок чого ним заявлені до стягнення пеня та 3% річних.

Представник позивача наполягає на задоволенні позовних вимог за обґрунтуванням, наведеним у позовній заяві.

Відповідач у відзиві просить суд позов залишити без задоволення (вх. № 13248 від 27.10.2016р.). У клопотанні за вх. № 14024 від 14.11.2016р. відповідач просить зменшити суму штрафних санкцій.

Представник відповідача проти позову заперечив за обґрунтуванням, наведеним у відзиві та клопотанні.

Відповідно до ст. 82 Господарського процесуального кодексу України, рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих сторонами та витребуваних судом.

В судовому засіданні оголошені вступна та резолютивна частини рішення.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, оцінивши надані докази, суд встановив:

Як вбачається з матеріалів справи, між Товариством з обмеженою відповідальністю "Полтавагаз збут" (постачальник за договором; позивач по справі) та Відділом освіти Кобеляцької районної державної адміністрації (споживач за договором; відповідач по справі) 19.02.2016р. було укладено договір № 6ПТ-Б-З/Б на постачання природного газу (далі Договір)

За умовами даного Договору постачальник постачає природний газ споживачеві в обсягах і порядку, передбачених договором для забезпечення потреб споживача, а споживач оплачує постачальнику вартість газу і наданих послуг у розмірах, строках, порядку та на умовах, передбачених Договором. (п.п.1.1. Договору).

Позивач вказує, що на виконання умов договору надавав відповідачу послуги з постачання природного газу в січні 2016 року в об'ємі 164,201 тис. куб. м. на загальну суму 1274600,41 грн.; в лютому 2016 року в об'ємі 150,068 тис. куб. м. на загальну суму 1136260,87 грн.; в березні 2016 року в об'ємі 1074,616 тис. куб. м. на загальну суму 816895,84 грн.; в квітні 2016 року в об'ємі 23,600 тис. куб. м. на загальну суму 178551,94 грн.

В підтвердження факту виконання договірних зобов'язань щодо постачання природного газу відповідачу та факту його отримання останнім, позивачем надані двостороннє підписані без зауважень та скріплені печатками підприємств акти прийому-передачі.

Відповідно до п.п. 3.7. та 3.7.1 Договору, розрахунковим періодом за Договором є відповідний розрахунковий місяць. Розрахунки Споживача за природний газ здійснюються за розрахунковий період, шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок Постачальника, у наступному порядку: щомісячної 100% поточної оплати договірного обсягу постачання газу, визначеного в додатку до Договору протягом місяця поставки природного газу.

У випадку недоплати вартості послуг з постачання газу за розрахунковий період Споживач проводить остаточний розрахунок не пізніше 7 числа місяця, наступного за розрахунковим.

Як зазначає позивач, відповідач здійснив розрахунки за поставлений природний газ з порушенням зазначених вище строків оплати, а саме:

- за природний газ спожитий в січні 2016 р. з остаточним терміном оплати 07.02.2016 року відповідач повністю розрахувався лише 29.02.2016р., чим допустив прострочення платежу на 9 днів;

- за природний газ спожитий в лютому 2016 р. з остаточним терміном оплати 07.03.2016 року відповідач повністю розрахувався лише 10.03.2016р., чим допустив прострочення платежу на 2 дні;

- за природний газ спожитий в березні 2016 р. та квітні 2016р. відповідач повністю розрахувався вчасно.

В зв"язку з порушенням відповідачем договірних зобов'язань в частині несвоєчасного проведення розрахунків, позивачем на підставі п.п. 8.2. Договору та ст. 625 Цивільного кодексу України нараховано і заявлено до стягнення 9 177,03 грн. пені, 625,71 грн. 3% річних.

При прийнятті рішення зі спору суд виходив з наступного.

Згідно ст.11 ЦК України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно ст.626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст.629 ЦК України). Відповідно ст.631 ЦК України, строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права та виконати обов'язки відповідно до договору.

