ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

09.11.2016 Справа № 904/7416/16

За позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, с. Спаське, Дніпропетровська область

до товариства з обмеженою відповідальністю "РИМ 2000", м. Дніпро

про стягнення 20 148,22 грн.

Суддя Соловйова А.Є.

Секретар судового засідання Нерух Н.О.

Представники:

від позивача: ОСОБА_2, довіреність №1672 від 29.08.2016

від відповідача: не з'явився

СУТЬ СПОРУ:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (надалі - Позивач) звернулась до господарського суду Дніпропетровської області з позовною заявою до товариства з обмеженою відповідальністю "РИМ 2000" (надалі - Відповідач) про стягнення 16 968,00 грн. за рахунком НОМЕР_2 від 16.02.2016, 2 927,80 пені, 252,42 грн. 3% річних.

Ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 29.08.2016 порушено провадження у справі, позовну заяву прийнято до розгляду.

В обґрунтування своїх позовних вимог Позивач посилається на невиконання Відповідачем вимог діючого законодавства та зобов'язань з поставки двох одиниць товару (комп'ютерів) загальною вартістю 16 968,00 грн. У підтвердження своїх позовних вимог Позивач надав суду рахунок на оплату НОМЕР_2 від 16.02.2016, квитанцію від 16.02.2016, претензію до Відповідача б/н від 01.06.2016, відповідь Відповідача б/н від 09.06.2016 на лист б/н від 01.06.2016.

Позивач, керуючись нормами Господарського та Цивільного кодексів України, просить суд стягнути з Відповідача 20 148,22 грн., з яких: 16 968,00 грн. - сума попередньої оплати, 2 927,80 грн. пені, 252,42 грн. 3% річних.

Ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 04.10.2016, відповідно до ч.3 ст.69 Господарського процесуального кодексу України, продовжено строк розгляду спору до 10.11.2016.

В судових засіданнях 20.09.2016 та 04.10.2016 розгляд справи був відкладений на 04.10.2016 та 31.10.2016 відповідно, в судовому засіданні 31.10.2016 оголошено перерву до 09.11.2016, згідно зі ст.77 Господарського процесуального кодексу України.

Ухвалами господарського суду Дніпропетровської області від 04.10.2016 та 31.10.2016 фізична особа-підприємець ОСОБА_1 викликалася в судові засіданні, призначені на 31.10.2016 та 09.11.2016 відповідно, для надання пояснень щодо обставин справи, проте остання в зазначені судові засідання особисто не з'явилася, 09.11.2016 фізична особа-підприємець ОСОБА_1 подала до суду клопотання б/н від 04.11.2016 про розгляд справи без її участі, в якому послалася на неможливість прибуття в судове засідання у зв'язку з веденням господарської діяльності та перебуванням у відрядженні у м. Кременчук.

Представник Позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив суд задовольнити позов, 09.11.2016 надав клопотання про долучення доказів до матеріалів справи б/н від 09.11.2016. Суд долучив надані докази до матеріалів справи.

Відповідач у судове засідання, призначене на 09.11.2016, не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, що підтверджується протоколом судового засідання від 31.10.2016, згідно якого представник Відповідача ОСОБА_3 був присутній в судовому засіданні 31.10.2016.

Згідно п. 3.9.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України №18 від 26.12.2011 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції", у разі присутності сторони або іншого учасника судового процесу в судовому засіданні протокол судового засідання, в якому відображені відомості про явку сторін (пункт 4 частини другої статті 81-1 ГПК), є належним підтвердженням повідомлення такої сторони (іншого учасника судового процесу) про час і місце наступного судового засідання.

03.10.2016 Відповідач подав до суду письмові заперечення б/н від 03.10.2016, в яких послався на невідповідність рахунку НОМЕР_2 від 16.02.2016 вимогам ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", а також на невідповідність претензії Позивача до Відповідача від 01.06.2016 вимогам ст. 222 Господарського кодексу України.

