КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"15" листопада 2016 р. Справа№ 910/32695/15

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Андрієнка В.В.

суддів: Буравльова С.І.

Шапрана В.В.

за участю представників cторін:

позивача: Рубан Н.Б., довіреність №41/97 від 05.10.2016,

відповідача: не з'явився.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"

на рішення Господарського суду міста Києва від від 18.02.2016

у справі №910/32695/15 (суддя Селівон А.М.)

за позовом Комунального виробничого підприємства "Комсомольськтеплоенерго"

до Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"

про зобов'язання вчинити дії

ВСТАНОВИВ:

Комунальне виробниче підприємство "Комсомольськтеплоенерго" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" про зобов'язання ПАТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" списати Комунальному виробничому підприємству "Комсомольськтеплоенерго" 779616,44 грн штрафних санкцій, що підлягають стягненню на підставі рішення Господарського суду Полтавської області від 29.11.2012 у справі №18/1803/12.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 18.02.2016 позовні вимоги задоволено частково.

Зобов'язано Публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" списати Комунальному виробничому підприємству "Комсомольськтеплоенерго" 704 305,31 грн штрафу, що підлягає стягненню на підставі рішення господарського суду Полтавської області від 29.11.2012 року у справі №18/1803/12.

Стягнуто з Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" на користь Комунального виробничого підприємства "Комсомольськтеплоенерго" 1 244,88 грн витрат зі сплати судового збору. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, Публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" звернулось до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 18.02.2016 у справі №910/32695/15 та прийняти нове рішення, яким у позові Комунального виробничого підприємства "Комсомольськтеплоенерго" відмовити. Відшкодувати за рахунок позивача понесені відповідачем судові витрати.

Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що рішення місцевого господарського суду прийняте з неповним з'ясуванням обставин, що мають значення для справи, місцевий господарський суд неправильно застосував і порушив норми матеріального та процесуального права.

Позивач у письмовому запереченні на апеляційну скаргу просив апеляційний господарський суд залишити рішення Господарського суду міста Києва від 18.02.2016 у справі №910/32695/15 без змін, з огляду на його законність та обґрунтованість, а апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" без задоволення.

Відповідно до Протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 15.04.2016 справу №910/32695/15 передано на розгляд колегії суддів у складі головуючого судді Лобаня О.І., суддів Михальської Ю.Б., Федорчука Р.В.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 18.04.2016 апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" прийнято до провадження та призначено до розгляду на 25.05.2016 у вказаному складі колегії суддів.

25.05.2016 в судовому засіданні оголошено перерву до 06.06.2016.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 06.06.2016 продовжено строк вирішення спору у справі №910/32695/15 на п'ятнадцять днів. В судовому засіданні оголошено перерву до 04.07.2016.

14.06.2016 до відділу документального забезпечення Київського апеляційного господарського суду від представника відповідача надійшло письмове клопотання на підтвердження своєї правової позиції, відповідно до якого останній просив долучити до матеріалів справи зазначені в додатках копії постанов Вищого господарського суду України, а саме: копії постанови ВГСУ від 21.04.2016 та копії посанови ВГСУ від 20.04.2016 у справі №910/30375/15. Вказані постанови ВГСУ долучені судом до матеріалів справи.

Розпорядженням начальника відділу документального забезпечення Київського апеляційного господарського суду від 04.07.2016 у зв'язку з перебуванням судді Михальської Ю.Б. у відпустці призначено повторний автоматизований розподіл судової справи №910/32695/15.

Відповідно до Протоколу автоматичної зміни складу колегії суддів від 04.07.2016 для розгляду справи №910/32695/15 сформовано судову колегію у складі головуючого судді Лобаня О.І., суддів Скрипки І.М., Федорчука Р.В.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 04.07.2016 справу №910/32695/15 прийнято до провадження у вказаному складі суду.

04.07.2016 в судовому засіданні оголошено перерву до 10.08.2016.

Розпорядженням головного спеціаліста відділу документального забезпечення Київського апеляційного господарського суду від 10.08.2016 у зв'язку з перебуванням судді Скрипки І.М. у відпустці призначено повторний автоматизований розподіл судової справи №910/32695/15.

Відповідно до Протоколу автоматичної зміни складу колегії суддів від 10.08.2016 для розгляду справи №910/32695/15 сформовано судову колегію у складі головуючого судді Лобаня О.І., суддів Майданевича А.Г., Федорчука Р.В.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 10.08.2016 справу №910/32695/15 прийнято до провадження у вказаному складі суду.

10.08.2016 в судовому засіданні оголошено перерву до 19.09.2016.

