КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"08" листопада 2016 р. Справа№ 910/7430/16

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Власова Ю.Л.

суддів: Майданевича А.Г.

Станіка С.Р.

при секретарі судового засідання Вага В.В.

за участю представників:

від позивача: Цихуляка С.В.,

від відповідача 1: не з'явився,

від відповідача 2: Гречана Т.А.,

від третьої особи: не з'явився,

розглянувши апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Державна продовольчо-зернова корпорація України" на рішення Господарського суду м. Києва від 01.08.2016р. у справі №910/7430/16 (суддя Гумега О.В.)

за позовом Державної акціонерної компанії "Хліб України"

до 1) Дочірнього підприємства Державної акціонерної компанії "Хліб України" "Володимир-Волинський комбінат хлібопродуктів" в особі ліквідаційної комісії

2) Публічного акціонерного товариства "Державна продовольчо-зернова корпорація України"

третя особа Міністерство аграрної політики та продовольства України

про визнання дій ліквідаційної комісії незаконними та визнання недійсним з моменту вчинення правочину

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до господарського суду міста Києва з позовною заявою до Відповідача про визнання незаконними дій Відповідача 1 з вчинення правочину, оформленого актом приймання-передачі цілісного майнового комплексу №б/н від 23.12.2013р., та визнання недійсним з моменту вчинення правочину щодо приймання-передачі цілісного майнового комплексу Відповідача 1, який оформлений актом приймання-передачі цілісного майнового комплексу №б/н від 23.12.2013р., між Відповідачем 1 та філією публічного акціонерного товариства «Державна продовольча-зернова корпорація України» «Володимир-Волинський комбінат хлібопродуктів».

Рішенням Господарського суду міста Києва від 01.08.2016р. у справі №910/7430/16 позов задоволено. Визнано незаконними дії ліквідаційної комісії Дочірнього підприємства Державної акціонерної компанії "Хліб України" "Володимир-Волинський комбінат хлібопродуктів" з вчинення правочину, оформленого Актом приймання-передачі цілісного майнового комплексу №б/н від 23.12.013р. Визнано недійсним з моменту вчинення правочин щодо цілісного майнового комплексу Дочірнього підприємства Державної акціонерної компанії "Хліб України" "Володимир-Волинський комбінат хлібопродуктів", який оформлений актом приймання-передачі цілісного майнового комплексу №б/н від 23.12.2013р., між Дочірнім підприємством Державної акціонерної компанії "Хліб України" "Володимир-Волинський комбінат хлібопродуктів" та філією Публічного акціонерного товариства "Державна продовольчо-зернова корпорація України" "Володимир-Волинський комбінат хлібопродуктів".

Рішення обґрунтовано тим, що в результаті укладання Акту приймання-передачі цілісного майнового комплексу №б/н від 23.12.2013 (передача тільки активів без передання пасивів) Відповідача 1 позбулося майнових активів на безоплатній основі, без проведення розрахунків із кредиторами, наслідком чого є фінансова неспроможність останнього, неможливість здійснення статутної діяльності та проведення розрахунків за своїми фінансовими зобов'язаннями. Більш того, не передача частини майна до ПАТ "ДПЗКУ" та залишення його на балансі ДП ДАК "Хліб України" "Володимир-Волинський КХП", унеможливлюють завершення ліквідації останнього.

Суд виходив з того, що до складу цілісного майнового комплексу обов'язково мають входити пасиви (борги), пов'язані з діяльністю підприємства (борги за спожиту електроенергію, воду, поставлену сировину тощо), бо ця заборгованість є наслідком та складовою частиною здійснення суб'єктом господарювання статутних завдань. Наразі дії Відповідача 1 з вчинення оскаржуваного правочину, оформленого Актом приймання-передачі цілісного майнового комплексу № б/н від 23.12.2013р., порушують наведені законодавчі норми.

Відповідачем 1 не було здійснено оцінку майна Відповідача 1 в порядку та у спосіб, передбачений Законом України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні". Докази протилежного в матеріалах справи відсутні. Дане порушення, в свою чергу, призвело до внесення недостовірних даних про реальну вартість переданого майна та заниження вартості основних засобів Відповідача 1, що підтверджується розбіжностями у інвентаризаційних даних Відповідача 1 за 2012 та 2013 роки.