Матеріали справи свідчать про те, що між позивачем та відповідачем у справі виникли зобов'язання з договору поставки, згідно якого, в силу ст.712 ЦК України, продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Частини перша та шоста статті 265 Господарського кодексу України передбачають, що за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму. До відносин поставки, не врегульованих цим Кодексом, застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України про договір купівлі-продажу.

Згідно норм цивільного та господарського законодавства договір купівлі-продажу є оплатним, тобто при набуванні речі у власність, покупець сплачує продавцеві вартість (ціну) речі, яка обумовлена договором, зобов'язуючим, що обумовлено взаємним виникненням у кожної із сторін прав та обов'язків, а саме, зобов'язання продавця передати покупцю річ та право вимоги оплати і зобов'язання покупця сплати вартість отриманої речі та право її вимоги.

Отже, змістом договору купівлі продажу є ті умови, з приводу яких сторони досягли згоди.

За змістом статті 692 ЦК України покупець зобов'язаний оплатити продукцію (товар) після його прийняття або прийняття товарно-розпорядчих документів на нього, якщо договором чи товарно-розпорядчими документами не визначено іншого строку оплати.

У відповідності до ст. 509 Цивільного кодексу України, ст. 173 Господарського кодексу України, в силу господарського зобов'язання, яке виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання, один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій. а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Відповідно до вимог ст. 526 Цивільного кодексу України, ст. 193 Господарського кодексу України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Частиною 1 ст. 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Судом встановлено, що підписаними між сторонами актами приймання-передачі природного газу за січень-квітень 2016р. підтверджується факт поставки позивачем відповідачу природного газу у обсягах, зазначених позивачем.

Сторони у 3.7.1 Договору узгодили, що Споживач проводить остаточний розрахунок не пізніше 7 числа місяця, наступного за розрахунковим.

З огляду на визначений у договорі порядок розрахунку, зобов"язання по оплаті отриманого природного газу у відповідача виникло наступним чином: за природний газ, спожитий в січні 2016 р. - остаточний термін оплати 07.02.2016 року; за природний газ, спожитий в лютому 2016 р. - остаточний термін оплати 07.03.2016 року; за природний газ, спожитий в березні 2016 р. - остаточний термін оплати 07.04.2016 року; за природний газ, спожитий в квітні 2016 р. - остаточний термін оплати 07.05.2016 року.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач свої зобов'язання щодо оплати поставленого товару за договором поставки виконав повністю, проте з порушенням строків, встановлених умовами договору, зокрема: за природний газ спожитий в січні 2016 р. відповідач повністю розрахувався лише 29.02.2016р., чим допустив прострочення платежу на 9 днів; за природний газ спожитий в лютому 2016 р. відповідач повністю розрахувався лише 10.03.2016р., чим допустив прострочення платежу на 2 дні; за природний газ спожитий в березні 2016 р. та квітні 2016р. відповідач повністю розрахувався вчасно.

Згідно зі статтею 611 Цивільного кодексу України в разі порушення зобов"язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Частиною 1 статті 216 Господарського кодексу України встановлено, що учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Відповідно до частини 1 статті 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Статтею 549 ЦК України встановлено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Формами неустойки є штраф і пеня. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання.

Частиною 2 статті 551 ЦК України передбачено, що в разі, якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Відповідно до п. 8.2. Договору у разі прострочення виконання Споживачем своїх зобов'язань в частині оплати за спожитий природний газ, у порядку визначеному цим договором, Споживач зобов'язаний сплатити на користь Постачальника пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Позивачем заявлено до стягнення 925,71 грн. пені за період з 20.02.2016р. по 09.03.2016р., 625,71 грн. 3% річних за аналогічний період (розрахунок по кожному платежу окремо).

Відповідач контррозрахунку заявлених до стягнення розмірів пені та 3% річних не надав, про неправильність проведених позивачем нарахувань суд не повідомляв.