Розпорядженням керівника апарату Київського апеляційного господарського суду №09-52/4819/16 від 19.09.2016 враховуючи припинення повноважень головуючого судді (судді-доповідача) Лобаня О.І. у зв'язку із звільненням у відставку, призначено повторний автоматизований розподіл справи №910/32695/15.

Відповідно до Протоколу повторного автоматизованого розподілу cудової справи між суддями, справу №910/32695/15 за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" передано на розгляд колегії суддів Київського апеляційного господарського суду у складі: головуючого судді (судді-доповідача) Андрієнка В.В., суддів Буравльова С.І., Шапрана В.В.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 20.09.2016 апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" прийнято до провадження у визначеному складі суду, розгляд справи призначено на 18.10.2016.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 18.10.2016, у відповідності до ст. 77 ГПК України, розгляд справи відкладено на 15.11.2016, у зв'язку із неявкою представника позивача.

Представник позивача в судовому засіданні, яке відбулось 15.11.2016 надав суду усні пояснення стосовно доводів наведених в апеляційній скарзі.

Представник відповідача (апелянта) в судове засідання, яке відбулось 15.11.2016 не з'явився, причини неявки суду не повідомив, про час та дату судового засідання повідомлений належним чином.

За таких обставин постанова приймається за наявними в справі матеріалами, яких достатньо для повного та об'єктивного розгляду.

Приписами ст. 99 ГПК України визначено, що в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у цьому розділі. Апеляційний господарський суд, переглядаючи рішення в апеляційному порядку, користується правами, наданими суду першої інстанції.

Відповідно до ч. 1 ст. 101 ГПК України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Частиною 2 статті 101 ГПК України передбачено, що апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги та перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Апеляційний господарський суд, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення, встановив наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, рішенням Господарського суду Полтавської області від 29.11.2012 у справі №18/1803/12, залишеним без змін постановою Харківського апеляційного господарського суду від 21.01.2013 та постановою Вищого господарського суду України від 28.03.2013, позов Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" до Комунального виробничого підприємства "Комсомольськтеплоенерго" задоволено частково, стягнуто з КВП "Комсомольськтеплоенерго" на користь ПАТ НАК "Нафтогаз України" 2467358,68 грн основного боргу за спожитий природний газ, який використовувався для надання послуг з опалення та гарячого водопостачання населенню, згідно Договору №14/2381/11 від 30.09.2010, 568422,56 грн пені, 57665,19 грн інфляційних, 141054,78 грн 3% річних, 1336267,37 грн штрафу та 64380,00 грн судового збору.

01 лютого 2013 року Господарським судом Полтавської області був виданий наказ у справі №18/1803/12 на примусове виконання вищевказаного рішення.

07.05.2013 державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Управління Державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Полтавській області винесено постанову про відкриття ВП №37800363 на примусове виконання наказу Господарського суду Полтавської області від 01.02.2013 у справі №18/1803/12 про стягнення з Комунального виробничого підприємства "Комсомольськтеплоенерго" 2467358,68 грн основного боргу, 568422,56 грн пені, 57665,19 грн інфляційних втрат, 141054,78 грн 3% річних, 1336267,37 грн штрафу, 64380,00 грн судового збору.

Ухвалою Господарського суду Полтавської області від 06.06.2013 наказ у справі №18/1803/12 був визнаний таким, що частково не підлягає виконанню, а саме: в частині стягнення 2 467 358,68 грн основного боргу.

Крім того, позивачем платіжними дорученнями, копії яких наявні в матеріалах справи, а саме №9 від 30.12.2014 на суму 2461411,44 грн із зазначенням призначення платежу "п. 24 ст. 14 п.2 ст. 16 ЗУ "Про ДБУ на 2014 рік" та ПМКУ від 29.01.14 №30 для пог.заб. за пен, штраф та фін.санк. за 2012 р. зг. д від 30.09.11 р. 14/2381/11 в т.ч. 1279104,59 грн. зг. р/с 18/1803/12 та 1182306,85 грн. зг р/с 917/2464/13", №1664 від 30.08.2013 на суму 20000,00 грн, №1471 від 30.07.2013 на суму 60000,00 грн та №1465від 26.07.2013 на суму 40000,00 грн із зазначенням призначення платежу "оплата згідно наказу госп. суду Полтавської області 18/1803/12 від 01.02.13 р. ПДВ нема" сплачено 1399104,59 грн.