Не погодившись із вказаним рішенням, Відповідач 2 звернувся з апеляційною скаргою, у якій просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

Апеляційна скарга мотивована тим, що статутний капітал Відповідача 2 формується шляхом передачі цілісних майнових комплексів дочірніх підприємств Позивача, що ліквідуються. Чинне законодавство виключає можливість формування статутного капіталу акціонерного товариства боргами чи іншими пасивами, а відтак Кабінет Міністрів України не міг передбачати формування статутного капіталу Відповідача 2 боргами інших осіб. Крім того, місцевий господарський суд помилково ототожнює поняття «підприємства як єдиного майнового комплексу» з поняттям «цілісний майновий комплекс».

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 19.08.2016р. апеляційну скаргу Позивача прийнято до провадження та призначено до розгляду на 27.09.2016р.

Розпорядженням від 21.09.2016р. у зв'язку із звільненням у відставку та припиненням повноважень судді Федорчука Р.В., який не є головуючим суддею (суддею-доповідачем), призначено повторний автоматизований розподіл справи, відповідно до якого апеляційну скаргу передано на розгляд колегії суддів у складі головуючого судді Власова Ю.Л., суддів Майданевича А.Г., Станіка С.Р. Наказом в.о. голови Київського апеляційного господарського суду №96-а від 21.09.2016р. суддя Власов Ю.Л. направлений у відрядження з 26.09.2016р. по 30.09.2016р.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 21.09.2016р. розгляд апеляційної скарги було призначено на 18.10.2016р.

18.10.2016р. Позивач подав відзив на позов, в якому просив відмовити в задоволенні апеляційної скарги та залишити рішення місцевого господарського суду без змін.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 18.10.2016р. відкладено розгляд скарги на 08.11.2016р.

Розглянувши у судовому засіданні апеляційну скаргу, заслухавши пояснення Позивача та Відповідача 2, дослідивши матеріали справи та зібрані у ній докази, суд встановив.

Відповідно до п.2 постанови Кабінету Міністрів України від 05.11.1997р. №1218 "Про прискорення приватизації хлібоприймальних і хлібозаготівельних підприємств" Міністерство агропромислового комплексу України зобов'язано передати у двомісячний термін до статутного фонду ДАК "Хліб України" державне майно підприємств, зазначених у додатку №3 ("Перелік підприємств, державне майно яких передається до статутного фонду ДАК "Хліб України"), в тому числі Володимир-Волинський комбінат хлібопродуктів (доповнено згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 22.09.1998р. №1498).

Відповідно до п.1.1. статуту Дочірнього підприємства Державної акціонерної компанії "Хліб України" "Володимир-Волинський комбінат хлібопродуктів" (в редакції від 24.03.2001р.) дочірнє підприємство Державної акціонерної компанії "Хліб України" "Володимир-Волинський комбінат хлібопродуктів» створено шляхом реорганізації державного підприємства Володимир-Волинський комбінат хлібопродуктів на виконання постанови Кабінету Міністрів України від 05.11.1997р. №1218 "Про прискорення приватизації хлібоприймальних і хлібозаготівельних підприємств" рішенням Спостережної ради Державної акціонерної компанії "Хліб України" від 10.03.1998р., протокол №3, зареєстровано виконкомом Володимир-Волинської міської ради.

Згідно з п.4.3. статуту дочірнього підприємства Державної акціонерної компанії "Хліб України" "Володимир-Волинський комбінат хлібопродуктів» майно компанії передається підприємству в користування. Підприємство має право вчиняти щодо майна компанії будь-які дії тільки з дозволу компанії.

Згідно з п.5.2. статуту дочірнього підприємства Державної акціонерної компанії "Хліб України" "Володимир-Волинський КХП" компанія приймає рішення, зокрема, про реорганізацію, припинення діяльності підприємства, призначає ліквідаційну комісію, затверджує ліквідаційний баланс.