Здійснивши перевірку наданого позивачем розрахунку в частині позовних вимог щодо стягнення з відповідача пені та 3% річних, суд прийшов до висновку, що заявлені розміри відповідають вимогам Цивільного кодексу України, Господарського кодексу України, Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов"язань", а отже вимоги про їх стягнення є правомірними і обґрунтованими (розрахунок сум здійснено за допомогою калькулятору підрахунку заборгованості та штрафних санкцій "Ліга:Еліт 9.1.3").

Доводи відповідача, що викладені у відзиві та клопотанні за вх. № 14024 від 14.11.2016р., в тому числі щодо дати реєстрації договору № 6ПТ-Б-З/Б від 19.02.2016р. у казначействі та рахунку на оплату газу, спожитому у лютому 2016р., не можуть слугувати підставою для відмови у задоволенні позовних вимог.

При цьому, як зазначалося в описовій частині рішення, відповідач у клопотанні за вх. № 14024 від 14.11.2016р. просив суд зменшити суму штрафних санкцій.

Пункт 3 ст. 83 ГПК України надає суду право у виняткових випадках зменшувати розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання.

Відповідно до ст. 551 Цивільного кодексу України розмір неустойки (до якої віднесено штраф і пеню) встановлюється договором або актом цивільного законодавства і може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Стаття 233 Господарського кодексу України також встановлює, що у разі, якщо порушення зобов'язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Як роз"яснив Пленум Вищого господарського суду України у Постанові від 26.12.2011 р. № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" (із змінами), вирішуючи, в тому числі й з власної ініціативи, питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання (п. 3 ст. 83 ГПК України), господарський суд повинен об'єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов'язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов'язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов'язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо.

Враховуючи виконання боржником зобов"язань за Договором, той факт, що відповідач є соціально значущим державним освітнім закладом, а також те, що дії відповідача щодо несвоєчасного виконання прийнятих на себе зобов"язань за Договором не мали негативних наслідків для позивача у вигляді збитків, виходячи із загальних засад, встановлених у ст. 3 Цивільного кодексу України, а саме - справедливості, добросовісності та розумності - суд зменшує розмір пені на 50%, а тому позовні вимоги в частині стягнення з відповідача пені підлягають задоволенню частково у розмірі 4588,52 грн.

При цьому судом враховано правову позицію Конституційного Суду України, зазначену у рішенні від 11.07.2013 р. № 7-рп/2013, про те, що наявність у кредитора можливості стягувати із споживача надмірні грошові суми як неустойку спотворює її дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне грошове зобов'язання неустойка перетворюється на несправедливо непомірний тягар та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків.

Відповідно до ст.4-3 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності.

Згідно з пунктом 4 частини третьої ст. і 29 Конституції України та ст. 33, ст. 34 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи, обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

За викладеного, позовні вимоги в частині стягнення з відповідача 588,52 грн. пені, 625,71 грн. 3% річних підтверджені документально та нормами матеріального права, відповідачем не спростовані, а тому підлягають задоволенню, в іншій частині - у позові відмовити.

Витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача.

При цьому, судом враховано, що пунктом 2.8 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 21.02.2013 року № 7 "Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України" передбачено, що у разі зменшення розміру позовних вимог зайво сплачена сума судового збору підлягає поверненню. У разі коли господарський суд на підставі пункту 3 статті 83 ГПК України зменшує розм"ір неустойки (штрафу, пені), витрати позивача, повязані зі сплатою судового збору, відшкодовуються за рахунок відповідача у сумі, сплаченій позивачем за позовною вимогою, яка підлягала б задоволенню, якби зазначений розмір судом не було зменшено (п. 4.3. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України").

Керуючись ст.ст. 44, 49, 82-85 ГПК України, суд -

ВИРІШИВ :

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Відділу освіти Кобеляцької районної державної адміністрації (вул.Шевченка, 28/20, м.Кобеляки, Полтавська область, 39200, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Полтавагаз збут" (вул. Козака, 2-А, м. Полтава, 36020; ) 4588,52 грн. пені, 625,71 грн. 3% річних та 1378,00 грн. судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

3.В іншій частині - у позові відмовити.

Суддя Киричук О.А.