Листом від 07.07.2015 №3381, копія якого міститься в матеріалах справи, позивач звернувся до відповідача з повідомленням про відсутність заборгованості за природний газ, зокрема, за Договором №14/2381/11 від 30.09.2010 в сумі 779 616,44 грн та з проханням списати пеню, штрафні та фінансові санкції за вказаним договором на підставі п. 13 Закону України №423-VIII "Про внесення змін до деяких законів України щодо стабілізації фінансового стану Національної компанії "Нафтогаз України", тобто списати в порядку ч. 13 ст. 18 Закону України "Про засади функціонування ринку природного газу" нараховані за прострочення по оплаті поставленого згідно договору №14/2381/1 купівлі-продажу природного газу від 30.09.2011 у жовтні 2011 - червні 2012 року природного газу 779 616,44 грн залишку штрафних санкцій, стягнутих з КВП "Комсомльськтеплоенерго"" за рішенням Господарського суду Полтавської області від 29.11.2012 у справі №18/1803/12.

Приймаючи рішення про часткове задоволення позовних вимог, місцевий господарський суд виходив з наступного.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є: договори та інші правочини.

Згідно з ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Частинами 1, 2, 4 статті 202 Цивільного кодексу України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін.

Відповідно до ст. 173 Господарського кодексу України господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку. Основними видами господарських зобов'язань є майново-господарські зобов'язання та організаційно-господарські зобов'язання.

Згідно зі ст. 174 Господарського кодексу України господарські зобов'язання можуть виникати: безпосередньо із закону або іншого нормативно-правового акта, що регулює господарську діяльність; з акту управління господарською діяльністю; з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать; внаслідок заподіяння шкоди суб'єкту або суб'єктом господарювання, придбання або збереження майна суб'єкта або суб'єктом господарювання за рахунок іншої особи без достатніх на те підстав; у результаті створення об'єктів інтелектуальної власності та інших дій суб'єктів, а також внаслідок подій, з якими закон пов'язує настання правових наслідків у сфері господарювання.

У відповідності до ч. 1 ст. 175 Господарського кодексу України майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов'язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов'язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку. Майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 Цивільного кодексу України цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства.

Приписами ст. 14 Цивільного кодексу України встановлено, що цивільні обов'язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства.

Спір у даній справі виник у зв'язку із невиконання відповідачем покладеного на нього приписами ч. 13 ст. 18 Закону України "Про засади функціонування ринку природного газу" зобов'язання із списання залишку нарахованих КВП "Комсомольськтеплоенерго" за прострочення по оплаті поставленого згідно договору купівлі-продажу природного газу №14/2381/11 від 30.09.2011 в жовтні 2011 року - червні 2012 року природного газу 779 616,44 грн штрафних санкцій, стягнутих з позивача за рішенням Господарського суду Полтавської області від 29.11.2012 у справі №18/1803/12.

З огляду на вищевикладене, підставою виникнення зобов'язання та права вимоги його виконання є, зокрема, закон, що встановлює обов'язкові дії для того чи іншого суб'єкта.

06 червня 2015 року набрав чинності Закон України від 14.05.2015 №423-VIII "Про внесення змін до деяких законів України щодо стабілізації фінансового стану Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" (далі - Закон №423-VIII).

Цим законом було внесено зміни до Закону України "Про засади функціонування ринку природного газу". Зокрема, ст. 18 Закону доповнено частиною 13 наступного змісту: заборгованість теплогенеруючих та/або теплопостачальних організацій за природний газ, спожитий в період з 1 січня 2014 року до 31 грудня 2014 року (без урахування пені, штрафних та фінансових санкцій, що підлягають стягненню на підставі рішення суду), не погашена на день набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законів України щодо стабілізації фінансового стану Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України", підлягає реструктуризації шляхом розстрочення на 24 місяці на підставі типового договору про реструктуризацію заборгованості.

Ця реструктуризація здійснюється за умови погашення в трьохмісячний строк з дня набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законів України щодо стабілізації фінансового стану Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" теплогенеруючими та/або теплопостачальними організаціями заборгованості за природний газ, спожитий до 1 січня 2014 року (без урахування пені, штрафних та фінансових санкцій, що підлягають стягненню на підставі рішення суду), що залишилася непогашеною на день набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законів України щодо стабілізації фінансового стану Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України".

Зазначені пені, штрафні та фінансові санкції підлягають списанню та не можуть бути предметом подальшого продажу за умови виконання вимог цієї частини.

Таким чином, даною нормою встановлено, що за умови погашення теплопостачальним підприємством заборгованості за спожитий газ, спожитий до 01.01.2014, підлягають списанню пеня, штрафні та фінансові санкції, нараховані на дану заборгованість та стягнуті судовим рішенням.

Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, позивач - Комунальне виробниче підприємство "Комсомольськтеплоенерго" є теплопостачальним підприємством.

Відповідно до ч. 3 ст. 35 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Преюдиціальність - обов'язковість фактів, установлених судовим рішенням, що набуло законної сили, в одній справі для суду при розгляді інших справ. Преюдиціально встановлені факти не підлягають доказуванню, адже їх істину вже встановлено у рішенні чи вироку, і немає необхідності встановлювати їх знову, тобто піддавати сумніву істинність і стабільність судового акта, який вступив в законну силу.

Згідно п. 2.6. постанови пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" від 26.12.2011 №18 не потребують доказування преюдиціальні обставини, тобто встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, - при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. При цьому не має значення, в якому саме процесуальному статусі виступали відповідні особи у таких інших справах - позивачів, відповідачів, третіх осіб тощо. Преюдиціальне значення процесуальним законом надається саме обставинам, встановленим судовими рішеннями (в тому числі в їх мотивувальних частинах), а не правовій оцінці таких обставин, здійсненій іншим судом.

Як вже зазначалось судом, рішенням Господарського суду Полтавської області від 29.11.2012 у справі №18/1803/12, встановлено наявність заборгованості Комунального виробничого підприємства "Комсомольськтеплоенерго" в сумі 2467358,68 грн за поставлений відповідачем згідно договору купівлі-продажу природного газу №14/2381/11 від 30.09.2011 в жовтні 2011 року - червні 2012 року природного газу, а також факт прострочення сплати вказаної заборгованості.

Таким чином, факти, встановлені рішенням господарського суду у справі №18/1803/12 від 29.11.2012, яке набрало законної сили, не підлягають доказуванню та можуть бути спростовані не інакше як шляхом скасування відповідного судового рішення.

Отже, заборгованість позивача за газ, спожитий до 01.01.2014 за договором купівлі-продажу природного газу №14/2381/11 від 30.09.2011, наявність якої була підставою для нарахування та стягнення спірних штрафних санкцій, погашена, що підтверджується фактами, встановленими Господарським судом Полтавської області під час розгляду заяви про визнання наказу від 01.02.2013 у справі №18/1803/12 та винесення 06.06.2013 відповідної ухвали про визнання наказу в частині основного боргу в сумі 2467358,68 грн таким, що не підлягає виконанню.

Крім того, факт погашення заборгованості КВП "Комсомольсктеплоенерго" не заперечувався відповідачем та додатково підтверджується актом від 03.02.2016 звіряння розрахунків по штрафним санкціям між НАК "Нафтогаз України" та КВП "Комсомольськтепленерго" станом на 01.02.2016, яким підтверджено наявність заборгованості позивача перед відповідачем за договором №14/2381/11 від 30.09.2011 в сумі 779616,44 грн.

Разом з тим, судом встановлено, що позивачем в позовній заяві зазначено про погашення КВП "Комсомольськтеплоенерго" заборгованості згідно рішення суду від 29.11.2012 у справі №18/1803/12 в сумі 1388173,46 грн. В той же час, як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, за вказаним рішенням суду позивачем сплачено 1 399 104,59 грн.

Правові наслідки порушення юридичними і фізичними особами своїх грошових зобов'язань передбачені, зокрема, приписами статей 549-552, 611, 625 Цивільного кодексу України.

Згідно із частиною другою статті 9 Цивільного кодексу України законом можуть бути передбачені особливості регулювання майнових відносин у сфері господарювання. Відповідні особливості щодо наслідків порушення грошових зобов'язань у зазначеній сфері визначено статтями 229-232, 234, 343 Господарського кодексу України та нормами Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань".

З урахуванням приписів статті 549, частини другої статті 625 Цивільного кодексу України та статті 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" правовими наслідками порушення грошового зобов'язання, тобто зобов'язання сплатити гроші, є обов'язок сплатити не лише суму основного боргу, а й неустойку (якщо її стягнення передбачене договором або актами законодавства), інфляційні нарахування, що обраховуються як різниця добутку суми основного боргу на індекс (індекси) інфляції, та проценти річних від простроченої суми основного боргу.

Відповідно до ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Згідно ч. 1 ст. 546, ст. 547 Цивільного кодексу України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Правочин щодо забезпечення виконання зобов'язання вчиняється у письмовій формі. Правочин щодо забезпечення виконання зобов'язання, вчинений із недодержанням письмової форми, є нікчемним.

Відповідно до ч. 1 ст. 548 Цивільного кодексу України виконання зобов'язання (основного зобов'язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом.