Відповідно до п.1 статуту Державної акціонерної компанії "Хліб України" (в редакції від 03.12.2010р.) Державна акціонерна компанія "Хліб України" утворена відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 22.08.1996р. №1000 "Про утворення ДАК "Хліб України", затвердженого наказом Міністерства аграрної політики України від 03.12.2010р. № 798.

Відповідно до п.29 статуту Позивача засновником компанії є держава в особі Кабінету Міністрів України. Повноваження щодо управління корпоративними правами держави стосовно Компанії здійснюються Міністерством аграрної політики України відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 11.08.2010р. №764.

Відповідно до п.30 статуту Позивача акціонерами Компанії є: держава в особі Міністерства аграрної політики України - до прийняття в установленому порядку рішення про приватизацію акцій Компаній (відповідне рішення не приймалось на даний час).

Згідно з п.36. статуту Позивача джерелами формування майна компанії є, в тому числі, майно, передане засновником.

Відповідно до п.37 статуту Позивача компанія є власником, зокрема, майна, переданого засновником до статутного капіталу компанії.

Відповідача 2 створено відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 11.08.2010р. №764 "Про заходи з утворення державного публічного акціонерного товариства "Державна продовольчо-зернова корпорація України".

Згідно з п.1 вказаної постанови повноваження з управління корпоративними правами держави щодо Позивача здійснює Третя особа.

Відповідно до п.2 зазначеної постанови зобов'язано Позивача ліквідувати дочірні підприємства Позивача згідно з додатком.

Згідно з п.3 даної постанови Позивача до 31.12.2013р. зобов'язано утворити комісію з ліквідації дочірніх підприємств та затвердити її склад; здійснити заходи з ліквідації зазначених підприємств та подати на затвердження Третій особі їх ліквідаційний баланс та акти приймання-передачі цілісних майнових комплексів відповідних підприємств.

Відповідно до п.5. вказаної постанови статутний капітал Відповідача 2 формується шляхом передачі до нього цілісних майнових комплексів дочірніх підприємств Позивача, що ліквідуються, з подальшим утворенням на їх базі відокремлених підрозділів Відповідача 2.

Перелік дочірніх підприємств Позивача, які припиняються шляхом ліквідації, наведено у додатку до постанови №764.

Постановою Кабінету Міністрів України від 24.07.2013р. №626 внесено зміни до Постанови №764 та додатку до неї, якими доповнено перелік дочірніх підприємств Позивача, які припиняються шляхом ліквідації, зокрема Володимир-Волинським комбінатом хлібопродуктів.

16.09.2013р. наказом Позивача №62 «Про утворення комісії з ліквідації дочірнього підприємства ДАК «Хліб України» «Володимир-Волинський комбінат хлібопродуктів» та передачі цілісного майнового комплексу» на виконання постанови Кабінету Міністрів України від 11.08.2010р. №764 із змінами, внесеними постановою Кабінету Міністрів України від 24.07.2013р. №626, щодо ліквідації дочірнього підприємства Державної акціонерної компанії "Хліб України" "Володимир-Волинський комбінат хлібопродуктів» утворено комісію з ліквідації дочірнього підприємства та затверджено її склад.

Відповідно до п.3.1. вказаного наказу голові комісії Відповідача 1 доручено провести інвентаризацію цілісного майнового комплексу дочірнього підприємства відповідно до вимог чинного законодавства.

Згідно з п.3.2. наказу голові комісії доручено здійснити оцінку цілісного майнового комплексу дочірнього підприємства, враховуючи вимоги законодавства про оціночну діяльність.

Відповідно до п.3.3. наказу голову комісії Відповідача 1 зобов'язано підготувати та підписати акт приймання-передачі цілісного майнового комплексу дочірнього підприємства від дочірнього підприємства до Відповідача 2 та протягом 5 днів передати його Позивачу для підписання Відповідачем 2 та подання на затвердження Третій особі.

23.12.2013р. Відповідачем 1 в особі голови ліквідаційної комісії та філією Відповідача 2 складено та підписано акт приймання-передачі цілісного майнового комплексу, який затверджений Третьою особою 22.01.2014р., відповідно до якого на виконання постанови Кабінету Міністрів України від 11.08.2010р. №764 «Про заходи з утворення державного підприємства «Державна продовольчо-зернова корпорація України» із змінами внесеними згідно з Постановами Кабінету Міністрів від 209.02.2011р. №85, від 06.06.2011р. №593, від 24.07.2013р. №626, голова комісії передав, а директор філії Відповідача 2 прийняв цілісний майновий комплекс у складі згідно переліку.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що апеляційна скарга Відповідача 2 підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно з ст.11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов'язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов'язки виникають безпосередньо з актів органів державної влади або органів місцевого самоврядування.