09.11.2016 Відповідач подав до суду заяву б/н від 09.11.2016, в якій просив долучити до матеріалів справи додаткові документи, витребувати у ПАТ КБ "ПриватБанк" докази та додаткову інформацію щодо особи фактичного платника за квитанцією №0.0.506194193.1 від 16.02.2016 ОСОБА_4 та здійснення ним оплати по рахунку НОМЕР_2 від 16.02.2016; залучити до розгляду справи у якості третьої особи фактичного платника за квитанцією №0.0.506194193.1 від 16.02.2016 ОСОБА_4; відкласти розгляд справи №904/7416/16 на іншу дату; призначити колегіальний розгляд справи.

Представник Позивача заперечив проти задоволення вимог, зазначених в зазначеній вище заяві Відповідача.

Розглянувши вимоги Відповідача, викладені в заяві б/н від 09.11.2016, господарський суд приходить до таких висновків.

Пунктом 1.6 постанови Пленуму Вищого господарського суду України №18 від 26.12.2011 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" визначено, що ГПК України передбачає можливість участі в судовому процесі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог, на предмет спору, якщо рішення господарського суду зі спору може вплинути на права та обов'язки цієї особи щодо однієї із сторін (стаття 27 ГПК України). Така третя особа виступає в процесі на стороні позивача або відповідача - у залежності від того, з ким із них у неї існують (або існували) певні правові відносини.

Оскільки Відповідачем не доведено та не обґрунтовано, що рішення суду може вплинути на права або обов`язки ОСОБА_4 щодо будь-якої зі сторін, суд відмовляє в задоволенні вимоги Відповідача про залучення ОСОБА_4 в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору.

Відповідно до ст.38 Господарського процесуального кодексу України, сторона або прокурор у разі неможливості самостійно надати докази вправі подати клопотання про витребування господарським судом доказів. У клопотанні повинно бути зазначено: 1) який доказ витребовується; 2) обставини, що перешкоджають його наданню; 3) підстави, з яких випливає, що цей доказ має підприємство чи організація; 4) обставини, які може підтвердити цей доказ.

Відповідач, звертаючись з вимогою про витребування доказів, не зазначив обставини, які можуть підтвердити зазначені докази, у зв'язку з чим вимога про витребування доказів не підлягає задоволенню.

Стосовно вимоги Відповідача про призначення колегіального розгляду справи, господарський суд не вбачає підстав для задоволення клопотання, оскільки Відповідачем не доведено, що складність справи обумовлює необхідність розгляду справи колегіально в складі трьох суддів в порядку, передбаченому ст. 4-6 Господарського процесуального кодексу України.

У судовому засіданні 09.11.2016 оголошені вступна та резолютивна частини рішення.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника Позивача, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

За твердженням Позивача, 16.02.2016 між фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 (надалі - Позивач) та товариством з обмеженою відповідальністю "РИМ 2000" було досягнуто домовленості на придбання двох комп'ютерів (надалі-Товар) загальною вартістю 16 968,00 грн.

Позивач зазначає, що 16.02.2016 Відповідачем було виставлено фізичній особі-підприємцю ОСОБА_1 рахунок НОМЕР_2 від 16.02.2016 на оплату товару загальною вартістю 16 968,00 грн.:

- МОЕП РИМ2000 PATRIOT: Celeron dual-core J1800, HDMI, D-Sub, 8ch, GbLAN, 2GB DDR3 1600 (2 шт.);

- монітор: Philips 193V5LSB2/62 18/5 V-line LED; 1366х768, VGA, VESA; Black (2 шт.);

- клавіатура: Logitech 920-0002643 К120 USB Business (2 шт.);

- миша: Logitech 910-003357 В100 Optical USB.800 dpi, чорна, 180 см - довжина кабелю (2 шт.).

Як стверджує Позивач, 20.02.2014 він здійснив оплату за Товар в сумі 16 968,00 грн., проте Відповідач відмовився видати Товар Позивачу.