Статтею 549 Цивільного кодексу України визначено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного або неналежно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Як вбачається з рішення Господарського суду Полтавської області від 29.11.2012 у справі №18/1803/12 до штрафних санкцій відноситься стягнута пеня у розмірі 568422,56 грн та штраф в розмірі 1336267,37 грн, при цьому сума в розмірі 704305,31 грн штрафу залишилась непогашеною позивачем.

Таким чином, згідно приписів вищенаведених норм законодавства, чинних на момент виникнення спірних правовідносин, у позивача існувало право, а у відповідача обов'язок щодо списання, зокрема, присудженого до стягнення судовим рішенням штрафу у загальному розмірі 1336267,37 грн, нарахованого за прострочення позивачем строків оплати поставленого згідно договору №14/2381/11 купівлі-продажу природного газу від 30.09.2011 в жовтні 2011 року - червні 2012 року природного газу, за умови виконання вимог ч. 13 ст. 18 Закону України "Про засади функціонування ринку природного газу".

Згідно із ч. 1 ст. 598 Цивільного кодексу України зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Суд відзначає, що оскільки матеріалами справи належними чином підтверджується виконання вимог ч. 13 ст. 18 Закону України "Про засади функціонування ринку природного газу", а саме, погашення заборгованості КВП "Комсомольськтепленерго" перед відповідачем за природний газ, спожитий до 1 січня 2014 року згідно договору №14/2381/11 купівлі-продажу природного газу від 30.09.2011, з фактом якого приписи наведеної норми пов'язують можливість списання штрафних санкцій за прострочення по оплаті такого газу, з огляду на викладене в силу положень ч. 13 ст. 18 Закону України "Про засади функціонування ринку природного газу" зобов'язання підприємства перед компанією по сплаті залишку штрафу у загальному розмірі 704305,31 грн, стягнутого з підприємства за рішенням Господарського суду Полтавської області від 29.11.2012 у справі №18/1803/12, підлягає списанню.

При цьому суд зауважує, що позивачем в поданій позовній заяві помилково до складу заявленого до списання боргу включені 64380,00 грн судового збору, стягнутого з позивача рішенням Господарського суду Полтавської області від 29.11.2012 у справі №18/1803/12. Отже, оскільки списання сум судового збору приписами ч. 13 ст. 18 Закону України "Про засади функціонування ринку природного газу" не передбачене, з огляду на правову природу виникнення заборгованості позивача у вказаній сумі, у відповідача відсутній обов'язок зі списання вказаної категорії заборгованості, а тому суд дійшов висновку, що позовні вимоги в частині списання вказаної суми задоволенню не підлягають.

Судом не береться до уваги заперечення відповідача проти позову з підстав відсутності відповідного договору реструктуризації заборгованості за спожитий природний газ як на підставу неможливості проведення списання спірного штрафу, зважаючи на той факт, що в даному випадку встановлена судом відсутність заборгованості по оплаті спожитого згідно договору №14/2381/11 купівлі-продажу природного газу від 30.09.2011 унеможливлює проведення відповідної реструктуризації, що, в свою чергу, не звільняє відповідача від виконання покладених на нього в силу ч. 13 ст. 18 Закону України "Про засади функціонування ринку природного газу" обов'язків із списання спірного штрафу.

Відповідно до ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

На підставі викладеного та з урахуванням встановлених обставин справи, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги Комунального виробничого підприємства "Комсомольськтеплоенерго" частково доведені позивачем, обґрунтовані матеріалами справи та відповідачем не спростовані, а тому підлягають задоволенню частково з викладених вище підстав.

За таких обставин колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду про часткове задоволення позовних вимог.

Беручи до уваги наведене, судова колегія вважає, що рішення Господарського суду міста Києва від 18.02.2016 у справі №910/32695/15 прийнято з повним і достовірним встановленням всіх фактичних обставин, які мають значення для вирішення даного спору, а також з дотриманням норм матеріального і процесуального права, у зв'язку з чим апеляційна скарга Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" задоволенню не підлягає.

Враховуючи вимоги ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, судові витрати за перегляд рішення в апеляційній інстанції покладається на апелянта (відповідача у справі).

Керуючись ст. ст. 49, 99, 101, 102, п. 1 ч. 1 ст. 103, ст.105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" на рішення Господарського суду міста Києва від 18.02.2016 у справі №910/32695/15 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 18.02.2016 у справі №910/32695/15 залишити без змін.

3. Матеріали справи №910/32695/15 повернути до Господарського суду міста Києва.

Головуючий суддя В.В. Андрієнко

Судді С.І. Буравльов

В.В. Шапран