Відповідно до ст.16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов'язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Згідно з ст.20 Господарського кодексу України кожний суб'єкт господарювання та споживач має право на захист своїх прав і законних інтересів. Права та законні інтереси зазначених суб'єктів захищаються шляхом: визнання наявності або відсутності прав; визнання повністю або частково недійсними актів органів державної влади та органів місцевого самоврядування, актів інших суб'єктів, що суперечать законодавству, ущемлюють права та законні інтереси суб'єкта господарювання або споживачів; визнання недійсними господарських угод з підстав, передбачених законом; відновлення становища, яке існувало до порушення прав та законних інтересів суб'єктів господарювання; припинення дій, що порушують право або створюють загрозу його порушення; присудження до виконання обов'язку в натурі; відшкодування збитків; застосування штрафних санкцій; застосування оперативно-господарських санкцій; застосування адміністративно-господарських санкцій; установлення, зміни і припинення господарських правовідносин; іншими способами, передбаченими законом.

Відповідно до ст.115 Цивільного кодексу України господарське товариство є власником майна, переданого йому учасниками товариства у власність як вклад до статутного (складеного) капіталу.

Згідно з ст.202 Цивільного кодексу України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ч.1 ст.203 Цивільного кодексу України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Згідно з ст.215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частиною першою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Відповідно до ст.237 Цивільного кодексу України представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов'язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє. Представництво виникає на підставі договору, закону, акта органу юридичної особи та з інших підстав, встановлених актами цивільного законодавства.

Згідно з ст.636 Цивільного кодексу України договором на користь третьої особи є договір, в якому боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок на користь третьої особи, яка встановлена або не встановлена у договорі. Виконання договору на користь третьої особи може вимагати як особа, яка уклала договір, так і третя особа, на користь якої передбачено виконання, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із суті договору.

Як встановлено судом та не заперечується сторонами у 1997 році Держава в особі Кабінету Міністрів України та Міністерства агропромислового комплексу України створило Позивача та передало у його статутний фонд державне майно - цілісний майновий комплекс державного підприємства Володимир-Волинський комбінату хлібопродуктів. Отже власником даного майна цілісного майнового комплексу Володимир-Волинського комбінату хлібопродуктів став Позивач. Само державне підприємство Володимир-Волинський комбінату хлібопродуктів комбінат було реорганізовано у Відповідача 1 і дане майно цілісного майнового комплексу було передано йому у користування. Єдиним акціонером и власником Позивача є Держава в особі Кабінету Міністрів України.

У 2010 році Держава в особі Кабінету Міністрів України створює Відповідача 2 та у 2013 році зобов'язує Позивача ліквідувати Відповідача 1 та передати майно вказаного цілісного майнового комплексу у статутний капітал Відповідача 2. На виконання цієї постанови Позивач приймає наказ, яким створює комісію з ліквідації Відповідача 1 та доручає голові комісії здійснити оцінку цілісного майнового комплексу, підготувати та підписати акт приймання-передачі цілісного майнового комплексу від Відповідача 1 до Відповідача 2 й передати його Позивачу для підписання Відповідачем 2 та затвердження Третьою особою. На виконання цих розпоряджень голова комісії Відповідача 1 складає та підписує акт приймання-передачі цілісного майнового комплексу, який підписується Відповідачем 2 та затверджується Третьою особою.

Отже, за рішенням Держави в особі Кабінету Міністрів України, як єдиного акціонера и власника Позивача і Відповідача 2, та рішенням Позивача, як власника майна вказаного цілісного майнового комплексу, голова ліквідаційної комісії Відповідача 1, представляючи інтереси Позивача та діючи від його імені на підставі наказу, передав дане майно цілісного майнового комплексу у власність Відповідача 2, внаслідок чого Держава в особі Кабінету Міністрів України отримала корпоративні права щодо Відповідача 2.