Позивач направив на адресу Відповідача претензію б/н від 01.06.2016 з вимогою виконати зобов'язання по передачі у власність Позивача товару, визначеного у рахунку-фактурі №1517916 від 16.02.2016 у строк до 7 календарних днів з моменту отримання цієї претензії.

У відповіді б/н від 09.06.2016 Відповідач повідомив Позивача, що Відповідач не може розглянути претензію б/н від 01.06.2016 у зв'язку зі зверненням неналежної особи та невідповідністю претензії вимогам ч. 3-6 статті 222 Господарського кодексу України.

З огляду на те, що Відповідач не повернув Позивачу оплату за непоставлений Товар в сумі 16 968,00 грн., Позивач просить стягнути з Відповідача попередню оплату в сумі 16 968,00 грн., 2 927,80 пені, 252,42 грн. 3% річних.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника Позивача, господарський суд прийшов до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з огляду на таке.

За змістом пункту першого частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України, договори та інші правочини є підставами виникнення цивільних прав та обов'язків.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків (ч. 1 ст. 626 Цивільного кодексу України).

Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч.1 ст.627 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 205 ЦК України, правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов'язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків.

За загальним правилом щодо укладання договорів, встановленим ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Частиною 7 статті 179 Господарського кодексу України регламентовано, що господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів.

Відповідно до ч. 1 ст. 180 Господарського кодексу України, господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода.

Згідн зі ч. 1 ст. 181 Господарського кодексу України, господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.

Також частиною 2 статті 693 Цивільного кодексу України, якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

Твердження Позивача щодо досягнення домовленості між Сторонами на придбання Товару в сумі 16 968,00 грн. господарський суд вважає необґрунтованими, оскільки наданий Позивачем рахунок НОМЕР_2 від 16.02.2016 не відповідає вимогам ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", а саме: не містить особистий підпис осіб, які брали участь у здійсненні господарських операцій та не скріплений печаткою товариства з обмеженою відповідальністю "РИМ 2000". Крім того, зазначений вище рахунок не містить умов щодо строку та місця поставки.

З огляду на викладене, рахунок НОМЕР_2 від 16.02.2016 не є офертою Відповідача на укладення договору купівлі-продажу Товару в асортименті та кількості, зазначених у вказаному рахунку. У зв'язку з цим грошові кошти в сумі 16 968,00 грн. не є попередньою оплатою в розумінні ч. 2 ст. 693 Цивільного кодексу України. Перераховані грошові кошти в сумі 16 968,00 грн. за квитанцією №0.0.506194193.1 від 16.02.2016, виходячи зі змісту статті 1212 Цивільного кодексу України, є безпідставно набутим майном.

Відповідно до ст. 1212 Цивільного кодексу України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно.

Разом з цим, як вбачається з довідки публічного акціонерного товариства комерційного банку "ПриватБанк" №11917708/6155166 від 08.11.2016, платіж від 16.02.2016 за квитанцією №0.0.506194193.1 був здійснений особою з ідентифікаційним номером НОМЕР_1 - ОСОБА_4, а не Позивачем, у зв'язку з чим суд також не вбачає підстав для задоволення позовних вимог на підставі ст. 1212 Цивільного кодексу України.

Оскільки господарським судом залишено без задоволення позовні вимоги про стягнення попередньої оплати в сумі 16 968,00 грн., зважаючи на те, що позовні вимоги про стягнення 2 927,80 грн. пені та 252,42 грн. 3% річних є похідними, ці позовні вимоги також не підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України судові витрати по справі покладаються на Позивача.

Керуючись викладеним, ст. ст. 1, 33, 34, 43, 44, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його підписання, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржено протягом десяти днів з дня підписання рішення шляхом подання апеляційної скарги до Дніпропетровського апеляційного господарського суду.

Повне рішення складено 14.11.2016.

Суддя А.Є. Соловйова