Таким чином, між Позивачем та Відповідачем 2 був укладений договір на користь третьої особи - Держави в особі Кабінету Міністрів України, внаслідок виконання якого Позивач відчужив належне йому на праві власності майно цілісного майнового комплексу у власність (статутний фонд) Відповідача 2, а Держава в особі Кабінету Міністрів України отримала корпоративні права щодо Відповідача 2.

Оскільки спірні дії з передачі майна цілісного майнового комплексу Відповідачу 2 вчинялись головою ліквідаційної комісії Відповідача 1 за дорученням та від імені Позивача, відповідно належним відповідачем за позовною вимогою про визнання таких дій незаконними може бути або сам Позивач, або голова ліквідаційної комісії Відповідача 1, як фізична особа, у випадку перевищення ним повноважень представництва. Крім того, норми ст.16 Цивільного кодексу України та ст.20 Господарського кодексу України не передбачають такого способу захисту як визнання незаконними дій приватної фізичної чи юридичної особи.

За таких обставин у позовній вимозі Позивача до Відповідачів про визнання незаконними дій ліквідаційної комісії Відповідача 1 з вчинення правочину, оформленого актом приймання-передачі цілісного майнового комплексу №б/н від 23.12.2013р., слід відмовити.

Заявляючи позовну вимогу про визнання недійсним правочину щодо приймання-передачі цілісного майнового комплексу, який оформлений актом приймання-передачі від 23.12.2013р., підписаним головою ліквідаційної комісії Відповідачем 1 та Відповідачем 2, Позивач посилається на порушення ст.191 Цивільного кодексу України щодо не включення до даного акту всіх пасивів і боргів Відповідача 1, та ст.111 Цивільного кодексу України, оскільки передача за вказаним актом майнових актів перешкоджає проведенню розрахунків з кредиторами Відповідача 1 та його ліквідації.

Згідно з ст.191 Цивільного кодексу України підприємство є єдиним майновим комплексом, що використовується для здійснення підприємницької діяльності. До складу підприємства як єдиного майнового комплексу входять усі види майна, призначені для його діяльності, включаючи земельні ділянки, будівлі, споруди, устаткування, інвентар, сировину, продукцію, права вимоги, борги, а також право на торговельну марку або інше позначення та інші права, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст.111 Цивільного кодексу України після завершення розрахунків з кредиторами ліквідаційна комісія (ліквідатор) складає ліквідаційний баланс, забезпечує його затвердження учасниками юридичної особи, судом або органом, що прийняв рішення про припинення юридичної особи, та забезпечує подання органам доходів і зборів.

Відповідно до ст.4 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» цілісний майновий комплекс - господарський об'єкт з завершеним циклом виробництва продукції (робіт, послуг) з наданою йому земельною ділянкою, на якій він розміщений, автономними інженерними комунікаціями, системою енергопостачання.

Згідно з п.4 Положення про порядок віднесення майна до такого, що включається до складу цілісного майнового комплексу державного підприємства, затвердженого Наказом Фонду державного майна України від 29.12.2010р. №1954 до майна, яке включається до складу цілісного майнового комплексу державних підприємств, у тому числі казенних підприємств, належать: спеціалізовані необоротні активи (основні засоби, незавершені капітальні інвестиції в необоротні матеріальні активи, інші необоротні активи) і запаси, які безпосередньо використовуються в єдиному технологічному процесі виробництва продукції (надання послуг, виконання робіт), який визначає загальнодержавне значення підприємства, в обсязі, передбаченому технологічною документацією; активи, що тимчасово не використовуються у виробничому процесі, законсервовані об'єкти - за наявності на підприємстві проекту плану розвитку підприємства (інвестиційної програми) з обґрунтуванням економічної доцільності їх подальшого ефективного використання в основній діяльності підприємства; активи, які не задіяні в технологічному процесі, але віднесені до об'єктів загальнодержавного значення.

Дані норми ст.191 Цивільного кодексу України та ст.111 Цивільного кодексу України не підлягають застосуванню до спірних відносин, оскільки майно вказаного цілісного майнового комплексу належало на праві власності Позивачу, а у Відповідача 1 знаходилось у користуванні, відповідно до рішення власника Держави в особі Кабінету Міністрів України, як єдиного акціонера и власника Позивача і Відповідача 2, та рішення Позивача, як власника цього майна, Відповідачу 2 в статутний капітал було передано саме майно цілісного майнового комплексу, а не підприємство Відповідача 1, як єдиний майновий комплекс. При цьому, оскільки дане майно цілісного майнового комплексу не належало Відповідачу 1, воно не може бути включеним до ліквідаційної маси та відповідно його передача Відповідачу 2 не може перешкоджати ліквідації Відповідача 1.

З цих же підстав апеляційним судом також не можуть бути прийняті до уваги посилання Позивача на порушення норм ст.141 Господарського кодексу України та Закону України «Про перелік об'єктів права державної власності, що не підлягають приватизації», оскільки спірним правочином було передано майно, яке належало на праві власності Позивачу, відповідно не перебувало у державній власності, та Відповідачу 1 не належало.

Також, апеляційний суд відхиляє доводи Позивача щодо не проведення головою ліквідаційної комісії оцінки майна, яке було передано Відповідачу 2, як підставу для задоволення позову.

Відповідно до ст.7 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність» проведення оцінки майна є обов'язковим у випадках: створення підприємств (господарських товариств) на базі державного майна або майна, що є у комунальній власності; реорганізації, банкрутства, ліквідації державних, комунальних підприємств та підприємств (господарських товариств) з державною часткою майна (часткою комунального майна); виділення або визначення частки майна у спільному майні, в якому є державна частка (частка комунального майна); визначення вартості внесків учасників та засновників господарського товариства, якщо до зазначеного товариства вноситься майно господарських товариств з державною часткою (часткою комунального майна), а також у разі виходу (виключення) учасника або засновника із складу такого товариства; приватизації та іншого відчуження у випадках, встановлених законом, оренди, обміну, страхування державного майна, майна, що є у комунальній власності, а також повернення цього майна на підставі рішення суду; переоцінки основних фондів для цілей бухгалтерського обліку; оподаткування майна згідно з законом, крім випадків визначення розміру податку при спадкуванні власності, вартість якої оподатковується за нульовою ставкою, визначення збитків або розміру відшкодування у випадках, встановлених законом; в інших випадках за рішенням суду або у зв'язку з необхідністю захисту суспільних інтересів.

Оскільки, голова ліквідаційної комісії Відповідача 1, при укладенні спірного правочину та передачі майна цілісного майнового комплексу Відповідачу 2, діяв за дорученням та від імені Позивача, то невиконання ним частини доручення щодо проведення оцінки майна, ніяким чином не вплинуло на волевиявлення Позивача передати дане майно цілісного майнового комплексу Відповідачу 2. При цьому, проведення оцінки майна господарського товариства при його передачі від Позивача до Відповідача 2 не є обов'язковим відповідно до ст.7 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність». Така оцінка має бути проведена Відповідачем 2 для визначення вартості внеску Держави в особі Кабінету Міністрів України до статутного капіталу Відповідача 2.

За вказаних обставин суд вважає, що апеляційна скарга Відповідача 2 підлягає задоволенню, оскаржуване рішення місцевого суду скасуванню, а у позові слід відмовити.

Керуючись ст.49, 99, 101-105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Державна продовольчо-зернова корпорація України" на рішення Господарського суду м. Києва від 01.08.2016р. у справі №910/7430/16 задовольнити.

2. Рішення Господарського суду м. Києва від 01.08.2016р. у справі №910/7430/16 скасувати.

3. Прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову.

4. Стягнути з Державної акціонерної компанії «Хліб України» (01033, м. Київ, вул. Саксаганського, 1, ) на користь Публічного акціонерного товариства "Державна продовольчо-зернова корпорація України" (01033, м. Київ, вул. Саксаганського, 1; ) судовий збір за розгляд апеляційної скарги в сумі 3031 (три тисячі тридцять одна) грн. 60 коп.

Головуючий суддя Ю.Л. Власов

Судді А.Г. Майданевич

С.Р. Станік